Izvori

 Dragutin Kerže: 90 godina Grafičara 1926. – 2016., Osijek 2017.,

1984-85
1984-85 Osijek
Osijek

Liga MNS Osijek 1984./85.


O massacre de Jenin é o nome dado à incursão realizada pelo exército israelense em Jenin de 1 a 11 de abril de 2002. Fontes do governo israelense indicam que uma batalha feroz ocorreu em Jenin, forçando os soldados israelenses a lutar entre as casas. Embora fontes da Autoridade Palestina, organizações de direitos humanos e outras organizações internacionais indiquem que as forças israelenses, enquanto administravam suas operações no campo de refugiados, cometeram atos de assassinato indiscriminado, uso de escudos humanos, uso desproporcional da força, prisões arbitrárias e tortura, e prevenção de tratamento médico e assistência médica. No entanto, o relatório das Nações Unidas sobre o massacre foi claramente tendencioso para a entidade sionista, pois igualou os dois partidos em termos de força militar e os descreveu como dois rivais em um campo de guerra!.

Esta operação fez parte de uma ampla invasão da Cisjordânia, após a execução de um atentado a bomba em um hotel da cidade de Netanya, com o objetivo de eliminar os grupos palestinos armados que resistiam à ocupação. Jenin e a cidade velha de Nablus foram palco das batalhas mais ferozes ocorridas durante a invasão, onde um grupo de combatentes palestinos decidiu lutar contra as forças israelenses até a morte, o que gerou pesadas baixas entre as forças israelenses. Em seguida, invadiu o campo de Jenin na tentativa de eliminar os grupos combatentes, onde muitos deles foram mortos e presos, e as forças israelenses realizaram operações de abuso e morte contra os moradores - segundo fontes palestinas, a maior parte da imprensa internacional imparcial fontes de notícias e associações internacionais, que levaram a dezenas de mortes, enquanto Israel responsabilizou os combatentes palestinos, colocando em risco a vida de civis.

A invasão começou por ordem do ex-primeiro-ministro Ariel Sharon. O que foi enfrentado pela resistência do povo indefeso, apesar da falta de capacidades e da falta de armas, e a imposição de deslocamento em massa e deslocamento da maior parte da população, e os que permaneceram foram submetidos a massacres nas mãos dos israelenses exército, e os edifícios residenciais, infra-estruturas, electricidade, água e redes de comunicações não foram poupados ao bombardeamento indiscriminado dos aviões de ocupação.

Resultados da batalha
Segundo o relatório das Nações Unidas, 58 palestinos foram mortos nesta batalha. Quanto ao relato da ocupação, fala sobre a morte de 58 palestinos. Quanto ao relato da Autoridade Palestina, fala sobre o assassinato de mais de 500 palestinos. O lado israelense admitiu a morte de 23 de seus soldados, 14 dos quais foram mortos em um dia, 12 dos quais em uma emboscada de combatentes palestinos, que dizem que o número é muito maior, pois o número esperado chega a 55, de acordo com testemunhas oculares. Entre os que presenciaram a batalha e confirmaram sua ocorrência estão o Comitê de Direitos Humanos das Nações Unidas, a Anistia Internacional, Terje Roed-Larsen - Coordenadora das Nações Unidas no Oriente Médio, a delegação parlamentar partidária europeia e a delegação (escritores e pensadores internacionais) representando o (Parlamento Mundial dos Escritores). É uma delegação que inclui personalidades culturais e literárias internacionais como: o romancista americano Russell Banks, Presidente do Parlamento Mundial dos Escritores Wal Soyinka, vencedor do Prémio Nobel da Literatura, o ex-Presidente do Parlamento Português José Saramago, também laureado com o Nobel Prêmio de Literatura, e Pei Dao da China, que é um dos fundadores do Parlamento dos Escritores, poeta e romancista Brighten Breitenach (África do Sul), Christian Salmon (França), Vicenzo Cunolo (Itália) e Juan Goytsolo (Espanha).

Reações
Em seu relatório ao Conselho de Segurança, Kofi Annan, então secretário-geral das Nações Unidas, referiu-se à catastrófica situação humanitária no campo. Mantendo as duas partes responsáveis por causar a morte de civis desde a eclosão do conflito em setembro de 2000, um relatório que foi criticado pelos palestinos que o viram como tendencioso em relação à narrativa israelense e absolvendo o exército israelense de cometer crimes de guerra.

O escritor português José Saramago comentou após sua visita ao acampamento durante a batalha: "Tudo o que eu pensava que possuía sobre a situação na Palestina foi destruído. Informação e imagens são uma coisa, e realidade é outra. Os sinos para o mundo inteiro saber .. O que está acontecendo aqui é um crime que tem que acabar.. Aqui não tem forno a gás, mas matar não é só por forno a gás. Há coisas que foram feitas do lado israelense que são semelhantes às ações de Auschwitz nazista. Essas são coisas imperdoáveis às quais o povo palestino está exposto".

Russell Banks, presidente do Parlamento Mundial para o Livro, disse: "As horas que passei na Palestina até agora gravaram em minha memória cenas que jamais esquecerei. Todos os membros da delegação têm certeza de que serão acusados de (anti-semitismo), principalmente nos Estados Unidos. Mas isso não nos assusta. Devemos rejeitar esse tipo de (terrorismo cultural) que afirma que a crítica aos crimes israelenses contra os palestinos é uma forma de antissemitismo".

Já Juan Goitsolo disse: "Como pode o direito de legítima defesa ser interpretado como terrorismo, e terrorismo é legítima defesa!! Posso enumerar países que praticam terrorismo, e Israel é um desses países. Devemos nos afastar dos clichês e não igualar o assassino à vítima, entre a potência ocupante e as pessoas que sofrem sob a ocupação e resistem a ela. Nós somos os representantes não eleitos do nosso povo. Devemos transmitir honestamente o que nossos olhos veem e nossos corações sentem."

E nas palavras de Terje Roed-Larsen, coordenador das Nações Unidas no Oriente Médio: A situação no campo de Jenin para refugiados palestinos é espantosa e terrível em uma extensão incrível. Eles retiram corpos dos escombros de prédios desabados, incluindo o corpo de um menino de 12 anos, que tenho certeza que nenhuma operação de busca e resgate real fez.

Entre os crimes de guerra cometidos pela ocupação sionista durante o massacre
O exército de ocupação usou tanques, aviões de guerra, canhões antiaéreos e veículos blindados equipados com metralhadoras, em troca de fuzis automáticos e facas em posse dos defensores palestinos.
Destruir instalações e instalações habitacionais da UNRWA, como o centro de saúde.
Impedindo a ajuda aos feridos e enfermos (feridos), a ocupação violou o direito humanitário internacional, o que levou ao aumento do número de mortos.
A execução de civis nos becos do acampamento e o extermínio de famílias inteiras do cartório, onde mataram crianças, mulheres, homens e idosos.
O exército de ocupação roubou os corpos dos mártires do acampamento em caminhões e os levou para um destino desconhecido, a fim de esconder os vestígios dos massacres que realizaram.

Guerras urbanas
Sionismo
Terrorismo sionista

Massacre de Jenin


Kærlighed på kredit er en dansk oplysningsfilm fra 1955, der er instrueret af Astrid Henning-Jensen efter eget manuskript.

Handling
En arvetantes død retter op på et ungt pars økonomiske "deroute", men hendes råd er vigtigere: ikke købe over evne, og ikke bygge kærlighed på kredit.

Medvirkende
 Anna Henriques-Nielsen - Arvetanten
 Per Wiking - Den unge mand
 Mette Mollerup - Den unge kvinde

Referencer

Eksterne henvisninger

Oplysningsfilm fra Danmark
Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1955

Kærlighed på kredit


The Boomtown Rats je irski rock i punk sastav iz Dún Laoghairea, nedaleko Dublina. Sastav je osnovao pjevač Bob Geldof 1975., ali već 1976. sele za London kada je sastav bio dio novog vala. Postaju poznati 1978. sa singlom  "Like Clockwork" i albumom A Tonic for the Troops. Njihova napjoznatija pjesma bio je hit "I Don't Like Mondays" kog su objavili 1979.

Članovi
sadašnji članovi
Bob Geldof – vokal, gitara, usna harmonika (1975. – 1986., 2013.–)
Garry Roberts – solo gitara, prateći vokal (1975. – 1986., 2013.–)
Pete Briquette – bas gitara, keyboard, prateći vokal (1975. – 1986., 2013.–)
Simon Crowe – bubnjevi, udaraljke, prateći vokal (1975. – 1986., 2013.–)

bivši članovi
Johnnie Fingers – keyboard, piano, prateći vokal (1975. – 1986.)
Gerry Cott – ritam gitara, prateći vokal (1975. – 1981.)

Diskografija, albumi
Studijski albumi
 1977. – The Boomtown Rats
 1978. – A Tonic for the Troops
 1979. – The Fine Art of Surfacing
 1981. – Mondo Bongo
 1982. – V Deep
 1984. – In the Long Grass
 |2020. – Citizens of Boomtown

Vanjske poveznice

 Službene stranice

Irski glazbeni sastavi
Rock-sastavi

Boomtown Rats


Thrombolysis, also called fibrinolytic therapy, is the breakdown (lysis) of blood clots formed in blood vessels, using medication. It is used in ST elevation myocardial infarction, stroke, and in cases of severe venous thromboembolism (massive pulmonary embolism or extensive deep vein thrombosis).

The main complication is bleeding (which can be dangerous), and in some situations thrombolysis may therefore be unsuitable. Thrombolysis can also play an important part in reperfusion therapy that deals specifically with blocked arteries.

Medical uses
Diseases where thrombolysis is used:
 ST elevation myocardial infarction: Large trials have shown that mortality can be reduced using thrombolysis (particularly fibrinolysis) in treating heart attacks. It works by stimulating secondary fibrinolysis by plasmin through infusion of analogs of tissue plasminogen activator (tPA), the protein that normally activates plasmin.
 Stroke: Thrombolysis reduces major disability or death when given within 3 hours (or perhaps even 6 hours) of ischaemic stroke onset when there are no contraindications to treatment.
 Massive pulmonary embolism. For the treatment of a massive pulmonary embolism, catheter-directed therapy is a safer and more effective alternative to systemic thrombolysis. This involves the injecting of drugs directly into the clot.
 Severe deep vein thrombosis (DVT), such as phlegmasia cerulea dolens, which threatens limb loss, or iliofemoral DVT, where clots involve at a minimum the common iliac vein
 Acute limb ischaemia
 Clotted hemothorax

Thrombolysis is usually intravenous. It may also be used directly into the affected blood vessel during an angiogram (intra-arterial thrombolysis), e.g. when patients present with stroke beyond three hours or in severe deep vein thrombosis (catheter-directed thrombolysis).

Thrombolysis is performed by many types of medical specialists, including interventional radiologists, vascular surgeons, cardiologists, interventional neuroradiologists, and neurosurgeons. In some countries such as the United States of America, emergency medical technicians may administer thrombolytics for heart attacks in prehospital settings, by on-line medical direction. In countries with more extensive and independent qualifications, prehospital thrombolysis (fibrinolysis) may be initiated by the emergency care practitioner (ECP). Other countries which employ ECP's include, South Africa, the United Kingdom, and New Zealand. Prehospital thrombolysis is always the result of a risk-benefit calculation of the heart attack, thrombolysis risks, and primary percutaneous coronary intervention (pPCI) availability.

Contraindications
Thrombolysis is not without risks. Therefore, clinicians must select patients who are to be best suited for the procedure, and those who have the least risk of having a fatal complication. An absolute contraindication is in itself enough to avoid thrombolysis, while a relative contraindication needs to be considered in relation to the overall clinical situation.

Myocardial infarction
Absolute contraindications:
 Any previous history of hemorrhagic stroke, ischemic stroke within 3 months.
 History of stroke, dementia, or central nervous system damage within 1 year
 Head trauma within 3 weeks or brain surgery within 6 months
 Known intracranial neoplasm
 Suspected aortic dissection
 Internal bleeding within 6 weeks
 Active bleeding or known bleeding disorder
  Traumatic cardiopulmonary resuscitation within 3 weeks

Relative contraindications:
 Oral anticoagulant therapy
 Acute pancreatitis
 Pregnancy or within 1 week postpartum
 Active peptic ulceration
 Transient ischemic attack within 6 months
 Dementia
 Infective endocarditis
 Active cavitating pulmonary tuberculosis
 Advanced liver disease
 Intracardiac thrombi
 Uncontrolled hypertension (systolic blood pressure >180 mm Hg, diastolic blood pressure >110 mm Hg)
 Puncture of noncompressible blood vessel within 2 weeks
 Previous streptokinase therapy
 Major surgery, trauma, or bleeding within 2 weeks

Stroke
Absolute contraindications:
 Uncertainty about time of stroke onset (e.g. patients awakening from sleep).
 Coma or severe obtundation with fixed eye deviation and complete hemiplegia.
 Hypertension: systolic blood pressure ≥ 185mmHg; or diastolic blood pressure >110mmHg on repeated measures prior to study (if reversed, patient can be treated).
 Clinical presentation suggestive of subarachnoid haemorrhage even if the CT scan is normal.
 Presumed septic embolus.
 Patient having received a heparin medication within the last 48 hours and has an elevated Activated Prothrombin Time (APTT) or has a known hereditary or acquired haemorrhagic diathesis
 INR >1.7
 Known advanced liver disease, advanced right heart failure, or anticoagulation, and INR > 1.5 (no need to wait for INR result in the absence of the former three conditions).
 Known platelet count <100,000 uL.
 Serum glucose is < 2.8 mmol/L or >22.0 mmol/L.

