"Adevărata moarte a lui Guynemer" este o nuvelă fantastică scrisă de Cezar Petrescu și apărută în numărul din august-septembrie 1928 al revistei Gândirea din București. Ea a fost publicată apoi în volumul Aranca, știma lacurilor (Ed. Socec, București, 1929), alături alte două nuvele: "Fereastra" și "Aranca, știma lacurilor". Acest volum este inclus în ciclul "Fantasticul interior", în care autorul descrie o lume halucinantă, investigând obsesii provenite din straturile adânci ale subconștientului.

Nuvela încearcă să prelungească destinul tânărului aviator francez Georges Guynemer dincolo de momentul dispariției sale legendare. Personajul real este un as al aviației care obținuse 53 de victorii aeriene în Primul Război Mondial și dispăruse misterios în văzduh pe 11 septembrie 1917, fără a i se mai găsi vreodată nici corpul și nici aparatul său de zbor denumit "Vieux Charles". Mitul dispariției legendare a aviatorului francez este demontat într-un mod fantezist de Cezar Petrescu, care susține că Guynemer, salvat miraculos de la moarte în urma prăbușirii avionului său, s-ar fi retras într-un desăvârșit anonimat în pustietățile munților Carpați din dorința de a nu-și compromite, printr-o existență banală, faima sa de erou al aerului.

Reputații critici literari George Călinescu și Constantin Ciopraga consideră că "Adevărata moarte a lui Guynemer" și "Aranca, știma lacurilor" sunt unele dintre cele mai valoroase scrieri ale lui Cezar Petrescu, înfruntând mai sigur trecerea timpului pentru a ajunge la posteritate. În opinia criticului Pompiliu Constantinescu "Adevărata moarte a lui Guynemer" este cea mai ingenioasă și mai poetică nuvelă a lui Cezar Petrescu. Această nuvelă are, potrivit criticului și istoricului literar Mihai Gafița, un caracter cosmopolit, ceea ce face ca ea să poată fi receptată mai bine în mediul cultural european decât alte opere literare românești.

Rezumat

Rătăcit de tovarășii săi de drumeție, după ce și-a scrântit piciorul, personajul narator întâlnește în pustietățile stâncoase ale Carpaților un om care vorbea singur în limba franceză, blestemând dezolarea acestui ținut steril. Îi cere ajutor, rugând să-l îndrume către cea mai apropiată așezare omenească, dar străinul îl privește inert și nu pare să înțeleagă; repetă întrebarea în limba franceză, în care îl auzise vorbind pe străin, iar necunoscutul îl informează că o așezare omenească nu există cale de trei de poște, iar zona în care se aflau era călcată doar de fiarele codrilor. Uitându-se cu atenție la el, drumețul remarcă înfățișarea stranie a necunoscutului: figura împietrită, privirea absentă, părul aproape alb, obrazul scheletic, buzele uscate, mâna descărnată, hainele uzate (veston din piele decolorată, pantaloni bufanți folosiți de militari, încălțăminte veche). Necunoscutul refuză inițial să-l ajute, cu o politețe glacială ce dovedea "o rafinată și impertinentă bună creștere", dar cedează în cele din urmă "unei porniri mai tari ca el" și-l ajunge din urmă, oferindu-i ospitalitatea cu condiția să nu întrebe nimic și la plecare să uite drumul pe care a venit și să nu divulge nimănui existența lui.

Drumețul rămâne câteva zile în chilia de piatră din văgăunile munților în care necunoscutul Georges locuia în tăcere, împreună cu o femeie blondă pe nume Elsa. Misterioasa tovarășă a necunoscutului îi prepară un decoct de ierburi, care ajută la vindecarea articulației rănite. Atmosfera pare ostilă, iar drumețul se simte inconfortabil între cei doi străini tăcuți: bărbatul enigmatic și absent și femeia autoritară și aspră. Singurul moment în care lumea exterioară îi trezește bărbatului necunoscut un interes este atunci când urmărește o luptă aeriană între un șoim și un vultur.

Retras pe o stâncă înaltă, drumețul este urmat de necunoscut care, provocat de evocarea de către narator a legendei dispariției în văzduh a pilotului Georges Guynemer, începe să-și depene propria poveste de viață: s-a înrolat ca aviator voluntar în Primul Război Mondial, începându-și cariera cu o victorie ce i-a adus o glorie timpurie și schimbând front după front în următorii doi ani, atras de primejdie. "Viața de toată ziua, când pășeam pe pământ, când schimbam glume cu prietenii, când petreceam câteva ceasuri de permisie printre ai mei, mi se părea nefirească, străină, netrăită. Adevărata viață era numai cea de sus, când aplecat zăream dedesubt gurile de crater ale frontului, șanțurile bizare, gâturile cenușii de tun înălțate peste metereze, masele omenești mișcându-se în nori de fum, și când vedeam ivindu-se în geana cerului un aparat dușman. Da! Atunci, domnule, și numai atunci, trăiam într-adevăr", se confesează el. Într-o dimineață nu s-a mai întors din misiune, reușind să se salveze mai mult mort decât viu din avionul prăbușit ce fusese cuprins de flăcări. A fost luat prizonier de nemți și mutat dintr-un spital în altul, până când a ajuns într-un oraș îndepărtat din Silezia. Pilotul, care-și ascunsese numele real pentru a putea evada mai ușor, nu se mai simțea atras de aviație și devenise un tânăr ca oricare altul, ce nu apucase încă să-și trăiască viața. S-a îndrăgostit de o infirmieră germană, ce provenea din înalta societate, și i-a dezvăluit adevărata identitate, hotărând împreună să părăsească Europa devastată de război și să-și trăiască "iubirea veșnică" pe una din insulele exotice ale Pacificului. Vântul, ceața și defecțiunea busolei le-au adus însă avionul deasupra Carpaților, unde au fost nevoiți să aterizeze după terminarea combustibilului. Străini într-o țară necunoscută, ei au decis să se stabilească în pustietățile stâncoase ale munților, unde trăiau de 11 ani izolați de lume.

Fostul aviator trăiește senzația copleșitoare a propriei lașități, reproșându-și că s-a "târât pe brânci, ca un vierme" pentru a-și salva viața în loc să rămână lângă avionul prăbușit pentru a avea parte de o moarte eroică "prin focul care purifică". Iubirea pentru Elsa nu-i aduce starea de plenitudine pe care i-o putea asigura numai văzduhul, iar între cei doi iubiți se instalează tăcerea, care acoperă un șir de reproșuri reciproce nerostite. A doua zi, o ploaie rece i-a condamnat pe cei trei să rămână captivi în chilia de piatră, fără a-și mai vorbi. Drumețul pleacă în dimineața următoare spre târgurile aglomerate din vale, iar la despărțire îl salută pe fostul pilot cu numele de Georges Guynemer, fără a fi contrazis de acesta din urmă.

Personaje
 naratorul — un drumeț în Munții Carpați, care s-a rătăcit de tovarășii săi după ce și-a scrântit piciorul. A luptat ca aviator în Primul Război Mondial, doborând, printre altele, un avion militar Taube.
 Georges Guynemer — un as al aviației, erou de război francez. S-a înrolat ca aviator voluntar în Armata Franceză în Primul Război Mondial, a săvârșit mai multe acte de vitejie și, într-o zi, nu s-a mai întors dintr-o misiune de război, iar dispariția misterioasă a sa și a aeronavei pe care o pilota a creat legenda că ar fi fost absorbit în văzduh. Pilotul se prăbușise rănit, în realitate, și fusese luat prizonier și mutat dintr-un spital în altul, fără a i se cunoaște numele real. Îndrăgostit de o infirmieră germană, s-a hotărât să fugă împreună cu ea din Europa măcinată de război într-una din insulele exotice ale Pacificului, dar vântul, ceața și defecțiunea busolei i-au adus deasupra Carpaților, determinându-i să se stabilească în pustietățile stâncoase ale munților, unde trăiau de 11 ani izolați de lume.
 Elsa — o domnișoară din înalta societate germană ce lucra ca infirmieră într-un spital dintr-un oraș îndepărtat al Sileziei. Îl îngrijește cu dragoste pe Guynemer și plănuiește să fugă împreună cu el. Naratorul o descrie ca o "făptură tranșantă și orgolioasă", care-l domină pe Guynemer printr-o voință "demoniacă" și printr-o pasiune devastatoare "ca acele nefaste și teribile forțe ale naturii care nu lasă în urmă decât un peisaj calcinat și pentru totdeauna sterp".

Scriere și publicare

Sursă de inspirație

Georges Guynemer

Aviatorul francez Georges Guynemer (1894-1917), protagonistul nuvelei, este un personaj istoric real. A încercat să se înroleze voluntar în Armata Franceză la începerea Primului Război Mondial, dar medicii militari l-au considerat prea bolnăvicios și l-au declarat inapt. Acceptat ca mecanic în Serviciul Aeronautic Francez în noiembrie 1914, el a urmat cursuri de pilotaj și a obținut brevetul de pilot militar în aprilie 1915. A fost repartizat pe 8 iunie 1915 în escadrila MS. 3, singura unitate în care a servit până la dispariția sa.

În cursul carierei sale de pilot, Guynemer a participat la peste 600 de misiuni aeriene de luptă, doborând 53 de aeronave inamice, și fiind al doilea pilot francez ca număr de victorii aeriene după René Fonck, cu 75 de victorii (Fonck avea doar 11 victorii la momentul dispariției lui Guynemer și l-a depășit abia după zece luni, pe 19 iulie 1918). A fost doborât la rândul său de șapte ori, reușind de fiecare dată să supraviețuiască; colegii său îl considerau un pilot curajos cu o înaltă calificare și, deoarece era timid și modest, era mai popular decât arogantul Fonck, iar presa îl idolatriza.

Primul său avion a fost un monoplan Morane-Saulnier L botezat Vieux Charles, iar Guynemer a păstrat acest nume pentru majoritatea aeronavelor cu care a zburat ulterior. El a devenit rapid un as al aviației (cu cinci victorii aeriene) în februarie 1916, fiind promovat la gradul de sublocotenent în luna următoare. Printre actele sale de vitejie se află doborârea a patru aeronave germane într-o singură zi, 25 mai 1917. A devenit primul pilot francez ce a ajuns la 50 de victorii aeriene. Căpitanul aviator Guynemer a fost văzut pentru ultima oară în ziua de 11 septembrie 1917, când a atacat un avion de recunoaștere german deasupra localității belgiene Poelkapelle, la nord-vest de orașul Ypres. Autoritățile militare germane au anunțat că locotenentul Kurt Wissemann din escadrila Jasta 3 ar fi doborât avionul lui Guynemer, dar nici corpul său și nici aeronava Vieux Charles nu au mai fost găsite niciodată; Wissemann (creditat cu 5 victorii) nu a putut confirma public această ipoteză deoarece a murit într-o luptă aeriană din 28 septembrie 1917.

