Sven Roes est un patineur de vitesse sur piste courte néerlandais.

Biographie
Il remporte les championnats nationaux néerlandais en 2020.

Il participe aux épreuves de patinage de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques de 2022 sur le 1500 mètres.

Notes et références

Liens externes

Patineur de vitesse sur piste courte néerlandais
Patineur de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Naissance en novembre 1999
Naissance à Leeuwarden

Sven Roes


කොට වෙහෙර යනු ශ්‍රී ලංකාවේ ඇති පුරාණ දාගැබ් විශේෂයකි. මෙවායේ ඇති සුවිෂේශත්වය වන්නේ පේසා වලලු වලට ඉහලින් දාගැබ ගොඩනැංවීම නවත්වා සමතලා කොට දාගැබ මුදුනතෙහි කුඩා ස්තූපයක් ගොඩනංවා තිබීම වේ.

මත
 සාමාන්‍ය වෙහෙරක් නිමැවීමට සැලසුම්කර පසුව ඇතිවූ හදිසි හේතුවක් නිසා කොට වෙහෙර ලෙස නිමකිරීම
 පද්මාකාර දාගැබ්වල ප්‍රායෝගික ආකාරය

දැදිගම සූතිඝර දාගැබ

දැදිගම කොටවෙහෙර එදා මහා පරාක්‍රමභබාහු රජු උපන් ස්ථානයේ තනවා ඇත.

දැලිවල කොට වෙහෙර

දෙමළ සහා සෑය

ලාහුගල කොට වෙහෙර

දාගැබ් - ශ්‍රී ලංකා

කොට වෙහෙර


Ryosuke Sasaki (6. ožujka 1993.) je japanski rukometaš. Nastupa za klub Toyoda Gosei i reprezentaciju Japana.

Natjecao se na Svjetskom prvenstvu u Danskoj i Njemačkoj 2019. gdje je reprezentacija Japana završila na posljednjem 24. mjestu.

Izvori

Japanski rukometaši
Rukometni vratari

Ryosuke Sasaki


The Yorkshire Dales National Park is a  national park in England covering most of the Yorkshire Dales, with the notable exception of Nidderdale. Most of the park is in North Yorkshire, with a sizeable area in Cumbria and a small part in Lancashire. The park was designated in 1954, and extended in 2016. Over 95% of the land in the Park is under private ownership; there are over 1,000 farms in this area.

In late 2020, the park was named as an International Dark Sky Reserve. This honour confirms that the area has "low levels of light pollution with good conditions for astronomy".

Some 23,500 residents live in the park (as of 2017); a 2018 report estimated that the Park attracted over four million visitors per year. The economy consists primarily of tourism and agriculture.

Location
The park is  north-east of Manchester; Otley, Ilkley, Leeds and Bradford lie to the south, while Kendal is to the west, Darlington to the north-east and Harrogate to the south-east.

The national park does not include all of the Yorkshire Dales. Parts of the dales to the south and east of the national park are located in the Nidderdale Area of Outstanding Natural Beauty. The national park also includes the Howgill Fells and Orton Fells in the north west although they are not often considered part of the dales.

History
In 1947, the Hobhouse Report recommended the creation of the Yorkshire Dales National Park covering parts of the West Riding and North Riding of Yorkshire.  The proposed National Park included most of the Yorkshire Dales, but not Nidderdale. Accordingly, Nidderdale was not included in the National Park when it was designated in 1954.  In 1963 the then West Riding County Council proposed that Nidderdale should be added to the National Park, but the proposal met with opposition from the district councils which would have lost some of their powers to the county council.

Following the Local Government Act 1972 most of the area of the national park was transferred in 1974 to the new county of North Yorkshire.  An area in the north west of the national park (Dentdale, Garsdale and the town of Sedbergh) was transferred from the West Riding of Yorkshire to the new county of Cumbria.  In 1997 management of the national park passed from the county councils to the Yorkshire Dales National Park Authority.

2016 extension

A westward extension of the park into Lancashire and Westmorland encompassed much of the area between the old boundaries of the park and the M6 motorway. This increased the area by nearly 24% and brought the park close to the towns of Kirkby Lonsdale, Kirkby Stephen and Appleby-in-Westmorland. The extension also includes the northern portion of the Howgill Fells and most of the Orton Fells. Before the expansion, the national park was solely in the historic county of Yorkshire, the expansion bringing in parts of historic Lancashire and Westmorland.

Tourism

The area has a wide range of activities for visitors. For example, many people come to the Dales for walking or other exercise. Several long-distance routes cross the park, including the Pennine Way, the Dales Way, the Coast to Coast Walk and the Pennine Bridleway. Cycling is also popular and there are several cycleways.

The DalesBus service provides service in the Dales on certain days in summer, "including the Yorkshire Dales National Park and Nidderdale Area of Outstanding Natural Beauty". In summer, these buses supplement the other services that operate year-round in the Dales.

Tourism in the region declined due to restrictions necessitated by the COVID-19 pandemic in 2020, and into 2021. Later in 2021, the volume of visits was expected to increase as a result of the 2020 TV series All Creatures Great and Small, largely filmed within the Dales. The first series aired in the UK in September 2020 and in the US in early 2021. One source stated that visits to Yorkshire Web sites had increased significantly by late September 2020. By early 2021, the Discover England Web sites, for example, were using the tag line "Discover All Creatures Great and Small in Yorkshire".

The Dales Countryside Museum is housed in the converted Hawes railway station in Wensleydale in the north of the area. The park also has five visitor centres. These are at:

 Aysgarth Falls
 Grassington
 Hawes
 Malham
 Reeth

Other places and sights within the National Park include:

 Bolton Castle
 Clapham
 Cautley Spout waterfall
 Firbank Fell
 Gaping Gill
 Gayle Mill
 Hardraw Force
 Horton in Ribblesdale
 Howgill Fells
 Kisdon Force (waterfall) in Swaledale
 Leck Fell
 Malham Cove, Gordale Scar, Janet's Foss and Malham Tarn
 Orton Fells
 River Lune
 Sedbergh
 Settle
 Settle and Carlisle Railway including the Ribblehead Viaduct
 Wild Boar Fell
 The Yorkshire Three Peaks (Ingleborough, Pen-y-ghent and Whernside)

References

External links
 Yorkshire Dales National Park Authority

National parks in England
Protected areas established in 1954
Yorkshire Dales
Protected areas of North Yorkshire
Geography of Yorkshire

Yorkshire Dales National Park


Aubert d'Avranches fue obispo de Avranches en el , y se le atribuye la fundación del oratorio (hoy abadía) del Monte Saint-Michel.

Vivió en Francia durante el reinado de Childeberto III (695-711) y murió aproximadamente entre 720 y 725. Según la leyenda, en 708 tuvo hasta tres visiones en las que el Arcángel Miguel se le aparecía en sueños y le daba instrucciones para construir un oratorio en una isla rocosa en la desembocadura del río Couesnon, en la unión de las costas de Normandía y Bretaña, llamada entonces Mont Tombe (Monte Tumba). Era un islote cubierto de zarzas y matorral en el que sobrevivían algunos ermitaños rodeados de fauna salvaje.

La leyenda dice que Aubert ignoró las dos primeras visiones, hasta que la tercera vez el arcángel presionó con su dedo la frente de Aubert dejándole una marca y que, al despertar, vio en su frente la marca de una cruz, lo que le convenció de la autenticidad de su visión. El santuario debía ser, según la descripción del arcángel, una réplica del santuario de Monte Gargano, en Italia (del ), de forma circular.

Tras ello puso manos a la obra y eligió un lugar en el islote donde había una fuente y un altarcillo pagano, que fue arrancado. La construcción se hizo con rocas toscamente apiladas. Aubert envió algunos monjes al santuario de Monte Gargano, consagrado a San Miguel, en busca de algunas reliquias con las que santificar el lugar. La consagración del oratorio tuvo lugar el 16 de octubre de 709, terminándose la construcción al año siguiente y quedando instalado allí un capítulo de doce canónigos. Se cambió el nombre de Mont Tombe por el de Mont-Saint-Michel-au-péril-de-la-Mer.

Los restos del oratorio ha sido encontrados en la capilla de Notre-Dame-Sous-Terre, bajo la nave de la abadía actual. Se nos presenta como una capilla-relicario que alberga la tumba del fundador, Aubert y las reliquias traídas desde Monte Gargano.

La reliquia del cráneo de Aubert con un orificio donde se supone que el arcángel metió en él su dedo, puede verse en la Iglesia de Saint-Gervais-et-Saint-Protais en Avranches. Desde fechas recientes se especula con que se trate de un cráneo prehistórico que presente evidencias de trepanación.

Aubert d'Avranches es considerado como santo en la Iglesia católica. Su festividad se celebra el 10 de septiembre. Según la tradición, está enterrado bajo la abadía.

Enlaces externos
 Attwater, Donald and John, Catherine Rachel. The Penguin Dictionary of Saints. 3rd edition. New York: Penguin Books, 1993. ISBN 0-14-051312-4.

Referencias

Obispos de Francia del siglo VIII
Santos católicos de Francia del siglo VIII
Santos de la Iglesia ortodoxa
Santos ortodoxos de Galia
Obispos santos de Francia
Fallecidos en los años 720

Auberto de Avranches


Kronprinseparrets bryllup 1935 er en svensk dokumentarfilm fra 1935.

Handling
Svensk produceret reportage fra kronprins Frederik og kronprinsesse Ingrids bryllup, som fandt sted i Stockholms Storkyrkan 24. maj 1935:
 Kong Leopold III og dronning Astrid af Belgien modtages på Stockholms centralstation. Det er deres første officielle besøg i Sverige.
 Det danske kongepar ombord på kongeskibet Dannebrog ankommer 21. maj og modtages af den svenske flåde i indsejlingen til Stockholm.
 27 kongelige bryllupsgæster ankommer 22. maj med særtog til Stockholm og modtages af den danske og den svenske kongefamilie. Bl.a. ses den tyske ex-kronprins.
 Reportage fra dagen før brylluppet, dvs. 23. maj - sammenkomst og frokost hos Prins Eugen på Waldemarsudde.
 Reportage fra bryllupshøjtideligheden i Storkyrkan.
 Ved kronprinsessens afsked: via en radiotransmission siger kronprinsesse Ingrid farvel og takker det svenske folk. Kongeskibet Dannebrog forlader Stockholm.
 Kronprinseparret ankommer til Danmark. Indsejling til København og modtagelse ved Toldboden, samt karettur gennem byen med det danske folks modtagelse af de nygifte.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Sverige
Svenske film fra 1935

Kronprinseparrets bryllup 1935


Onthophagus menkaoensis é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente por Walter & Cambefort em 1977.

Referências

Ligações externas

menkaoensis
Coleópteros descritos em 1877

Onthophagus menkaoensis


Estêvão Gonçalves Neto foi um abade português que viveu no princípio do século XVII e passou à história como um génio das artes decorativas.

Se tornou um notável artista iluminador e miniatura. Seu trabalho foi comparado ao de Federico Barocci e Taddeo Zuccari. Terá aprendido em Lisboa os rudimentos da sua arte, possivelmente com Francisco de Holanda.

Foi capelão do Bispo de Viseu, João Manuel de Ataíde, que o fez cónego da sua catedral a 8 de Outubro de 1622, após a morte do cónego Cristóvão de Mesquita.

Pintor iluminador, trabalhou essencialmente sobre papel e pergaminho.
Terá começado o ofício de iluminador por volta de 1604, e em 1610 terá ido para Viseu como capelão do bispo, tornando-se mais tarde reitor e abade da Igreja de Santa Maria Madalena de Cerejo, concelho de Pinhel, distrito da Guarda. Daí algumas das suas miniaturas serem assinadas "Abbas Sereiiensis".

A sua obra-prima é um Missal Pontifical ilustrado feito de 1616 a 1622, que faz parte da coleção da Academia das Ciências de Lisboa, e que ganhou repercussão internacional em fins do século XIX, ao ser exibido na Exposição Universal de Paris de 1867, e está na origem do estatuto de génio que hoje se atribui ao autor.

Ligações externas
 O Missal e a obra de Estêvão Gonçalves Neto.pdf, por Delmira Espada Custódio
 Estêvão Gonçalves Neto, Museu Nacional de Arte Antiga, 7 de Julho de 2016 a 23 de Outubro de 2016

Ilustradores de Portugal
Padres católicos de Portugal
Capelães de Portugal
Cónegos de Portugal
Pintores de Portugal do século XVII

Estêvão Gonçalves Neto


Iradierea alimentelor este procesul de expunere a alimentelor și ambalajelor alimentare la radiații ionizante. Radiațiile ionizante (precum radiația gama, radiația X sau fasciculele de electroni) prezintă avantajul că energia poate fi transmisă fără contact direct între produsul alimetar și sursa de energie (radiații), eliminându-se astfel riscul contaminării radioactive. Radiațiile ionizante pot fi emise fie de către o substanță radioactivă, fie pot fi generate de către un câmp electric. Acest tratament este utilizat pentru a îmbunătăți siguranța alimentară prin prelungirea duratei de conservare a produsului și prin eliminarea riscului de toxiinfecție alimentară. Prin sterilizarea alimentelor se întârzie sau chiar elimină procese precum germinația sau maturarea (coacerea). În plus, procesul poate fi utilizat ca mijloc de control a populațiilor de insecte și dăunători invazivi. Percepția consumatorilor față de produsele alimentare tratate prin iradiere este mult mai negativă comparativ la cele prelucrate prin alte metode, în special pentru că există tendința de a considera astfel de produse fie radioactive, fie mutante. Cu toate acestea, cercetări independente realizate de către Organizația Mondială a Sănătății (OMS) la Centrul pentru Controlul si Prevenirea Bolilor confirmă calitatea produselor alimentare tratate prin iradiere.