Relative contraindications:
 Severe neurological impairment with NIHSS score >22.
 Age >80 years.
 CT evidence of extensive middle cerebral artery (MCA) territory infarction (sulcal effacement or blurring of grey-white junction in greater than 1/3 of MCA territory).
 Stroke or serious head trauma within the past three months where the risks of bleeding are considered to outweigh the benefits of therapy.
 Major surgery within the last 14 days (consider intra-arterial thrombolysis).
 Patient has a known history of intracranial haemorrhage, subarachnoid haemorrhage, known intracranial arteriovenous malformation or previously known intracranial neoplasm
 Suspected recent (within 30 days) myocardial infarction.
 Recent (within 30 days) biopsy of a parenchymal organ or surgery that, in the opinion of the responsible clinician, would increase the risk of unmanageable (e.g. uncontrolled by local pressure) bleeding.
 Recent (within 30 days) trauma with internal injuries or ulcerative wounds.
 Gastrointestinal or urinary tract haemorrhage within the last 30 days or any active or recent haemorrhage that, in the opinion of the responsible clinician, would increase the risk of unmanageable (e.g. by local pressure) bleeding.
 Arterial puncture at non-compressible site within the last 7 days.
 Concomitant serious, advanced or terminal illness or any other condition that, in the opinion of the responsible clinician would pose an unacceptable risk.
 Minor or Rapidly improving deficit.
 Seizure: If the presenting neurological deficit is deemed due to a seizure.
 Pregnancy is not an absolute contraindication. Consider intra-arterial thrombolysis.

Side-effects
Hemorrhagic stroke is a rare but serious complication of thrombolytic therapy. If a patient has had thrombolysis before, an allergy against the thrombolytic drug may have developed (especially after streptokinase). If the symptoms are mild, the infusion is stopped and the patient is commenced on an antihistamine before infusion is recommenced. Anaphylaxis generally requires immediate cessation of thrombolysis.

Agents
Thrombolysis therapy uses thrombolytic drugs that dissolve blood clots. Most of these drugs target fibrin (one of the main constituent of blood clots) and are therefore called fibrinolytics. All currently approved thrombolytic drugs are biologics, either derived from Streptococcus species, or, more recently, using recombinant biotechnology whereby tPA is manufactured using cell culture, resulting in a recombinant tissue plasminogen activator or rtPA.

Some fibrinolytics are:
 Streptokinase (Kabikinase)
 Urokinase
 Recombinant tissue plasminogen activators (rtPA)
 Alteplase (Activase or Actilyse)
 Reteplase (Retavase)
 Tenecteplase
 Anistreplase (Eminase)

Research
In people who receive thrombolytic therapy delivered through a catheter, there is a risk of hemorrhage as a side effect. Scientists have studied whether measuring fibrinogen in blood can be used as a biomarker to predict hemorrhage. As of 2017 it was not known if this works or not.

Researchers showed a 10-fold variation in the proportion of patients who received thrombolysis after stroke in England and Wales, ranging from 1 in 50 (2%) to 1 in 4 (24%). The team also showed that most of the variation was explained by hospital processes (such as how quickly people can have a brain scan) and in doctors' decision-making (who they think should or should not receive thrombolysis) rather than knowledge of the time of stroke.

See also
 TIMI – thrombolysis in myocardial infarction

References

Vascular procedures
Neurology procedures

Thrombolysis


Kristiania Sporveisselskab, populært kaldet Grønntrikken, var et selskab, der drev sporveje i Oslo (dengang Kristiania) fra 1875 til 1924.

Selskabet blev stiftet 26. august 1874 som et privat aktieselskab. 31. august 1875 ankom der 22 hestesporvogne fra fabrikken John Stephenson & Co i USA, og 6. oktober 1875 begyndte driften. Til at begynde med var der tre enkeltsporede linjer, der gik Stortorvet–Vestbanestasjonen, Stortorvet–Homansbyen og Stortorvet–Oslo (Gamlebyen). Der var remise og stalde til 116 heste i Homansbyen. Der blev også bygget en direkte forbindelse ad Rosenkrantz' gate mellem Homansbyen og Vestbanestasjonen, men persontrafikken på den blev indstillet 19. oktober 1875 efter kun to uger.

En fjerde linje til Grünerløkka blev åbnet i 1876 og efterfølgende forlænget 18. marts 1878 til Thorvald Meyers gate 49, hvor der var remise, smedje og stalde til 50 heste. 2. december 1878 blev Oslolinjen forlænget til St. Halvards plass, og 5. maj 1878 blev Vestbanelinjen forlænget til Munkedamsveien. Det nye linjenet gjorde det muligt at organisere trafikken som to separate linjer fra 1880, Vestbanestasonen - Grünerløkka og Homansbyen - Oslo. Desuden begyndte man at udbygge sporvejsnettet med dobbeltspor.

I 1899-1900 blev hestesporvognene erstattet af elektriske sporvogne.

I 1905 købte Kristiania Sporveisselskap Kristiania Kommunale Sporveie og fra 1912 indledtes en samarbejde med konkurrenten Kristiania Elektriske Sporvei. Da selskabernes koncessioner udløb i 1924, blev de indløst og slået sammen til det kommunale Kristiania Sporveier, fra 1925 Oslo Sporveier.

Kilder
 Oslo byleksikon. Oslo 2000.

Noter

Oslos sporveje
Trafikselskaber i Norge
Etableret i 1874
Ophørt i 1924

Kristiania Sporveisselskab


المسخاطين أو المسخطين أو المسخوطين منطقة فلسطينية تقع في الجنوب من مدينة الخليل، وتحديدياً في جنوب دورا بالقرب من قرية إمريش، وهي شبه هضبة جبلية وصخورها تدل على انها بقايا بركان قديم جدا ذات صخور سوداء تختلف عن صخور المنطقة كلها وتنحدر الصخور من الأعلى إلى اسفل المنحدر «باتجاه السيل» وهذا دليل على انها كانت سيل من الصخور المنصهرة نتيجة لبركان قديم جدًا.

الاسم في المرويات الشعبية
تبعًا للصخور الضخمة الموجودة في المنطقة، المتعددة الأشكال، ظهرت رويات عديدة تفسّر أصل هذه الصخور، وأكثرها شيوعًا في المرويات الشعبية وما دلّ على اسم المنطقة، ما يرويه البعض بأنه كانت قافلة تسير في القدم استخدمت نعمة الله في غير موضعها رغم أن الإمكانات توفرت بين أيديهم، فسخطهم الله، وجثمت الصخور شاهدًا على ما يرويه الرواة، والملفت للنظر ان هذه الصخور في طبيعتها تختلف عن الصخور الموجودة في هذه المنطقة، وهي تقع في مساحة محدودة من المنطقة.

المصادر

تضاريس فلسطين

مسخاطين


Friedrich "Fritz" Pfeffer () a fost un dentist și refugiat evreu german, care s-a ascuns împreună cu familia Annei Frank în timpul ocupației naziste a Țărilor de Jos și a pierit în lagărul de concentrare Neuengamme din nordul Germaniei. Pfeffer a primit pseudonimul Albert Dussel în Jurnalul Annei Frank și rămâne cunoscut ca atare în mai multe ediții și adaptări ale cărții.

Primii ani
Fritz Pfeffer s-a născut în Gießen, Germania, ca unul dintre cei cinci copii ai lui Ignatz Pfeffer și ai Jeannettei Hirsch-Pfeffer, care locuiau deasupra magazinului lor de îmbrăcăminte și articole textile în Marktplatz nr. 6 din Giessen. După terminarea studiilor medicale, Fritz s-a specializat ca dentist și chirurg maxilo-facial, a obținut în 1911 o licență de practică și a deschis în anul următor o clinică chirurgicală la Berlin.

El a servit în Armata Germană în timpul Primului Război Mondial și după aceea, în 1926, s-a căsătorit cu Vera Bythiner (31 martie 1904 – 30 septembrie 1942), care se născuse în orașul Posen din Imperiul German (acum Poznań, Polonia). Din această căsătorie s-a născut un fiu, Werner Peter Pfeffer (3 aprilie 1927 – 14 februarie 1995), apoi cuplul a divorțat în anul 1932. Fritz a primit custodia băiatului și l-a crescut singur până în noiembrie 1938, când ascensiunea tot mai puternică a naziștilor în Germania l-a convins să-și trimită fiul în grija fratelui său, Ernst, din Anglia. Werner a emigrat în California în 1945, după moartea unchiului său și și-a schimbat numele în Peter Pepper, înființând mai târziu sub acest nume o companie de succes care se ocupa cu distribuția de rechizite de birou.

Valul de antisemitism în Germania, care a crescut după alegerea lui Adolf Hitler în 1933, le-a determinat pe majoritatea rudelor lui Fritz să fugă din țară. Mama lui a murit în 1925; tatăl său s-a recăsătorit și a rămas în Germania, fiind arestat și deportat și murind în octombrie 1942 în lagărul de la Theresienstadt. Fratele său mai mare, Julius Pfeffer, a murit în 1928, Emil Pfeffer a emigrat în Africa de Sud în 1937, Ernst Pfeffer s-a mutat în Anglia și a murit în 1944, iar Hans s-a stabilit în New Jersey. Sora lor, Minna, a rămas împreună cu tatăl lor în Germania și a murit în timp ce se afla în custodia naziștilor. Vera a fugit în Țările de Jos, dar a fost arestată în 1942 și a murit la Auschwitz.

În 1936 Fritz a întâlnit o femeie tânără, Charlotte Kaletta (1910–1985), născută în Ilmenau, Turingia, din centrul Germaniei, care avea, la rândul ei, o căsnicie destrămată. Ea se înstrăinase de primul ei soț, Ludwig Lowenstein, și de fiul lor, Gustaf. (Fotografii ale lui Ludwig Lowenstein și ale fiului său, Gustav, pot fi găsite pe site-ul institutului Yad Vashem.) Cei doi s-au mutat împreună, dar nu s-au putut căsători din cauza interdicției existente în Legile rasiale de la Nürnberg adoptate în 1935, care interziceau căsătoriile între evrei și neevrei.

Pogromul din Noaptea de cristal i-a determinat să părăsească Berlinul, iar cei doi s-au refugiat la Amsterdam în decembrie 1938. Au trăit acolo în liniște timp de doi ani, dar invazia germană și, ulterior, legile antievreiești care nu permiteau coabitarea evreilor cu neevreii i-a forțat să se înregistreze la adrese separate. După ce a deschis un cabinet stomatologic în cartierul Rivierenbuurt din Amsterdam, el a devenit o cunoștință a familiilor Frank și Van Pels. Miep Gies l-a întâlnit pe Pfeffer la una din petrecerile organizate în casa familiei Frank și a devenit pacientă a cabinetului său stomatologic.

Traiul în ascunzătoare și deportarea
În toamna anului 1942, el a decis să se ascundă de naziști și a rugat-o pe Miep Gies să-l ajute să găsească un loc potrivit. Ea l-a consultat pe Otto Frank, care se ascundea atunci, împreună cu membrii familiei sale și cu cei ai familiei van Pels, într-o anexă secretă din clădirea în care se afla sediul Opekta. Frank a fost de acord să-l găzduiască pe Pfeffer și el a fost dus în ascunzătoarea lor pe 16 noiembrie, iar profesia lui de medic le-a fost de folos celor șapte persoane din moment ce nu puteau chema un medic în ascunzătoare.

Margot Frank s-a mutat într-o cameră cu părinții ei, pentru a-i permite lui Pfeffer să împartă o cameră mică cu Anne, fiind inaugurată astfel o relație chinuitoare pentru ambii. S-a sugerat de către cel puțin un biograf că neplăcerea extremă a Annei de a împărți o cameră cu un bărbat de vârstă mijlocie, în timp ce ea se afla la vârsta pubertății, s-ar fi aflat la originea neînțelegerilor ei cu Pfeffer, dar presiunea psihică determinată de traiul în ascunzătoare și diferența de vârstă de patruzeci de ani dintre ei au exacerbat, fără îndoială, diferențele de personalitate dintre ei. Pfeffer a simțit că vârsta îi dădea dreptul la o serie de privilegii și considera că notele scrise de ea erau activități lipsite de importanță în comparație cu studiile sale. Ideile iudaice ortodoxe ale lui Pfeffer s-au ciocnit cu vederile liberale ale Annei. Fata, energică și capricioasă, îl considera un bărbat pedant și rigid. Iritarea Annei și aversiunea în creștere față de Pfeffer au dus la plângeri permanente și la descrieri derizorii ale lui în jurnalul ei, față de care fiul Werner și soția Charlotte l-au apărat după ce cartea a fost publicată. Relația dintre Anne și Fritz a fost cea mai grea dintre toate.

Pfeffer i-a lăsat Charlottei un bilet de despărțire, iar cei doi au rămas în contact prin intermediul lui Miep, care se întâlnea săptămânal cu ea pentru a face schimbul de scrisori și a primi provizii pentru dentist. Scrisorile lui nu au dezvăluit niciodată locația ascunzătorii și Miep nu i-a comunicat-o niciodată Charlottei, dar pe 4 august 1944 Pfeffer și ceilalți șapte ocupanți ai ascunzătorii au fost arestați și deportați în lagărele de concentrare naziste.

Împreună cu restul grupului și cu două dintre protectorii lor, Johannes Kleiman și Victor Kugler, Pfeffer a fost dus la sediul Gestapo-ului din sudul Amsterdamului, apoi deținut timp de trei zile la o închisoare înainte de a fi transportat în lagărul de tranzit Westerbork pe 8 august. Pfeffer a fost dus în blocul disciplinar pentru a presta munci grele, până când a fost selectat pe 3 septembrie pentru a fi deportat la Auschwitz. El a fost separat de ceilalți, la sosirea în lagăr pe 6 septembrie, și trimis în barăcile bărbaților, unde s-a reîntâlnit cu Otto Frank. Pe 29 octombrie a fost transferat, împreună cu alți 59 de medici, la Sachsenhausen și de acolo, la o dată necunoscută, la Neuengamme. Acolo, el a murit de enterocolită în barăcile deținuților bolnavi pe 20 decembrie 1944, la vârsta de 55 de ani, potrivit evidențelor lagărului.