Primele zboruri transatlantice

Scrierea acestei nuvele a fost inspirată, probabil, de două încercări de traversare a Oceanului Atlantic care au avut loc în mai 1927 și sunt menționate în nuvelă: încercarea ratată a aviatorilor francezi Charles Nungesser și François Coli, ce au dispărut probabil deasupra oceanului la 8 mai 1927 după ce aeronava L'Oiseau Blanc ("Pasărea albă") a fost văzută ultima oară părăsind Irlanda și nu a mai ajuns niciodată la New York, și reușita aviatorului american Charles Lindberg care a zburat cu aeronava Spirit of St. Louis în 20-21 mai 1927 pe traseul New York-Paris.

Cele două evenimente sunt menționate de naratorul nuvelei într-o discuție cu Guynemer: "Lindbergh n-a spus: poate voi sosi, poate voi traversa Atlanticul, poate voi ajunge la ora cutare!... A fixat ora și minutele când va sosi, și a sosit cu adevărat la ceasul fixat, cu aproximație de zece minute... Cu zece minute mai devreme... [...] Lindbergh e un tânăr american, de douăzeci și ceva de ani, care a traversat vara trecută, Atlanticul... singur și cu o pălărie de pai. Abia câteva zile, după dispariția lui Nungesser și Coli. O! A fost la Paris un moment care nu se poate uita niciodată. Toți îl așteptau, dar nimeni nu credea într-adevăr că va ajunge... Cu zece minute înainte de ceasul hotărât apare un avion. Aterizează ca la el acasă. Coboară un băiețandru înalt cât o prăjină, după ce scotocește în carlingă ceva — își căuta pălăria de pai. Și se prezintă cu simplitate: "Eu... Lindbergh". Lăcrimau oamenii pe stradă de emoție, dar poate mai mult plângeau parizienii pentru Nungesser". Numele lui Nungesser (un as al aviației cu 43 de victorii aeriene) trezește interesul lui Guynemer, care reține faptul că fostul său camarad supraviețuise războiului și dispăruse apoi într-o misiune eroică "încercând să dea Franței gloria celui dintâi zbor peste Atlantic".

Naratorul menționează, de asemenea, efectuarea altor zboruri transatlantice precum zborul din 4-6 iunie 1927 al americanului Clarence Chamberlin (ortografiat de autor Chamberlain) de la New York în Germania.

Publicarea nuvelei

Nuvela "Adevărata moarte a lui Guynemer" a fost publicată în numărul din august-septembrie 1928 al revistei Gândirea din București, condusă de Nichifor Crainic. Există deosebiri minore între textul publicat în revistă și textul final al nuvelei: corecturi ortografice, formulări diferite ale unor fraze și adăugiri nesemnificative.

Cezar Petrescu a adunat trei nuvele ce apăruseră anterior în revistele Gândirea și Viața Romînească: "Adevărata moarte a lui Guynemer" (publicată în nr. 8-9/1928 al revistei Gândirea), "Fereastra" (publicată în nr. 2-3 și 5-6/1929 ale revistei Viața Romînească) și "Aranca, știma lacurilor" (publicată în nr. 9 și 10-11/1928 ale revistei Viața Romînească) în volumul Aranca, știma lacurilor, publicat în 1929 de Editura Socec din București.

Ulterior, opera lui Cezar Petrescu a fost reconfigurată, fiind operate transferuri între diferite volume. Volumul Omul care și-a găsit umbra (1928) a fost practic desființat după ce nuvela "Dezertarea lui Toader Mânzu" a fost inclusă ulterior în volumul Scrisorile unui răzeș (1941), nuvelele "Somnul" și "Palace" au fost introduse în "ediția definitivă" a volumului Omul din vis (1945), iar nuvela care-i dăduse titlul, "Omul care și-a găsit umbra", a fost încorporată în "ediția definitivă" a volumului Aranca, știma lacurilor (1943) în locul nuvelei "Fereastra" care fusese adăugată în "ediția definitivă" a volumului Drumul cu plopi (1942). Astfel, "ediția definitivă" a volumului Aranca, știma lacurilor (1943) cuprindea nuvelele "Adevărata moarte a lui Guynemer", "Omul care și-a găsit umbra" și "Aranca, știma lacurilor".

Analiză literară

Înclinația scriitorului către fantastic

Cezar Petrescu a avut ambiția să realizeze o Cronică românească a veacului XX, proiect grandios în care s-a folosit de experiența sa de ziarist. El a observat realitatea din cele mai diverse medii și a valorificat observația ambianței umane cu talentul romancierului, zugrăvind într-un chip jurnalistic mediul social al timpului său. Criticul Alex Ștefănescu scria că "este vorba, în fond, despre o combinație de gazetărie de senzație și literatură melodramatică, scrisă cu vervă și cu o eleganță stilistică bine însușită, practicată firesc". Scriitorul și-a grupat romanele și volumele de nuvele pe cicluri, vrând să realizeze o variantă românească a Comediei umane a lui Balzac, despre care George Călinescu afirma că nu se ridică la înălțimea intențiilor autorului, deși îi recunoștea inventivitatea epică.

În perioada 1926-1931 scriitorul a manifestat o vocație neașteptată pentru fantastic, sub influența scrierilor lui Edgar Allan Poe, Auguste Villiers de l'Isle-Adam și Pierre Benoit. Sufletul prozatorului, atras inițial de ideologia sămănătoristă, provincială și rustică, dezvolta o aspirație tipic romantică spre evaziune. Este imaginată cu voluptate o lume halucinantă în care introspecția unor spirite umane dereglate se împletește cu visul fantastic.

Fantezia prozatorului ar fi fost hrănită, potrivit criticului Constantin Ciopraga, cu lecturi despre ocultism și parapsihologie, aspect evidențiat de prezența în creațiile sale literare a fantomelor, demonilor, coșmarurilor, a practicilor magice și a tulburărilor psihopatologice. Cezar Petrescu cunoștea de bună seamă creațiile fantastice ale scriitorilor clasici.

Volumul de nuvele Aranca, știma lacurilor aparține ciclului Fantasticul interior, din care mai fac parte Omul din vis (1926), Omul care și-a găsit umbra (1928), Simfonia fantastică (1929) și Baletul mecanic (1931). Unele nuvele ale acestui ciclu analizează comportamentul dereglat al unor indivizi în urma confruntării cu întâmplări aparent banale care-i scot din realitatea fizică a existenței și-i aruncă într-o lume marcată de spaime și obsesii. Personajele acestor nuvele sunt victimele surmenajului, frustrărilor și obsesiilor și își pierd echilibrul interior, fiind împinse către sinucidere sau crimă. Elementele fantastice interferează în nuvelele lui Cezar Petrescu cu stări obsesive.

Apartenența unei scrieri la un anumit ciclu a fost contestată de unii critici, dar o mărturisire a lui Cezar Petrescu aduce o precizare importantă cu privire la modul său de abordare a literaturii: "Realist? Realist n-am fost niciodată. Nici n-am năzuit să scriu vreo carte realistă... Atunci când personagiile mele și conflictele mele s-au aflat situate pe-un teren de strictă realitate socială, am ținut seama de această realitate. Le-am încadrat în realitate, fiindcă numai așa puteau fi viabile. Dar dincolo de asemenea precizări, m-a preocupat fantasticul interior, aventura psihologică a eroilor, aspirația omenească spre o feerie absurdă, îndeobște năruită tocmai de realitate. De altfel, am credința că omul, fiind singurul animal cu imaginație, trăiește prin și pentru această imaginație". Fantasticul interior dobândește, în această accepțiune, statutul unei viziuni globale care poate fi regăsită în întreaga operă literară a scriitorului. În scrierile ce fac parte din ciclul "Fantasticul interior" autorul explorează stări psihopatologice și obsesii provenite din straturile adânci ale subconștientului.

Tematica romantică a nuvelei
Nuvela "Adevărata moarte a lui Guynemer" prelungește mitul dispariției fără urmă a unui erou de război francez, autorul imaginându-și cu o fantezie aprinsă că pilotul Guynemer ar fi supraviețuit războiului și ar trăi retras într-un spațiu montan deșertic. Destinul celebrului aviator este prelungit dincolo de legendă.

Criticul Sergiu Pavel Dan – autor al studiului Proza fantastică românească (1975), premiat de Academia Română și considerat prima investigație amplă asupra literaturii fantastice românești și o monografie literară de referință – susține că Cezar Petrescu este un "spirit romantic", care îmbrățișează fantasticul "venind dinspre hotarul coincidențelor fatale, al potrivirilor sau inadvertențelor năucitoare ale destinului, într-un cuvânt, al senzaționalului". Întâlnirea naratorului cu aviatorul dispărut Guynemer în pustietățile Munților Carpați este posibilă în plan teoretic, dar cu totul senzațională. În opinia criticului Sergiu Pavel Dan, bizara nuvelă "Adevărata moarte a lui Guynemer" prelungește verosimil o situație excepțională, umanizând senzaționalul.

Personajul istoric Guynemer, o glorie a aviației franceze, dispăruse misterios în data de 11 septembrie 1917, dobândind aura unui erou legendar: "pierdut în văzduhuri, fără să lase o urmă a aparatului, fără ca nimeni să-i găsească vreodată corpul. Nici sânge, nici așchii, nici cadavru carbonizat! Nici un mormânt. Om al cerului; l-a luat cerul și nu l-a mai redat viermuielii pământești, ca să-l păstreze pur și intact, până la sfârșitul sfârșiturilor". Adevărul este însă altul în viziunea lui Cezar Petrescu: pilotul supraviețuise miraculos prăbușirii avionului său și fusese tratat într-un spital german cu o desăvârșită abnegație de o infirmieră care se îndrăgostise de el. Naratorul îl întâlnește pe Guynemer în pustietățile Carpaților, ducând o viață complet izolată de lume, în tovărășia femeii care-l domina în chip vizibil. Este un caz de renunțare voluntară la viață cu atât mai rar și mai interesant cu cât este vorba de un om care avusese parte de toate bucuriile vieții.