Iradierea alimentelor este un proces utilizat în peste 60 de țări, aproximativ 500000 de tone fiind procesate anual prin iradiere. Normele utilizate pentru iradiere și gama alimentelor care pot fi iradiate diferă de la o țară la alta. De exemplu în Austria, Germania și alte țări din Uniunea Europeană, doar ierburile uscate, mirodeniile și condimentele pot fi iradiate și doar la anumite doze, în timp ce în Brazilia orice aliment poate fi iradiat, indiferent de doză. În România aceste aspecte sunt reglementate prin Ordinul Ministerului Sănătății și Familiei nr. 855/98/90 din 23 noiembrie 2001, Ordinul Ministerului Agriculturii, Alimentației și Pădurilor nr. 855 din 23 noiembrie 2001 și Ordinulul nr. 90 din 14 martie 2002 al Comisiei Naționale pentru Controlul Activităților Nucleare privind  aprobarea Normelor privind alimentele si ingredientele alimentare tratate cu radiații ionizante.

Utilizare
Iradierea este utilizată pentru a reduce sau a elimina riscul de toxiinfecție alimentară, pentru a preveni sau încetini alterarea, maturarea sau germinarea produselor și ca tratament împotriva dăunătorilor. În funcție de doza de iradiere, dezvoltarea agenților patogeni (microorganisme, bacterii și virusuri) poate fi încetinită prin alterarea capabilității de reproducere; la doze mai ridicate, aceștia pot fi complet distruși. Iradierea nu poate readuce alimentele alterate la starea lor proaspătă: dacă astfel de alimente sunt procesate prin iradiere, procesele de alterare și maturare ulterioare sunt încetinite, dar toxinele nu vor fi distruse iar textura, culoarea sau gustul produselor alimentare nu vor fi recuperate. Referitor la bacterii, cele mai multe alimente sunt iradiate pentru a reduce semnificativ numărul de microbi activi și nu pentru a steriliza totalitatea microbilor din produs. Din acest punct de vedere, procesul este similar pasteurizării.

Iradierea este utilizată pentru a crea alimente sigure pentru persoane care prezintă risc ridicat de infecții, respectiv pentru condiționarea unor alimente care trebuiesc stocate pentru perioade de timp îndelungate sau pentru care nu sunt disponibile condiții de stocare proprice. Alimentele care pot tolera doze de radiații ridicate sunt astfel complet sterilizate. Acest proces este aplicat adesea pentru produse alimentare care constituie dieta astronauților sau a pacienților cu necesități speciale din spitale.

Iradierea este folosită și pentru a crea produse de raft stabile. Întrucât iradierea reduce populațiile de microorganisme de alterare și pentru că alimentele preambalate pot fi iradiate în acestă formă, ambalajul previne recontaminarea produsului final.

Iradierea este utilizată pentru a reduce pierderile după recoltare. Procesul reduce populațiile de microorganisme în alimente și poate încetini viteza cu care enzimele schimbă calitatea alimentelor și – prin urmare – încetinește alterarea și maturarea, inhibând încolțirea (de exemplu la cartofi, ceapă și usturoi).

Alimentele sunt de asemenea iradiate pentru a preveni răspândirea speciilor de dăunători prin intermediul comerțului cu fructe și legume  proaspete, fie între granițele unei țări, fie la exportul către alte tări. Altfel, prin intermediul comerțului cu produse proaspete, diverși dăunători (precum insecte) ar putea fi transportați în noi habitate, ceea ce ar putea afecta în mod semnificativ atât producția agricolă cât și mediul înconjurător în potențialele noi habitate. "Iradierea fitosanitară" are rolul de sterilizare a eventualilor paraziți prin tratarea alimentelor cu doze reduse de radiații. În general, dozele mai mari necesare pentru a distruge dăunători precum insectele, acarieni, molii, fluturi, a căror prezență nu poate fi tolerată sau care afectează aspectul sau gustul produselor. Tratamentul cu doze scăzute (sub 1000 Gy) permite menținerea comerțului în limitele de carantină contribuind de asemenea la reducerea proceselor de alterare.

Impactul

Iradierea reduce riscul de infecții și alterare a alimentelor, fără a induce radioactivitate în alimentele astfel tratate. Este un proces dovedit a fi sigur, neprovocând reacții chimice care să modifice aspectul sau caracteristicile nutritive ale alimentelor. Unele dintre efectele secundare potențiale ale iradierii sunt ipotetice, în timp ce altele sunt demonstrate. Aceste efecte includ impactul cumulativ asupra agenților patogeni, a oamenilor și asupra mediului ca urmare a reducerii calității alimentelor, transportul și depozitarea materialelor radioactive, distrugerea agenților patogeni, modificarea modului în care ne raportăm la alimente și a modului în care iradierea modifică producția și transportul alimentelor.

Efecte imediate
Sursele de radiații transferă materiei înconjurătoare surplusul energetic sub formă de particule sau unde. La interacția cu materia, o parte din legăturile chimice din compusul țintă sunt alterate (rupte) prin radioliză, formăndu-se radicali cu timp de viață foarte scurt (de exemplu, radicali hidroxil, atomi de hidrogen sau electroni solvatați). Acești radicali pot cauza diverse modificări chimice prin asociere/disociere la moleculele înconjurătoare. Când astfel de evenimente de ciocnire conduc la alterarea ADN-ului sau ARN-ului, reproducerea eficientă devine improbabilă; în plus, atunci când coliziunile au loc în interiorul celulelor, diviziunea celulară nu mai are loc.

Energia fluxurilor utilizate la iradierea alimentelor (limitele energetice maxim acceptate sunt de 10 MeV pentru electroni, respectiv 5 MeV (7,5 MeV în SUA) pentru radiația X și radiații gama emise de surse de 60Co) nu poate induce radioactivate alimentelor. Dimpotrivă, acestă energie este suficientă pentru formarea produșilor de radoliză și a radicalilor liberi.

În plus, iradierea poate modifica conținutul nutrițional și aroma alimentelor, chiar mai mult decât prin gătire. Astfel de modificări chimice au loc și în cazul proceselor de gătit, afumare, sărare etc., procese care induc schimbări  atât de drastice încât fac natura produsului aproape de nerecunoscut. Depozitare alimentelor cauzeză – la rândul său – modificări chimice dramatice, fapt care conduce în cele din urmă la o deteriorare și alterare a gustului.

Preconcepții
O preocupare majoră este legată de faptul că iradierea ar putea conduce la modificări structurale care sunt dăunătoare pentru consumatori. Mai multe grupuri de experți (inclusiv la nivel internațional) au  evaluat datele disponibile și au concluzionat că orice aliment este sănătos și sigur pentru consum indiferent de doza de iradiere, atât timp cât își menține proprietățile tehnice (de exemplu, textura sau culoarea) iar gustul nu este alterat.

Alimentele iradiate nu devin radioactive, așa cum un obiect expus la lumină nu începe să producă lumină. Radioactivitatea este capacitatea unei substanțe de a emite spontan particule sau fluxuri electromagnetice de o anumită energie. Atunci când astfel de particule întâlnesc materialul țintă, acestea pot elibera alte particule cu energii ridicate. Astfel de procese încetează a avea loc la scurt timp după terminarea expunerii, în același mod în care obiectele nu mai reflectă lumina atunci când sursa de lumină este oprită și la fel cum obiectele calde emit căldură până când se răceasc, fără a continua să producă propria lor căldură. Pentru a modifica structura unui material în așa fel încât acesta să se activeze, este necesară o iradiere la doze extrem de ridicate, capabile să modifice structura nucleului materialului țintă.

Este imposibil ca sursele utilizate pentru iradierea alimentelor să inducă radioactivitate artificială. Acestea emit electroni sau fotoni cu proprietăți bine definite (viteza în cazul electronilor, respectiv lungimea de undă în cazul fotonilor). La energiile menționate, astfel de surse nu pot fi niciodată suficient de puternice pentru a modifica structura nucleelor  atomice din componența alimentelor, indiferent de cât de multe particule vor lovi materialul țintă, astfel că radioactivarea nu poate avea loc în absența tranformărilor nucleare.

Modificări chimice
La iradierea alimentelor se formează radicali liberi. Marea majoritate a acestora prezintă caracter oxidativ și sunt extrem de reactivi. Potrivit teoriei îmbătrânirii excesive datorată radicalilor liberi, expunerea la cantități ridicate de astfel de radicali pot induce leziuni celulare și  chiar moartea acestora, fapt care contribuie la declanșarea multor boli. Cu toate acestea, acestă teorie se referă la radicalii liberi generați în organism, nu la cei consumați de individ, care sunt în general distruși prin procesare la nivel digestiv.

Marea majoritate a substanțelor prezente în mâncarea iradiată este întâlnită și în alimente tratate prin alte metode, nefiind specifice procesului. O singură familie de chimicale se formează specific prin iradierea acizilor grași (2-alchilciclobutanone, 2ACB) ca produși de radioliză (deci specifici iradierii), iar acești produși nu sunt toxici. La iradierea alimentelor, celelalte clase de compuși chimici specifice tehnicilor de procesare (inclusiv tratament termic) sunt prezente într-o măsură mai scăzută.

Dozele de radiație necesare pentru a provoca modificări toxice sunt mult mai mari decât dozele utilizate în timpul iradierii. Chiar luând în calcul prezența 2-ACB, precum și pe cea a radicalilor liberi, rezultatele studiilor rezultate conduc la concluzia că nu există un risc semnificativ la expunerea la produși de radioliză.

Calitatea alimentelor
Radiațiile ionizante pot schimba calitatea produselor alimentare; pentru a modifica negativ proprietățile nutriționale, gustul, aspectul sau textura alimentelor sunt însă necesare doze de radiații foarte ridicate (câteva mii de gray). Iradierea alimentelor la doze uzuale are însă un impact neglijabil. Când iradierea este utilizată pentru a menține calitatea produselor alimentare expuse la raft pentru o perioadă mai lungă de timp, avantajul major este acela că produsul este disponibil pentru mai mulți consumatori, care au acces pentru timp mai îndelungat la proprietățile produsului original (gust, textură, aspect, substanțe nutritive). Alterarea calității și a proprietăților nutritive depinde de gradul de tratament și poate varia foarte mult de la un aliment la altul.

S-a testat iradierea la doze minime pentru rucola, spanac, conopidă, dovleac, muguri de bambus, coriandru, pătrunjel, năsturel. Informația rezultată din astfel de studii cu privire la caracteristicile fizico-chimice și/sau proprietățile bioactive și termenul de valabilitate pentru aceste produse este minimă.

O oarecare degradare a vitaminelor cauzată de procesul de iradiere este posibilă, dar acesta este similară sau chiar mai redusă decât pierderile cauzate de alte procese (refrigerare, congelare, uscare, încălzire) aplicate pentru a se obține același rezultat.

Modificările aromei alimentelor grase (precum carnea, nucile și uleiurile) sunt perceptibile, în contrast cu majoritatea produselor (cum ar fi fructele și legumele). Unele studii indică chiar faptul că pentru unele fructe și legume tratate în mod corespunzător prin iradiere, calitățile senzoriale ale produsului se pot îmbunătăți comparativ cu cele ale alimentelor netratate.

Impactul asupra calității legumelor minim procesate
Năsturelul (Nasturtium officinale) este o plantă perenă cu o creștere rapidă în medii acvatice sau semi-acvatice. Întrucât tratamentele chimice nu sunt eficiente pentru reducerea culturilor microbiene, acesta a fost tratat cu radiații gama în vederea îmbunătățirii siguranței alimentare și a termenului de valabilitate al produsului (prevenirea încolțirii post-ambalare, contaminarea, întârzierea proceselor de maturare post-recoltare etc.).

În cadrul unui studiu publicat în Food Chemistry, alimentară jurnal, oamenii de știinta au studiat comportamentul năsturelului proaspăt recoltat la doze de iradiere de 1, 2 și 5 kGy la 4 °C timp de 7 zile. S-a stabilit că specimenele tratate cu o doză de 2 kGy prezintă calități similare probelor de control.

Impactul pe termen lung

La o dietă bazată exclusiv pe produse alimentare iradiate la la doze suficient de ridicate pentru a reduce în mod semnificativ conținutul său nutrițional, există un risc crescut de a dezvolta boli nutrițonale daca măsuri suplimentare (cum ar fi schimbări în obiceiurile alimentare) nu ar fi luate pentru a atenua acest fapt. În plus, cel puțin trei studii efectuate pe pisici indică o pierdere de țesut în teaca de mielină la consumul de alimente iradiate, ceea ce conduce la paralizii reversibile. Cercetătorii suspectează drept cauze potențiale nivelurile reduse de vitamină A și niveluri ridicate de radicali liberi. Acest efect este considerat a fi specific pentru pisici și nu a fost reprodus la niciun alt animal. Pentru a produce astfel de efecte, pisicile au fost hrănite exclusiv pe alimente care au fost iradiate cu o doză de cel puțin cinci ori mai mare decât doza maximă admisibilă.