Reputația postumă

Potrivit cercetărilor efectuate de către Melissa Müller pentru cartea Anne Frank: The Biography, Charlotte s-a căsătorit cu Pfeffer postum, în 1950, cu efect retroactiv de la data de 31 mai 1937. Ea s-a înstrăinat de fiul lui, Werner, dar ambii s-au aliat pentru apărarea lui Pfeffer după publicarea Jurnalului Annei Frank în 1947, considerând că portretul creat de Anne — și pseudonimul pe care ea i l-a ales, Dl. Dussel, care înseamnă în limba germană "Dl. Neghiob" — îi prejudicia memoria. Otto Frank a încercat să-i împace, amintindu-le de tinerețea Annei și de portretele neonorante realizate altor persoane aflate în ascunzătoare. Exagerările ulterioare ale acestei portretizări în piesa de teatru din 1955 și în filmul din 1959 (în care rolul său a fost interpretat de actorul de comedie Ed Wynn) a determinat-o pe Charlotte să ia legătura cu scenariștii Albert Hackett și Frances Goodrich pentru a se plânge că i-au calomniat memoria soțului ei decedat, care a fost descris ca un ignorant în ceea ce privește tradițiile evreiești. Soții Hackett i-au răspuns că scenariul lor nu reflectă realitatea și că publicul neevreu este oricum ignorant în ceea ce privește semnificația ceremoniilor iudaice. Charlotte a subliniat că soțul ei era un cunoscător al limbii ebraice și era departe de a fi necredincios, dar personajul "domnul Dussel" a rămas neschimbat.

Supărată pentru portretul calomnios făcut soțului ei, Charlotte a rupt relațiile cu Otto Frank și cu Miep Gies pe măsură ce faima Annei a crescut în deceniile de după război și a refuzat cererile de a da interviuri în care să-și relateze propriile amintiri despre soțul ei.

Werner a rămas în contact cu Otto și a avut ocazia să se întâlnească cu Miep cu scurtă vreme înainte de a muri de cancer în 1995, mulțumindu-i pentru încercarea de a-i salva viața tatălui său. Întâlnirea dintre Miep și Werner a fost înregistrată în filmul documentar Anne Frank Remembered.

O colecție de scrisori scrise Charlottei de către Fritz Pfeffer și o cutie de fotografii au fost salvate, împreună cu unele bunuri ale Charlottei, dintr-un talcioc din Amsterdam după moartea ei, în 1985.

Interpretarea de către Ed Wynn a lui Fritz Pfeffer (ca Dussel) în filmul Jurnalul Annei Frank (1959) regizat de George Stevens i-a adus o nominalizare la Oscar.

Referințe

Bibliografie
 The Diary of a Young Girl: The Definitive Edition, Anne Frank, tradus de Susan Massotty, editat de Otto H. Frank și Mirjam Pressler, Anchor Books, 1995.
 The Roommate of Anne Frank, Nanda van der Zee, Aspekt, 2003.
 The Footsteps of Anne Frank, Ernst Schnabel, Pan, 1959.
 Anne Frank Remembered, Miep Gies și Alison Leslie Gold, Simon and Schuster, 1988.
 Anne Frank - The Biography, Melissa Müller, Metropolitan Books, 1998.

Legături externe
 Profilul lui Fritz Pfeffer cu legături către fotografii
 Biografia lui Fritz Pfeffer pe situl Muzeului Anne Frank
 Articol despre relația dintre Anne Frank și Fritz Pfeffer

Nașteri în 1889
Decese în 1944
Evrei din secolul al XIX-lea
Personal militar german al Primului Război Mondial
Medici germani
Persoane asociate cu Anne Frank

Fritz Pfeffer


Conleth Hill (* 24. November 1964 in Ballycastle) ist ein nordirischer Theater-, Fernseh- und Filmschauspieler.

Karriere
Hill wurde im nordirischen County Antrim geboren. Er ist vor allem als Theaterdarsteller bekannt. Diese Arbeit führte ihn auf viele Bühnen in Irland, England, Schottland und nach New York City. Sein Broadway-Debüt feierte er mit dem Stück Stones in His Pockets, für welches er 2001 eine Nominierung für einen Tony Award erhielt.

Neben seiner Arbeit am Theater war Hill auch immer wieder in Fernsehserien und Filmen in verschiedenen Nebenrollen zu sehen. 2008 verkörperte er in der britischen Comedy-Show Peter Kay's Britain's Got the Pop Factor… and Possibly a New Celebrity Jesus Christ Soapstar Superstar Strictly on Ice als Mum eine der größeren Rollen. Von 2011 bis 2019 war er in der HBO-Fernsehserie Game of Thrones als Varys zu sehen.

Filmografie
 1988: Boon (Fernsehserie, eine Folge)
 1989;1995: Casualty (Fernsehserie)
 1990: Medics (Fernsehserie, eine Folge)
 1992: On the Up (Fernsehserie, eine Folge)
 1992: Screen One (Fernsehserie, eine Folge)
 1992–1994: Blue Heaven (Fernsehserie, 7 Folgen)
 1993: The Bill (Fernsehserie, eine Folge)
 1993: Die Abenteuer des jungen Indiana Jones (The Young Indiana Jones Chronicles, Fernsehserie, eine Folge)
 1994: A Man You Don't Meet Every Day
 1995: Crown Prosecutor (Fernsehserie, eine Folge)
 1996: Out of the Deep Pan (Fernsehfilm)
 1998: Cluck (Kurzfilm)
 1998: Crossmaheart
 2000: Meaningful Sex (Kurzfilm)
 2001: TV to Go (Fernsehserie)
 2002: Goodbye, Mr. Chips (Fernsehfilm)
 2003: Intermission
 2007: Ronni Ancona & Co (Fernsehserie, 3 Folgen)
 2007: The Life and Times of Vivienne Vyle (Fernsehserie, 6 Folgen)
 2008: Peter Kay's Britain's Got the Pop Factor… and Possibly a New Celebrity Jesus Christ Soapstar Superstar Strictly on Ice (Fernsehfilm)
 2009: Whatever Works – Liebe sich wer kann (Whatever Works)
 2009: Kopfgeld – Perrier's Bounty (Perrier's Bounty)
 2009: National Theatre Live
 2011–2019: Game of Thrones (Fernsehserie)
 2011: Die Küste (The Shore) (Kurzfilm)
 2011: Lachsfischen im Jemen (Salmon Fishing in the Yemen)
 2013: Suits (Fernsehserie, 6 Folgen)
 2014: Serena
 2015: Two Down
 2016: The Truth Commissioner
 2017: Stan Lee's Lucky Man (Fernsehserie, 1 Folge)
 2018: 12 Monkeys (Fernsehserie, 2 Folgen)
 2019: Official Secrets
 seit 2019: Vienna Blood (Fernsehreihe)
 2020: Here Are the Young Men
 2021: To Olivia

Weblinks

 Website von Conleth Hill

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Darstellender Künstler (Vereinigtes Königreich)
Nordire
Brite
Geboren 1964
Mann

Conleth Hill


Mike McColgan ist ein US-amerikanischer Sänger. Der breiten Öffentlichkeit ist er als Gründungsmitglied und ehemaliger Frontmann der Dropkick Murphys bekannt.

Aktuell ist er Sänger der Street Dogs, welche er auch selbst gegründet hat.

Leben

McColgan wurde im Savin Hill- Viertel von Dorchester, Massachusetts geboren und besuchte die Catholic Memorial School in West Roxbury. Als Sänger im Schulchor begann er sich schließlich mehr und mehr für Musik zu interessieren.

1989 trat McColgan der U.S. Army bei und nahm am zweiten Golfkrieg teil. 1996 kam es dann zur Gründung der Dropkick Murphys, mit denen er das erste Album, Do or Die, aufnahm.

Nach eigener Aussage wollte McColgan schon immer Feuerwehrmann des Boston Fire Department werden, wie es auch schon sein Onkel und Vorbild, Kevin O'Toole war. Diesem widmete er das Street Dogs-Lied Kevin J. O'Toole auf dem Album State of Grace.

Als McColgan 1998 die Band verließ, um seinem Wunschberuf nachzugehen, wurde er vom Ex- The Bruisers Frontmann Al Barr ersetzt. Bezüglich seines Bandausstiegs sagte er im gleichen Jahr "I have no misgivings, no regrets…and there are no bad feelings...I still talk to those guys." (dt.: "Ich habe keine Bedenken und bedauere es auch nicht... da gibt es kein böses Blut... ich rede immer noch ganz normal mit den Jungs.") Der Song Two angry Kids vom Album State of Grace ist angeblich der gemeinsamen Zeit mit Ken Casey gewidmet.

Gründung der Street Dogs

Nach einigen Jahren bei der Feuerwehr widmete sich McColgan jedoch wieder der Musik, und gründete die Band Street Dogs. Diese bekam schnell neue Mitglieder, wie z. B. Johnny Rioux und Joe Sirois von The Mighty Mighty Bosstones. Gitarrist Marcus Hollar schickte McColgan eine E-Mail; falls die Band einen neuen Gitarristen brauchen würde, wäre er verfügbar. Hollar konnte vorsprechen und wurde schließlich Mitglied. The Street Dogs gingen bereits mit Social Distortion, Flogging Molly, Tiger Army, The Bouncing Souls, The Adolescents, The Offspring, The Bones, The Swingin' Utters, und Anti-Flag auf Tour. Sie traten auch auf der Warped Tour auf und hatten Ende 2005 eine erfolgreiche Headliner-Tour.  Fading American Dream, das dritte Album der Band, erschien am 24. Oktober 2006. Zur Unterstützung des Albums ging die Band von Oktober bis November mit The Bouncing Souls auf die The Gold Tour. Im Februar 2008 wurde bekannt gegeben, dass die Street Dogs unter dem Vertrag von Hellcat Records am 8. Juli 2008 ihr viertes Studioalbum, State of Grace veröffentlichen werden. Am 31. August 2010 erschien ihr fünftes, selbstbetiteltes Studioalbum.

Diskografie

Dropkick Murphys
Oi!/Skampilation 3. (1997) (Produzent: Derek TC NYSR)
Boys on the Docks EP (1997)
Do or Die (1998)
The Singles Collection, Volume 1 (2000)

Street Dogs
Savin Hill (2003)
Street Dogs/The Dents Split (2004)
Tales of Mass Deception EP (2004)
Back to the World (2005)
Fading American Dream (2006)
State of Grace (2008)
Street Dogs (2010)

The Bones (Schweden)
Featured in: "Yesterday's Heros" – Partners In Crime Vol. 1 (2006)

Musiker (Vereinigte Staaten)
Dropkick Murphys
US-Amerikaner
Geboren im 20. Jahrhundert
Mann

Mike McColgan


Los cononitas fueron herejes del  que seguían las opiniones de un cierto Conón, obispo de Tarso.

Sus creencias acerca de la santísima Trinidad fueron similares a las de los triteístas o tritheilas. Conón disputó contra Juan Filopón, otro hereje, sobre si en la resurrección de los cuerpos, Dios restablecería a la vez la materia juntamente con la forma de ellos o solamente una de las dos cosas. Conón sostenía que el cuerpo no perdía nunca su forma, que solo la materia tenía necesidad de ser restablecida.

Referencias
Diccionario de teología, 1, Nicolas Sylvestre Bergier, 1845

Heterodoxia cristiana en el siglo VI

Cononitas


El ducado de Cornualles es uno de los dos ducados reales de Inglaterra, junto al ducado de Lancaster. El hijo mayor del monarca reinante hereda el ducado y el título de duque de Cornualles desde el mismo momento de su nacimiento o en el momento de llegar a la sucesión al trono de sus padres. Si el monarca reinante no tiene hijos, las propiedades del ducado pasan a posesión de la Corona, y no hay duque. El actual duque de Cornualles es Guillermo de Gales.

La principal actividad del ducado es la administración de sus tierras y propiedades. El ducado tiene una cartera de inversiones financieras y posee tierras que suman 540,9 km². Cerca de la mitad de las propiedades se encuentran en Devon, con otras grandes extensiones en Cornualles, Herefordshire, Somerset y Gales. En el año fiscal de 2007, el ducado fue evaluado en 647 millones de libras y el beneficio anual fue de 16,3 millones de libras, con un rendimiento del 2,5%. El ducado también ejerce ciertos derechos legales y privilegios en Cornualles, incluyendo algunos que en otras partes de Inglaterra, están reservados a la Corona.

Al ser parte de la corona, el ducado está exento de pagar impuestos sobre sociedades, pero, desde 1993, el príncipe de Gales ha pagado impuestos sobre la renta en forma voluntaria. El príncipe pagó una contribución voluntaria al tesoro del 50% por sus ingresos del ducado desde el momento en que pudo recibir ingresos completos al cumplir 21 años en 1969, y ha pagado 25% desde que se casó en 1981. El impuesto es calculado después de deducir sus gastos por negocios, de los cuales el más grande es su personal de aproximadamente 110 personas, incluyendo secretarias privadas y un valet que trabaja en su oficina en Clarence House y en Highgrove House. Se mantienen reportes detallados para determinar cuales son gastos públicos y cuales privados.

Fundación
El ducado fue establecido el 17 de marzo de 1337 a partir del condado previo de Cornualles por Eduardo III de Inglaterra para su hijo, Eduardo, Príncipe de Gales, el Príncipe Negro, quien se convirtió en el primer Duque de Cornualles. El ducado consistía en dos partes: el título y honor, y la propiedad que lo financiaba.

Referencias

Cornualles

Ducado de Cornualles


Punta Colorada ist eine Ortschaft in Uruguay.

Geographie
Sie befindet sich auf dem Gebiet des Departamento Maldonado in dessen Sektor 3. Punta Colorada liegt an der Küste des Río de la Plata westlich von Punta Negra und südöstlich von Piriápolis. Wenige Kilometer nördlich entspringt der Arroyo de la Barra Falsa.

Einwohner
Punta Colorada hatte 2011 92 Einwohner, davon 51 männliche und 41 weibliche.

Quelle: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay

Weblinks

 Stadtplan von Punta Colorada (PDF; 154 kB)

Einzelnachweise

Ort im Departamento Maldonado

Punta Colorada


Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası (TCMB), banknot ihraç eden, Türkiye Cumhuriyeti Hükûmeti'nin para ve kredi politikasını yürüten, veznedarlık görevini üstlenmiş ve devletin iktisadi ve mali danışmanlığını yapan yasal olarak bağımsız bir ekonomik kurumdur. Kâğıt para (banknot) basma tekelini elinde bulundurur ve bu yetkiye istinaden bağımsız olarak para politikasını belirler. Ayrıca Hazine ve Maliye Bakanlığına bağlı olan Darphane ve Damga Matbaası Genel Müdürlüğünce basılan madeni paraların tedavülü de Merkez Bankasınca sağlanmaktadır.