În acest moment nu mai există nicio cale de întoarcere: pilotul preferă să trăiască în anonimat și să fie crezut mort pentru a nu-și compromite, printr-o existență banală, faima sa de erou al aerului. Confesiunea eroului este patetică și convingătoare. "Viața nu cruță pe nimeni; dar mai cu seamă se înverșunează împotriva eroilor. Singura cumințenie a eroilor e să știe a muri la vreme. Imaginează-ți o Jeană d'Arc, bătrână și surdă, imaginează-ți un erou în papuci pe care îl înșeală nevasta și care are proces cu vecinii... Pe un asemenea erou îl respinge legenda. Trivialul cotidianului îl coboară la nivelul comun", perorează Guynemer, susținând că eroul din aer nu ar fi fost pe pământ decât o "orătanie vulgară de curte". Criticul Sergiu Pavel Dan afirma că problema morală a lui Guynemer este asemănătoarea cu cea a Ioanei d'Arc din piesa Sfânta Ioana a lui George Bernard Shaw sau a marelui profet dac din piesa Zamolxe a lui Lucian Blaga: necesitatea ca cei chemați să devină eroi să-și accepte până la capăt chemarea pentru a servi oamenilor ca exemple. Lașitatea lui Guynemer de a-și asuma propriul destin, pe care și-o conștientizează cu luciditate și tragism, îl transformă într-o victimă.

Acceptarea voluntară, după vindecare, de către un șoim rănit a unei stări de semicaptivitate în preajma sălașului de piatră al celor doi sihaștri prilejuiește o serie de analogii simbolice. Bravura aeriană a pilotului seamănă, ca substanță, cu comportamentul șoimului "Vieux Charles" (numit astfel în amintirea avionului prăbușit), fiind dominat de o forță devoratoare care-l "depășea" și-l "stăpânea", în timp ce odată ajunși la sol ambii să pară docili și lipsiți de eroism.

Nemaiputând zbura, Guynemer trăiește o criză de identitate cauzată de scoaterea din condiția sa excepțională de erou. Solitudinea montană îi favorizează meditația și-l face să-și recapituleze și interpreteze retrospectiv propria viață, determinând scindarea personalității între sacru (legendar) și profan (uman). Scriitorul schimbă permanent planurile, deplasând privirea de la narator (el însuși fost aviator) la eroul aerului, aflat acum în zdrențe, "inutil și nevrednic, mai mort decât îl cred cu toții mort". Fostul as al aviației dezarticulează realul într-o secvență ireală și plină de mister, părând un "biet nebun" copleșit de gânduri și cu o privire absentă; drama sa amintește de drama sihaștrilor care pot evada din lume, dar nu poate scăpa de el însuși.

O temă romantică secundară a nuvelei o reprezintă universalitatea dragostei, adică unirea sufletească a două ființe despărțite de limbă și moravuri. Vremelniciei lumii sfâșiate de război îi este opusă în această nuvelă eternitatea cupulului uman. Personajele se retrag din mijlocul societății pentru a trăi dragostea eternă în mijlocul naturii sălbatice. Cu toate acestea, remodelarea existenței prin întoarcerea la traiul simplu și elementar este utopică: cuplul nu poate fi fericit deoarece aviatorul nu se poate acomoda pe pământ și iubirea nu-i poate reda starea de plenitudine pe care o trăia în văzduh. Existența banală este percepută de fostul as al aviației ca un fel de moarte. Din acest motiv, ruperea de societate cauzează unele neliniști ce par să caște o prăpastie imensă între cei doi iubiți: "eu gândesc pentru mine. Ea gândește pentru ea. Ca în orice iubire, de toată ziua, domnule. Am crezut că atât este destul pentru a umple două vieți. Atât este însă destul, numai pentru ca să neantizeze două vieți...". Este o viziune proprie a autorului opusă traiului armonios în edenul exotic imaginat de Bernardin de Saint-Pierre în romanul Paul și Virginia (1788).

Aprecieri critice

Considerații generale
Criticul Dumitru Micu considera că nuvelele din volumele Omul din vis (1926), Omul care și-a găsit umbra (1928) și Aranca, știma lacurilor (1929) fac notă aparte în cadrul Cronicii românești a veacului XX și reprezintă partea cea mai durabilă a operei lui Cezar Petrescu. Aranca, știma lacurilor este, în opinia criticului Al. Piru, singurul volum de proză scurtă care a fost păstrat în atenția cititorilor datorită evocării poetice a unor întâmplări cu substrat fantastic, iar nuvelele care-l compun vor rezista trecerii timpului.

Spre deosebire de scrierile fantastice ale unor autori faimoși ca E.T.A. Hoffmann, Théophile Gautier, Auguste Villiers de l'Isle-Adam, Barbey d'Aurevilly, Edgar Allan Poe, Guy de Maupassant și Gérard de Nerval în care întâmplările miraculoase, supranaturale și magice dețin un rol important, proza fantastică a lui Cezar Petrescu se sprijină pe prezența unor obsesii cu rezonanțe folclorice care rup echilibrul dintre experiența colectivă și cea individuală. În opinia criticului Constantin Ciopraga, prozele de dimensiuni mai restrânse ale lui Cezar Petrescu precum "Omul din vis", "Aranca, știma lacurilor", "Omul care și-a găsit umbra" și "Adevărata moarte a lui Guynemer" (și nu romanele Simfonia fantastică sau Baletul mecanic) sunt cele care ilustrează formula improprie de "fantastic interior" prin relatarea unor experiențe stranii la persoana întâi sau de către martori.

Viziunea realistă a lui Cezar Petrescu face ca incursiunile în fantastic să fie inspirate profund din realitate și să nu aibă acel caracter arbitrar, întâlnit deseori în operele literare ce aparțin acestui gen. Limita între verosimil și neverosimil tinde să se estompeze, iar întâmplările relatate au un caracter echivoc. "Privit mai atent, fantasticul lui Cezar Petrescu vrea să spună că irealul e o excrescență neașteptată a realului, lunecare lentă în superstițios și oniric, de unde succesiunea de forme combinatorii frizând o iraționalitate frapantă sau discretă", susținea criticul Constantin Ciopraga. În această optică, intruziunea fantasticului în real se produce atât de natural, încât cauzează situații derutante și neverosimile.

Calitățile și defectele nuvelei

Evoluția prozei fantastice a lui Cezar Petrescu este vizibilă de la un volum la altul, considera criticul Pompiliu Constantinescu care afirma că cele trei nuvele incluse în volumul Aranca, știma lacurilor nu mai au stângăcia povestirilor mai vechi din ciclul "Fantasticul interior". Nu mai există o confuzie între planul real și planul fantastic-subconștient, chiar dacă se manifestă o continuare o impresie de juxtapunere a lor. "Adevărata moarte a lui Guynemer" și "Aranca, știma lacurilor" sunt, în opinia criticilor Ion Bălu și Ion Maxim, creațiile reprezentative ale ciclului "Fantasticul interior".

Nuvela "Adevărata moarte a lui Guynemer" a avut parte de recenzii critice unanim elogioase. Prelungirea senzațională a existenței aviatorului Guynemer dincolo de presupusa lui moarte (un caz excepțional de viață) a contribuit la includerea acestei nuvele în categoria prozei fantastice, deși unii critici (precum Alexandru Piru) au susținut că nu există nimic fantastic acolo. Pompiliu Constantinescu o considera mai degrabă o "povestire filozofică" cu un tâlc adânc despre tragedia sufletească a unui erou constrâns să ducă o viață anonimă și banală pentru a perpetua mitul înălțării sale la cer.

Profesorul George Călinescu, care îl cataloga pe Cezar Petrescu drept "un manufacturier modest, cu meritele sale într-o literatură încă restrânsă", scria că doar două nuvele ale lui Cezar Petrescu se ridică la nivel artistic: "Adevărata moarte a lui Guynemer" și "Aranca, știma lacurilor"; prima era considerată "un fel de Atlantidă", remarcabilă prin "exoticul stâncos și anonim", în timp ce a doua era un "mic Königsmark", remarcabilă printr-un "fantastic sinistru". Comparațiile lui Călinescu se referă la romanele de aventuri Koenigsmark (1918) și Atlantida (1919) ale scriitorului francez Pierre Benoit (1886-1962). "Adevărata moarte a lui Guynemer" și Atlantida au în comun tema tentației absolutului și a năzuinței către o dragoste utopică. Deși psihologia personajului i se pare arbitrară, criticul sus-menționat afirmă că meritul nuvelei constă în caracterul ei "utopic și aventuros".

Opiniile altor critici au fost mai entuziaste. Cu toate că destăinuirea lui Guynemer i s-a părut prea lungă, iar revelația destinului faimosului aviator ar fi fost mai impresionantă dacă ar fi reieșit din jocul întâmplărilor, Pompiliu Constantinescu a susținut că "Adevărata moarte a lui Guynemer" este superioară artistic celorlalte două nuvele din volumul Aranca, știma lacurilor, fiind "piatra de hotar a unei evoluții fericite, într-o tendință spre fantastic, dar pe un fond substanțial". De asemenea, imaginarea de către Cezar Petrescu a unei biografii fanteziste centrate pe ideea că "singura cumințenie a eroilor e să știe a muri la vreme" l-a determinat pe criticul Constantin Ciopraga să concluzioneze că "cu pagini dense ca acestea, prozatorul înfruntă timpul mai sigur decât cu unele din romanele sale". Criticul Ion Maxim a evidențiat construcția ingenioasă a nuvelei și evocarea poetică a mitului eroului Guynemer, în ciuda excesului de senzaționalism, și a considerat că descrierea luptei dintre vultur și șoim este una din paginile cu o valoare artistică excepțională.

Au existat și critici mai puțin entuziaști precum istoricul Nicolae Iorga care a scris că în "Adevărata moarte a lui Guynemer" autorul iscodește "povestiri întrețesute cu filosofări care nu prind".

Traduceri
Nuvela "Adevărata moarte a lui Guynemer" a fost tradusă în câteva limbi străine:
 italiană ("La vera morte di Guynemer", în vol. La vera morte di Guynemer, Novissima Editrice, Perugia-Venezia-Firenze, 1931; traducere de Cesare Ruberti și Lilio Cialdea, prefațată de E. Padrini; reeditată în 1965 prin grija lui Cesare Ruberti în vol. La vera morte di Guynemer, publicat de Edizioni Paoline din Bari),
 maghiară ("Guynemer igazi halála", în vol. Rózsakeringő, ESPLA, București, 1959; traducere de László Kardos-Körtvélyfáy; reeditată în 1962 și 1967 de Editura pentru Literatură din București și în 1987 de Editura Kriterion din București) și
 cehă ("Guynemerův skutečný konec", în vol. Pět rumunských novel, editura Odeon, Praga, 1984; traducere de Marie Kavková).