Este rezonabil să se presupună că iradierea alimentelor ar putea induce producerea de tulpini tolerante la radiații, similar cu modul în care tulpini de bacterii au dezvoltat rezistență la antibiotice. Bacteriile dezvoltă rezistență la antibiotice după ce un individ utilizează antibiotice în mod repetat. La fel ca în procesul de pasteurizare, produsele vegetale sunt supuse iradierii o singură dată, nefiind reprelucrate ulterior. Cicluri de tratament termic indică dezvoltarea de bacterii rezistente la căldură, dar astfel de probleme nu au au fost semnalate până în prezent pentru vegetalele pasteurizare. În plus, atunci când doza de iradiere este aleasă pentru a viza o anumită specie de microbi, doza este calibrată prin încercări suucesive, pentru a afecta specific acea specie. Acest fapt asigură că procesul distruge toți membrii unei specii țintă. Prin urmare, membrii speciei țintă mai toleranți la radiaii nu prezentă nici un avantaj evolutiv, în absența căruia selecția nu se produce. Comitetul Științific pentru Alimente al Comisia Europeane a concluzionat că nu există nici o dovadă ca iradierea să producă in mod direct la mutații către tulpini mai rezistente; dimpotrivă, iradierea este responsabilă de provocarea de pierderi ale virulenței, întrucât mutanții sunt de obicei mai puțin competitivi și mai puțin adaptabili.

Preconcepții

O parte dintre cei ce luptă împotriva iradierii alimentelor susțin că siguranța alimentară a procesului nu este dovedită din punct de vedere științific în lipsa unor studii pe termen lung, în ciuda faptului că există sute de astfel de studii pe animale (inclusiv multigenerații) hrănite cu alimente iradiate, realizate începând cu 1950. Punctele critice investigate au inclus modificări subcronice și cronice ale metabolismului, histopatologiei, funcției majorității sistemelor, efectelor asupra reproducerii, creșterii, teratogenității și mutagenezei. Au fost efectuate numeroase studii, meta-studiile susținând siguranța alimentelor iradiate.

Concluziile următorului studiu sunt citate de oponenții procesului: Institutul Național de Nutriție din India (INN) a descoperit o prezență ridicată a celulelor cu mai mult de un set de gene (poliploidie) la oameni și la animale, atunci când grâul utilizat pentru furajare a fost iradiat recent (în decursul ultimelor 12 săptămâni). Acest studiu nu a fost confirmat de experimente ulterioare, nerealizându-se o conexiune clară între procesul de iradiere și efectele observate, rezultatele putând fi datorate mai curând problemelor datorate setării condițiilor experimentale. După analiză, oamenii de știință au stabilit că tehnicile utilizate de INN includ eroari umane și variații statistice; prin urmare, rezultatele nu sunt certe. După mai multe studii efectuate de agenții independente și oameni de știință, nu s-a putut găsi o corelație între poliploidie și iradierea alimentelor.

Efectele indirecte ale iradierii
Efectele indirecte ale iradierii alimetelor prezintă la rândul lor interes în evaluarea impactului procesului și a modului în care acesta va schimba lumea, cu accent pe sistemul de producției alimentelor. Teoretic – dacă iradierea ar deveni un proces comun de condiționare a alimentelor – ar avea loc o reducere a incidențelor bolilor digestive, eventual eradicarea agenților patogeni specifici. Cu toate acestea, diverse studii sugerează că o rată crescută de dezvoltare a agenților patogeni poate apărea atunci când alimentele iradiate sunt contaminate cu un agent patogen, întrucât organismele de alterare concurente nu mai sunt prezente.

Tratamentul prin iradiere
Până la momentul iradierii, alimentele iradiate sunt procesate în același mod ca și toate celelalte alimente. Pentru tratarea prin iradiere acestea sunt expuse la radiații, timpul de iradiere fiind dictat de activitatea sursei și doza de iradiere avută în vedere. Radiațiile pot fi emise de o sursă radioactivă, generator de radiații X sau acceleratori de particule. Măsuri speciale de precauție sunt luate pentru a se asigura că produsele alimentare nu intră în contact cu substanțe radioactive și că personalul și mediul sunt protejate din punctul de vedere al expunerii la radiații. Tratamente de iradiere sunt de obicei clasificate în funcție de doza de iradiere (ridicată, medie și scăzută), dar uneori și în funcție de efectele produse de respectivul tratament (radicidație, radurizație și radapertizare). Iradierea alimentelor este uneori întâlnită și ca "pasteurizare la rece" sau "pasteurizare electronică" întrucât iradierea nu produce efecte termice semnificative, iar efectul este similar cu cel al pasteurizării (procedeu termic). Sintagma "pasteurizare la rece" ridică însă controverse pentru că termenul poate fi folosit pentru a ascunde faptul că alimentul a fost iradiat și nu pasteurizat; în plus, cele două procese sunt fundamental diferite.

Costurile tratamentului prin iradiere variază în funcție de doză și tipul instalației de utilizare. În funcție de doza necesară, un colet este expus iradierii pentru perioade de timp variind între câteva minute și câteva ore. Pentru doze mici (necesare unor procese precum dezinfecția), costul este de circa 0,10–0,50 lei, ajungănd la circa 1 leu pentru timpi ridicați de iradiere.

Efectul iradierii asupra ambalajelor
Procesatorii și producătorii caută să găsească cele mai accesibile și eficiente ambalaje pentru alimentele procesate prin iradiere. Iradierea alimentelor preambalate poate induce alterări chimice specifice, întrucăt o parte din materialul de ambalare poate migra și contamina alimentul. De asemenea, materialele plastice supuse iradierii pot suferi modificări fizico–chimice (precum schimbarea masei moleculare) în timpul procesului de iradiere.

Dozimetria

Doza de radiație absorbită reprezintă cantitatea de energie absorbită pe unitatea de greutate de material țintă. Doza este folosită în special datorită faptului că în materialul țintă se produc modificări simlare atunci când unor cantități egale de substanță li se administrează aceeași doză. În SI, unitatea de măsură a dozei este Gray (Gy sau J/kg). Dozimetrele sunt instrumente utilizate pentru a măsura doza și care – atunci când sunt expuse la radiații ionizante – își schimbă anumite atributele fizice într-o măsură care poate fi corelată cu doza recepținată. Măsurarea dozei (dozimetria) implică expunerea unuia sau mai multor dozimetre alături de materialul țintă.

Legislația împarte aplicațiile de iradiere a alimentelor în funcție de doză: aplicații la doze în reduse (până la 1 kGy), medii (1–10 kGy) și ridicate (peste 10 kGy). Doze ridicate sunt superiore celor permise a fi utilizate în SUA și multe alte țări (inclusiv România) pentru alimente comerciale10 kGy). Totuși astfel de doze sunt aprobate pentru a fi aplicate în aplicații necomerciale precum sterilizarea cărnii congelate pentru astronauți (la doze de 44 kGy) sau a hranei pentru anumiți bolnavi aflați sub tratament.

Tipuri de surse utilizate pentru iradierea alimentelor

Iradierea gama

Iradierea gama se realizează cu radioizotopi precum 60Co și 137Cs, care sunt obținuți prin bombardament cu neutroni a unei ținte de 59Co, respectiv ca produs secundar al industriei nucleare (separare din combustibilul nuclear iradiat). 60Co reprezintă cea mai comună sursă de radiații gama utilizată pentru iradierea alimentelor în facilități industriale, deoarece este insolubil în apă (deci prezintă are un risc minim de contaminare a mediului la eventuale scurgeri în bazinul de apă). Sursa de radiatii transportată în camioane speciale este ecranată corspunzător, fiind necesar să îndeplinească standardele menționate în reglementările pentru transportul în siguranță al materialelor radioactive ale AIEA, specificate în International Atomic Energy Act. Camioanele speciale trebuie să îndeplinească standarde ridicate de siguranță și să treacă o multitudine de teste pentru în vederea aprobării pentru transportul surselor de radiații. În contrast, sursele de 137Cs sunt mai solubile în apă și prezintă un risc neneglijabil de contaminare a mediului înconjurător. Totuși și astfel de surse sunt disponibile pentru utilizare pe scară largă. Este cunoscut un incident în care o sursă de 137Cs a ajuns accidental în bazinul de stocare, fiind necesare acțiuni de intervenție în vederea eliminării contaminării.
Iradierea gama este utilizată pe scară largă datorită uniformității dozei și a puterii de penetrare în strat a radiației gama.  În plus, iradierea gama este semnificativ mai ieftină comparativ cu utilizarea surselor de radiații X. În cele mai multe modele, surse închise conținând radioizotopii de iradiere sunt stocate într-un bazin cu apă, care ecranează parțial sursa atunci când aceasta nu este în uz. Pentru tratament, sursa este scoasă din bazinul de stocare, iar produsul supus tratamentului este plasat în jurul sursei de iradiere.

Fasciculele de electroni
Tratamentul cu fascicule de electroni se realizează utilizăndu-se acceleratoare care generează electroni accelerați la 99% din viteza luminii. Acest sistem utilizează energia electrică, deci poate fi pornit și oprit (în contrast cu sursele de radiații). Avantajul utilizării unei astfel de accelerator constă în faptul că puterea sa ridicată este corelată cu un randament mai mare, deci cu un cost unitar mai mic. Dimpotrivă, fascicule de electroni prezintă o  uniformitate a dozei mai scăzută și o putere de penetrare de ordinul centimetrilor. Prin urmare, tratamentul cu fascicule de electroni este utilizat pentru produsele care prezintă grosime redusă.

Radiația X
Radiațiile X sunt produse prin bombardamentul  cu electroni accelerați (conversie bremsstrahlung) a unei ținte realizate dintr-un material dens, ceea ce conduce la un spectru energetic continuu. În acest scop se utilizează metale grele precum tantal sau wolfram, cu numere atomice și temperaturi de topire ridicate. Tantalul este preferat wolframului pentru ținte de dimensiuni mari întrucât este mai prelucrabil și prezintă un prag energetic mai ridicat pentru reacții nucleare induse. La fel ca și fascuculele de electroni, pentru producerea de radiații X nu sunt necesare surse radioactive, fluxul de radiații putând fi oprit în orice moment. Radiațiile X au o putere de penetrare și uniformitate a dozei ridicate, dar sunt surse de iradiere foarte costisitoare, întrucât doar 8% din energia incidentă este convertită în radiații X.

Costul de investiție și operare

Costul unei instalații de iradiere a alimentelor este influențat de doza necesară, toleranța la iradiere a alimentului, condițiile de manipulare (de exemplu cerințe de ambalare și stivuire), geometria de iradiere etc. Iradierea gama este o tehnologie de capital care necesită investiții inițiale substanțiale (aproximativ 5–25 milioane de lei). Pentru instalații de mari dimensiuni, costurile majore de capital includ sursa de radiații, echipamentele grele (iradiatorul, bazinul, benzile transportoare, sisteme de control și alte echipamente auxiliare), terenuri (circa 0,5 hectare), ecrane de protecție și depozitele. La rândul lor, costurile operaționale includ forța de muncă, utilitățile, întreținerea, transportul, împrospătarea sursei de iradiere (care se dezintegrează în timp), taxe și asigurări, incluzănd costuri legate de aspectele legale (ampasare, funcționare, utilizare, certificare personal expus profesional etc.). Având în vedere prelucrarea la rece, costul produselor perisabile (care trebuiesc prelucrate și stocate la temperaturi scăzute) nu este influențat.

Percepția publică

Conotațiile negative asociate cuvântului "radiație" sunt considerate ca fiind direct responsabile de nivelul de acceptare redus în rândul consumatorilor. Mai multe grupuri de experți (inclusiv grupuri internaționale) au evaluat datele disponibile și au concluzionat că orice aliment iradiat este sănătoas și sigur pentru consum, indiferent de doza de iradiere.

Iradierea este un procedeu aprobat de către mai multe țări. De exemplu, în SUA iradierea alimentelor este aprobată și reglementată din punct de vedere legal de mai bine de cincizeci de ani. În ultimul deceniu a avut loc o creștere majoră a utilizării procesului în zona fructelor și legumelor, care sunt iradiate pentru a preveni răspândirea dăunătorilor. La începutul anilor 2000 în SUA, iradierea cărnii a fost relativ comună pentru anumite magazine; odată cu scăderea cererii de consum a scăzut și incidența utilizării iradierii alimentelor din carne. În ciuda acestor fluctuații, iradierea produselor alimentare este un proces utilizat, iar volumele de produse iradiate cresc într-un ritm lent, chiar și în Uniunea Europeană; în UE toate țările membre permit iradierea de ierburilor uscate, mirodeniilor și condimentelor vegetale, iar unele permit iradierea altor alimente destinate vânzării.