Merkez Bankası EFT (Elektronik Fon Transferi), EMKT (Elektronik Menkul Kıymet Transferi) sistemlerinin Türkiye'deki sahibi olup, Tüm Dünya Bankalararası Mali İletişim Topluluğunun (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication - SWIFT) Türkiye ayağını yürütmektedir.

Banka büyük Elektronik Veri Dağıtım Sistemi (EVDS) olarak adlandırılan büyük bir veri tabanına sahiptir. Bu veri tabanındaki bilgiler İngilizce ve Türkçe olarak kullanıcıların hizmetine açılmıştır.

Yönetim

Banka Meclisi
9 Haziran 2023 itibarıyla

Para Politikası Kurulu
28 Temmuz 2023 itibarıyla

Denetleme Kurulu
9 Haziran 2023 itibarıyla

Yönetim Komitesi
28 Temmuz 2023 itibarıyla

Genel bilgiler
TCMB'nin temel amacı fiyat istikrarını sağlamaktır. Banka temel amacıyla çelişmedikçe ülkenin kalkınması için uygulanacak politikaları da desteklemeye çalışmaktadır. Banka para politikasının uygulanmasında tek başına yetkilidir. Fiyat istikrarını sağlamak amacıyla belirleyeceği politika dahilinde para politikası araçlarını serbestçe kullanabilmektedir. Bankanın politika araçlarını uygulamada ve ekonomiyi takip etmede ihtiyaç duyacağı bilgileri toplama ve kurumları denetleme hakkı bulunmaktadır. Bankanın görev ve yetkileri şu başlıklar altında toplanabilir;

 Banknot basma ve paranın dolaşımını sağlama: Para politikasına uygun olarak ihtiyaç duyulan ülke para birimi cinsinden banknot basmak. Paraların dolaşımını ve hacmini düzenlemek için gerekli teşkilatlanmayı sağlar, yöntemleri ve teknik alt yapıyı sağlar ve işletir.
 Para politikasını belirlemek: Banka fiyat istikrarı amacına uygun olarak para politikası belirler ve uygular. Bu amaçla faiz oranlarının belirler ve bankalara nihai kredi merci olarak hizmet eder. Ayrıca para politikası amacının gerçekleştirmek için mali piyasaları yakından takip ederek, faaliyet gösteren kuruluşların uygun hareket edip etmediklerini denetleyebilmektedir. Denetim alanı dışındaki hallerde banka denetlemeye yetkili diğer kurum ve kuruluşları bilgilendirmek ve onlarla iş birliği yapmaktadır.
 Hükûmetin mali ajanlığını yerine getirmek: Banka hükûmetin alacak ve borçlarının ödenmesinde ve hükûmetin ekonomik gidişle ilgili bilgilendirilmesinde doğal mali ajandır. Bu amaçla açılacak kamu borçlanma ihalelerine aracılık yapmaktadır. Yine hükûmetin mali ajanlığı çerçevesinde ekonomik durumla ilgili olarak ortaya çıkan gelişmeler hakkında hükûmeti ve diğer kurum ve kuruluşları bilgilendirir.

Kuruluşu
İlk para Osmanlı Beyliği döneminde 1326 yılında basılmıştır. O zamanlar sadece kıymetli maden olarak basılmaya başlanan para diğer ülkelerde de olduğu gibi bugünkü kadar geniş bir kullanım alanına sahip değildi. Sadece ödeme amaçlı olarak kullanılan para devlet eliyle basılmaktaydı. 19. yüzyıla gelindiğinde paranın işlevsel değişimine ve Osmanlı İmparatorluğunun artan borçlarına paralel olarak gittikçe artan oranda mali ajana ihtiyaç duyulmaya başlanmıştır. 1847 yılında Galata bankerlerince kurulan Bank-ı Dersaadet, 1856 yılında İngiltere kralının fermanıyla İngiliz sermayeli olarak kurulan Osmanlı Bankası ve daha sonra İngiliz ve Fransız ortaklığıyla kurulan Bank-ı Osmani-i Şahane merkez bankasına ait bazı faaliyetleri yürütmeye başlamıştır.

Türkiye Cumhuriyeti'nin kurulmasıyla Osmanlı Bankası ile anlaşma yapılmış ve Osmanlı Bankası 1935 yılına kadar banknot ihraç etme imtiyazına yetkili kılınmıştır. Ancak, genç Türkiye Cumhuriyeti kendisine ait bir Merkez Bankası'nın eksikliğini hissetmiştir. Bu amaçla çeşitli ülkelerden yetkililer ve öğretim üyeleri çağrılarak Merkez Bankası'nın kurulması için çalışmalara başlanmıştır. Hazırlanan raporlarda Merkez Bankası'nın kurulmasına ihtiyaç duyulduğu belirtilmekle birlikte, yeni kurulan Türkiye Cumhuriyeti'nin Merkez Bankası'nın kurulması için gerekli şartları henüz sağlayamayacağı da belirtilmekteydi. Bu raporlarda alınan reform önlemlerine tam olarak yer verilmemesi daha sonradan eleştiri konusu olmuştur.

Merkez Bankası'nın kurulması için ilk başlarda Osmanlı Bankası'nın millileştirilmesi düşünülse de ülkenin ekonomik koşulları buna izin vermemiştir. Daha sonra o günlerde yeni kurulan Türkiye İş Bankası'nın Merkez Bankası'na dönüştürülmesi gündeme gelmiştir. Ancak, Merkez Bankası'nın bağımsız olarak çalışması gerektiği görüşünün de etkisiyle, 11 Haziran 1930 tarihinde TBMM'de kabul edilen ve 30 Haziran 1930 tarihinde Resmi Gazete'de yayımlanan 1715 sayılı Merkez Bankası Kanunu'na paralel olarak, "Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası" 3 Ekim 1931 tarihinde faaliyete geçmiştir.

Gelişimi
Merkez Bankası'nın kurulmasına esas teşkil eden 1715 sayılı Merkez Bankası Kanunu dönemin şartlarına uygun olarak hazırlanmıştı. Kanunla banknot ihracı imtiyazı Merkez Bankası'na tanınmıştır. Merkez Bankası tam anlamıyla Hazine'nin bir ajanı olarak tanımlanmıştır. Bankanın para politikası araçlarını kullanması ve hükûmetle iş birliği içerisinde çalışmasını sürdürmesi de kanunun temellerini oluşturmuştur. 1715 sayılı kanunla ülkenin kalkınmasının sağlanması Merkez Bankası'nın temel görevi olarak tanımlanmıştır. Kanun birçok değişiklik görürken, Merkez Bankası'nın temel görevi, hükûmetle beraber çalışması ve kambiyo kontrollerinin devamı korunmuştur.

1970 yılında 1211 sayılı Merkez Bankası Kanunu çıkartılarak 1715 sayılı Merkez Bankası Kanunu yürürlükten kaldırılmıştır. 1211 sayılı kanunun en önemli farkı Merkez Bankası yetkilerinin artırılmasını sağlaması olmuştur. Bu kanunla bankanın temel amacı kalkınma planlarını ve hükûmet politikalarını desteklemek olarak belirlenmiştir. 1980 sonrasında Türkiye'nin ithal ikame yerine ihracatı destekleyici kalkınma planına geçilmesi ve 1980'lerde görülen teknolojik gelişmeler Merkez Bankası'nın da modernleşme sürecine girdiği yıllar olmuştur. Yine 1980'li yıllarda kambiyo kontrollerinin kaldırılmıştır.

1990'lı yıllara gelindiğinde yaşanan krizlerin de etkisiyle Merkez Bankası'nın bağımsızlığı tartışmaları görülmüştür. Buna ilave olarak Merkez Bankası'nın ekonominin kalkınması hedefi sorgulanarak bunun fiyat istikrarı ile çelişkileri gündeme gelmiştir. Bu tartışmaların sonucunda 1994 ve 2001 yıllarında yapılan değişikliklerle Merkez Bankası'nın temel görevleri ve bağımsızlığı düzenlenmiştir. Ayrıca Bankacılık Düzenleme ve Denetleme Kurumu'nun (BDDK) kurulmasıyla da Banka'ya ait bazı yetkiler BDDK'ya devredilmiştir. Söz konusu tüm bu yapısal ve yasal değişikliklerin sonucunda Merkez Bankası'nın hükûmetten bağımsız olarak faaliyet göstermesi ve temel amacının fiyat istikrarının sağlanması benimsenmiştir.

Günümüzde uygulanan para politikası
TCMB günümüzde fiyat istikrarının sağlanması için enflasyon hedeflemesine dayanan para politikası uygulamaktadır. Faiz oranın belirlenmesi nedeniyle para arzı tam olarak denetlenmemektedir. 2001 krizi sonrasında benimsenen serbest döviz kuru rejimine paralel olarak aşırı oynaklıklar dışında döviz piyasasına müdahale edilmediği gözlenmektedir.

Para politikası araçları
Para politikası araçlarından önce kısaca para politikasının önemine değinmek gerekmektedir. Lucas'ın Nobel Ödülü konuşmasında da detaylı olarak belirttiği üzere, para politikası uzun vadede etkisiz iken kısa vadede ekonomi üzerinde etkili olmaktadır. Para politikasının bu etkisinden faydalanarak makro ekonomik dengelerin sağlanması amacıyla parasal araçlardan faydalanılmaktadır. Bu bağlamda aslında para politikası yardımcı bir politika olup, ülkenin milli gelir istihdam gibi temel göstergelerinin ayarlanmasında kullanılırlar. Para politikası araçları şunlardır,
 Açık piyasa işlemleri (APİ): APİ işlemleri merkez bankalarının likit para karşılığı bono ve tahvil alıp satarak piyasadaki likiditeyi düzenlemeleridir.
 Reeskont oranı: Bankaların ellerinde bulunan kısa vadeli senetlerin merkez bankalarına iskontolu satılmasıdır (kırdırılmasıdır). Reeskont denilmesinin sebebi bankalar bu senetleri müşterilerinden alırken belirli bir iskontoyla alırlar ve bu senetleri merkez bankalarına satarken tekrar bir iskontoya tabi tutulmaktadır.
 Zorunlu karşılıklar: Bankaların ellerinde bulundurdukları mevduat ve/veya krediler için kasalarında bulundurmak zorunda oldukları nakit paraya verilen adıdır.

Günümüzde merkez bankaları para politikası araçlarını faiz oranını veya para arzını belirlemek için kullanmaktadırlar. Ekonomi bilimi kuralları gereği bir şeyin ya fiyatı ya üretilecek miktarı belirlenebileceği için bu zorunlu tercih doğmaktadır. Birçok merkez bankası faiz oranını belirleyerek para politikası araçlarını bu çerçevede kullanmaktadırlar.

Bağımsızlığı ile ilgili tartışmalar
Sargent ve Wallace'ın ünlü Nahoş Parasal Aritmetik (Some Unpleasant Monetarist Arithmetic) isimli makaleleri, para ve maliye politikası arasındaki bağlantıyı oldukça net bir biçimde ortaya koymuştur. Sargent ve Wallace para ve maliye politikasının birbiriyle koordinasyon içinde işlemesi gerektiğini aksi takdirde politika araçlarıyla hedeflerin elde edilemeyeceğini net bir biçimde ortaya koymuşlardır. Benzer birçok çalışmadan birisini de Woodford yapmış ve aynı hedefi paylaşmayan otoritelerin birbirlerinin hedeflerine ulaşmasını engelleyeceklerini belirtmiştir. Canzoneri, Cumby and Diba hükûmetin uzun vadeli faiz oranlarını etkileyebileceğini ortaya koymuştur. Tüm bu çalışmalar merkez bankası bağımsızlığı ve hükûmet merkez bankası işleyişine yeni bir boyut taşımıştır. Diğer taraftan Türkiye'de yaşanan krizlerde hükûmetin sorumlu olarak görülmesi ve hükûmetlerin siyasi amaçları nedeniyle ekonomiye zarar verdikleri tartışmalarına neden olmuştur. Bu gelişmelere bağlı olarak Merkez Bankası bağımsızlığı Türkiye'de ciddi olarak tartışılmaya başlanmıştır. Merkez Bankasının tamamen bağımsız olması gerektiği birçok kişi tarafından savunulsa da yukarıda bahsi geçen makaleler merkez bankasının amaç bağımsızlığını sorgulamaktadır. Bu nedenle uluslararası literatürde araç bağımsızlığı yani politikayı bağımsız olarak belirleme buna karşılık ekonomi politikaları konusunda hükûmetle uyumlu olarak çalışılması ortaya çıkmıştır. Ancak siyasi otoritenin merkez bankalarıyla farklı amaçlar güdebileceği kaygıları da buna engel olmuştur. Bu nedenle günümüzde TCMB dahil olmak üzere birçok merkez bankası bağımsız olarak enflasyon hedeflemesi yapmakta ve hükûmet politikaları ile çelişen durumlarda kamuoyunu ve hükûmeti bilgilendirmeyi tercih etmektedir.

Kurum yapısı
Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası'nın organizasyon yapısı, yönetim, merkez teşkilatı, şubeler ve temsilcilikler olmak üzere dört gruba ayrılabilir.