Notă explicativă

Note

Bibliografie
 Ion Bălu, Cezar Petrescu, Editura Albatros, București, 1972, pp. 110-113.
 Ion Bălu, Opera lui G. Călinescu, Editura Fundației Culturale Libra, București, 2001.
 George Călinescu, Istoria literaturii române de la origini pînă în prezent, ediția a II-a, revăzută și adăugită, Editura Minerva, București, 1982, pp. 773-774.
 George Călinescu, Istoria literaturii române: compendiu, Editura Litera Internațional, București - Chișinău, 2001, pp. 301-302.
 Constantin Ciopraga, "În apropierea fantasticului", în România literară, anul XIX, nr. 25, joi 19 iunie 1986, p. 8; publicat ca postfață la vol. Cezar Petrescu, Proză fantastică, Editura Junimea, Iași, 1986, pp. 154-160.
 Pompiliu Constantinescu, "Cezar Petrescu: «Aranca, știma lacurilor»", în Vremea, anul III, nr. 121, 10 iulie 1930, pp. 4-5; reprodus sub titlul "Cezar Petrescu: «La paradis general»; «Aranca, știma lacurilor»; «Comoara regelui Dromichet»; «Plecat fără adresă (1900)»; «Nepoata hatmanului Toma»" în vol. Critice, Editura Vremea, București, 1933, apoi în vol. Scrieri alese, Editura de Stat pentru Literatură și Artă, București, 1957, pp. 136-140.
 Sergiu Pavel Dan, Proza fantastică românească, Editura Minerva, București, 1975, p. 194.
 Mihai Gafița, Cezar Petrescu, Editura pentru literatură, București, 1963.
 Ion Maxim, "Postfață" la vol. Cezar Petrescu, Aranca, știma lacurilor, Editura Minerva, București, 1973.
 Cezar Petrescu, "Adevărata moarte a lui Guynemer", în vol. Aranca, știma lacurilor, Editura Minerva, București, 2007, pp. 1-73.
 Alexandru Piru, "Cezar Petrescu, azi", studiu introductiv la Cezar Petrescu: Opere, vol. I, Editura Minerva, București, 1985, colecția "Scriitori români".
 Spencer C. Tucker (ed.), World War I: The Definitive Encyclopedia and Document Collection, vol. 2: D-J, ABC-CLIO LLC, Santa Barbara, California, 2014, pp. 722-723.

Nuvele de Cezar Petrescu
Nuvele românești
Nuvele fantastice
Opere publicate inițial în Gândirea

Adevărata moarte a lui Guynemer


An Puccinellia przewalskii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Nikolai Nikolaievich Tzvelev. An Puccinellia przewalskii in nahilalakip ha genus nga Puccinellia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Puccinellia

Puccinellia przewalskii


1885 සිට 1895 දක්වා හවුටන් සාමිවරයා ලෙසින්ද 1895 සිට 1911 දක්වා කෲ හී අර්ල්වරයා ලෙසින්ද හැඳින්වුනු, රොබට් ඕෆ්ලි ඇෂ්බර්ට්න් මිල්න්ස්, කෲ හී පළමුවන වංශාධිපතිවරයා,  (12 ජනවාරි 185820 ජූනි 1945) යනු, බ්‍රිතාන්‍ය ලිබරල් දේශපාලනඥයෙක්,  රාජ්‍ය තාන්ත්‍රිකයෙක් සහ ලේඛකයෙක් විය.

රොබට් කෘෘ-මිල්න්ස්, කෘෘ හී පළමුවන වංශාධිපතිවරයා


Nickerlea es un género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Contiene las siguientes especies:

 Nickerlea aesdorsalis Sumlin, 1997
 Nickerlea distypsideroides Horn, 1899
 Nickerlea nigrilabris Sumlin, 1997
 Nickerlea sloanei (Lea, 1898)

Referencias

Enlaces externos
 ION
 Nomenclator Zoologicus

Iresina
Insectos descritos en 1899

Nickerlea


Vajra, Sanskritçe şimşek ve elmas anlamlarına gelen ve hem Hinduizm hem de Budizm için önemli bir sembolün adıdır.

Tibetçe'deki karşılığı dorje`dir ki bu Tibet ve Bhutan'da sıklıkla kullanılan bir erkek ismidir. Ayrıca, dorje Tibetli lamalar tarafından ayinler sırasında sağ elde tutulan küçük sembolik bir asayı ifade etmek için de kullanılır.

Hint mitolojisinde vajra Tanrılar'ın Kralı İndra tarafından tutulan şimşek şeklinde bir silahtır. Yunan mitolojisinde Zeus'un taşıdığı yıldırım benzeri olarak kabul edilebilir, en azından doğal yıldırım fenomenini temsil etmesi açısından.

Budizm'de vajra, Budizmin üç ana dalından biri olan Vajrayana'nın sembolüdür.

Ayrıca bakınız
 Vajrayana

Hint mitolojisi
Mitolojik nesneler

Vajra


Gavin Hewitt (born 1951, Penge, London) is a British journalist and presenter, currently BBC News's News Editor. He was formerly its Europe Editor, a post he held between September 2009 to the autumn of 2014, and became News Editor to cover a wider brief.

Early life and education
Son of Rev. Thomas Hewitt (died 1964), of Worthing, West Sussex, and Daffodil Anne (died 2007), née Thorne, Hewitt was educated at the independent school St John's School in Leatherhead, Surrey and St John's College, University of Durham where he reported for a live student programme on BBC Radio Durham entitled University Termtime. His sister, Anne, married Rev. Anthony Proctor-Beauchamp, son of Sir Ivor Proctor-Beauchamp, 8th Baronet.

Career
Prior to his work at the BBC, Hewitt lived in Toronto and worked as a correspondent for the Canadian Broadcasting Corporation.

Hewitt joined the BBC's Panorama as a presenter in 1984 and was in East Berlin when the Berlin Wall came down. He conducted the first British television interview with Oliver North after the Iran Contra scandal, and later wrote a book about the hostage crisis in the Lebanon. While working at Panorama, Hewitt made "The Case Of India One" which led to an investigation into police corruption. He also made the film "Escape From Tiananmen", which broke the story of Operation Yellow Bird - the underground network used to smuggle student leaders and others out of China.

He has been the BBC's Washington Correspondent on several occasions, and has made three films about President Bill Clinton, including All The President's Women, and The Shaming Of The President. In 2003 he was one of three reporters to use David Kelly as a source for the BBC story claiming that the British Government had "sexed up" a dossier describing Iraq's weapons of mass destruction. He later gave evidence on the affair to the Hutton Inquiry.

In 2008 Hewitt covered the United States Presidential Election primaries and Democratic Nominee for President Barack Obama's visit to the Middle East and Europe in the summer of 2008. Hewitt also covered Barack Obama's campaign for President during the autumn of that year, broadcasting from Grant Park when Obama was elected the first African American President of the United States on Tuesday 4 November 2008 working with Senior Producer Ian Sherwood and Picture Correspondent Rob Magee He then also covered Obama's Inauguration on 20 January 2009.

During the War in Georgia in August 2008 Hewitt, senior producer Ian Sherwood and picture correspondent Rob Magee came under fire from a Russian fighter plane whilst covering the War on the front line.

Awards
Hewitt won the Royal Television Society Award in 2001 for his coverage of the Oldham riots and also won the Broadcast Award for "England's Shame", an investigation into football hooliganism at Euro 2000. His report on the Madrid bombings also won a Bafta award..

Other work
In 1997 Hewitt wrote and presented the BBC One tribute to Princess Diana and in 1998 made Charles: A Life in Waiting - a portrait of Prince Charles at 50 for Panorama and the US Arts and Entertainment channel. He has also worked for the BBC's Natural History Unit making two programmes about the Land Of The Tiger, and wrote and presented Another Silent Spring about the effect of pesticides on wildlife.

In 2004 he presented Crisis Command - Could you run the country? - a BBC TV show where three people are given the chance to take ministerial decisions in a real-time dramatisation of a potential national emergency (flooding, terrorist attack etc.). He has written A Soul on Ice - a book about his time as a journalist.

References

External links
Gavin Hewitt's role in the David Kelly affair, from the Guardian
Gavin Hewitt profile from the BBC press office

Press Release at BBC Media Centre

Alumni of St John's College, Durham
English autobiographers
British male journalists
BBC newsreaders and journalists
People educated at St John's School, Leatherhead
Living people
1951 births

Gavin Hewitt


Zadar Bölgesi (Hırvatça : Zadarska županija) Yüzölçümü 7,854 km² nüfusu 201,000 'dir. Bölgenin merkezi Zadar şehri olup diğer önemli şehirleri; Benkovac, Biograd, Nin, Obrovac ve Pag'dır.

Hırvatistan'ın illeri

Zadar (ilçe)


Jadran Split Europa je hrvatski športski dokumentarni film. U 15-minutnom prisjećanju izravni protagonisti i svjedoci vremena evociraju uspomene na osvajanje naslova titule prvaka Europe, vaterpolista splitskog Jadrana, početkom 1992. godine. To je prvi sportski trofej te razine osvojen u samostalnoj Hrvatskoj. Vaterpolisti, novinari i svjedoci vremena prisjećaju se detalja o tome kako su vaterpolisti Jadrana u zadnji čas morali napustiti blokirani Split i kako su postali prvaci Europe pojačani tada najboljim igračima zagrebačke Mladosti Pericom Bukićem i Dubravkom Šimencom. Ovaj film za Hrvatsku radioteleviziju proizvela je i producirala tvrtka Ideje novih medijskih strategija (INMS), a premijerno je prikazan na HTV 2, 16. siječnja 2022. u 17:40 sati.

Izvori

Hrvatski dokumentarni filmovi
Vaterpolo u Splitu

Jadran Split Europa


වසන්තම් ටීවී  යනු ශ්‍රී ලංකාවේ විකාශන කටයුතු සිදුකරන, දෙමළ රූපවාහිනී නාලිකාවකි. ශ්‍රී ලංකා රජයට අයත් මෙම නාලිකාවේ මෙහෙයුම් කටයුතු සිදු කරනු ලබන්නේ, Independent Television Network (ITN Ltd) ආයතනයයි. නාලිකාවේ විකාශන කටයුතු 2009 ජුනි 25 වන දින සිට ආරම්භ කරන ලදී.

සංඛ්‍යාත සහ ආවරණ සරිය

ශ්‍රී ලංකාවේ බස්නාහිර පළාත තුල VHF චැනල් අංක 9 යටතේ සහ 2010 ජනවාරි 6 දිනයෙන් පසුව උතුර සහ නැගෙනහිර පළාත් සඳහා, UHF චැනල් අංක 25 යටතේ, නාලිකාව විසිරුවා හරියි. මීට අමතරව වසන්තම් ටීවී නාලිකාව, අන්තර්ජාලය හරහාද සජීවීව නැරඹිය හැකිය.