Chiar dacă există unii consumatori care aleg să nu cumpere alimente iradiate, există o piață suficientă pentru comercianții cu amănuntul care au stocuri de produse iradiate suficiente pentru câțiva ani. O parte din alimentele iradiate sunt revândute cu amănuntul, ceea ce sugerează un posibil succes al produselor alimentare iradiate. Cu toate acestea, concluzia generală este că percepția consumatorilor față de produsele alimentare tratate prin iradiere este încă mult mai negativă decât în cazul produselor prelucrate prin alte mijloace. În contrast, unele din studiile comandate de industria de profil indică pentru perioada 1985–1995 o scădere a numărului de consumatori cu o percepție negativă cu privire la siguranța alimentelor iradiate, acesta fiind comparabil cu cel al persoanelor cu o părere negativă asupra aditivării și utilizării conservanților. Chiar dacă nu este adevărat, "oamenii cred că produsul este radioactiv", a spus Harlan Clemmons, președinte al Sadex, o companie de iradiere a alimentelor cu sediul în Sioux City, Iowa. Din cauza acestor îngirijorări și din cauza costului ridicat al produselor alimentare iradiate, nu există încă o piață largă pentru astfel de produse alimentare destinate consumului uman.

Standarde și reglementări
Codex Alimentarius reprezintă standardul global pentru iradierea produselor alimentare, în special în cadrul statelor semnatare ale acordului Organizației Mondale a Sănătății. Indiferent de sursa de iradiere, toate instalațiile de prelucrare trebuie să respecte standardele de siguranță stabilite de către Agenția Internațională pentru Energie Atomică (AIEA), Codex-ul de bune practici pentru prelucrarea produselor alimentare prin iradiere, Comisia de Reglementare Nucleară (CRN), și Organizația Internațională pentru Standardizare (ISO). Mai precis, ISO 14470 și ISO 9001 oferă informații amănunțite cu privire la siguranța în unitățile de iradiere.

Toate facilitățile comerciale de iradiere prezintă sisteme de siguranță în scopul prevenirii expunerii personalului la iradieri nedorite. Sursa de radiații este ecranată în mod constant de căte un strat de apă, beton și/sau metal. Facilitățile de iradiere sunt proiectate astfel încât să existe un număr de măsuri de siguranță complementare, cu rolul de a preveni expunerea accidentală la radiații.

Etichetarea

Codex Alimentarius prevede că orice produs de "primă generație" trebuie etichetat ca atare, la fel ca orice produs direct derivat dintr-o astfel de materie primă; regula generală pentru ingrediente furnizate este că chiar și ultima moleculă a unui produs iradiat trebuie menționată ca atare, chiar dacă ingredientele neiradiate nu sunt menționate pe etichetă. Utilizarea logo-ului Radura este opțională; mai multe țări folosesc o versione grafică, diferită de cea din Codex.

Regulile propuse pentru etichetare sunt publicate în CODEX-STAN – 1 (2005) și includ utilizarea simbolului Radura pentru toate produsele care conțin alimente iradiate. Acest simbol nu este un indicator de calitate. Cantitatea de agenți patogeni remanentă se bazează și conținut original și doza aplicată, care poate varia de la produs la produs.

Uniunea Europeană urmează dispoziție Codexului pentru a eticheta ingredientele iradiate până la ultima moleculă în produsele alimentare. Comunitatea Europeană nu prevede utilizarea logo-ul Radura și se bazează exclusiv pe etichetarea corespunzătoare în limbile oficiale ale Statelor Membre. Uniunea Europeană își întărește legistația referitoare la etichetarea alimentelor iradiate prin solicitari adresate țărilor  membre de a efectua teste transversale asupra produselor alimentare aflate pe piață și să raporteze orice abatere Comisiei Europeane. Rezultatele sunt publicate anual în jurnalul oficial al Comunităților Europene.

SUA definește produsele alimentare iradiate ca fiind acele alimentele în care iradierea provoacă o schimbare materială a produsului, sau o schimbare materială a consecințelor ce pot rezulta din utilizarea acestor alimente. Prin urmare, produsele alimentare rezultate în urma procesării alimentelor iradiate sunt scutite de etichetarea corespunzătoare, conform cerințelor SUA. Toate alimente iradiate trebuie să includă vizibil simbolul Radura, alături de textul "tratat cu radiații" sau "tratat prin iradiere". Alimente vrac trebuie să fie etichetate individual cu simbolul și textul respectiv; în mod alternativ, aceste elemente pot fi afiaște pe containerul utilizat pentru vânzarea alimentelor.

Iradierea alimentelor preambalate
La secțiunea 409 din Federal Food, Drug, and Cosmetic Act se menționează faptul că iradierea produselor alimentare preambalate necesită aprobare anterioară atât pentru iradierea unui anumit produs alimentar cât și pentruiradierea materialului utilizat pentru ambalare. Materiale de ambalare ce pot fi iradiate includ diverse folii de plastic, dar nu acoperă varietatea materialelor bazate pe polimeri și adezivi care satisfac standardele specifice. Absența omologării materialului de împachatare limitează producția și extinderea procesului de iradiere a alimentelor preambalate. Ambalajele ce pot fi iradiate sunt:

Siguranța alimentară

În 2003, Codex Alimentarius a eliminat orice limită superioară de doză pentru iradierea alimentelor precum și autorizațiile necesare pentru produse alimentare specifice, declarând că toate prezintă siguranță alimentară. Țări precum Pakistan și Brazilia au adoptat Codexul, fără rezerve sau restricții.

Societatea Americană pentru Testare și Materialor (ASTM) și ISO/ASTM Standardele sunt au definit standardele care descriu calibrare și operare pentru dozimetria radiațiilor, precum și procedurile care să relaționeze doza măsurată de efectul obținut.

Toate regulile implicate în prelucrarea alimentelor se aplică tuturor produselor alimentare înainte ca acestea să fie iradiate.

Uniunea Europeană
Legislația europeană dictează că toate statele membre trebuie să permită vânzarea de ierburi aromatice uscate, mirodenii și condimente vegetale iradiate. Cu toate acestea, aceste directive permit Statelor Membre să mențină autorizațiile anterioare pentru categorii de produse alimentare anterior aprobate de către Comitetul Științific pentru Alimentație al CE (în prezent Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară). Astfel, Belgia, Cehia, Franța, Italia, Olanda, Polonia și Regatul Unit permite vânzarea mai multor tipuri de alimente iradiate. Inainte ca anumite elemente individuale să fie adăugate la lista deja aprobată, sunt necesare studii toxicologice pentru fiecare astfel de aliment și pentru fiecare doză prevăzută în solicitare. Se prevede de asemenea ca iradierea să nu fie folosită "ca un substitut al igienei sau practicilor de bună fabricație sau agricole". Aceste Directive controlează numai alimente iradiate destinate consumului, nefiind aplicabile pentru produsele alimentare iradiate destinate pacienților care necesită diete sterile.

Datorită pieții unice europene, orice produs alimentar, chiar iradiat, trebuie să poată fi comercializat în orice Stat Membru, chiar dacă prevalează o interdicție generală de iradiere a alimentelor, cu condiția ca produsele iradiate în mod legal în țata de origine. În plus, importurile în CE sunt posibile din țări terțe dacă instalația de iradiere a fost inspectată și aprobată de CE, iar tratamentul este legal în cadrul CE sau al unui stat membru.

În România aceste aspecte sunt reglementate prin Ordinul Ministerului Sănătății și Familiei nr. 855/98/90 din 23 noiembrie 2001, Ordinul Ministerului Agriculturii, Alimentației și Pădurilor nr. 855 din 23 noiembrie 2001 și Ordinulul nr. 90 din 14 martie 2002 al Comisiei Naționale pentru Controlul Activităților Nucleare privind  aprobarea Normelor privind alimentele si ingredientele alimentare tratate cu radiatii ionizante. Acesta prevede că autorizația poate fi obținută dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții: (a) exploatarea instalației de tratare a produselor alimentare se face în condițiile Codului internațional de practică, recomandat de Comisia Mixta Codex Alimentarius a FAO/O.M.S.; (b) a fost desemnată o persoană responsabilă cu îndeplinirea tuturor condițiilor necesare pentru desfășurarea procesului de iradiere a produselor alimentare. Iradierea produselor alimentare poate fi autorizată dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele coniții: (a) este justificată necesitatea tehnologică; (b) nu prezintă risc pentru sănătate și este realizată în condițiile declarate în documentele de autorizare; (c) se realizează în beneficiul consumtorului la energii inferioare a 10 MeV; (d) nu este utilizată drept surogat pentru măsuri igienico–sanitare sau a bunelor practici de fabricare sau cultivare. Scopurile în care poate fi utilizată sunt: (a) reducerea incidenței bolilor datorate produselor aalimentare prin distrugerea organismelor patogene; (b) reducerea procesului de alterare a produselor alimentare prin întârzierea sau stoparea proceselor de descompunere și prin distrugerea organismelor responsabile pentru aceste procese; (c) reducerea pierderilor datorate proceselor premature de maturare, germinare sau încolțire; (d) îndepărtarea din produsele alimentare a organismelor care dăunează vegetalelor sau produselor vegetale.

Statele Unite ale Americii
Food and Drug Administration (FDA) este agenția responsabilă pentru reglementarea utilizării surselor de radiații în domeniul alimentar în SUA. Iradierea, așa cum este definită de către FDA, este un "aditiv alimentar" și nu un mijloc de procesare, căzând sub incidența reglemetărilor aditivilor alimentari. Pentru fiecare aliment aprobat a fi iradiat există ghiduri  care specifică dozele minimă și maximă determinate a fi sigure de către FDA. Ambalajele care sunt utilizare pentru alimentele procesate prin iradiere trebuie de asemenea să fie supuse aprobării. Departamentul pentru Agricultură al SUA (USDA) actualizează aceste reglementări pentru produsele din carne, păsări de curte și fructe proaspete.

USDA a aprobat utilizarea iradierii la doze scăzute ca o alternativă la tratamentul fructelor și legumelor cu pesticide, gazde a unei serii de insecte dăunătoare. În conformitate cu acordurile bilaterale care permit țărilor mai puțin dezvoltate să exporte produse alimentare, este permisă iradierea fructelor la doze mici pentru a ucide insectele, astfel încât produsele alimentare să poată evita carantina.

Australia
Australia a interzis iradierea mâncarii pentru pisici după cazul cu ecou național în care pisicile au dezvoltat paralizie în urma consumului îndelungat a unei anumite mărci de alimente pentru pisici iradiate la doze extreme extrem de înalte. Cauza suspectată pentru malnutriție a fost consumul de alimente fără vitamina A, distrusă în timpul procesului de iradiere. Incidentul a fost corelat cu prezența pe piață a unui singur lot al unei marci de produs și nu cu orice tip de măncare de pisici tratată prin iradiere. Acest fapt, împreună cu dovezi incomplete asupra faptului că forma activă de vitamină A lipsea din produs, nu a dovededit clar faptul că iradierea hranei a fost responsabilă de respectivul incident. Cercetări ulterioare au confirmat însă faptul că paralizia este un efect al nutriției pisicilor cu alimente iradiate cu deficit de vitamină A (pentru detalii, a se vedea secțiunea Impactul pe termen lung).

Aspecte de securitate și siguranță nucleară

În vederea minimizării riscului, sursele de iradiere trebuiesc prevăzute obligatoriu cu sisteme de blocare și de protecție. Utilizarea unor astfel de facilități a condus la evenimente semnificative de iradiere (decese și leziuni radioinduse), multe dintre ele cauzate de blocarea sistemelor de siguranță de către operatori. Trebuie menționat faptul că radioprotecția este o preocupare majoră în unitățile nucleare, în timp ce în siguranța ocupațională "obișnuită" este tratată cu mai mult sau mai puțină considerație.

Siguranța instalațiilor de iradiere este reglementată de către Organizația Națiunilor Unite prin Agenția Internațională pentru Energie Atomică și monitorizată de către diferite organisme naționale de reglementare în domeniul nuclear. Autoritățile de reglementare impun o cultură de securitate care prevede că toate incidentele care apar sunt documentate și analizate în detaliu, în vederea determinării cauzei și al potențialul de îmbunătățire a măsurilor corective. Astfel de incidente sunt analizate de către personalul diverselor facilități, iar îmbunătățirile posibile sunt aplicate pe instalațiile existente sau incluse în construcția noilor modele ale instalațiilor.

În SUA, Comisia de Reglementare Nucleară (NRC) reglementează siguranța în unitatea de procesare, în timp ce Departamentul de Transport al SUA (DOT) reglementează transportul în siguranță al surselor radioactive. În România, toate aceste aspecte sunt reglementate de către CNCAN.

Piața alimentelor iradiate

În 2010, cantitățile de alimente iradiate în Asia, UE și SUA au fost de 285200, 9300, respectiv 103000 de tone. Autoritățile din unele țări folosesc teste care pot detecta iradierea produselor alimentare, pentru a pune în aplicare standarde de etichetare și de a consolida încrederea consumatorilor. Uniunea Europeană monitorizează piața pentru a determina cantitatea de alimente iradiate, etichetarea corectă și verifică dacă iradierea se realizează la unități autorizate.