Yönetimsel birimleri
 Genel Kurul: Bankanın pay sahipleri yönetim kurulunun doğal üyeleridir. Esas olarak yılda bir kere toplanırlar. Bankanın yıllık raporlarının değerlendirilmesi, Banka Meclisi ve Denetleme kurulu üyelerinin seçimi, sermaye artırımı, banka ana sözleşmesinin değiştirilmesi ve bankanın gerektiğinde tasfiye edilmesi konusunda yetkilidir. Genel kurul üyeleri taşıdıkları hisse sınıfı tiplerine göre dört kategoriye ayrılabilirler,
 A sınıfı hisse sahipleri: A tipi hisselere sadece Türkiye Cumhuriyeti Hazine'si sahip olabilir ve hiçbir şekilde bu hissenin sermaye içerisindeki oranı %51'in altına düşemez.
 B sınıfı hisse sahipleri: Türkiye'de faaliyette bulunan ulusal bankalarca sahip olunan hisse senetleridir.
 C sınıfı hisse senetleri: Yabancı bankalar ile imtiyazlı şirketlerce sahip olunan hisse senetleridir. En çok %6 oranında hisse bu grupta yer alabilmektedir.
 D sınıfı hisse senetleri: Türk uyruklu kişi ve ticari kuruluşlarca sahip olunan hisse senetleridir.
 Banka Meclisi: En yüksek karar organı olup Merkez Bankası Başkanı başkanlığında toplanmaktadır. Başkan dahil yedi üyesi bulunan genel kurulun başkan dışındaki üyelerinin görev süresi üç yıldır. Ancak, bu üyeler tekrar seçilebilme hakkına sahiptirler. Banka Meclisi Merkez Bankası'nın para politikasının belirlenmesi dahil olmak üzere bankanın işleyişine ilişkin kararları almaya yetkilidir.
 Para Politikası Kurulu: Merkez Bankası Başkanı, Başkan Yardımcıları ve Banka Meclisince seçilecek bir üyeden oluşur. Temel görevi para politikasını belirlemek, hükûmetle birlikte uyumlu enflasyon hedeflemesi yapmak, kamuoyunu bilgilendirmekle yetkilidir.
 Denetleme Kurulu: Dört üyeden oluşur. Bir üye A tipi, iki üye B ve C tipi ve bir üye de D tipi hisse sahiplerince seçilmektedir. Bankanın bu organının yönetimsel fonksiyonu olmayıp, hesapların ve muamelelerin incelenmesiyle yetkilidir.
 Başkanlık: Bir Başkan ve dört Başkan yardımcısı olmak üzere beş kişiden oluşur. Başkan Bakanlar Kurulu kararıyla beş yıllığına atanırken, Başkan Yardımcıları Başkanın önereceği kişilerden seçilen kişilerden ortak kararnameyle yine beş yıllığına atanırlar. Başkan, en yüksek amir sıfatıyla Banka Meclisince alınacak kararları ve para politikasını yönetmekle yükümlüdür.
 Yönetim Komitesi: Başkan ve Başkan Yardımcılarından oluşmaktadır. Bankanın yönetimsel kararlarını almak, gerekli yönetmelikleri hazırlamak ve banka içinde koordinasyonun sağlanması görevleri bu organca yerine getirilir.

Merkez teşkilatı
 Araştırma Genel Müdürlüğü: Bankanın para politikası için gerekli modelleri geliştirmek, analizler yapmak ve raporlar yazmakla görevlidir.
 Bankacılık ve Finansal Kuruluşlar Genel Müdürlüğü: Bankanın yetkileri dahilinde finansal kuruluşları izlemek ve bu konularda diğer kurumlarla ilişkileri yürütmek ve geliştirmekle görevlidir.
 Banknot Matbaası Genel Müdürlüğü: Banknot ve kıymetli evrakların basımını yapmakla görevlidir.
 Baş Hukuk Müşavirliği ve Hukuk İşleri Genel Müdürlüğü: Banka işlemlerinin yapılmasında hukuksal destek sağlamakla görevlidir.
 Bilişim Teknolojileri Genel Müdürlüğü: Bankanın işlemleri için gerekli donanım ve yazılımların sağlanması ve bunların sağlıklı ve çalışır tutulmasını sağlamakla görevlidir.
 Dış İlişkiler Genel Müdürlüğü: Bankanın uluslararası kuruluşlar ile ilişkilerini yürütmek, geliştirmekle görevlidir.
 Emisyon Genel Müdürlüğü: Banknotlarının dolaşımını sağlamak ve gerektiğinde değiştirmekle görevlidir.
 Güvenlik ve Savunma Sekreterliği: Bankanın güvenliğini sağlamak ve bu konuda kolluk güçleri ile iş birliği yapmakla görevlidir.
 İç Denetim Genel Müdürlüğü: Bankanın birimlerinin etkinliğini denetlemekle görevlidir.
 İletişim Genel Müdürlüğü: Kamuoyunu bilgilendirmek ve bankanın sekreterya faaliyetlerini yürütmekle görevlidir.
 İnsan Kaynakları Genel Müdürlüğü: Bankanın insan kaynakları ihtiyaçlarını karşılamak ve personelin özlük haklarıyla ilgili işleri yapmakla görevlidir.
 İnşaat ve Malzeme Genel Müdürlüğü: Bankanın ihtiyaç duyduğu taşınır ve taşınmaz malların sağlanması ve bunların işler tutulmasıyla görevlidir.
 İstatistik Genel Müdürlüğü: Bankanın faaliyetleri için ihtiyaç duyulan verilerin toplamak değerlendirmek ve kamuoyuna sunmakla görevlidir.
 İşçi Dövizleri Genel Müdürlüğü: Yurt dışında çalışan işçilerin Merkez Bankası'nda açmış oldukları hesaplarla ilgili işlemleri yapmakla görevlidir.
 Muhasebe Genel Müdürlüğü: Bankanın faaliyetleri gereği tutulması gereken defterleri tutmak ve ödeme sistemlerini yönetmekle görevlidir.
 Piyasalar Genel Müdürlüğü: Bankanın para politikasını yürütmek ve rezervlerin değerlendirilmesini gerçekleştirmekle görevlidir.
 Sosyal İşler Genel Müdürlüğü: Bankanın sahip olduğu tesisleri yönetmek, kültür ve sanatla ilgili faaliyetleri yürütmekle görevlidir.-bu genel müdürlük lağvedildi, görevlerinin bir kısmı insan kaynaklarına bir kısmı inşaat ve malzeme genel müdürlüğüne devredildi-
 Teftiş Kurulu Başkanlığı: Bankanın birimlerinde gerekli teftiş faaliyetlerini yapmakla görevlidir.

Şubeler
Bankanın temel faaliyetlerinin yurt içinde yapılması için kurulmuş teşkilattır. Bankanın 21 adet şubesi bulunmaktadır;

Adana, Ankara, Antalya, Bursa, Denizli, Diyarbakır, Edirne, Erzurum, Eskişehir, Gaziantep, İskenderun, İstanbul, İzmir, Kayseri, Kocaeli, Konya, Malatya, Mersin, Samsun, Trabzon ve Van şubeleridir.

Yurt dışı temsilcilikler
Yurtdışı temsilcilikler, bankanın etkinlik alanına giren konularda bulundukları ülkelerin kurum ve kuruluşlarında bankayı temsil etmek ve geliştirmekle görevlidirler. Bankanın New York, Londra, Frankfurt, Tokyo, Doha, Pekin ve Washington'da olmak üzere yedi yurt dışı temsilciliği bulunmaktadır.

Ayrıca bakınız
 Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası başkanları listesi
 Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası başkan yardımcıları listesi
 Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası beklenti anketi
 Türkiye'deki bankalar listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yıllar itibarıyla (1987-2017) TCMB Rezervi

Türkiye ekonomisi
Türkiye'deki bankalar
Atatürk'ün kurduğu kurum ve kuruluşlar
Türk kamu kurumları
Merkez bankaları
1932'de Türkiye'de kurulan oluşumlar
1931'de kurulan kuruluşlar
Türk markaları
Türkiye'deki brütalist yapılar

Türkiye Cumhuriyet Merkez Bankası


UEFA Europa League finalen 2017 var en fodboldkamp der blev spillet 24. maj 2017. Kampen blev spillet foran 46.961 tilskuere på Friends Arena i Stockholm, og skulle finde vinderen af UEFA Europa League 2016-17. Den var kulminationen på den 46. sæson i Europas næststørste klubturnering for hold arrangeret af UEFA, og den ottende finale siden turneringen skiftede navn fra UEFA Cup til UEFA Europa League.

Finalen havde deltagelse af engelske Manchester United og hollandske Ajax fra Amsterdam, og blev vundet af englænderne med 2-0.

Kampen blev ledet af den slovenske dommer Damir Skomina.

Spillested
UEFAs eksklusiv-komite bestemte på et møde den 29. juni 2015 i Prag, at det svenske nationalstadion, Friends Arena i Solna ved Stockholm, skulle være vært for finalen. Arenaen blev åbnet i oktober 2012, og er hjemmebane for klubben AIK Fotboll og Sveriges fodboldlandshold.

Kampen
"Hjemmeholdet" (af administrative årsager) blev fundet ved en ekstra lodtrækning, der blev afholdt efter lodtrækningen til semifinalerne.

Se også
 UEFA Champions League finalen 2017

Referencer

Eksterne henvisninger
 UEFA Europa League på UEFAs hjemmeside

2017
Finalen 2017
Fodbold i 2017
Sport i Stockholm
AFC Ajax
Manchester United F.C.

UEFA Europa League finalen 2017


Levende musik for de døde er en film instrueret af Nicky Schmidt, Torsten Jepsen.

Handling
Thuys bedstefar er blevet kørt over. Han var en gammel og agtet borger i lokalsamfundet. Han var veteran fra krigens tid. Derfor skal han have en standsmæssig begravelse. Hvad vil det sige? Filmen inviterer os med til begravelsen, så vi kan følge ceremonien ved selvsyn. Spillemanden har en betydningsfuld rolle. Den vietnamesiske tradition sørger for en god sidste rejse og for en stadig kontakt mellem de levende og døde.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2004

Oplysningsfilm fra Danmark

Levende musik for de døde


Østerøya er en halvø i Sandefjord kommune i Vestfold fylke i Norge. Den afgrænses i vest af Mefjorden og i øst af Tønsbergfjorden. Sømærket Tønsberg tønne ligger yderst på halvøen.

På sydspidsen af halvøen ligger et turområde med bade- og fiskepladser. Her ligger også et fredet område. Dette er en «rødel-sumpskov» som er en sjælden og artsrig biotop. Her findes store mængder ramsløg, sværdlilje og orkideen tyndakset gøgeurt.

Historie
Østerøya og nabohalvøen Vesterøya var tidligere ægte øer, så det i 800-tallet var muligt at sejle indenskærs mellem Sandefjord og Tønsbergfjorden. Øerne hed da Yxney og Veløy. Østerøya var befæstet under anden verdenskrig.

Andet
Spillefilmen Hodet over vannet, instrueret af Nils Gaup, blev indspillet på sydspidsen af Østerøya.

Strander
 Skjellvika
 Flautangen
 Nordre Trubervika
 Strandvika
 Ertsvika

Kilder og henvisninger

Sandefjord
Halvøer i Norge
Tidligere øer

Østerøya


Vasîl Anatoliovici Lomacenko () este un boxer ucrainean.

Titluri

 Campion mondial WBO la greutatea pennă
 Campion mondial WBO la greutatea super-penă
 Campion mondial la categoria ușoară WBC
 Campion mondial WBA la categoria ușoară
 Campion mondial WBO la categoria ușoară

Сriticii
În decembrie 2021, starul mondial de box și legenda vie a Ucrainei, Volodymyr Klitschko, a fost foarte revoltat de actul compatriotului său Vasyl Lomachenko. După lupta cu Kommy, a intrat în ring nu cu steagul Ucrainei, ci cu steagul orașului natal Akkerman (Belhorod-Dnistrovskyi). "Vasyl a câștigat, felicitări, dar a reprezentat țara fără să poarte steagul țării sale?" - Klitschko a pus o întrebare retorică, adăugând abrevierea WTF"
| style="text-align:center;" colspan="8"|13 victorii (10 prin KO),  1 înfrângere
|- style="text-align:center; background:#e3e3e3;"
| style="border-style:none none solid solid; "|Rez.
| style="border-style:none none solid solid; "|Rezultat general
| style="border-style:none none solid solid; "|Adversar
| style="border-style:none none solid solid; "|Tip
| style="border-style:none none solid solid; "|Runda,Timp
| style="border-style:none none solid solid; "|Data
| style="border-style:none none solid solid; "|Locația
| style="border-style:none none solid solid; "|Note
|- align=center
|Victorie
|15–2
|style="text-align:left;"| Masayoshi Nakatani
|TKO
|9 (12),
|26 iunie 2021
|style="text-align:left;"|
|
|- align=center
|Înfrângere
|14–2
|style="text-align:left;"| Teófimo López
|UD
|12
|17 octombrie 2020
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|14–1
|style="text-align:left;"| Luke Campbell
|UD
|12
|31 august 2019
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|13–1
|style="text-align:left;"| Anthony Crolla
|KO
|4 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|12–1
|style="text-align:left;"| José Pedraza
|UD
|12
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|11–1
|style="text-align:left;"| Jorge Linares
|TKO
|10 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|10–1
|style="text-align:left;"| Guillermo Rigondeaux
|RTD
|6 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|9–1
|style="text-align:left;"| Miguel Marriaga
|RTD
|7 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|8–1
|style="text-align:left;"| Jason Sosa
|RTD
|9 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|7–1
|style="text-align:left;"| Nicholas Walters
|
|7 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|6–1
|style="text-align:left;"| Román Martínez
|KO
|5 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|5–1
|style="text-align:left;"| Romulo Koasicha
|KO
|10 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|4–1
|style="text-align:left;"| Gamalier Rodríguez
|
|9 (12),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|3–1
|style="text-align:left;"| Chonlatarn Piriyapinyo
|
|12
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|2–1
|style="text-align:left;"| Gary Russell Jr.
|
|12
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Înfrângere
|1–1
|style="text-align:left;"| Orlando Salido
|
|12
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|
|- align=center
|Victorie
|1–0
|style="text-align:left;"| José Ramírez
|
|4 (10),
|
|style="text-align:left;"|
|style="text-align:left;"|

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1988
Boxeri ucraineni
Boxeri la Jocurile Olimpice de vară din 2008
Boxeri la Jocurile Olimpice de vară din 2012
Oameni din Cetatea Albă

Vasîl Lomacenko


Nahija Jarabulus () je nahija u okrugu Jarabulus, u sirijskoj pokrajini Alep. Površina nahije je 316,52 km2. Po popisu iz 2004. (prije rata), nahija je imala 41.575 stanovnika. Administrativno sjedište je u naselju Jarabulus.

Izvori

Sirijske nahije
Pokrajina Alep

Jarabulus (nahija)


Fíll og köttur er önnur smáskífa 5. breiðskífu Gillons, Bláturnablús. Höfundur lags og texta er Gísli Þór Ólafsson og var lagið samið síðla árs 2004. Sumarið 2020 fór Gísli í stúdíó og hóf upptökur á sinni 5. sólóplötu og var lagið Fíll og köttur það þriðja sem tekið var upp og fullklárað og gefið út á afmælisdegi Gísla, 1. janúar 2021. Þann 11. janúar kom lagið svo út á Spotify og var þá búið að frumflytja það í útvarpi. Þann 22. janúar var birt viðtal við Gillon á sjónvarpsstöðinni N4 og lagið tekið í kjölfarið.
Stúdíótaka lagsins var tekin upp af Sigfúsi Arnari Benediktssyni í stúdíói hans Stúdíó Benmen á Sauðárkróki, en þar var platan Bláturnablús tekin upp.