මේවාද බලන්න
 ශ්‍රී ලංකාවේ රූපවාහිනී නාලිකා ලැයිස්තුව

මූලාශ්‍ර

ශ්‍රී ලංකාවේ රූපවාහිනී නාලිකා

වසන්තම් ටීවී


Hrímtrosi eða Flökkualbatrosi (diomedea exulans) er einn stærsti núlifandi fugl veraldar sé miðað við vængjatak sem er á bilinu 2,5 - 3,5 metrar. Eitthvað er á reiki hvort telja beri fuglin sjálfstæða tegund eða undirtegund ásamt tveimur öðrum. Búsvæði er í Suðurhöfum  milli 28° og 60° breiddargráðu.

Pípunefir

Hrímtrosi


Makoto Kobayashi ili Makoto Kobajaši (Nagoja, 7. travnja 1944.), japanski fizičar. Doktorirao (1972.) na Sveučilištu u Nagoji. Radio (od 1979. do 2006.) u Organizaciji za visokoenergetska istraživanja s pomoću ubrzivača čestica (akceleratora) u znanstvenom središtu Tsukuba, gdje je bio ravnatelj (od 2003. do 2006.). Bavi se fizikom elementarnih čestica. Za otkriće podrijetla narušavanja simetrije u subatomskoj fizici koje predviđa postojanje barem triju skupina kvarkova u prirodi s T. Maskawom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 2008. (te je godine nagrađen i Y. Nambu).

CP-simetrija

CP-simetrija je simetrija zakona fizike s obzirom na zajedničku promjenu naboja i parnosti odnosno zahtjev da se jednako odvijaju procesi u našem svijetu i svijetu koji bi se dobio od njega uzastopnom primjenom prostornog zrcaljenja (P-transformacijom) i zamjenom čestica antičesticama (C-transformacijom). Odstupanje od te simetrije (CP-narušenost) jedan je od preduvjeta za stvaranje viška materije prema antimateriji u svemiru, a time i preduvjet našega postojanja. CP-narušenost otkrivena je u slabim raspadima K-mezona (James Cronin i Val Logsdon Fitch, 1964.), a u novije doba mjeri se i u raspadima B-mezona.

Slaba nuklearna sila

Slaba nuklearna sila, slaba sila ili slabo međudjelovanje je temeljno međudjelovanje (fundamentalna interakcija) između kvarkova i leptona, jedna od četiriju temeljnih sila, uvedena pri pokušajima objašnjenja β-komponente prirodne radioaktivnosti. Ključni korak za objašnjenje temeljne slabe sile bilo je uvođenje neutrina (1932.), s pomoću kojega je E. Fermi postavio svoju teoriju β-raspada (1934.). Na osnovi slabe sile, koja "pretvara" neutrone u protone i omogućuje nuklearnu fuziju četiriju vodikovih atomskih jezgri u jezgru helija, došlo se do spoznaje procesa koji se odvija u Suncu i kojim se objašnjava podrijetlo energije Sunca: nuklearnim fuzijom kilogram vodika u nešto manje od kilogram helija oslobađa se energija od 6 × 1014 J.

Ključno je za slabo međudjelovanje bilo otkriće narušenja prostorne parnosti (1956.) i vremenske mikroobrativosti (CP-simetrija), čega nije bilo kod prije istraženog elektromagnetskog i jakoga međudjelovanja (jake nuklearne sile). Prijenosnik slabog međudjelovanja masivni je W bozon (80 GeV), koji se u raspadima elementarnih čestica ponaša kao nabijena slaba električna struja, i masivni Z bozon (91 GeV), pridružen neutralnim slabim strujama. Struktura neutralnih slabih struja bila je ključna za potvrdu elektroslabe teorije, ujedinjenja elektromagnetizma i slabog međudjelovanja kao poopćenja dotadašnjega ujedinjenja elektriciteta i magnetizma. Pritom su uvedeni naboji slabog međudjelovanja, slabi izospin i slabi hipernaboj, pridijeljeni kvarkovima i leptonima koji sudjeluju u slabim međudjelovanjima. Slabo međudjelovanje odlikuje se promjenama kvantnih brojeva okusa, unutar obitelji ili između obitelji kvarkova.

Izvori

Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Japanski fizičari
Teoretski fizičari

Makoto Kobayashi


14339 Knorre este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
14339 Knorre este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul de Astrofizică din Crimeea de Liudmila Cernîh. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,60 ua, o excentricitate de 0,18 și o înclinație de 14,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 14001-15000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1983
Centura de asteroizi

14339 Knorre


Sedamdeset učenika ili Sedamdeset i dva učenika (poznati u istočnjačkim kršćanskim tradicijama kao sedamdeset apostola) bili su rani Isusovi pomoćnici spomenuti u Evanđelju po Luki (Lk, 10,1-24). Prema Luki, jedinom od evanđelista koji ih spominje, Isus ih je imenovao i poslao ih u paru na određenu misiju, koja je detaljno opisana u tekstu Evanđelja.

U zapadnjačkom kršćanstvu obično se nazivaju učenicima, dok se u istočnome kršćanstvu obično nazivaju apostolima. Koristeći izvorne grčke riječi, oba su naslova opisna.

Broj od sedamdeset učenika, spominje se u nekim starim biblijskim rukopisima (poput Sinajskoga rukopisa), a u drugima se spominju sedamdeset i dva učenika. Broj sedamdeset može proizaći od sedamdeset naroda iz Knjige Postanka (Post 10) ili mnogih drugih spominjanja broja sedamdeset u Bibliji, ili sedamdeset i dva prevoditelja Septuaginte. Pri prevođenju Vulgate, sv. Jeronim se radije odlučio, da je bilo sedamdeset i dva učenika.

 "Nakon toga odredi Gospodin drugih sedamdesetdvojicu učenika i posla ih po dva pred sobom u svaki grad i u svako mjesto kamo je kanio doći. Govorio im je: "Žetva je velika, ali radnika malo. Molite dakle gospodara žetve da radnike pošalje u žetvu svoju. Idite! Evo, šaljem vas kao janjce među vukove. Ne nosite sa sobom ni kese, ni torbe, ni obuće." (Lk, 10,1-4).

Izvori

Isus
Novi zavjet

Sedamdeset učenika


Content analysis is the study of documents and communication artifacts, which might be texts of various formats, pictures, audio or video. Social scientists use content analysis to examine patterns in communication in a replicable and systematic manner. One of the key advantages of using content analysis to analyse social phenomena is their non-invasive nature, in contrast to simulating social experiences or collecting survey answers.

Practices and philosophies of content analysis vary between academic disciplines. They all involve systematic reading or observation of texts or artifacts which are assigned labels (sometimes called codes) to indicate the presence of interesting, meaningful pieces of content. By systematically labeling the content of a set of texts, researchers can analyse patterns of content quantitatively using statistical methods, or use qualitative methods to analyse meanings of content within texts.

Computers are increasingly used in content analysis to automate the labeling (or coding) of documents. Simple computational techniques can provide descriptive data such as word frequencies and document lengths. Machine learning classifiers can greatly increase the number of texts that can be labeled, but the scientific utility of doing so is a matter of debate. Further, numerous computer-aided text analysis (CATA) computer programs are available that analyze text for pre-determined linguistic, semantic, and psychological characteristics.

Goals

Content analysis is best understood as a broad family of techniques. Effective researchers choose techniques that best help them answer their substantive questions. That said, according to Klaus Krippendorff, six questions must be addressed in every content analysis:

Which data are analyzed?
How are the data defined?
From what population are data drawn?
What is the relevant context?
What are the boundaries of the analysis?
What is to be measured?

The simplest and most objective form of content analysis considers unambiguous characteristics of the text such as word frequencies, the page area taken by a newspaper column, or the duration of a radio or television program. Analysis of simple word frequencies is limited because the meaning of a word depends on surrounding text.  Key Word In Context (KWIC) routines address this by placing words in their textual context. This helps resolve ambiguities such as those introduced by synonyms and homonyms.

A further step in analysis is the distinction between dictionary-based (quantitative) approaches and qualitative approaches. Dictionary-based approaches set up a list of categories derived from the frequency list of words and control the distribution of words and their respective categories over the texts. While methods in quantitative content analysis in this way transform observations of found categories into quantitative statistical data, the qualitative content analysis focuses more on the intentionality and its implications. There are strong parallels between qualitative content analysis and thematic analysis.

Qualitative and quantitative content analysis
Quantitative content analysis highlights frequency counts and objective analysis of these coded frequencies. Additionally, quantitative content analysis begins with a framed hypothesis with coding decided on before the analysis begins. These coding categories are strictly relevant to the researcher's hypothesis. Quantitative analysis also takes a deductive approach. Examples of content-analytical variables and constructs can be found, for example, in the open-access database DOCA. This database compiles, systematizes, and evaluates relevant content-analytical variables of communication and political science research areas and topics.

Siegfried Kracauer provides a critique of quantitative analysis, asserting that it oversimplifies complex communications in order to be more reliable. On the other hand, qualitative analysis deals with the intricacies of latent interpretations, whereas quantitative has a focus on manifest meanings. He also acknowledges an "overlap" of qualitative and quantitative content analysis. Patterns are looked at more closely in qualitative analysis, and based on the latent meanings that the researcher may find, the course of the research could be changed. It is inductive and begins with open research questions, as opposed to a hypothesis.

Codebooks
The data collection instrument used in content analysis is the codebook or coding scheme. In qualitative content analysis the codebook is constructed and improved during coding, while in quantitative content analysis the codebook needs to be developed and pretested for reliability and validity before coding. The codebook includes detailed instructions for human coders plus clear definitions of the respective concepts or variables to be coded plus the assigned values.

According to current standards of good scientific practice, each content analysis study should provide their codebook in the appendix or as supplementary material so that reproducibility of the study is ensured. On the Open Science Framework (OSF) server of the Center for Open Science a lot of codebooks of content analysis studies are freely available via search for "codebook".

Furthermore, the Database of Variables for Content Analysis (DOCA) provides an open access archive of pretested variables and established codebooks for content analyses. Measures from the archive can be adopted in future studies to ensure the use of high-quality and comparable instruments. DOCA covers, among others, measures for the content analysis of fictional media and entertainment (e.g., measures for sexualization in video games), of user-generated media content (e.g., measures for online hate speech), and of news media and journalism (e.g., measures for stock photo use in press reporting on child sexual abuse, and measures of personalization in election campaign coverage).

Computational tools

With the rise of common computing facilities like PCs, computer-based methods of analysis are growing in popularity. Answers to open ended questions, newspaper articles, political party manifestos, medical records or systematic observations in experiments can all be subject to systematic analysis of textual data.