Iradierea de fructe și legume ca procedeu de prevenire a răspândirii de boli și dăunători în afara frontierelor a fost în creștere la nivel global. În 2010, 18446 de tone de fructe și legume au fost iradiate în șase țări, 97% din aceasta fiind fost exportate către Statele Unite ale Americii.

Un total de 103000 de tone de produse alimentare au fost iradiate în SUA continentală în 2010. Cele trei clase majore de alimente iradiate au fost condimentele (77,7%), fructele și legumele (14,6%), respectiv carne și păsări de curte (7,77%). În același an, SUA continentală a importat 17953 de tone de fructe și legume iradiate, în special din Mexic, Hawaii, Thailanda, Vietnam și India.

Un total de 6876 de tone de produse alimentare au fost iradiate în țările Uniunii Europene în anul 2013, în principal în patru State Membre: Belgia (49,4%), Olanda (24,4%), Spania (12,7%) și Franța (10,0%). Acestă cantitate corespunde unei scăderi de 14% în comparație cu anul precedent 2012 (7972 tone). Cele două tipuri de alimente iradiate majoritar au fost puii de baltă (46%), și ierburi uscate/condimentele (25%).

În SUA, Food and Drug Administration și Departamentul de Agricultură al SUA au emis autorizații de iradiere pentru următoarele alimente și scopuri:

 carne roșie ambalată și refrigerată – pentru controlul agențiilor patogeni (E. Coli O157:H7, Salmonella) și prelungirea termenului de valabilitate.
 carne de pasăre ambalată – controlul agenti patogeni (Salmonella și Camplylobacter).
 fructe proaspete, legume și cereale – controlul insectelor și inhibarea creșterii, maturării și germinării.
 carne de porc – pentru controlul trichinelei.
 plante aromatice, mirodenii și condimente vegetale – pentru controlul insectelor și microorganismelor.
 preparate enzimatice uscate sau deshidratate – pentru controlul insectelor și microorganismelor.
 cartofi albi – pentru inhibarea germinației.
 grâu și făină de grâu – pentru controlul insectelor.
 salată și spanac vrac proaspete
 crustacee (homar, creveți crab)
fructe de mare (stridii, scoici și midii)

Cronologia iradierii alimentelor

 1895 Wilhelm Conrad Röntgen descoperă radiația X
 1896 Antoine Henri Becquerel descoperă radioactivitatea naturală, iar Minck propune utilizarea terapeutică
 1904 Samuel Prescott descrie la Massachusetts Institute of Technology (MIT) efectele bactericide
 1906 Appleby&Banks: brevet UK pentru utilizarea izotopilor radioactivi în iradierea anumitor alimente
 1918 Gillett: Brevet SUA pentru utilizarea radiațiilor X în conservarea produselor alimentare
 1921 Schwartz descrie eliminarea Trichinellei din alimente prin iradiere
 1930 Wuest: brevete francez referitor la iradierea alimentelor
 1943 MIT devine activă în domeniul conservării alimentelor pentru armata SUA
 1951 Comisia pentru Energie Atomică a SUA începe să coordoneze activitățile naționale de cercetare în domeniu
 1958 Primele alimente iradiat comercializat (condimente) la Stuttgart, Germania
 1970 Înființarea International Food Irradiation Project (IFIP), cu sediul la sediul Centrul Federal de Cercetare pentru Conservarea Alimentelor, Karlsruhe, Germania
 1980 Comisii de experți mixte FAO/AIEA/CINE recomandă o doză de până la 10 kGy drept "doză medie generală"
 1981/1983 Desființarea IFIP după atingerea obiectivelor
 1983 Codex Alimentarius, Standardul General pentru Alimente Iradiate: orice aliment poate fi iradiat la un maxim de 10 kGy drept "doză medie generală"
 1984 International Consultative Group on Food Irradiation (ICGFI) devine succesor al IFIP
 1998 Comitetul Științific pentru Alimentație al Uniunii Europene (SCF) a votat "pozitiv" pe opt categorii de aplicații de iradiere
 1997 FAO/IAEA/WHO Joint Study Group on High-Dose Irradiation recomandă eliminarea oricărei limite superioare de doză
 1999  Directivele Uniunii Europene 1999/2/CE (directivă cadru) și 1999/3/CE (directivă de punere în aplicare) limitează iradierii o listă ce conține cele opt categorii aprobate anterior de către SFC, dar care permite statelor membre să acorde autorizațiile pentru orice alimente aprobate anterior de către SFC.
 2000 Germania își exercită dreptul de veto cu privire la aceste directive
 2003 Codex Alimentarius, Standardul General pentru Alimente Iradiate: se elimină orice limită superioară de doză
 2003 CSA adoptă o "opinie revizuită" cu recomandări împotriva eliminării limitei superioarăe de doză
 2004 ICGFI se desființează
 2011 succesorul SFC, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA), reexaminează  lista SFC și face recomandări incluzive suplimentare

Note

Lecturi suplimentare

 Publicații ale Organizației Mondiale a Sănătății:
 Safety and nutritional adequacy of irradiated food, WHO, Geneva, 1994
 High-dose irradiation: Wholesomeness of food irradiated with doses above 10 kGy, WHO, Geneva, 1999, Technical Report Series No. 890

 Diehl, J.F., Safety of irradiated foods, Marcel Dekker, N.Y., 1995 (2. ed.)
 Satin, M., Food irradiation, Technomic, Lancaster, 1996 (2. ed.)
 Urbain, W.M., Food irradiation, Academic Press, Orlando, 1986
 Molins, R. (ed.), Food irradiation – Principles and applications, Wiley Interscience, N.Y., 2001
 Sommers, C.H. and Fan, X. (eds.), Food Irradiation Research and Technology, Blackwell Publishing, Ames, IA, 2006

 The Food That Would Last Forever : Understanding the Dangers of Food Irradiation, by Gary Gibbs, Garden City Park, N.Y. : Avery Pub. Group, c1993
 anon., Food Irradiation: Available Research Indicates That Benefits Outweigh Risks, RCED-00-217, 24 august 2000, Government Accountability Office, United States General Accounting Office, Resources, Community, and Economic Development Division, Washington, D.C. 20548 "Food Irradiation"
 Farkas, J. and Mohácsi-Farkas, C., History and future of food irradiation, Food Sci. Technol. 22(2011),121-128

 Evaluation of the Significance of 2-Dodecylcyclobutanone and other Alkylcyclobutanones

Vezi și

Codex alimentarius
Deinococcus radiodurans
Radapertizare
Radicidație
Radioliză
Radurizație

Legături externe

Codex Alimentarius

 Codex Alimentarius Recommended International Code of Practice Code for Radiation Processing of Foods (CAC/RCP 19-1979, rev.2 – 2003)
 General Standard for the Labelling of Prepacked Foods (CODEX STAN 1-1985)
 Food Irradiation Processing Alliance FIPA represents the irradiation service industry, manufacturers of food irradiators and suppliers of cobalt-60 sources.

 , Food and Water Watch
 , Center for Food Safety and Applied Nutrition (US Government)
 , Center for Food Safety (US non-profit organisation)
 , a series of 14 fact sheets, International Consultative Group on Food Irradiation, International Atomic Energy Agency, Vienna, 1991
 Bibliography on Food Irradiation, Federal Research Centre for Nutrition and Food, Karlsruhe, Germany
 Should we irradiate fruit and vegetables? Dateline NBC investigation
 , provided by BENEBION of Mexico
 anon. What's wrong with food irradiation, revised February 2001, Organic Consumers Association, US

 The Basics on the Foodfight Over Irradiation | health.usnews.com

Pagini cu citări cu argumente redundante
Mentenanță CS1: Formatul datelor
Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor
Pagini cu citări fără titluri
Pagini cu citări de simple URL-uri
Conservarea alimentelor
Toxiinfecții alimentare
Agricultură industrială
Radiații
Controverse științifice
Pagini traduse de la Wikipedia în engleză
Tehnologie nucleară

Iradierea alimentelor


جامعة أم درمان الإسلامية هي جامعة سودانية حكومية إسلامية تأسست عام 1332هـ الموافق 1912م باسم "المعهد العلمي بأم درمان"، وهي إحدى الجامعات القائمة على نظام الوقف الإسلامي. أسست من قبل أحد القضاة السودانيين هو الشيخ أبو القاسم أحمد هاشم، تبلغ مساحة الحرم الجامعي 500 فدان أو ما يوازي 2 كم² جميعها تقع في مدينة أم درمان وتتكون من قسمين: قسم الطلاب في منطقة الفتيحاب وقسم الطالبات في منطقة الثورة.

بدأت الجامعة بكليتي وأصول الدين والشريعة والاقتصاد، حيث كانت تدرس فيها اللغة العربية والعلوم الإسلامية وعلوم الشرع، وتطورت الجامعة فيما بعد وأصبحت تضم الكليات النظرية (الاقتصاد - التربية -الإدارة - الآداب) ، ومع مطلع التسعينات تطورت الجامعة وأخذت في التوسع فكانت الكليات العملية مثل كلية الطب والهندسة والزراعة.

تاريخ
يعدمعهد أم درمان العلمي أول معهد علمي أهلي أقيم في السودان الحديث وقد تخرج منه العديد من العلماء والشخصيات السودانية البارزة. طلب علماء سودانيون من الحكومة الاستعمارية آنذاك إنشاء معهد أم درمان العلمي فوافقت وتأسس المعهد في العام 1912 م ، كرد فعل للتعليم الأجنبي. ويمثل المعهد بداية التعليم الديني النظامي بالسودان الذي تبنى نظام الأزهر وقد تطور المعهد العلمي في منتصف الستينيات من القرن العشرين ليصبح فيما بعد جامعة أم درمان الإسلامية في عام 1965م.

الكليات

 كلية الطب والعلوم الصحية
 كلية العلوم والتكنولوجيا
 كلية العلوم الهندسية
 كلية الزراعة
 كلية الصيدلة
 كلية الشريعة والقانون
 كلية علوم المختبرات الطبية
 كلية الإقتصاد
 كلية الإعلام
 كلية التربية
 كلية الحاسبات وتقنية المعلومات

أم درمان
ا
التعليم في الخرطوم
جامعات وكليات إسلامية
جامعات وكليات في السودان
جامعة أم درمان الإسلامية
كليات طب في السودان

جامعة أم درمان الإسلامية


Gheorghe Teodorescu () a fost un general român care a luptat în cel de-al Doilea Război Mondial.

Cariera militară
Colonelul Teodorescu a deținut funcția de director general al PTTR. A fost înaintat ulterior la gradul de general de brigadă.

A fost decorat la 10 ianuarie 1942 cu Ordinul "Coroana României" în gradul de Comandor cu însemne militare de pace.

A demisionat din funcția de director general al Direcțiunii Generale P.T.T. după Lovitura de stat din 23 august 1944, fiind înlocuit pe 18 septembrie 1944 cu prof. inginer Ioan C. Schileriu.

După instalarea guvernului Petru Groza generalul de brigadă Gheorghe Teodorescu a fost trecut din oficiu în poziția de rezervă, alături de alți generali, prin decretul nr. 860 din 24 martie 1945, invocându-se legea nr. 166, adoptată prin decretul nr. 768 din 19 martie 1945, pentru "trecerea din oficiu în rezervă a personalului activ al armatei care prisosește peste nevoile de încadrare".

Decorații

  Ordinul "Coroana României", în grad de Comandor (1942)

Note

Generali români din Al Doilea Război Mondial
Decorați cu Ordinul Coroana României

Gheorghe Teodorescu


Das Marceau-Denkmal ist ein Denkmal in Koblenz zu Ehren des französischen Generals François Séverin Marceau (1769–1796). Es befindet sich auf dem Franzosenfriedhof im Stadtteil Lützel und wurde ursprünglich 1797 als Grabmal für Marceau auf dem Petersberg errichtet.

Geschichte

Der französische Revolutionsgeneral Marceau eroberte 1794 im Ersten Koalitionskrieg mit seiner Division der Sambre- und Maas-Armee die Stadt Koblenz und beendete damit die Herrschaft der Erzbischöfe von Trier. Auf dem Rückzug der Franzosen aus Franken, hatte er von Obergeneral Jourdan den Auftrag, mit seiner Division an den Übergängen über die Lahn die Bewegung der Sambre- und Maas-Armee zum Rhein gegen die verfolgenden Österreicher abzuschirmen. Dabei wurde er am 19. September 1796 bei Höchstenbach im Westerwald schwer verwundet und starb zwei Tage später in Altenkirchen an den Folgen. Seine Leiche brachte man nach Koblenz. Am 25. September 1796 wurde er mit militärischen Ehren und unter Anteilnahme der Zivilbevölkerung am nördlichen Ende des Petersbergs in Lützel beerdigt. Sein Freund, General Jean-Baptiste Kléber, veranlasste eine Sammlung unter den Offizieren der Sambre- und Maas-Armee und so konnte zum Gedenken an den populären General 1797 anstelle seines Grabs eine Pyramide gesetzt werden. Sie wurde nach Plänen des Architekten Peter Joseph Krahe vom Stadtbaumeister Georg von Trosson errichtet. Marceaus Leiche wurde exhumiert und eingeäschert, die Urne verblieb in der Pyramide. Sie trug die Aufschrift »HIC CINERES, UBIQUE NOMEN« (deutsch: Hier ist die Asche, der Name ist überall).