Lagið var fáanlegt á 7" vínylsmáskífu þann 28. júlí 2023 ásamt laginu Má ekki elska þig.

Ytri tenglar

Fíll og köttur á youtube (stúdíótaka)

Lagið á Spotify

Myndband, N4

Íslenskar smáskífur

Fíll og köttur


Arrows je bivša momčad Formule 1, koja se natjecala od 1978. do 2002., a od 1991. do 1996. nosila je ime Footwork.

Momčad je osnovana u Milton Keynesu 1977. od strane Franca Ambrosija, Alana Reesa, Jackieja Olivera, Davea Wassa i Tonyja Southgatea. U 25 sezona, ostvarili su 9 podija te jedno prvo startno mjesto.

Arrows (1978. – 1990.)

Prvi Arrowsov vozač trebao je biti Šveđanin Gunnar Nilsson, no on iako je potpisao ugovor nikad nije sjeo u Arrowsov bolid, zbog toga što mu je iste godine otkriven rak testisa zbog kojeg je kasnije i preminuo. Talijan Riccardo Patrese bio je sljedeći izbor, koji se pokazao kao pun pogodak. Patrese je u razdoblju od 1978. do 1981. ostvario 4 podija, a na VN SAD-a 1981. donio je momčadi jedini pole position, te vodio sve do 33. kruga kada je odustao zbog mehaničkih problema. Na VN San Marina 1985., Belgijac Thierry Boutsen bio je nadomak prve pobjede za Arrows. Utrku je završio na trećem mjestu, no pobjednik Alain Prost je diskvalificiran zbog ilegalnog bolida. Sumnjalo se i na ilegalnost bolida Elija de Angelisa, ali je Talijan kasnije postao konačni pobjednik. Britanac Derek Warwick i Amerikanac Eddie Cheever bili su Arrowsovi vozači od 1987. do 1989., a upravo je 1988. najbolja sezona u povijesti Arrowsa, gdje je dvojac osvojio 23 boda, te završio na 5. mjestu u poretku konstruktora.

Footwork (1991. – 1996.)
Sezone 1990., Japanski poduzetnik Wataru Ohashi intenzivno je investirao u momčad, a sljedeće 1991., Arrows mijenja ime u Footwork, po Ohashijevoj kompaniji Footwork Express Ltd. Prva Footworkova sezona je jedina u kojoj momčad nije osvojila bodove. Uz česte promjene dobavljača motora, Footwork je imao osrednji uspjeh u Formuli 1, a jedini podij osvojio je Talijan Gianni Morbidelli na Velikoj nagradi Australije 1995. na Adelaideu. Krajem 1996., momčad je preimenovana u TWR Arrows.

TWR Arrows (1997. – 2002.)

Svjetski prvak Britanac Damon Hill iznenadio je svijet Formule 1 kada je 1997. iz Williamsa prešao u Arrows. Hill je na VN Mađarske bio nadomak prve pobjede za Arrows, no problemi s bolidom omogućili su Jacquesu Villeneuveu da ga pretekne u posljednjem krugu. Hillovo 2. mjesto na toj utrci posljednji je podij za Arrows. U sezonama koje su sljedile Arrows je u svakoj osvojio pokoji bod, a najbolji plasman u utrci bilo im je 4. mjesto Mike Sala na VN Monaka 1998. i Josa Verstappena na VN Italije 2000. Zbog financijskih problema koji su zahvatili momčad, VN Njemačke 2002. bila je posljednja utrka za Arrows, koja tu sezonu nije odvozila do kraja.

Rezultati

  Momčad Arrows je 1984. promijenila dva dobavljača motora; Ford i BMW. Konstruktor Arrows-Ford osvojio je 3 boda i 10. mjesto, a konstruktor Arrows-BMW je s istim brojem bodova završio na 11. mjestu u poretku konstruktora.

Izvori

 http://www.grandprix.com/gpe/con-arrow.html

Vanjske poveznice
statsf1.com

Momčadi Formule 1
Formula 1 u Ujedinjenom Kraljevstvu

Arrows


Matthew Quirk é um romancista e jornalista norte-americano best-seller do New York Times que é mais conhecido por seu livro The Night Agent, um thriller de conspiração política, que foi adaptado para uma série da Netflix: The Night Agent.

Carreira
Antes de se tornar um romancista, ele trabalhou como repórter do The Atlantic, reportando sobre crime e terrorismo. Ele atualmente mora em San Diego, Califórnia. Ele gosta de surfar em Sunset Cliffs e fazer caminhadas em Lagunas.

Como jornalista ele também escreveu para o The Wall Street Journal e o The Washington Post.

Matthew estudou História e Literatura na Universidade de Harvard.

Obras

Série do Mike Ford
 The 500 (2012) em Portugal: Os 500 (Porto Editora, 2014) no Brasil: Os 500 (Paralela, 2013)
 The Directive (2014) em Portugal: A Diretiva (Porto Editora, 2015)

Série do John Hayes
 Cold Barrel Zero (2016)
 Dead Mans Switch (2017)

Livros isolados
 The Night Agent (2019)
 Hour of the Assassin (2020)
 Red Warning (2022)
 Inside Threat (2023)

Adaptação
 The Night Agent (2023). Série da Netflix baseada em livro de mesmo nome.

Alunos do Harvard College
Pessoas vivas
Nascidos em 1981
Jornalistas dos Estados Unidos
Romancistas dos Estados Unidos
Escritores de suspense

Matthew Quirk


O Tour do Dubai foi uma corrida por etapas profissional de ciclismo de estrada que se disputou no Dubai entre 2014 e 2018. Em 2019 fundiu-se com o Tour de Abu Dhabi criando-se o UAE Tour.

Palmarés

Referências

Ligações externas

Competições de ciclismo dos Emirados Árabes Unidos
Corridas do UCI Asia Tour

Tour do Dubai


Michael Falkenhagen (* 19. November 1964 in Berlin-Friedrichshain) ist ein deutscher Schauspieler.

Leben

Falkenhagen spielte 1981 als 16-Jähriger mit der Rolle des Max eine Hauptrolle in dem DDR-Kinderfilm Als Unku Edes Freundin war unter der Regie von Helmut Dziuba. Er spielte den Freund der Schwester des im Mittelpunkt der Filmhandlung stehenden Jungen Ede. Er absolvierte eine Schauspielausbildung an der Schauspielschule Theaterstudio e.V. in Berlin-Pankow.

Nach der Wende war er ab 2004 in verschiedenen Fernsehproduktionen zu sehen und hatte Gastauftritte in Fernsehserien. In der Tragikomödie Der Letzte macht das Licht aus! (2007) spielte er den Elektriker Mario 'Hajo' Lorenz, einen Kumpel der im Mittelpunkt der Handlung stehenden drei arbeitslosen Freunde Norbert, Micha und Silvio. 2007 wirkte er als Darsteller in dem Musikvideo zum Song Spring nicht der Band Tokio Hotel mit.

Falkenhagen hat drei Kinder und lebt in Erkner.

Filmografie (Auswahl)
 1980: Als Unku Edes Freundin war
 1982: Alexander der Kleine (Александр Маленький)
 1982: Sabine Kleist - 7 Jahre
 1983: Automärchen
 2004: Abschnitt 40 – Mädchen und Jungs
 2005: Dornröschen erwacht
 2005: Nicht alle waren Mörder
 2006: Verliebt in Berlin – Schlechter Einfluss
 2006: Heute heiratet mein Ex
 2007: Das wilde Leben
 2007: Der Letzte macht das Licht aus!
 2007: Das Bourne Ultimatum (The Bourne Ultimatum)
 2007: Verliebt in Berlin – Neue Wege; Störfälle
 2007: Bulle brennt (Kurzfilm)
 2007: BIZZ
 2007: Monogamie für Anfänger
 2009: Das total verrückte Wochenende
 2010: Die Prostituierte von nebenan

Weblinks

 Michael Falkenhagen bei vollfilm.com
 Homepage von Michael Falkenhagen

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Deutscher
Geboren 1964
Mann

Michael Falkenhagen


Cyrus Rahbar (* 8. Juni 1971 in Damme, Niedersachsen) ist ein deutscher Schauspieler.

Leben

Anfänge und Studium
Rahbar wurde als Sohn einer deutschen Mutter und eines persischen Vaters geboren. Er wuchs in Wuppertal auf, wo sein Vater sich als Arzt niedergelassen hatte. Früh interessierte er sich fürs Theater und begann seine ersten Schritte in der Freien Theaterszene Wuppertals. Er spielte unter anderem beim Kinder- und Jugendtheater Wuppertal (1987–1990), beim Jungen Podium Wuppertal (1990/91) und bei der Neuen Wuppertaler Theatergruppe (1993/94), wo er die Titelrolle in dem Theaterstück Roberto Zucco von Bernard-Marie Koltès übernahm.

Nach seinem Abitur war er als Performancekünstler unterwegs und widmete sich der Bildenden Kunst. Zudem absolvierte er ein Praktikum als Maskenbildner an den Wuppertaler Bühnen und arbeitete daraufhin 1991/92 als Maskenbildner an der Wuppertaler Oper. Außerdem besuchte er von 1991 bis 1994 die Wuppertaler Werkstatt e.V. und wurde in Ballett, Modern Dance und Stepptanz unterrichtet.

Von 1992 bis 1995 studierte Rahbar Germanistik, Literaturwissenschaft und Philosophie an der Bergischen Universität Wuppertal. Dort übernahm er 1993 für mehrere Monate auch die Leitung der studentischen Theatergruppe. Das Studium brach er ab, um sich schließlich ganz der Schauspielerei zu widmen.

Schauspielkarriere

Ausbildung
An der "Freiburger Schauspielschule im E-Werk" absolvierte er von 1995 bis 1999 eine Ausbildung zum Schauspieler. Diese beendete er 1999 mit dem Abschluss als Schauspieler mit Bühnenreife und Aufnahme in die ZAV-Künstlervermittlung (damals ZBF). Parallel zu seiner Ausbildung trat er in Freiburg bereits an den Kammerspielen im E-Werk auf, wo er mehrere Hauptrollen übernahm. Er spielte dort unter anderem den schüchternen, jungen Burschen Florindo in der Komödie Der Lügner von Carlo Goldoni und Tom Wingfield in dem Theaterstück Die Glasmenagerie.

Festengagements
Sein erstes Engagement hatte er in der Spielzeit 1998/99 am Stadttheater Baden-Baden.

Daraufhin folgte ein Festengagement an der Landesbühne Sachsen-Anhalt in Eisleben (1999–2001). In der Spielzeit 1999/00 spielte er am Theater Eisleben den Macho Lucky in dem Theaterstück Eins auf die Fresse von Rainer Hachfeld und den Pfarrer in einer Bühnenfassung des Romans Effi Briest.

Von 2002 bis 2004 war er am Theater Heidelberg engagiert. 2004 übernahm er am Theater Heidelberg die Sprechrolle des Samiel (Satan) in der Oper Der Freischütz.

Rahbar übernahm während seiner Festengagements neben den klassischen Theaterrollen häufig auch Rollen in Märcheninszenierungen sowie im Kinder- und Jugendtheater. Er spielte am Theater Eisleben unter anderem den Müller Jakob in Rumpelstilzchen, den Prinzen in Aschenputtel, Klein Klipp in Ronja Räubertochter sowie am Theater Heidelberg den Lyschko in Krabat, Slightly in Peter Pan und den Wachtmeister in Pinocchio.

Freier Schauspieler
Seit 2004 ist Cyrus Rahbar als freischaffender Schauspieler tätig und gastiert an Bühnen im deutschsprachigen Raum.

Er hatte anfangs Gastengagements beim "Theater am Puls" in Schwetzingen (2004, als Sekretär Wurm in Kabale und Liebe), am "Theater Comédie Soleil" in Potsdam (2005, als Gerichtsvollzieher Monsieur Loyal in Tartuffe), am "Theater Halle 7" in München (Spielzeit 2005/06), am Zimmertheater Rottweil (2006, als Athos in Die drei Musketiere) und beim "Schauspiel im Denkmal" in Koblenz (2007).

2008 trat er bei den Burgfestspielen Lahneck als Don Guzman di Stibizia in Der tolle Tag oder Figaros Hochzeit auf. 2009 spielte er am Harzer Bergtheater in Thale den Faust in Faust-Saga. 2009 war er beim "Sommertheater am Alex" als Trigorin in Die Möwe in der Klosterruine Berlin zu sehen. In der Spielzeit 2009/10 gastierte er an der Komödie am Altstadtmarkt in Braunschweig als Räuberhauptmann Rinaldo in Das Wirtshaus im Spessart.

2010 trat Rahbar bei den Burgfestspielen Bad Vilbel auf, wo er den Bastard Hermann in Schillers Schauspiel Die Räuber und den Postbeamten Rudi in der Uraufführung der Komödie Kalender-Boys von Kay Kruppa und Frank Pinkus spielte. 2011 gastierte er bei den Alzenauer Burgfestspielen als Artus in der Uraufführung des Theaterstücks Artus und die Ritter der Tafelrunde. Am Theater der Brotfabrik Berlin spielte er 2012 den Hermann Braun, die männliche Titelrolle, in einer Bühnenfassung des Fassbinder-Films Die Ehe der Maria Braun. Am "theater marameo" in Magdeburg spielte er im Juni/Juli 2012 den Drachentöter Lanzelot in der Freilichtproduktion Der Drache von Jewgeni Schwarz. Im Sommer 2013 war er am "Theater Fact" in Leipzig als Jude Shylock in der Sommerproduktion Der Kaufmann von Venedig zu sehen. Für das Weihnachtsmärchen Ein Schaf fürs Leben war er im Winter 2013/14 als Wolf im Theater der TUFA in Trier engagiert. Beim "NiederrheinTheater Brüggen" spielte er im Sommer 2014 den Dottore in Carlo Goldonis Komödie Der Diener zweier Herren. Im Winter 2014 gastierte er in der Trierer Tuchfabrik als Baron Lefuet in dem Jugendstück Timm Thaler oder Das verkaufte Lachen.