By having contents of communication available in form of machine readable texts, the input is analyzed for frequencies and coded into categories for building up inferences.

Computer-assisted analysis can help with large, electronic data sets by cutting out time and eliminating the need for multiple human coders to establish inter-coder reliability. However, human coders can still be employed for content analysis, as they are often more able to pick out nuanced and latent meanings in text. A study  found that human coders were able to evaluate a broader range and make inferences based on latent meanings.

Reliability and Validity
Robert Weber notes: "To make valid inferences from the text, it is important that the classification procedure be reliable in the sense of being consistent: Different people should code the same text in the same way". The validity, inter-coder reliability and intra-coder reliability are subject to intense methodological research efforts over long years.
Neuendorf suggests that when human coders are used in content analysis at least two independent coders should be used. Reliability of human coding is often measured using a statistical measure of inter-coder reliability or "the amount of agreement or correspondence among two or more coders". Lacy and Riffe identify the measurement of inter-coder reliability as a strength of quantitative content analysis, arguing that, if content analysts do not measure inter-coder reliability, their data are no more reliable than the subjective impressions of a single reader.

According to today's reporting standards, quantitative content analyses should be published with complete codebooks and for all variables or measures in the codebook the appropriate inter-coder or inter-rater reliability coefficients should be reported based on empirical pre-tests. Furthermore, the validity of all variables or measures in the codebook must be ensured. This can be achieved through the use of established measures that have proven their validity in earlier studies. Also, the content validity of the measures can be checked by experts from the field who scrutinize and then approve or correct coding instructions, definitions and examples in the codebook.

Kinds of text

There are five types of texts in content analysis:
 written text, such as books and papers
 oral text, such as speech and theatrical performance
 iconic text, such as drawings, paintings, and icons
 audio-visual text, such as TV programs, movies, and videos
 hypertexts, which are texts found on the Internet

History
Content analysis is research using the categorization and classification of speech, written text, interviews, images, or other forms of communication.  In its beginnings, using the first newspapers at the end of the 19th century, analysis was done manually by measuring the number of columns given a subject. The approach can also be traced back to a university student studying patterns in Shakespeare's literature in 1893.

Over the years, content analysis has been applied to a variety of scopes. Hermeneutics and philology have long used content analysis to interpret sacred and profane texts and, in many cases, to attribute texts' authorship and authenticity.

In recent times, particularly with the advent of mass communication, content analysis has known an increasing use to deeply analyze and understand media content and media logic.
The political scientist Harold Lasswell formulated the core questions of content analysis in its early-mid 20th-century mainstream version: "Who says what, to whom, why, to what extent and with what effect?". The strong emphasis for a quantitative approach started up by Lasswell was finally carried out by another "father" of content analysis, Bernard Berelson, who proposed a definition of content analysis which, from this point of view, is emblematic: "a research technique for the objective, systematic and quantitative description of the manifest content of communication".

Quantitative content analysis has enjoyed a renewed popularity in recent years thanks to technological advances and fruitful application in of mass communication and personal communication research. Content analysis of textual big data produced by new media, particularly social media and mobile devices has become popular. These approaches take a simplified view of language that ignores the complexity of semiosis, the process by which meaning is formed out of language. Quantitative content analysts have been criticized for limiting the scope of content analysis to simple counting, and for applying the measurement methodologies of the natural sciences without reflecting critically on their appropriateness to social science. Conversely, qualitative content analysts have been criticized for being insufficiently systematic and too impressionistic. Krippendorff argues that quantitative and qualitative approaches to content analysis tend to overlap, and that there can be no generalisable conclusion as to which approach is superior.

Content analysis can also be described as studying traces, which are documents from past times, and artifacts, which are non-linguistic documents. Texts are understood to be produced by communication processes in a broad sense of that phrase—often gaining mean through abduction.

Latent and manifest content
Manifest content is readily understandable at its face value. Its meaning is direct. Latent content is not as overt, and requires interpretation to uncover the meaning or implication.

Uses
Holsti groups fifteen uses of content analysis into three basic categories:
 make inferences about the antecedents of a communication
describe and make inferences about characteristics of a communication
make inferences about the effects of a communication.
He also places these uses into the context of the basic communication paradigm.

The following table shows fifteen uses of content analysis in terms of their general purpose, element of the communication paradigm to which they apply, and the general question they are intended to answer.

As a counterpoint, there are limits to the scope of use for the procedures that characterize content analysis. In particular, if access to the goal of analysis can be obtained by direct means without material interference, then direct measurement techniques yield better data. Thus, while content analysis attempts to quantifiably describe communications whose features are primarily categorical——limited usually to a nominal or ordinal scale——via selected conceptual units (the unitization) which are assigned values (the categorization) for enumeration while monitoring intercoder reliability, if instead the target quantity manifestly is already directly measurable——typically on an interval or ratio scale——especially a continuous physical quantity, then such targets usually are not listed among those needing the "subjective" selections and formulations of content analysis. For example (from mixed research and clinical application), as medical images communicate diagnostic features to physicians, neuroimaging's stroke (infarct) volume scale called ASPECTS is unitized as 10 qualitatively delineated (unequal) brain regions in the middle cerebral artery territory, which it categorizes as being at least partly versus not at all infarcted in order to enumerate the latter, with published series often assessing intercoder reliability by Cohen's kappa. The foregoing italicized operations impose the uncredited form of content analysis onto an estimation of infarct extent, which instead is easily enough and more accurately measured as a volume directly on the images. ("Accuracy ... is the highest form of reliability.") The concomitant clinical assessment, however, by the National Institutes of Health Stroke Scale (NIHSS) or the modified Rankin Scale (mRS), retains the necessary form of content analysis. Recognizing potential limits of content analysis across the contents of language and images alike, Klaus Krippendorff affirms that "comprehen[sion] ... may ... not conform at all to the process of classification and/or counting by which most content analyses proceed," suggesting that content analysis might materially distort a message.

The development of the initial coding scheme
The process of the initial coding scheme or approach to coding is contingent on the particular content analysis approach selected. Through a directed content analysis, the scholars draft a preliminary coding scheme from pre-existing theory or assumptions. While with the conventional content analysis approach, the initial coding scheme developed from the data.

The conventional process of coding
With either approach above, immersing oneself into the data to obtain an overall picture is recommendable for researchers to conduct. Furthermore, identifying a consistent and clear unit of coding is vital, and researchers' choices range from a single word to several paragraphs, from texts to iconic symbols. Last, constructing the relationships between codes by sorting out them within specific categories or themes.

See also
 Donald Wayne Foster
 Hermeneutics
 Text mining
 The Polish Peasant in Europe and America
 Transition words
 Video content analysis
 Grounded theory

References

Further reading

 Budge, Ian (ed.) (2001). Mapping Policy Preferences. Estimates for Parties, Electors and Governments 1945-1998. Oxford, UK: Oxford University Press. .
 Krippendorff, Klaus, and Bock, Mary Angela (eds) (2008). The Content Analysis Reader. Thousand Oaks, CA: Sage. .
 Neuendorf, Kimberly A. (2017). The Content Analysis Guidebook, 2nd ed. Thousand Oaks, CA: Sage. .
 Roberts, Carl W. (ed.) (1997). Text Analysis for the Social Sciences: Methods for Drawing Inferences from Texts and Transcripts. Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum. .
 Wimmer, Roger D. and Dominick, Joseph R. (2005). Mass Media Research: An Introduction, 8th ed. Belmont, CA: Wadsworth. .

Quantitative research
Qualitative research
Hermeneutics

Content analysis


بلدية توري دي خوان عبد ، هي إحدى بلديات مقاطعة سيوداد ريال إحدى مقاطعات إسبانيا، والتي تقع في منطقة قشتالة لا منتشا وسط إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 1.296 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

أماكن مأهولة في ثيوداد ريال
بلديات سيوداد ريال

توري دي خوان عبد (سيوداد ريال)


غورغ فون هيرتلنغ  سياسي ألماني (31 أغسطس 1843-4 يناير 1919). تولى منصب المستشار في الإمبراطورية الألمانية من 1 نوفمبر 1917 إلى 30 سبتمبر 1918.

روابط خارجية

مراجع

أساتذة جامعة لودفيغ ماكسيميليان في ميونخ
أشخاص من دارمشتات
أشخاص من دوقية هسن الكبرى
ألمان في الحرب العالمية الأولى
أنصار الملكية الألمانية
الحاصلون على الصليب الحديدي (1914) من الدرجة الثانية
رومان كاثوليك ألمان
رؤساء وزراء بافاريا
رؤساء وزراء بروسيا
زعماء الحرب العالمية الأولى
سياسيون من دارمشتات
كونتات ألمانيا
مستشارو ألمانيا
مستشارو ألمانيا في القرن 20
مواليد 1843
مواليد في دارمشتات
وزراء خارجية بروسيا
وفيات 1919

غيورغ فون هيرتلينغ


Prva muška liga (Prva hrvatska muška košarkaška liga) je liga drugog stupnja hrvatskog košarkaškog prvenstva.  Ligu organizira Hrvatski košarkaški savez.

O ligi
Prva muška liga je osnovana 2017. godine, te je zamijenila dotadašnju "A-2 ligu" kao liga drugog stupnja.
Pet dotadašnjih skupina "A-2 lige" su postale skupine "Druge muške lige" (treći stupanj natjecanja).

Sudionici

Sezona 2022./23.

 Dubrovnik, Dubrovnik
 Ribola Kaštela, Kaštel Sućurac, Kaštela
 Omiš Čagalj Tours, Omiš
 Vrijednosnice Osijek, Osijek
 Stoja, Pula
 Kvarner 2010, Rijeka
 Samobor, Samobor
 Jazine Arbanasi, Zadar
 Sonik Puntamika, Zadar
 Hermes Analitica, Zagreb
 Mladost, Zagreb
 Zagreb, Zagreb

Bivši sudionici

 - "Cedevita Junior" se spojila s klubom "Agrodalm", te je preuzela njegovo mjesto u ligi
 - "Dinamo" - do 2020. godine kao "Rudeš"
 - "Zagreb" do 2021. godine "Zapruđe"

Dosadašnje sezone

Povezani članci
 Premijer liga
 A-2 liga
 B-1 liga
 Kup Krešimira Ćosića
 Hrvatski košarkaški savez

Vanjske poveznice
 Službena stranica Hrvatskog košarkaškog saveza
 hks-cbf.hr/prva-muska-liga
 hks-cbf.hr/kategorija/prva-muska-liga
 arhiva.hks-cbf.hr/natjecanja/prva-muska-liga
 eurobasket.com, Prva liga
 basketball.hr, Prva muška liga
 crosarka.com, Goran Gunjević: Prva liga će biti poprilično zahtjevna, objavljeno 3. listopada 2017.
 crosarka.com, Uvod u Prvu mušku ligu, objavljeno 6. listopada 2018.
 crosarka.com, Prva liga: Raspored za novu sezonu, objavljeno 7. kolovoza 2019.