Neben Marceau wurde 1797 auch die Leiche des französischen Generals Lazare Hoche im Bereich der späteren Feste Kaiser Franz beigesetzt. Seine Überreste und die Grabplatte mit der Inschrift General Hoche wurden 1919 auf das Gelände Monument General Hoche nach Weißenthurm überführt.

Grabräuber brachen 1804 die Pyramide auf, um Grab und Urne nach Wertgegenständen zu durchsuchen. Die hierdurch entstandene Öffnung zerstörte das ursprüngliche Trophäenrelief und wurde durch ein Löwenrelief wieder verschlossen. Die Urne gelangte nicht wieder zurück in das Grabmal, sie wurde in der Folge vom französischen Präfekten Chaban aufbewahrt und später nach Paris gebracht, wo sie 1889 im Panthéon aufgestellt wurde.

Mit dem Bau der Bubenheimer Flesche auf dem Petersberg, die im Rahmen der preußischen Festung Koblenz und Ehrenbreitstein entstand, wurde das Denkmal 1817 abgebrochen und die Steine angeblich teilweise für den Bau des Festungswerks verwendet. Nach heftigen Protesten in der Stadt schaltete sich schließlich der preußische König Friedrich Wilhelm III. ein und verfügte, dass die Pyramide an ihrem jetzigen Standort am Fuße des Berges wieder aufgebaut wurde. Das 1818 errichtete Grabmal ist vermutlich kleiner als die ursprüngliche Pyramide, da die bei dem Bau der Flesche verwendeten Steine fehlten und nicht ersetzt wurden. Das Denkmal wurde 1885 in Teilen restauriert, wobei die verwitterte Inschrift erneuert und das stark angegriffene Löwenrelief durch ein neues Relief des Bildhauers Philipp Bohl ersetzt wurde.

Um das Denkmal entstand im Deutsch-Französischen Krieg von 1870/1871 ein Friedhof für verstorbene französische Soldaten, die im Kriegsgefangenenlager auf dem Petersberg interniert waren. In den 1950er Jahren wurde das Marceau-Denkmal mit finanzieller Unterstützung der in Koblenz stationierten französischen Besatzungstruppen restauriert. Eine erneute Restaurierung wurde 2013/2014 durchgeführt, wobei auch das Löwenrelief instand gesetzt wurde.

Ein weiteres Marceau-Denkmal wurde 1863 bei Höchstenbach im Westerwald an der Stelle errichtet, an der Marceau 1796 schwer verwundet wurde.

Bau

Bei dem Marceau-Denkmal handelt es sich um eine abgestumpfte Pyramide aus Mendiger Basaltlava auf einem vierstufigen Podest. Auf der Vorderseite in einer halbkreisförmigen Nische befindet sich das Relief eines kauernden Löwen. Die Gestaltung am unteren Rand mit Lünettenfeld geht auf einen Grabmalsentwurf des Pariser Architekten Étienne-Louis Boullée zurück.

An den vier Seiten der Pyramide wird das Leben und Wirken Marceaus beschrieben. Hier steht die folgende französische Inschrift zu lesen:
1. Ici repose MARCEAU, né à Chartres, Département d'Eure et Loire, soldat à XVI ans, général à XXII ans. Il mourût en combattant por sa patrie le dernier jour de l'an IV de la République Française. Qui, que tu sois ami ou ennemi de ce joune héros, respecte ses cendres.
2. L'armée de Sambre et Meuse après sa retraite de la Franconie quittait la Lahn. Le général MARCEAU commandait l'aile droite, il était chargé de couvrir les divisions, qui défilaient sur Altenkirchen. Le III jour complémentaire, il faisait ses disposotions au sortir de la forêt Höchstenbach, lorsqu'il fut mortellement atteint d'une balle. On le transporta à Altenkirchen, où sa faiblesse obligea de l'abandonner à la générosité des ennemis. Il mourût entre les bras de quelques Français et des généraux Austrichiens  dans la XXVI année de son âge.
3. Il vainquit dans les champs de Fleurus, sur les bords de l'Ourthe, de la Rhoer, de la Moselle et du Rhin. L'armée de Sambre et Meuse à son brave général MARCEAU.
4. Je voudrois qu'il m'en ait coûté quart de mon sang, et vous tinsse [?] en santé mon prisonnier, quoique je sache que l'Empereur mon maître n'eut en ses guerres plus rude et fâcheux ennemi. (Mémoires du chevalier Bayard.) Allusion aux paroles du général Autrichien, baron de Kray.

Die sinngemäße deutsche Übersetzung lautet:
1. Hier ruht MARCEAU, geboren in Chartres, Département d'Eure et Loire, Soldat seit dem 16. Lebensjahr, mit 22 Jahren General. Er starb kämpfend für sein Vaterland am letzten Tag des Jahres IV der französischen Revolution. Wer du auch immer sein magst, Freund oder Feind dieses jungen Helden, respektiere seine Asche.
2. Die Sambre- und Maas-Armee setzte sich nach ihrem Rückzug aus Franken vom Lahn-Gebiet ab. Der General MARCEAU befahl den rechten Flügel. Er hatte den Auftrag, jene Divisionen abzuschirmen, die auf Altenkirchen vorstießen. Am dritten Tag nach Beginn der Kampfhandlungen und seiner Anordnung, den Wald von Höchstenbach zu verlassen, wurde er von einer Kugel tödlich getroffen. Man brachte ihn nach Altenkirchen, wo sein geschwächter Zustand ihn zwang, sich auf die Hochherzigkeit des Gegners zu verlassen. Er starb im Alter von 26 Jahren in den Armen einiger Franzosen und österreichischer Generäle.
3. Er siegte auf den Feldern von Fleurus, an den Ufern der Ourthe, der Rur, der Mosel und des Rheins. Die Armee der Sambre und Maas ihrem tapferen General MARCEAU.
4. Ich wollte, dass es ein Viertel meines Blutes gekostet hätte, um Sie gesund zu erhalten, mein Gefangener. Obschon ich wissen sollte, dass der Kaiser, mein Gebieter, in seinen Kriegen keinen härteren und hartnäckigeren Feind hatte. - Zitiert aus den Erinnerungen des Chevalier Bayard, in Anspielung auf die Worte des österreichischen Barons de Kray.

Denkmalschutz

Das Marceau-Denkmal ist ein geschütztes Kulturdenkmal nach dem Denkmalschutzgesetz (DSchG) und in der Denkmalliste des Landes Rheinland-Pfalz eingetragen. Es liegt in Koblenz-Lützel in der Straße Am Franzosenfriedhof.

Seit 2002 ist das Marceau-Denkmal Teil des UNESCO-Welterbes Oberes Mittelrheintal.

Siehe auch

 Liste der Denkmäler in Koblenz

Literatur

 Energieversorgung Mittelrhein GmbH (Hrsg.): Geschichte der Stadt Koblenz. Gesamtredaktion: Ingrid Bátori in Verbindung mit Dieter Kerber und Hans Josef Schmidt. Theiss, Stuttgart 1992–1993;
 Band 1: Von den Anfängen bis zum Ende der kurfürstlichen Zeit. 1992, ISBN 3-8062-0876-X;
 Band 2: Von der französischen Stadt bis zur Gegenwart. 1993, ISBN 3-8062-1036-5.
 Peter Kleber/Matthias Kellermann: Grab- und Denkmäler auf dem Petersberg in Koblenz-Lützel, in: Feste Kaiser Franz. Zur Geschichte des Festungswerks und des Systems Feste Franz in Koblenz-Lützel. Festschrift zum 10-jährigen Jubiläum Feste Kaiser Franz e.V., hrsg. von Feste Kaiser Franz e.V., 3. Auflage, Koblenz 2012, S. 99–106, hier S. 99–102. ISBN 978-3-934795-55-6.
 Fritz Michel: Die Kunstdenkmäler der Stadt Koblenz. Die profanen Denkmäler und die Vororte, München Berlin 1954, (Die Kunstdenkmäler von Rheinland-Pfalz Erster Band).
 Helmut Kampmann: Wenn Steine reden. Gedenktafeln und Erinnerungsplatten in Koblenz. Fuck-Verlag, Koblenz 1992, ISBN 3-9803142-0-0
 Minola, Bonn um 1816: Die Franzosen in Coblenz 1794-1797, bearbeitet und herausgegeben von Hermann Cardauns, Koblenz 1916. (online)
 Ulrike Weber (Bearb.): Stadt Koblenz. Stadtteile (= Denkmaltopographie Bundesrepublik Deutschland. Kulturdenkmäler in Rheinland-Pfalz. Bd. 3, 3). Werner, Worms 2013, ISBN 978-3-88462-345-9.

Weblinks

 Franzosenfriedhof - Lützel in: festung-koblenz.de
 Der Franzosenfriedhof und das Monument Marceau in Koblenz-Lützel – ein besonderes Zeugnis deutsch-französischer Beziehungen
 Marceau-Denkmal in: regionalgeschichte.net

Einzelnachweise

Denkmal in Koblenz
Marceau
Neuzeitliche Pyramide
Gedenkstätte der Koalitionskriege
Basaltskulptur
Kulturdenkmal in Koblenz
Kulturlandschaft Oberes Mittelrheintal
Erbaut in den 1790er Jahren
François Séverin Marceau

Marceau-Denkmal (Koblenz)


43. breddegrad kan henvise til:

 43. nordlige breddekreds
 43. sydlige breddekreds

43. breddegrad


An Microstegium geniculatum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Bunzo Hayata, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Masaji Masazi Honda. An Microstegium geniculatum in nahilalakip ha genus nga Microstegium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microstegium

Microstegium geniculatum


Predrag Miloš (Zadar, 13. svibnja 1955. ), hrvatski plivač. Natjecao se za Jugoslaviju.

Natjecao se na Olimpijskim igrama 1972. Nastupio je u prednatjecanju na 100 i 200 metara, leđnim stilom. Na OI 1976. nastupio je u prednatjecanju u istim disciplinama.

Na Mediteranskim igrama 1971. osvojio je bronačne medalje na 100 metara leđno i na 4 x 100 metara, mješovito. Na MI 1975. osvojio je srebrne medalje na 100 i 200 metara leđno te broncu u štafeti 4 x 100 metara slobodnim stilom.

Bio je član zagrebačke Mladosti i beogradske Crvene zvezde.

Brat mu je Nenad Miloš, plivač i osvajač medalja na Mediteranskim igrama.

Izvori

Hrvatski plivači

Predrag Miloš


Karakaška pralja (lat. Alternanthera caracasana), trjnica,  polugrm iz porodice štirovki. Raste uglavnom u sezonski suhom tropskom biomu, od Meksika na jug do Argentine, odakle je uvezena i u SAD, Afriku i Europu, među kojima i u Hrvatsku.

U "A Zapotec Natural History", Dio 2, (Sveučilište Washington,) piše "Alternanthera caracasana je nisko rastuća biljka iz puzave podzemne stabljike; sićušni cvjetovi; doslovno "biljka protiv proljeva"; lijek za proljev, koji se uzima u vodi na sobnoj temperaturi; ... također se koristi za liječenje 'straha'; također za ukras; životinje je jedu."

Ime vrste dolazi po regiji Caracas u Venezueli.

Sinonimi
Homotipični
 Telanthera caracasana (Kunth) Moq. in A.P.de Candolle, Prodr. 13(2): 370 (1849)

Heterotipični
 Achyranthes peploides (Humb. & Bonpl. ex Schult.) Britton in N.L.Britton & P.Wilson, Sci. Surv. Porto Rico & Virgin Islands 5: 279 (1924)
 Alternanthera achyrantha var. dasyantha Seub. in C.F.P.von Martius & auct. suc. (eds.), Fl. Bras. 5(1): 183 (1875)
 Alternanthera achyrantha var. parvifolia Moq. in A.P.de Candolle, Prodr. 13(2): 359 (1849)
 Alternanthera macrorhiza Hauman in Bull. Jard. Bot. État Bruxelles 18: 114 (1946)
 Alternanthera parvifolia (Moq.) Fawc. & Rendle in Fl. Jamaica 3: 139 (1914)
 Alternanthera peploides (Humb. & Bonpl. ex Schult.) Urb. in Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 15: 168 (1918)
 Alternanthera villiflora Scheele in Linnaea 22: 149 (1849)
 Celosia humifusa Willd. ex Schult. in J.J.Roemer & J.A.Schultes, Syst. Veg., ed. 15[bis]. 5: 531 (1819)
 Illecebrum peploides Humb. & Bonpl. ex Schult. in J.J.Roemer & J.A.Schultes, Syst. Veg., ed. 15[bis]. 5: 517 (1819)

Vanjske poveznice

Izvori

Štirovke
Flora Hrvatske
Flora Venezuele

Karakaška pralja


Die Accademia Toscana di Scienze e Lettere "La Colombaria" ist eine wissenschaftliche Akademie in Italien mit Sitz in Florenz.