Im Sommer 2015 spielte er bei den Schlossfestspielen Ribbeck die Rolle Graf Johann von Strack im Stück Amadeus. Im Winter 2015 gastierte er am Ohnsorg-Theater in Hamburg im Weihnachtsstück Das tapfere Schneiderlein. Als Vater Anton in Michel aus Lönneberga war er im Sommer 2016 auf der Freilichtbühne der Zitadelle Spandau in Berlin zu sehen. Im Frühjahr 2017 verkörperte er den Barry im Stück Ladies Night - Ganz oder gar nicht an der Volksbühne Michendorf; im Sommer 2017 spielte er diese Rolle bei den Altmühlsee-Festspielen in Muhr am See. Im Herbst 2017 verkörperte er den Michael in Ekel Alfred – ein Herz und eine Seele an der Volksbühne Michendorf. Im Januar 2018 spielte er bei der freien Theaterproduktion "PIFF!PAFF!" im Theaterforum Kreuzberg in der Gesellschaftskomödie Der Floh im Ohr von Georges Feydeau unter der Regie von Thomas Donndorf den Doktor Finache. Im Frühjahr 2018 verkörperte er den Major von Crampas in einer Theaterfassung des Romans Effi Briest von Theodor Fontane im "Capitol Zeitz" und im Neuen Theater Zeitz. Ende 2018 spielte er im Weihnachtsstück Pettersson, Findus und der Hahn im Korb den Petterson am Theater im Centrum in Kassel.

2019/20 trat er im Piccolo Teatro in Bremerhaven als Universitätsprofessor Frank im Zweipersonenstück Bildung für Rita von Willy Russel auf. Im November 2020 spielte er an der Volksbühne Michendorf im Märchen Der gestiefelte Kater in der Rolle des 'Königs'. Im Herbst 2021 spielte er am "Piccolo Teatro Bremerhaven" in der alpinen Solo-Komödie Après Ski – Ruhe da Oben! von Klaus Eckel, für die er auch die Stückfassung für Bremerhaven verfasste, den Georg Kramer. Im Winter 2021/22 spielte er an der Volksbühne Michendorf die Rollen "Adolf Wormser" und "Paul Kallenberg, genannt Kalle" in Carl Zuckmayers Theaterstück Der Hauptmann von Köpenick.  Im Sommer 2022 spielte er bei den Frankenfestspielen Röttingen den "Don Alejandro de la Vega" im Musical "Zorro" und den "Korporal" in der Operette "Das Wirtshaus im Spessart" und im Spätsommer 2022 war er in Beelitz Teil des Star-Ensembles von Jedermann (Hugo von Hofmannsthal) mit Julian Weigend in der Titelrolle.

Cyrus Rahbar arbeitete bisher u. a. mit den Theaterregisseuren Martin Nimz, Annette Büschelberger, Robin Telfer, Mario Andersen, Tonio Kleinknecht, Klaus-Dieter Köhler, Hans Thoenies, Harald Demmer, Florian Burg, Alexander Ourth, Frank Grupe, Thomas Donndorf, Annekatrin Schuch-Greiff, Lars Linnhoff, Daniel Meyer-Dinkgräfe, Steffen Löser, Lars Wernecke, Patrick Rohbeck und Nicolai Tegeler zusammen.

Rahbar übernahm auch einige Filmrollen, hauptsächlich in Kurzfilmen.

Sonstiges und Privates
Rahbar ist außerdem als Sprecher für Hörspiele und Hörbücher, sowie als Rezitator tätig.

Von 2007 bis 2009 war er zudem Mitglied und stellvertretender Leiter des 2007 gegründeten Berliner Jazz- und Gospelchores The Melodettes.

Rahbar ist Mitglied im Bundesverband Schauspiel (BFFS) und der Genossenschaft Deutscher Bühnen-Angehöriger (GDBA) und lebt in Berlin.

Filmografie (Auswahl)
 2001: Streit um drei (Fernsehserie)
 2008: Der Fischer vom Rheinfall (Kurzfilm)
 2013: Galileo Spezial (Dokumentation, als Leonardo da Vinci)
 2014: Everybody dies someday (Kurzfilm)
 2015: Drei nach Grimm (Kurzfilm)
 2016: Lola wants to see the sea (Kurzfilm)
 2016: Agim (Kurzfilm)
 2017: Night Patrol (Kurzfilm)
 2018: Der Mönch und die Finsternis (Kurzfilm)
 2019: Emperor (Fernsehfilm)
 2020: Ugly Utopia – A Mystical Webseries (Kurzfilm)
 2022: Hope and Glory (Kurzfilm)

Weblinks

 Cyrus Rahbar – Offizielle Internetpräsenz

 Cyrus Rahbar – Profil bei Theapolis

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Hörspielsprecher
Deutscher
Geboren 1971
Mann

Cyrus Rahbar


Diego Perotti (n. 26 iulie 1988, Moreno, Argentina) este un fotbalist argentinian. Joacă ca extremă stânga la clubul Fenerbahçe SK din Süper Lig din Turcia.

Cariera

Sevilla
În vara anului 2007, Sevilla FC din Spania s-a făcut cu serviciile sale pentru un total de 200.000 de euro, formând parte din Sevilla Atlético, echipa filialului. Prima sa convocare la prima echipă în ligă a fost pe 8 februarie 2009, în fața lui Real Betis Balompié, dar nu a debutat. Pe 15 februarie 2009 a debutat cu prima echipă în Prima Divizie, într-un meci a lui Sevilla cu RCD Espanyol pe Stadionul Olimpic Lluis Companys și s-a încheiat cu victorie pentru Sevilla 0-2. Ulterior, un gol al său a clasat-o pe Sevilla pe poziția a 3-a în Liga.

Pe 10 decembrie din 2009, președintele lui Sevilla, Jose Maria del Nido, a anunțat în cadrul adunării generale a acționarilor băncii pentru reînnoirea contractului lui Perotti pentru șase sezoane, cu o clauză de reziliere de 48 milioane de euro.

Între debutul în anul 2009 și plecarea lui de la club în 2014, el a jucat 188 întâlniri oficiale, în care a marcat 14 goluri. Leziunile nu i-au permis să triumfe la andaluzi.

Boca Juniors
La începutul anului 2014, este dorit de mai multe cluburi europene, printre care AS Monaco, deși jucătorul a decis să meargă 6 luni de împrumut la clubul său de suflet, unde tatăl său este idol, Boca Juniors din Argentina.
A jucat doar 2 meciuri, 15 minute în primul și numai 7 minute în cea de-a doua. A trecut și pe la Boca.

Genoa
După trecerea sa pe la Boca Juniors, unde nu s-a bucurat de minutele așteptate din cauză că nu s-a putut recupera pe deplin de o accidentare cu care a sosit, a semnat pentru Genoa din Serie A. La gruparea italiană, Perotti a revenit pentru a juca cu frecvență și a arătat o performanță bună, fiind unul dintre liderii echipei.

Roma
Pe data de 1 februarie 2016, s-a confirmat împrumutul său la AS Roma. Argentinianul a marcat un gol și trei pase decisive în primele 6 jocuri cu noua lui echipă, astfel încât clubul și-a exercitat opțiunea de cumpărare pentru a rămâne cu jucătorul în proprietate.

Cluburi

Palmares

Campionatele naționale

Campionate internaționale

(*) A jucat doar jumătate de sezon, dar i-se recunoaște titlul.

Referințe

Fotbaliști ai lui AS Roma
Nașteri în 1988
Fotbaliști argentinieni

Diego Perotti


Coğrafya
 Reşadiye Yarımadası - Datça Yarımadası'nın eski adı.
 Reşadiye - İgumeniça olarak da bilinen Yunanistan'ın batı kıyısındaki şehir.

Yerleşim yerleri
 Reşadiye - Tokat iline bağlı ilçe
 Reşadiye, Datça - Muğla ili Datça ilçesine bağlı mahalle
 Reşadiye, Talas - Kayseri ili Talas ilçesine bağlı mahalle
 Reşadiye, Ortaköy - Aksaray ili Ortaköy ilçesine bağlı köy
 Reşadiye, Banaz - Uşak ili Banaz ilçesine bağlı köy
 Reşadiye, Sandıklı - Afyonkarahisar ili Sandıklı ilçesine bağlı köy
 Reşadiye, Dursunbey - Balıkesir ili Dursunbey ilçesine bağlı mahalle

Diğer anlamları
 Reşadiye (HMS Erin): I. Dünya Savaşı öncesinde Osmanlı İmparatorluğu tarafından sipariş edilen ama Birleşik Krallık hükûmeti tarafından el konulan zırhlı

Reşadiye (anlam ayrımı)


Four Bridges é um lugar designado pelo censo localizado no condado de Butler no estado estadounidense de Ohio. No Censo de 2010 tinha uma população de 2.919 habitantes e uma densidade populacional de 512,99 pessoas por km².

Geografia
Four Bridges encontra-se localizado nas coordenadas . Segundo o Departamento do Censo dos Estados Unidos, Four Bridges tem uma superfície total de 5.69 km², da qual 5.68 km² correspondem a terra firme e (0.14%) 0.01 km² é água.

Demografia
Segundo o censo de 2010, tinha 2.919 habitantes residindo em Four Bridges. A densidade populacional era de 512,99 hab./km². Dos 2.919 habitantes, Four Bridges estava composto pelo 88.39% brancos, 5.1% eram afroamericanos, 0% eram amerindios, 4.52% eram asiáticos, 0% eram insulares do Pacífico, 0.48% eram de outras raças e 1.51% pertenciam a duas ou mais raças. Do total da população 1.68% eram hispanos ou latinos de qualquer raça.

Referências

Ligações externas

Regiões censitárias do Ohio
Localidades do condado de Butler (Ohio)

Four Bridges (Ohio)


Svijet

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

 Nobelova nagrada za književnost:

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

 25. kolovoza – Virgilije Nevjestić, hrvatski grafičar, slikar i pjesnik (* 1935.)

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Književnost u 2009.


Neuer Malik Verlag a fost fondată în anul 1983 la Kiel de către slavistul Thies Ziemke ca o editură care să publice literatură de stânga în tradiția Malik-Verlag (1916-1947).

Fondatorul companiei Malik-Verlag, Wieland Herzfelde, i-a sugerat numele: "Numește-o Neuer Malik Verlag". Una dintre primele cărți publicate a fost romanul Der Malik al Elsei Lasker-Schüler. Cuvântul provine din limba arabă și înseamnă "rege".

Printre partenerii lui Thies Ziemke s-au numărat librarul Hans-Joachim "Jo" Hauberg și bibliotecarul și traducătorul Giuseppe de Siati. Printre autorii publicați au fost Hans-Jürgen Heise și Rafik Schami, dar și scriitori ruși precum Vladimir Makanin.

În 1996 editura a fost cumpărată de Piper Verlag, care a publicat literatură de călătorie sub marca "Malik Verlag" și "Malik National Geographic".

Note

Legături externe
 Malik Verlag pe site-ul Piper Verlag

Edituri din Germania
Fondări în 1983

Neuer Malik Verlag


{{Album|ime_albuma=Opus Nocturne|izdavač=OsmoseRegain (ponovno izdanje)|album_poslije=Heaven Shall Burn... When We Are Gathered|godina=1994.|godina0=1993.|album_prije=Those of the Unlight|recenzija=<ul>AllMusic|producent=Marduk|trajanje=43:09|ime_glazbenika=Marduk|studio=Hellspawn Studios (Švedska)|snimanje=rujan 1994.|datum=1. prosinca 1994.|žanr=black metal|slika=Marduk - ON.png|vrsta=studijski album|godina2=1996.}}
Opus Nocturne treći je studijski album švedskog black metal-sastava Marduk objavilen 1. prosinca 1994. godine, a objavila ga je diskografska kuća Osmose Productions.

O albumu
Opus Nocturne posljednji je Mardukov album s Joakimom Göthbergom i njegov posljednji album koji je miksao Dan Swanö.

Prvi je album na kojem se Marduk počeo služiti tehnikom bubnjanja blast beat, no i dalje je melodičan kao prethodni uradak Those of the Unlight; na naknadnim uradcima Heaven Shall Burn... When We Are Gathered i Nightwing skupina će se odmaknuti od tog stila i prigliti žešći pristup.

Pjesma "Materialized in Stone" nosi ime prema izvornom nazivu skladbe "From the Dark Past" norveškog black metal-sastava Mayhem s albuma De Mysteriis Dom Sathanas.

Album je ponovno objavljen 27. lipnja 2006., a objavila ga je diskografska kuća Regain Records; na toj se inačici nalaze snimke četiriju probnih izvedbi pjesama s albuma.

Popis pjesama

Zasluge

Marduk
Joakim Af Graf - vokali
Morgan Håkansson - gitara, grafički dizajn
Fredrik Andersson - bubnjevi
B War - bas-gitara

Ostalo osoblje
Tony Särkkä - vokal, tekstovi (pjesma 7.)
Kris Verwimp - omot albuma
Malena Wiman - slike
Kim Osara - grafički dizajn
Martin Custafsson - slike članova sastava
Dan Swanö - miks, inženjer zvuka

Izvori

Albumi sastava Marduk
Albumi iz 1994.

Opus Nocturne


La XXIII Liga Mundial de Voleibol de 2012 se celebrará del 25 de mayo al 8 de julio de 2012.

En esta edición de la competencia, cambiará el modo de disputarse la ronda intercontinental. Ahora todos los equipos pertenecientes a un grupo se entrentarán contra los otros 3 en cada una de las cuatro sedes. Así habrá un total de 6 partidos por fecha en cada sede, que resultan 24 partidos por grupo y llegan a un total de 84 partidos en la ronda intercontinental que definirán a los países clasificados a la ronda final que se disputará en el Arena Armeets Sofía en Sofía, Bulgaria del 4 al 8 de julio.