Izvori

Prva
 Prva

Prva hrvatska muška košarkaška liga


Simon Holmes à Court (né le 30 mai 1972) est un homme d'affaires et militant politique australien. Il est le fils du premier milliardaire australien  et animateur de , un organisme finançant les « indépendantes bleu sarcelle » (Teal Independents).

Il est également conseiller du Climate and Energy College de l'université de Melbourne, en tant que directeur du Smart Energy Council et de l'Australian Environmental Grant-makers Network.

Jeunesse
Holmes à Court est né en mai 1972. Il est le fils de l'homme d'affaires australien d'origine sud-africaine Robert Holmes à Court (qui est le premier milliardaire australien) et de la femme d'affaires (et présidente de la holding familiale ), .

Holmes à Court grandit à Perth, mais lui et ses frères et sœurs sont envoyés à Victoria en pension à la . Il commence un diplôme en arts / droit à l'université d'Australie-Occidentale, où il s'engage dans le syndicalisme étudiant pendant quelques années. Il déménage ensuite en Malaisie pour travailler pour le , qui fait partie de la holding familiale, sur des projets informatiques. Holmes à Court part ensuite aux États-Unis pour étudier les sciences cognitives et l'informatique au Dartmouth College.

Carrière
Après avoir obtenu son diplôme, Holmes à Court travaille pendant cinq ans dans la Silicon Valley, notamment pour Netscape, avant de retourner en Australie en 2001. Il commence alors à travailler pour Heytesbury où il tente d'améliorer la rentabilité de leurs huit élevages de bovins dans le Territoire du Nord. Il crée ensuite Observant, une entreprise destinée à développer des systèmes de surveillance à distance de l'eau et d'autres produits.

Holmes à Court est un participant actif dans la création du premier parc éolien communautaire du pays, , près de Daylesford dans le centre de l'État de Victoria.

Politique

Kooyong 200 et querelle avec Josh Frydenberg
Holmes à Court est un soutien financier et membre du comité de levée de fonds Kooyong200 du député fédéral libéral Josh Frydenberg. Il en est exclu par Frydenberg en 2018 après avoir écrit un éditorial dans le journal  où il soutenait la fermeture de la centrale électrique à charbon de Liddell de la compagnie de distribution d'énergie AGL.

Plus tard en 2019, Holmes à Court est expulsé du Polo Club Geebung lors d'une journée de rencontre avec le candidat Frydenberg.

Frydenberg critique Holmes à Court pour avoir passé une grande partie des confinements liés à la Covid-19 dans sa ferme de Daylesford avec sa famille. Holmes à Court répond en disant : « Je ne comprends même pas son approche... deux membres de ma famille étaient gravement malades, c'était le moment le plus merdique de tous les temps, donc Josh peut se faire foutre, excusez-moi. Ce n'était pas du tout un moment agréable. Il ne me connaît pas.

Climat 200
Dans la perspective des élections fédérales australiennes de 2019, il crée Climate 200, un organisme de financement politique qui lève près d'un demi-million de dollars pour la campagne. Ces financements conduisent à l'élection de Zali Steggall, de  et à la réélection de .

Holmes à Court commence à obtenir une plus grande couverture médiatique avec Climate 200 avant les élections fédérales australiennes de 2022. Le 14 octobre 2021, il apparait dans l'émission  aux côtés du député libéral , du député travailliste , d'Amelia Telford (directrice du SEED Indigenous Youth Climate Network) et d'Anne Baker (maire du conseil régional d'Issac).

Les candidates qu'il soutient financièrement sont désignées comme les indépendantes bleu sarcelle (« Teal Independents ») en raison de leur positionnement plutôt libéral, et de la couleur qu'elles affichent généralement, mais sans exclusive, dans leur matériel de campagne, les points communs de leurs revendications électorales étant la lutte contre le réchauffement climatique, contre la corruption et en faveur de l'égalité des genres.

Critiques
Holmes à Court est critiqué en avril 2019 pour avoir qualifié la sénatrice  de « garce » .

Il est décrit par Warren Mundine comme un  « Clive Palmer de gauche » et  « l'un de ces sales enfants gâtés qui pensent qu'ils ... influencent les élections en dépensant des millions et des millions de dollars ».

Certains prétendent que Holmes à Court et sa famille pourraient tirer profit d'un « boom potentiel de l'énergie propre ».

Le député libéral  affirme que Holmes à Court « tente de prendre le contrôle du Parlement avec de l'argent » et qu'il « traite les Australiens comme si leur vote était à vendre ».

En mai 2022, le chef du , Victor Kline, accuse Holmes à Court de l'avoir intimidé pour qu'il abandonne en tant que candidat fédéral le siège de North Sydney. Le lendemain, Holmes à Court est de nouveau accusé d'intimidation par la militante climatique britannique Zion Lights .

Vie privée
Holmes à Court est marié à Katrina Holmes à Court (née von Möller) qui est la sœur du réalisateur australien . Ils ont quatre enfants.

Références

Étudiant du Dartmouth College
Personnalité australienne du monde des affaires
Naissance en 1972
Écologiste australien

Simon Holmes à Court


Estelle Margaret Parsons (født 20. november 1927) er en amerikansk skuespiller, sanger, producent og manuskriptforfatter.

Parsons blev født i Massachusetts og studerede jura, før hun fik et job som produktionsassistent på The Today Show, hvor hun senere avancerede til manuskriptforfatter og producer. I slutningen af 1950'erne begyndte hun at arbejde som teaterskuespiller. Hun filmdebuterede i  Ladybug Ladybug (1963) og fire år senere spillede hun en birolle i Bonnie og Clyde, som hun vandt en Oscar i 1968 for bedste kvindelige birolle. Hun blev nomineret igen det følgende år for sin rolle i  Rachel, Rachel - en jomfru på 35. Parsons er også blevet nomineret til flere Tony Awards for sine indsatser på teatret.

Hun har også medvirket i en lang række tv-film og tv-shows, herunder en tilbagevendende rolle i tv-serien Roseanne.

Filmografi (udvalg)
 1963 – Ladybug Ladybug
 1967 – Bonnie og Clyde
 1968 – Rachel, Rachel - en jomfru på 35
 1970 – Sheriffen i Tennessee
 1970 – I Never Sang for My Father
 1970 – Watermelon Man
 1974 – Pjattet med Pete
 1989 – The Lemon Sisters
 1995 – Boys on the Side
 1996 – Looking for Richard
 1997 – That Darn Cat
 2011 – Wilde Salome

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Massachusetts
Manuskriptforfattere fra USA
Filmproducere fra USA
Sangere fra USA
Oscar for bedste kvindelige birolle
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet

Estelle Parsons


صمويل تينج  عالم فيزيائي أمريكي حصل عام 1976 على جائزة نوبل للفيزياء. وقد حاز عليها بالمشاركة مع عالم الفيزياء الإنجليزي بورتون ريختر.وقد منحت لهما الجائزة «لاكتشافهما أحد الجسيمات الأولية الثقيلة تسمي (J/ψ particle)».

ولد صمويل تينج في 27 يناير 1936.

يدير صمويل تينج حاليا مشروع المطياف المغناطيسي لجسيمات ألفا والمزمع انشائه على محطة الفضاء الدولية عام 2010.

روابط خارجية

مراجع

فيزيائيون من ميشيغان
كلية العلوم في معهد ماساتشوستس للتكنولوجيا
زمالة أكاديمية العلوم الباكستانية
لاجئو الحرب الأهلية الصينية
أساتذة معهد ماساتشوستس للتكنولوجيا
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص مرتبطون بسيرن
أشخاص من آن آربر (ميشيغان)
أعضاء أجانب في الأكاديمية الروسية للعلوم
أعضاء أجانب في الأكاديمية الصينية للعلوم
أعضاء الأكاديمية الصينية
أعضاء الأكاديمية الوطنية الأمريكية للعلوم
أمريكيون حازوا جائزة نوبل
أمريكيون مغتربون في تايوان
أمريكيون من أصل صيني
الأعضاء الأجانب في أكاديمية العلوم في الاتحاد السوفياتي
حائزون على جائزة نوبل في الفيزياء
خريجو جامعة ميشيغان
زملاء الرابطة الأمريكية لتقدم العلوم
علماء أمريكيون من أصل صيني
علماء فيزياء الجسيمات
علماء من ميشيغان
فيزيائيون أمريكيون في القرن 20
فيزيائيون أمريكيون في القرن 21
فيزيائيون أمريكيون
فيزيائيون صينيون
مواليد 1936
مواليد في آن آربر
أعضاء هيئة تدريس جامعة كولومبيا

صمويل تينج


المفاتحة بلدية بدائرة قصر البخاري ولاية المدية الجزائرية.

الموقع الجغرافي
تقع شرق قصر البخاري على بعد 20كم المفاتحة متصلة بدوار ولاد ساكن جبالها كاف عموش علوه اكثرمن 1400 م وجبل جايفة المدعو فايجة علوه أكثر من1000م وروس وجبل المايدة علوه اكثر1200م موقعها على google earth هو35دو'53 و"45.19 شمالاو2دو'53و"11.65شرقا على علو2239قدم

المصادر

أماكن مأهولة في ولاية المدية
مفاتحة

المفاتحة


Carmen Daniels fue una escritora mexicana, nacida el 17 de octubre de 1925, donde estudió actuación antes de dedicarse a escribir para el radio y la televisión. Realizó la mayoría de su carrera en la televisión. Murió el 4 de marzo de 2006.

Entre sus trabajos se encuentran las telenovelas: Pobre Clara en 1975, La traición en 1984, Los parientes pobres en 1993 y Lazos de amor en 1995. y la serie unitaria Mujer casos de la vida real (1985-2006).

Trayectoria

Historias originales
 Mi destino eres tú (2000) (con Jorge Lozano Soriano).
 Atrapada (1991) (con Liliana Abud).
 Los años perdidos (1987).
 El precio de la fama (1987).
 La traición (1984) (con Fernanda Villeli).

Adaptaciones
 Desencuentro (1997/98) Original de Caridad Bravo Adams y Luis Moreno.
 Últimos capítulos de María Isabel (1997/98) Original de Yolanda Vargas Dulché con Liliana Abud.
 Lazos de amor (1995/96) Original de Jorge Lozano Soriano.
 Los parientes pobres (1993) Original de Liliana Abud.
 Nuevo amanecer (1988) Original de Fernanda Villeli.
 Parecido al amor (1979) Original de Irma Yaniré.
 Viviana (1978) Original de Inés Rodena.
 Humillados y ofendidos (1977) Original de Fiódor Dostoyevski.
 Pobre Clara (1975) Original de Estela Calderón.
 Mi rival (1973) Original de Inés Rodena.
 La gata (1970/71) Original de Inés Rodena.