Geschichte
Die Entstehung der Akademie geht auf die Treffen einiger toskanischer Gelehrter zurück, die seit 1735 im Hause von Girolamo de' Pazzi in Florenz, dem im Borgo degli Albizi gelegenen Palazzo Pazzi abgehalten wurden. In der Anfangszeit vor der eigentlichen Institutionalisierung trug dieser Gelehrtenkreis den Namen Società Colombaria, später dann Accademia Colombaria. Gegen Ende des Zweiten Weltkriegs, als die Stadt Florenz unter der Besatzung der deutschen Truppen stand, wurde das Archiv der Akademie komplett zerstört. In der Nachkriegszeit wurde die Akademie im Palazzo delle Oblate in der via S. Egidio wieder eröffnet. Die Präsidenten der Akademie in der jüngeren Geschichte waren Giacomo Devoto (von 1948 bis 1974), Eugenio Garin (von 1975 bis 1979) und Francesco Adorno (von 1980 bis 2009). Derzeit fungiert Danilo Torre als Präsident.

Struktur
Die  Organisation ist in 4 Klassen eingeteilt:
 Filologia e Critica Letteraria (Philologie und Literaturkritik)
 Scienze Storiche e Filosofiche (Historische und Philosophische Wissenschaften)
 Scienze Giuridiche, Economiche e Sociali (Juristische, Ökonomische und Sozialwissenschaften)
 Scienze Fisiche, Matematiche e Naturali (Physik, Mathematik und Naturwissenschaften)

Die Akademie publiziert unter anderem die periodisch erscheinenden Atti e memorie dell'Accademia Toscana di Scienze e Lettere "La Colombaria".

Literatur
 Francesco Adorno (Hrsg.): Accademie e istituzioni culturali a Firenze (= Accademia Toscana di Scienze e Lettere "La Colombaria". Studi. 65). Leo S. Olschki editore, Florenz 1983, ISBN 88-222-3180-5.

Weblinks
 Internetseite der Accademia Toscana di Scienze e Lettere "La Colombaria" (italienisch)
 Nachweise der Atti e memorie dell'Accademia Toscana di Scienze e Lettere "La Colombaria" in deutschen Bibliotheken

Akademie der Wissenschaften in Italien
Bildung und Forschung in Florenz
Organisation (Florenz)

Accademia Toscana di Scienze e Lettere „La Colombaria“


Jesenské este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 2.235 de locuitori. Se învecinează cu comuna Širkovce.

Istoric
Localitatea Jesenské este atestată documentar din 1274.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Jesenské, Rimavská Sobota


The Royal Danish Army (; ; ) is the land-based branch of the Danish Armed Forces, together with the Danish Home Guard. For the last decade, the Royal Danish Army has undergone a massive transformation of structures, equipment and training methods, abandoning its traditional role of anti-invasion defence, and instead focusing on out of area operations by, among other initiatives, reducing the size of the conscripted and reserve components and increasing the active (standing army) component, changing from 60% support structure and 40% operational capability, to 60% combat operational capability and 40% support structure. When fully implemented, the Danish army will be capable of deploying 1,500 troops permanently on three different continents continuously, or 5,000 troops for a shorter period of time, in international operations without any need for extraordinary measures such as parliamentary approval of a war funding bill.

Brief organizational history

Founded in 1614, in the wake of the Kalmar War, the Royal Danish Army was originally designed to prevent conflicts and war, maintain Denmark's sovereignty and protect her interest. With time, these goals have developed into also encompassing the need to protect freedom and peaceful development in the world with respect for human rights.

The Danish King remained commander in chief throughout the Early Modern period, in the Thirty Years' War, the Dano-Swedish War (1657–58) and the Scanian War (1675–1679), the Great Northern War (1700–1721), the Theatre War of 1789/9 and the Napoleonic Wars.
In 1815, however, as a result of continued evolution and division of command, four general commands were created with the King as the supreme authority: Zealand and adjacent islands, Funen Langeland, Jutland and the duchies of Schleswig and Holstein. At the same time, the need for maintenance of the army in peacetime became pertinent, and the Army Operational Command was established.

The Royal Danish Army has historically been an integral part of the defence of Denmark and thus involved in warfare, skirmishes and battles continuously to protect her interests. Most notably various territorial wars with Sweden, Russia and Prussia, the Napoleonic Wars on the side of France, and the Second World War, controversially and famously against the wishes of the Danish government, which had ordered immediate surrender to Germany. In modern times the Royal Danish Army has also become the backbone of Danish international missions, such as those in Kosovo, Iraq and Afghanistan.

Recent deployments

The Royal Danish Army has been committed to a number of United Nations and NATO peacekeeping  and unconventional warfare operations since becoming involved in the Yugoslav Wars under UN mandate in 1994, most notably in the famous Operation Bøllebank. The Royal Danish Army was also engaged in the Kosovo War and continues to this day to maintain peacekeeping operations in Kosovo as part of the United Nations Interim Administration Mission in Kosovo (UNMIK), together with the Danish Home Guard. In addition, the Royal Danish Army was involved in the War in Iraq from 2003 to 2007 with a significant contingent of soldiers responsible for creating and maintaining peace in the province of Basra, together with the British.

Denmark lost its first soldier in Iraq on 17 August 2003 when Preben Pedersen, a 34-year-old Lance Corporal with the Jutland Dragoon Regiment, became the first coalition soldier not from the United States or Britain to die in the Iraq War. Starting in 2001, the Royal Danish Army was also involved in the War in Afghanistan and the Royal Danish Army and the British Army have been involved in heavy clashes with the Taliban in the Helmand Province, where about 760 Danish soldiers controlled a large battlegroup. The Danish army withdrew its combat forces from Afghanistan in May 2014. After the Afghan National Army took responsibility for the security in Afghanistan in 2015, the Danish army has provided training, advisory and security support as part of Resolute Support Mission.

In an effort to relieve police officers in Copenhagen and at the border control, Danish soldiers replaced police officers in 2017 at different locations, marking the first time in 86 years soldiers were used to keep order in cities.

Structure of the Royal Danish Army

The structure of the Danish army changed in 2015, leaving Danish Division without brigades or support troops directly under its command. The two brigades had only command over combat battalions, as combat support and logistic support units were grouped under various support centres. 1st Brigade consisted of four combat battalions and was tasked with providing troops for international deployments. 2nd Brigade consisted of five battalions and was tasked with the defence of the Danish territory. Support centres contained the army's combat support, combat logistic and general support units. This structure was changed in

  Army Command, in Karup
 Major HQ's & Combat maneuver units
  Multinational Division North, in Ādaži (Latvia) ( now part of NATO's force structure)
  1st Brigade, in Holstebro (in development)
  2nd Brigade, in Slagelse (non-operational)
 Regiments
  Danish Artillery Regiment, in Oksbøl
 Engineer Regiment, in Skive
  Signal Regiment, in Fredericia
  Train Regiment, in Aalborg
  Intelligence Regiment, in Varde
  Royal Life Guards, in Høvelte
  Guard Hussar Regiment, in Slagelse
  Jutland Dragoon Regiment, in Holstebro
  Schleswig Foot Regiment, in Haderslev

Equipment

Army Aviation Troops
The Danish Army Aviation Troops (Hærens Flyvertropper) were established in 1923 following the rapid development of military aircraft technology. The Aviation Troops flew two squadrons of Fokker C.V reconnaissance aircraft from 1923 to 1932, when 17 Gloster Gauntlet fighters were purchased to form two new squadrons.
In 1937, ten Fokker D.XXI fighters were built on licence in the Royal Army Aircraft Factory at Værløse.
As a result of the establishment of the Royal Danish Air Force in 1950, the Army Aviation Troops were disbanded and activities transferred to the new service. During the Cold War the Army created the Royal Danish Army Air Corps (Hærens Flyvetjeneste) in 1971 with 12 Hughes OH-6 Cayuse light observation helicopters. In 1974, an additional 4 Hughes OH-6 Cayuse were added. The Army bought 12 Eurocopter Fennec as anti-tank helicopters in 1990. But with the end of the Cold War and the reduction of forces, the 12 Eurocopter Fennec AS 550 and 10 Hughes OH-6 Cayuse (both as utility helicopters) were transferred to the Squadron 724 of the Air Force in 2003, and the Army Air Service disbanded.

Ranks and insignia

Each regiment and corps has distinctive insignia, such as a cap badge, berets, Formation patchs or stable belt.
Officers

Other ranks

Disbanded Regiments of the Royal Danish Army

The Army has throughout its long history had many different regiments that have either changed names, been disbanded, or been amalgamated or merged. Since the end of the Cold War has seen many cuts to military expenditure, many regiments have been downsized and merged. Likewise, further development of military tactics have led to a streamlining of the regiments.

See also

 Dancon/Irak
 International Security Assistance Force
 Equipment of the Royal Danish Army
 Royal Danish Navy
 Royal Danish Air Force

References

Military of Denmark
1614 establishments in Denmark

Royal Danish Army


149728 Klostermann este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
149728 Klostermann este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Kleť, în cadrul proiectului KLENOT. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,58 ua, o excentricitate de 0,09 și o înclinație de 15,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 149001-150000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2004
Centura de asteroizi

149728 Klostermann


أدري كوستر ، من مواليد 18 نوفمبر 1954، لاعب كرة قدم هولندي سابق، ومدرب كرة قدم هولندي حالياً، لعب مع منتخب هولندا لكرة القدم.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية هولنديون
أجنحة كرة قدم
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون هولنديون مغتربون في ألمانيا
رياضيون هولنديون مغتربون في السعودية
رياضيون هولنديون مغتربون في بلجيكا
طاقم نادي أياكس أمستردام غير اللاعبين
لاعبو بي إس في آيندهوفن
لاعبو الدوري الهولندي الدرجة الأولى
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1980
لاعبو كرة قدم من زيريك زي
لاعبو كرة قدم هولنديون
لاعبو منتخب هولندا لكرة القدم
لاعبو نادي رودا
مدربو آر كي سي فالفيك
مدربو أياكس أمستردام
مدربو الدوري الهولندي الممتاز
مدربو توب اس
مدربو رودا ياي سي
مدربو في فينلو
مدربو كرة قدم مغتربون في ألمانيا
مدربو كرة قدم مغتربون في السعودية
مدربو كرة قدم مغتربون في بلجيكا
مدربو كرة قدم مغتربون في تونس
مدربو كرة قدم مغتربون هولنديون
مدربو كرة قدم هولنديون
مدربو نادي إكسلسيور
مدربو نادي بيرسخوت
مدربو هيلموند سبورت
مواليد 1954
مواليد في زيريك زي

أدري كوستر


Jacques Kinzonzolo (8. srpnja 1993.) je rukometaš iz Demokratske Republike Kongo. Nastupa za francuski klub Savigny Handball 91 i rukometnu reprezentaciju Demokratske Republike Kongo.

Natjecao se na Svjetskom prvenstvu u Egiptu 2021., gdje je reprezentacija DR Konga završila na 28. mjestu.

Izvori

Rukometaši iz Demokratske Republike Kongo

Jacques Kinzonzolo


Jacqueline Oliveira Santana (nascida em 31 de outubro e 1979, em São Paulo) é uma goleira brasileira da Seleção Brasileira Feminina de Handebol, que também atua em nível internacional.

Biografia
Depois de seis temporadas na Espanha, notadamente na La Unión Ribarroja (pelo menos desde 2004), onde conquistou dois títulos da liga espanhola e uma Taça da Rainha, Jacqueline Oliveira ingressou no Toulon Saint-Cyr Var Handebol, na primavera de 2009.

Campeã da França em 2009-2010 com o Toulon, ela também ganhou duas copas da França: em 2011 e 2012.

Após seis anos em Toulon, ingressou no Chambray Touraine Handball em 2015. Ao lado de Linda Pradel, ela fez com que o clube de Touraine se tornasse vice-campeão da França na categoria D2 em 2016 e, assim, passasse à elite francesa.

Depois de deixar Chambray em 2018, ela se mudou para a Entente Noisy-le-Grand / Gagny.

Prêmios

 vencedora do Campeonato Espanhol (2): 2006 e 2007
 Vencedora da Taça da Rainha (1): 2006
 vencedora do Campeonato Francês (1): 2010 com o Toulon Saint-Cyr
 vencedora da Taça da França (2): 2011 e 2012 com o Toulon Saint-Cyr

Referências

Naturais da cidade de São Paulo
!Artigos do WikiProjeto América do Sul
Jogadoras da Seleção Brasileira de Handebol Feminino

Jacqueline Oliveira Santana


Olaylar

Doğumlar

Ölümler
 Lollia Paulina, Roma İmparatoru Caligula'nın üçüncü karısı

als:40er#49

49


مسجد الراية أحد مساجد مكة، سمي بهذا الاسم لأنه تم بناءه في الموضع الذي غز فيه رسول الله رايته يوم فتح مكة في شهر رمضان من العام الثامن للهجرة.

البناء
بنى المسجد في المرة الأولى عبيد الله بن عباس بن علي بن عبد الله بن عباس، ثم بناه بعد ذلك الخليفة المستعصم العباسي سنة 640هـ وعمره بعد ذلك الأمير قطلبك الحسامي المنحلى سنة 801هـ وعمره كذلك في عام 898 هـ العارف بالله أبو العباس أحمد سنية الشهير بأبي شامة، كما عمره السلطان محمد خان في عام 1000 هـ، وتم تجديد بناءه في عام 1379 هـ، وذكر الدكتور عبد الوهاب أبو سليمان أن المسجد جددت عمارته في عام 1394هـ وسمي مسجد الملك فهد بن عبد العزيز آل سعود وقد بني بناية حديثة يعلوه قبة ومنارة.