Clasificación

Modo de competencia

 Los 16 participantes se dividen en cuatro zonas, A, B, C y D. En cada zona se enfrentan todos contra todos en una ronda intercontinental, una vez contra cada equipo en cada una de las sedes, siendo cada equipo local una vez y tres veces visitante. Los partidos se disputan cada semana, en días viernes, sábados y domingos.
 Se contabilizan tres puntos por victoria, en caso de que el juego dure 5 set's el puntaje es de dos puntos para el vencedor y uno para el perdedor
 Al finalizar todos los partidos, los mejores equipos de cada zona en la tabla clasifican a la ronda final (cuatro), junto con el mejor segundo de las cuatro zonas (uno), a los que se le suma el anfitrión (uno), totalizando seis equipos en esa ronda. Si Bulgaria se colocara en el primero puesto de su grupo, clasificarán en ese caso, los dos mejores segundos.
 En caso de que se produzca un empate en puntos entre dos o más equipos, la clasificación se define por la cantidad de partidos ganados.

Calendario

 Fase Intercontinental:
 Primera Ronda:
 Grupos A, B y C: Entre el 18 y el 20 de mayo.
 Grupo D: Entre el 25 y el 27 de mayo.
 Segunda Ronda:
 Grupos A, C y D: Entre el 15 y el 17 de junio.
 Grupo B: Entre el 1 y el 3 de junio.
 Tercera Ronda: Entre el 22 y el 24 de junio.
 Grupos A, C y D: Entre el 22 y el 24 de junio.
 Grupo B: Entre el 8 y el 10 de junio.
 Cuarta Ronda: Entre el 29 de junio y el 1 de julio.
 Grupo A: Entre el 28 y el 30 de junio.
 Grupo B: Entre el 15 y el 17 de junio.
 Grupos C y D: Entre el 29 de junio y el 1 de julio.
 Fase Final: Entre el 4 y el 8 de julio.

Grupos

Rondas preliminares

Grupo A

Resultados

Grupo B

Resultados

Grupo C

Resultados

Grupo D

Resultados

Fase final

 Organizador: .
 Sede: Arena Armeets, Sofía, Bulgaria.
 Fecha: Del 4 al 8 de julio de 2012.

Grupo E

Resultados

Grupo F

Resultados

Finales 1º y 3º puesto

Resultados

Clasificación general

Premios individuales

Notas

Referencias

Véase también

 Federación Internacional de Voleibol
 Liga Mundial de Voleibol

Enlaces externos

 Sitio Oficial de la Liga Mundial de Voleibol de 2011

Campeonatos de la Liga Mundial de Voleibol
Voleibol en 2012
Deporte en Sofía

Liga Mundial de Voleibol de 2012


An Habenaria sylvicultrix in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley ngan Friedrich Fritz Wilhelm Ludwig Kraenzlin. An Habenaria sylvicultrix in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria sylvicultrix


Balabanlı, Erzincan ilinin Üzümlü ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı 1968 yılında Sarıkaya olup 2008 yılında Balaban Sarıkaya olarak değiştirilmiştir. Ancak köyün adı 2009 ve sonraki TÜİK verilerinde "Balabanlı" olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Erzincan iline 30 km, Üzümlü ilçesine 15 km mesafededir.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Üzümlü belde ve köyleri

Balabanlı, Üzümlü


Les élections territoriales de 2022 à Saint-Barthélemy ont lieu le  afin de renouveler les dix neuf membres du conseil territorial de la collectivité d'outre-mer française de Saint-Barthélemy.

Saint-Pierre-et-Miquelon, Wallis-et-Futuna, et Saint-Martin sont également appelés simultanément aux urnes pour élire leur nouveaux conseils territoriaux.

La liste Saint-Barth d'abord de Romaric Magras, arrivée en tête au premier tour, est battue au second par Unis pour Saint-Barthélemy, menée par Xavier Lédée, après sa fusion avec la liste arrivée troisième, Saint-Barth Action-Équilibre, d'Hélène Bernier.

Contexte
Les élections territoriales de mars 2017 voient la victoire de la liste Saint-Barth d'abord conduite par Bruno Magras, qui l'emporte dès le premier tour en réunissant la majorité absolue des suffrages exprimés et les voix de plus de 25 % des inscrits, alors même qu'une mise en ballottage était cette fois-ci jugée plus probable. Bruno Magras remporte ainsi un troisième mandat à la tête du conseil territorial.

Bruno Magras annonce le 10 février 2022 dans une tribune officielle son départ de la vie politique, renonçant ainsi à se porter candidat à sa réélection après avoir passé 27 ans à la tête de Saint-Barthélemy, d'abord comme maire, puis comme président du conseil territorial. Son petit cousin Romaric Magras prend la tête de la liste Saint-Barth D'abord.

Mode de scrutin
Le Conseil territorial de Saint-Barthélemy est composé de 19 sièges pourvus pour cinq ans selon un système mixte à finalité majoritaire : il s'agit d'un scrutin proportionnel plurinominal combiné à une prime majoritaire d'un tiers des sièges attribuée à la liste arrivée en tête, si besoin en deux tours de scrutin. Les électeurs votent pour une liste fermée de 22 candidats, sans panachage ni vote préférentiel. Les listes doivent respecter la parité en comportant alternativement un candidat de chaque sexe.

Au premier tour, la liste ayant obtenu la majorité absolue des suffrages exprimés et un nombre de suffrages égal au quart des électeurs inscrits remporte la prime majoritaire, soit sept sièges. Les sièges restants sont alors répartis à la proportionnelle selon la règle de la plus forte
moyenne entre toutes les listes, y compris celle arrivée en tête.

Si aucune liste n'a recueilli la majorité absolue, un second tour est organisé entre toutes les listes ayant obtenu au moins 10 % des suffrages exprimés au premier tour. Les listes ayant obtenu au moins 5 % peuvent néanmoins fusionner avec les listes pouvant se maintenir. Si une seule voire aucune liste n'a atteint le seuil requis de 10 %, les deux listes arrivées en tête au premier tour sont qualifiées d'office. Après dépouillement des suffrages, la répartition des sièges se fait selon les mêmes règles qu'au premier tour, les seules différences étant que la prime majoritaire est attribuée à la liste arrivée en tête qu'elle ait obtenu ou non la majorité absolue et les voix de 25 % des inscrits, et que la répartition des sièges n'a lieu qu'entre les partis en lice au second tour.

Résultats

Analyse
Contrairement à 2017, un second tour s'avère nécessaire, la liste sortante Saint Barth d'abord n'ayant pas réunie la majorité absolue.

Les listes d'opposition Saint-Barth Action-Équilibre et Unis pour Saint-Barthélémy, arrivées respectivement en deuxième et troisième place, fusionnent sous l'égide de Xavier Lédée, tête de liste d'Unis pour Saint-Barthélémy, qui l'emporte au deuxième tour.

Notes et références

Notes

Référence

Articles connexes
 Saint-Barthélemy (Antilles françaises)
 Conseil territorial de Saint-Barthélemy

 Élections territoriales de 2022 à Saint-Martin
 Élections territoriales de 2022 à Saint-Pierre-et-Miquelon
 Élections territoriales de 2022 à Wallis-et-Futuna

Territoriales
Saint-Barthélemy (Antilles françaises)
Mars 2022 en France
Politique en mars 2022

Élections territoriales de 2022 à Saint-Barthélemy


Los Freus (en catalán: es Freus) es el estrecho existente entre las islas españolas de Ibiza y Formentera, en Baleares, constituido por varios islotes separados. La distancia total entre la punta meridional de Ibiza y la isla de Espalmador es de 6,3 km. Es el paso obligado entre el puerto de Ibiza y el de La Sabina en Formentera, o de Ibiza hacia poniente. El nombre proviene del latín fretu, que significa "estrecho". Antiguamente, y de cierto uso entre los formenteranos, se llamaba ses Portes. Toda la zona forma parte de la reserva marina del parque natural de las Salinas.

Se trata de un área desprotegida de los vientos, con poca profundidad y con corrientes de irregular dirección e intensidad. Los grandes temporales, especialmente de poniente y gregal, convierten Los Freus en un paso de navegación difícil y motiva la incomunicación de Formentera en algunas épocas del año. A lo largo de la historia se han registrado varios naufragios.

Se distinguen diferentes pasos. Los islotes y los Freus son, de norte a sur:

 Punta de ses Portes, en Ibiza, entre la playa de Las Salinas y la playa de Es Cavallet:
 El Freu de ses Portes
 Isla de en Caragoler:
 El Freu Pequeño
 Isla de los Ahorcados, y a poniente las islas Negras:
 El Freu Grande
 Isla de los Cerdos:
 El Freu de Faro
 Espalmador:
 El Paso
 Punta des Trucadors, en Formentera.
 Sólo el Freu Grande es practicable para la navegación de carga y pasaje, y el Freu Pequeño para embarcaciones pequeñas.
Es Freu de ses Portes es el paso entre la Punta de ses Portes, la más meridional de Ibiza, y la isla de Caracolero al sur. Es navegable solo en calma y por embarcaciones muy pequeñas.

Es Freu Petit , o de Enmedio, es el paso entre la isla de Caracolero, al norte, y la isla de Es Coljats y las islas Negras, al sur. Solo es navegable de día con buen tiempo. La sonda máxima es de 4m. Al suroeste de la isla de Caracolero Petit, se encuentra la seca de sa Barqueta, un niello que está a flor de agua. Al noroeste de la isla Negra Grossa, se encuentra la seca del Entendimiento, un bajo con fondo de piedra y un metro de sonda.

Es Freu Gros , o es Freu Gran, es el paso entre la isla des Penjats, la más meridional de Ibiza, y la des Porcs, la más septentrional de Formentera. El canal tiene menos de una milla de ancho. Las dos manzanas están unidas por la barra del Freu, un bajo de 250 m de ancho y un fondo variable entre 6 y 8 m de sonda. En la barra domina el fondo de piedra con algunas zonas de algas o de arena. La zona, de gran tráfico en verano, está señalizada por:

 El faro de la isla de Es Penjats está situado al sur de la isla, de 29 m de altitud.
 La baliza de poniente estaba situada al sur de la isla Negra Petita marcando el bajo de Es Coljats de 4,5 m de sonda. Ha desaparecido varias veces a causa de los temporales.
 La baliza des Freus, en el centro, marca el bajo de Pou con 6,1 m de sonda.
 El faro de Pou está en la isla de Es Porcs, de 31 m de altitud.

Otros topónimos menores son Freu des Far entre la isla des Porcs y Espalmador, y es Freuets, una zona de arrecifes al este de la isla des Porcs. Finalmente, es Pas, entre la isla del Espalmador y los Llamadores de Formentera, con solo 2 m de profundidad, está cerrado a la navegación.

Islotes relevantes
 Isla de Es Penjats
 Isla de Espalmador

Referencias

Geografía de Ibiza
Geografía de Formentera
Estrechos del mar Mediterráneo de Europa
Estrechos de España

Los Freus


Johannes Heinrich Füller (* 19. September 1870 in Friedberg; † 22. Oktober 1940 ebenda) war ein hessischer Politiker (DVP) und ehemaliger Abgeordneter des Landtags des Volksstaates Hessen in der Weimarer Republik.

Johannes Heinrich Füller war der Sohn des Zimmermanns Heinrich Füller und dessen Frau Katharina geborene Oberländer. Johannes Heinrich Füller, der evangelischer Konfession war, war mit Luise geborene Reitz verheiratet. Er war beruflich Zimmermeister und Sägewerksbesitzer in Friedberg.

Johannes Heinrich Füller war Stadtverordneter in Friedberg und 1921 bis 1924 Landtagsabgeordneter.

Literatur
 Jochen Lengemann: MdL Hessen. 1808–1996. Biographischer Index (= Politische und parlamentarische Geschichte des Landes Hessen. Bd. 14 = Veröffentlichungen der Historischen Kommission für Hessen. Bd. 48, 7). Elwert, Marburg 1996, ISBN 3-7708-1071-6, S. 137.
 Klaus-Dieter Rack, Bernd Vielsmeier: Hessische Abgeordnete 1820–1933. Biografische Nachweise für die Erste und Zweite Kammer der Landstände des Großherzogtums Hessen 1820–1918 und den Landtag des Volksstaats Hessen 1919–1933 (= Politische und parlamentarische Geschichte des Landes Hessen. Bd. 19 = Arbeiten der Hessischen Historischen Kommission. NF Bd. 29). Hessische Historische Kommission, Darmstadt 2008, ISBN 978-3-88443-052-1, Nr. 233.
 Hans Georg Ruppel, Birgit Groß: Hessische Abgeordnete 1820–1933. Biographische Nachweise für die Landstände des Großherzogtums Hessen (2. Kammer) und den Landtag des Volksstaates Hessen (= Darmstädter Archivschriften. Bd. 5). Verlag des Historischen Vereins für Hessen, Darmstadt 1980, ISBN 3-922316-14-X, S. 105.

Weblinks

Landtagsabgeordneter (Volksstaat Hessen)
DVP-Mitglied
Geboren 1870
Gestorben 1940
Mann
Politiker (Friedberg (Hessen))
Zimmerer

Johannes Heinrich Füller


Cryptolepas rhachianecti es un cirrípedo parásito de la familia Coronulidae que vive asociado a la piel de la ballena gris y algunas otras especies de ballena como la ballena jorobada.

Descripción
Tamaño máximo de unos 5 o 6 cm. La concha es ovoide y por lo general comprimida o incrustada la piel de las ballenas que habita. La cavidad el cuerpo está rodeada por una treintena de radios los cuales proyecta sobre la piel. La boca es también ovoide. El opérculo es una fuerte membrana que cubre la boca por donde salen los cirros.  La coloración de la concha es blanco dónde se halla erosionada, la membrana opercular es amarillo azufre. Cryptolepas rhachianecti habita incrustado en la piel de la ballena, generalmente en la cabeza y debajo de las aletas

Nombres vernáculos
Percebe de la ballena gris, balano de la ballena gris.

Galería

Referencias

Enlaces externos

  SmugMug: Gray Whale Barnacle ( Cryptolepas rhachianecti ). Whidbey Island. April 24, 2011
  Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Cryptolepas rhachianecti  Dall, 1872. Taxonomic Serial No.: 89673

Vídeos
 Youtube: Orca Bite Marks on Harpooned Gray Whale

Cirripedia

Cryptolepas rhachianecti