الموقع
يقع المسجد على يسار الداخل إلى المدينة من طريق الشام فوق جبل ذباب، ولهذا يسمى مسجد ذباب.ويقع المسجد بالمكان المعروف الآن بالجودرية مقابل عمارات الجفالي وبالقرب منه مكان بئر مطعم بن جبير وعنده كانت نهاية عمران مكة المكرمة في العهد الأموي، وتم هدم المسجد وإزالته عام 1433 هـ  لصالح مشروع توسعة ساحات الحرم الشمالية، ولا زال موقعه ساحة أعمال للشركة المنفذة للمشروع حتى اليوم.

أئمة المسجد
 إمام المسجد : الشيخ محمد مكي هدايه الله.
 مؤذن المسجد : الشيخ محمدأمين محمديوسف قوقندي.

انظر ايضاً
مسجد الخيف
مسجد نمرة
مسجد القبلتين

وصلات خارجية
مساجد مكة المكرمة الأثرية .. تاريخ بصري يحكي فن العمارة الإسلامية.
مساجد مكة المكرمة .. أبرز تراثها المعماري.

مراجع

مساجد تاريخية في مكة

مسجد الراية


عبد الإله السناني (1965 -)، أكاديمي وممثل سعودي، وعضو مجلس إدارة هيئة المسرح والفنون الأدائية التابع لوزارة الثقافة السعودية.، ومستشار وزير الإعلام والمشرف على مسرح التلفزيون في السعودية سابقاً.

عن حياته

 من مواليد محافظة المجمعة.
 بدأ دراستة الابتدائية والمتوسطة ما بين لبنان والجزائر واليمن بحكم عمل والده، ودرس المرحلة الثانوية في مدينة الرياض حيث استقر فيها.
 خريج كلية الزراعة بجامعة الملك سعود قسم النباتات والأحياء الدقيقة، وحاصل على درجة الماجستير في الميكروبيولوجي، له اسهامات ثقافية في الجامعة، عضو لجنة التحكيم في مهرجان الجنادرية، وعضو لجنة التحكيم في مراكش موسم عامي 2003/ 2004.
 بدأ حبه للتمثيل في مسرح جامعة الملك سعود بمشاركه زميله الممثل ناصر القصبي، شارك في العديد من المسرحيات، وبعد تخرجه انتقل إلى جمعية الثقافة والفنون، أول عمل مسرحي له هي مسرحية الحل الأكيد، وأول عمل تلفزيوني له كان لا يحوشك حبروك.
 حصل على عدد من الجوائز الدولية والعالمية في الإخراج المسرحي.
 له العديد من المقالات في صياغة الفكر المسرحي في المملكة العربية السعودية.
 يعتبر من الذين ساعدوا افي إثراء التمثيل المسرحي في بدايات الثمانينيات حيث اهتم كثيرا بالكتابات المتعلقة بالمسرح، ويعد أحد المؤسسين لاتحاد المسرحيين العرب.
 قدم عدة أعمال في بداياته ومثل مع عبد الله السدحان وناصر القصبي في العديد من المسلسلات وساعدوا في نهضة المسرح الجامعي بداية بروزهم.

العمل

 عين رئيساً لمهرجان الرياض للمسرح عام 2023م.
 عضو هيئة تدريس في جامعة الملك سعود.
 عُين مستشاراً لوزير الثقافة والاعلام في السعودية ومشرفاً عاماً على مسرح التلفزيون في عام 2017.
 يعمل بالإضافة للتمثيل في الإخراج والتأليف.

أعماله

مسلسلات

السهرات التلفزيونية
 من غير ليش.
 الميكانيكي.

مسرحيات
 الذيب في القليب
 رأس المملوك جابر للكاتب سعد الله ونوس وشاركه فيها الممثل ناصر القصبي
 ولد الديرة بمشاركه ناصر القصبي وعبد الله السدحان
 عويس التاسع عشر وقدمت في مهرجان دمشق المسرحي
 الحل الأكيد وفاز فيها بجائزة أفضل مخرج مسرحي
 ابن زريق ليمتد بمشاركه الممثل بكر الشدي، والممثل راشد الشمراني، ومن إخراج عامر الحمود وقدمت في مهرجان دمشق المسرحي.
 للسعوديين فقط
 واقدساه بمشاركه الممثل محمود ياسين والعديد من الممثلين الخليجين والعرب
 المئوية
 مبتعثون في ورطة قدمها مع مجموعة من الفنانين الشباب وعرضت في أكثر من منطقة في السعودية

الأفلام
 أحلام عطيل.

الإخراج
 فصل ثاني.

أوبريت
 كما شارك في أوبريت فارس التوحيد من كلمات الأمير بدر بن عبدالمحسن وعرض في افتتاح مهرجان الجنادرية عام 1999

المراجع

مصادر
 حوار مع الممثل في جريدة الرياض

أشخاص على قيد الحياة
خريجو جامعة الملك سعود
ممثلو وممثلات مسرح سعوديون
ممثلون وممثلات سعوديون
مواليد 1965
مسرحيون سعوديون
أكاديميون سعوديون

عبد الإله السناني


Peter John North (born August 23, 1960) is former politician in Ontario, Canada. He was a New Democratic member of the Legislative Assembly of Ontario from 1990 to 1999 who represented the southwestern Ontario riding of Elgin. He was a cabinet minister in the government of Bob Rae. In 1993 he left the New Democratic Party in an unsuccessful attempt to join the Progressive Conservative Party. For the next seven years he sat as an independent member.

He was the first MPP of First Nations descent ever elected to Ontario's provincial legislature.

Background
North graduated from high school in 1979 and worked as a building contractor.

Politics

New Democrat
He was elected to the legislature in the 1990 Ontario election as the New Democratic Party Member of Provincial Parliament (MPP) for Elgin, defeating incumbent Liberal Marietta Roberts by over 4,000 votes. As one of the few NDP MPPs to represent a rural constituency in southern Ontario, North was appointed to Bob Rae's cabinet as Minister of Tourism and Recreation on October 1, 1990. He resigned as tourism minister in November 1992 after allegations he had offered a government job to a woman with whom he was having an unconsummated affair. An investigation by the Ontario Provincial Police found no evidence of wrongdoing, but North was not returned to cabinet by Rae.

Cabinet positions

Independent
North resigned from the NDP in August 1993 and declared his intention to join the Progressive Conservative Party. He did not discuss this with the party in advance, however, and was told that he would have to get the support of the riding association in Elgin before he would be accepted by the party. North then sat as an independent.

North was re-elected in the 1995 provincial election. Defeating Progressive Conservative candidate Jim Williams by nearly 2,000 votes, he became the first MPP in the province to be elected as an independent candidate since 1934. He had no formal legislative responsibilities from 1995 to 1997 and made only minor contributions to legislative debate.

North did not seek re-election in 1999, clearing the way for PC incumbent Bruce Smith to run (unsuccessfully) in the redistributed riding of Elgin—Middlesex—London. In July 1999, North was appointed co-ordinator of Community Sport and Recreation Development by the government.

Failed Comeback
North resumed his old career as a contractor based in Port Stanley, Ontario with one failed comeback attempt in 2011 as a PC nomination candidate for Elgin—Middlesex—London, but lost to Jeff Yurek who went on to become elected.

References

External links

1960 births
Living people
Independent MPPs in Ontario
Members of the Executive Council of Ontario
Ontario New Democratic Party MPPs
People from St. Thomas, Ontario
First Nations politicians

Peter North (politician)


St. Antonius war ein Kirchengebäude in Wahn, Landkreis Aschendorf-Hümmling (heute auf dem Gebiet der Gemeinde Sögel im Landkreis Emsland). Von ihr sind nur die Fundamente erhalten.

Geschichte
Die alte Antoniuskirche stammte aus dem Jahre 1746. Die Kirche wurde zu Beginn des 20. Jahrhunderts zu klein. Zu den Pfarrern zählte Dechant Albert Johann Barenkamp (* 1861; † 1919). Sein Nachfolger war Bernhard Reckers. Sie initiierten einen Neubau. Nach dem Neubau ab 1923 war sie 37 Meter lang und umfasste 652 Sitzplätze. Der neue Kirchturm war 1931 fertiggestellt. Die Pläne stammten vom Architekten Wartenberg aus Münster.

Die neue Kirche wurde nicht mehr lange genutzt. Am 1. April 1942 trafen sich 800 Wahner zum Abschiedsgottesdienst in die Antoniuskirche. Danach wurde die Kirche entweiht und ebenso wie das Dorf abgerissen, um den Schießübungsplatz zu erweitern. Das kirchliche Inventar  wurde in einer sogenannten Barackenkapelle untergebracht. Mit Unterstützung der Heimatvereine Sögel, Lathen und Rastdorf wurden die Überreste ab 2006 wieder freigelegt. Ebenso wurde ein Rundweg durch Wahn angelegt; auch der Wahner Friedhof kann noch besucht werden. Zu einem Gottesdienst unter freiem Himmel trafen sich 2007 800 Menschen.

Der barocke Altar aus dem Jahre 1746 von Conrad Schlaun steht seit 1957 in der St.-Walburga-Kirche zu Emden.

Weblinks
 Die neue St. Antoniuskirche
 Abbildungen der Fundamente
 Ortsfamilienbuch Wahn

Einzelnachweise

Wahn
Abgegangenes Bauwerk in Niedersachsen
Wahn
Sögel

St. Antonius (Wahn)


El mosquero matorralero amazónico (Sublegatus obscurior), también denominado  atrapamoscas llanero (en Colombia), atrapamoscas del dosel (en Venezuela), moscareta matorralera amazónica (en Perú) o suirirí oscuro,  es una especie de ave paseriforme de la familia Tyrannidae, una de las tres pertenecientes al género Sublegatus. Es nativo del escudo guayanés y de la cuenca amazónica en América del Sur.

Distribución y hábitat
Se distribuye ampliamente desde el este de Colombia, centro y sur de Venezuela, Guyana, Surinam, Guayana francesa, centro norte de Brasil (al sur hasta el norte de Mato Grosso y hacia el este hasta la región de Paragominas en el noreste de Pará), este de Ecuador, hacia el sur por el este de Perú hasta el norte de Bolivia.

Esta especie es considerada poco común y tal vez localizada, en sus hábitats naturales: los bordes de selvas húmedas y bosques secundarios hasta los 1000 m de altitud; los matorrales, áreas arboladas secas y en las sabanas con arbustos o árboles dispersos a menos de 460 m de altitud.

Descripción
En promedio mide 14 cm de longitud y pesa 14 g. Las partes superiores son de color gris oscuro; garganta y pecho gris claro; vientre blancuzco con matices amarillentos. Se parece con una Elaenia, pero con el pico obviamente más corto.

Comportamiento
Es un discreto atrapamoscas que se mantiene erecto en su percha y vuela entre el follaje buscando insectos. Es más arborícola que sus congéneres y puede ocurrir en el dosel de la selva.

Vocalización
No es muy vocal, pero aves alimentándose ocasionalmente dan un melancólico «psiiiu». Su canto es raramente oído, un repetitivo y bastante dulce «chuidií...chuidií...chuidií».

Sistemática

Descripción original
La especie S. obscurior fue descrita por primera vez por el ornitólogo estadounidense Walter Edmond Clyde Todd en 1920 bajo el nombre científico de subespecie Sublegatus glaber obscurior; la localidad tipo es: «Cayena, Guayana francesa»; el holotipo, un macho adulto, recolectado el 7 de marzo de 1917, se encuentra depositado en el Museo Carnegie de Historia Natural bajo el número CM 56689.

Etimología
El nombre genérico masculino «Sublegatus» se compone de la palabra del latín «sub» que significa 'cercano', y del género «Legatus»; o sea «que se parece a un Legatus»; y el nombre de la especie «obscurior» en latín significa 'oscuro'.

Taxonomía
Las actuales tres especies del género Sublegatus ya fueron consideradas conespecíficas, pero fueron separadas con base en diferencias morfológicas y de vocalización. Es monotípica.

Referencias

Enlaces externos
 Videos, fotos y sonidos de Sublegatus obscurior en eBird.
 Sonidos y mapa de distribución de Sublegatus obscurior en xeno-canto.
 Fotos y sonidos de  sertanejo-escuro Sublegatus obscurior en Wikiaves.

obscurior
Aves de América del Sur
Animales descritos en 1920
Taxones descritos por Walter Edmond Clyde Todd

Sublegatus obscurior


Livstræet er en sang i Højskolesangbogen med tekst af Erik Lindebjerg (1987) og melodi af Hans Holm (1988). Den er udgivet på musikforlaget Edition Wilhelm Hansen AS, Kbh.

Omkvæd:
Lad dem lege i livstræets krone,
lad dem føle, at livet er stort,
lad dem skue de blå horisonter
og himmelhvælvingens port.

Sangen er skrevet til indvielsen af en vægudsmykning på Silkeborg Højskole forestillende Yggdrasil.

Kilder/referencer

Sange fra Danmark

Livstræet