Versiones a temas escritos por otros
 Tres veces Ana (2016) (adaptación de Lazos de amor) por Juan Carlos Alcalá.
 Pobre niña rica (1995) (Pobre Clara) Por Dinorah Isaak, Luis Moreno, Tere Medina y Vivian Pestalozzi.
 Dulce Ana (1995) (Pobre Clara) Por Juan Carlos Badillo y Estella de la Rosa.
 Sueño de amor (1993) (La gata) Por Ximena Suárez.
 Pobre Clara (1984) (Pobre Clara) Por Marcia Cerretani.

Series
 Mujer casos de la vida real (1985-2000).

Premios y nominaciones

Premios TVyNovelas

Enlaces externos

Nacidos en 1955
Fallecidos en 2006
Escritoras de México del siglo XX
Escritores en español del siglo XX
Autores de telenovelas de México

Carmen Daniels


තාපනය නරකයේ සිට යොදුන් පහළොස්දහසක් යටින් මහා තාපනය නරකය  පිහිටා ඇත.

මහත් සේ බිහිසුණු ලෙස තවන පුළුස්සන නිසාවෙන් ප‍්‍රතාපය යැයි කියනවා. ප‍්‍රතාපය නරකයේ ගිනි ගත් අයෝමය පර්වත තිබෙනවා යැයි සඳහන් වෙනවා. මේ නරකයේ සිටින්නාවූ නිරි සත්වයන්ව යමපල්ලන් විසින් මේ මහා පර්වතයන්ට නංවා පහළට පෙරලා දමනවා. පෙරළී වැටෙන නිරි සතුන් රත්වූ යකඩ උල්වල ඇනෙනවා. නැවත නැවතත් ඔවුන් ගිනි කඳුවලට නංවමින් පෙරළ දමනවා. අනන්ත දුක් කන්දරාවක් දරන්නට සිද්ධ වෙනවා. තාපයට වගේම ප‍්‍රතාපය නම් වූ මෙම නිරයටත් කියන්නාවූ තවත් නමක් තමයි ගිනි අපාය. ''මහා තාපන'' ලෙසිනුත් හඳුන්වන මෙම නරකයට පත් නිරිසතුනටත් තාපය නම් වූ නරකයේදී මෙන්ම දීර්ඝ කාලයක් පැසෙන්නට සිද්ධ වෙනවා.   මෙහි උපදින්නට සිදුවුවහොත් ඔබට දැනෙන්නේ ගිනියම් වූ ස්වයංක‍්‍රීය ආයුධවලින් තළමින් ගිනි කන්දකට නඟින්නට අණ කරනවා වගේ. එහෙත් ඒ ගිනි කන්දෙන් බුර බුරා නැගෙන ගිනි දැල්වලින් දැවි දැවී සිටින ඔබව පහතට පෙරලා දමනවා. අධික වේදනාවකින් දුක් විඳිමින් පෙරලීගෙන කන්දෙන් පහතට එන ඔබට ලැබෙන්නේ ගිනි යම්වූ යකඩ කූරු වල ඇමිණෙන්නටයි. මේවා වචනයෙන් විස්තර කරන්නට නොහැකි තරම්වූ දරුණු වේදනාකාරී පිළිස්සුම් තුවාලයන් සහිත අධික දුක් කන්දරාවක්.

තුණුරුවන් ගැන විශ්වාසය නැති පුද්ගලයෝද මිසදිටු පුද්ගලයෝද තුණුරුවන්ට අගෞරව කරන්නෝද දන් පින් නොකරන්නෝද  එහි ඵල විපාක නැතැයි කියන්නෝද මෙම මහා තාපනය නරකයෙහි උපදිති.

ගින්නෙන් පිරී ඇති මහාතාපනය නරකයෙහි උපදින්නෝ නිරය වර්ෂ අන්තඃකල්පයකින් අඩක ආයු කාලයක් දුකට පත් වෙමින් සිටිති.

ප්‍රතාපය


María Dolores "Lola" Gallardo Núñez (født 10. juni 1993) er en spansk fodboldspiller, der spiller som målmand for Olympique Lyonnais i Division 1 Féminine og for Spaniens kvindefodboldlandshold.

Hun har deltaget ved VM 2015 i Canada og VM 2019 i Frankrig, samt EM i fodbold for kvinder 2017 i Holland. Hun deltog også ved EM 2013 i Sverige, men var ikke i spil.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra Atlético Madrid Femenino
Fodboldspillere fra Olympique Lyon (kvinder)

Lola Gallardo


Shun-ichi Sasaki (1888-1960 ) fue un botánico, y pteridólogo japonés. Trabajó académicamente en el "Herbario Gubernamental de Taiwán, en lo que era la República de Taiwán (1895).

Libros
 . 1930. A catalogue of the Government Herbarium. Nº 9 de Hōkoku, T'ai-pei Taiwan Sōtokufu Ringyō Shikenjo. Editor Dept. of Forestry, Gov. Res. Institute, 592 pp.
 ------------------------. 1928. Taiwan shokubutsu meii (Plantas medicinales de Taiwán). Editor Natural History Society of Formosa, 562 pp.

Eponimia
Especies
 (Berberidaceae) Epimedium × sasakii Maekawa
 (Orchidaceae) Sunipia sasakii (Hayata) P.F.Hunt
 (Zingiberaceae) Vanoverberghia sasakiana H.Funakoshi & H.Ohashi

Referencias

Botánicos de Japón del siglo XX
Pteridólogos de Japón
Escritores en japonés
Escritores en inglés

Shun-ichi Sasaki


168321 Josephschmidt este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
168321 Josephschmidt este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tautenburg de Freimut Börngen și Lutz Dieter Schmadel. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,55 ua, o excentricitate de 0,25 și o înclinație de 3,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 168001-169000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

168321 Josephschmidt


Goodland Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Goodland Township (Michigan)
 Goodland Township (Minnesota)

Goodland Township


Die Gibson Steps (deutsch: Gibson-Stufen) bezeichnen ein Gebiet von Felsklippen aus Kalkstein. Sie liegen im Port-Campbell-Nationalpark in unmittelbarer Nähe der Twelve Apostles bei der Stadt Port Campbell im australischen Bundesstaat Victoria.

Benannt ist die Stufenanlage nach dem Gibson Beach, der am Fuß der felsigen Küsten liegt. Sowohl die Stufen als auch der Strand sind eine Touristenattraktion der Great Ocean Road.

Von der Aussichtsplattform an den Twelve Apostles können die zwei Felsklippen gesehen werden, die in den Ozean hineinragen.
2008 wurde die Stufenanlage erneuert.

Einzelnachweise

Geographie (Victoria, Australien)
Klippe
Felsen in Australien
Corangamite Shire

The Gibson Steps


إبراهيم فارس اليازوري (1941-2021) هو أحد مؤسسي وقادة حركة حماس.

حياته
ولد إبراهيم فارس اليازوري عام 1941 في قرية بيت دراس بالقرب من أسدود. خلال حرب 1948 هُجرت عائلته إلى قطاع غزة وعاشت في مخيم خان يونس.

في عام 1960 ذهب إلى مصر ودرس الصيدلة في جامعة القاهرة. تعرّف خلال دراسته على الإخوان المسلمين وانضم إليهم، فيما ألقت السلطات المصرية القبض عليه لاحقًا.

في عام 1965، تم اعتقال اليازوري لمدة عام تقريبًا وأطلق سراحه في عام 1966 وعاد إلى قطاع غزة .

عمل لدى عودته إلى غزة في  مستشفى الشفاء بغزة، كما واصل نشاطه داخل جماعة الإخوان التي كانت قيادتها في قطاع غزة بيد أحمد ياسين.

في عام 1973، ساعد اليازوري ياسين في تأسيس جمعية المجاهدين الإسلاميين، وفي عام 1975 تم فصله من وظيفته في الشفاء ليفتتح صيدلية خاصة به.

كان عضوًا في اللجنة التنفيذية للهلال الأحمر في قطاع غزة، ومن 1981 1985 كان عضوًا في نقابة الأطباء في قطاع غزة. كما عمل محاضرًا في الجامعة الإسلامية بغزة .

في عام 1984 بعد اعتقال ياسين، تم تعيين اليازوري أمينًا عامًا للمجاهدين. أطلق سراح ياسين من السجن عام 1985 كجزء من اتفاقية جبريل، لكن عند عودته إلى غزة أعلن استقالته من رئاسة المجاهدين، فواصل اليازوري في منصبه أمينًا عامًا للمجاهدين.

أسس اليازوري مع رفاقه حركة حماس عند اندلاع الانتفاضة الفلسطينية الأولى، وكان مسؤولاً عن أنشطة حماس في مدينة غزة. في سبتمبر 1988، تم اعتقال اليازوري كجزء من موجة اعتقالات إسرائيلية ضد شخصيات بارزة في حماس وحكم عليه بالسجن لمدة 27 شهرًا.

في يناير 1991، أطلق سراحه من السجن وعاد للعمل كسكرتير عام وقائد سياسي رفيع المستوى لحركة حماس .

وفاته
تُوفي في 11 فبراير 2021.

المراجع

أعضاء حركة المقاومة الإسلامية (حماس)
خريجو جامعة القاهرة
دعاة فلسطينيون
سياسيون فلسطينيون
صيادلة فلسطينيون
مسلمون فلسطينيون

إبراهيم اليازوري


L'éparchie d'Abu Qurqas des Coptes  est une église particulière de l'Église catholique copte.

La cathédrale du diocèse est la cathédrale Saint-Antoine et Saint-Paul à Abu Qurqas.

Territoire

Histoire
Elle a été érigée le  à partir du territoire de l'éparchie de Minya.

Éparques
 Bechara Giuda OFM

Notes et références

Liens externes

Abu Qurqas
Diocèse catholique en Égypte
Diocèse érigé par François
Fondation en 2020

Éparchie d'Abu Qurqas des Coptes


Polites, Yunan mitolojisinde Troya Kralı Priamos'la Hekabe'nin oğlu.

Troya Savaşı'nın ilk yıllarında Akhilleus'le karşılaşan kardeşi Troilos'un yardımına koşmuştur, Gemilerin yakınında yapılan çarpışmalarda büyük yararlılıklar göstererek Ekhios'u öldürmüş ve yaralı kardeşi Deiphobos'u savaş alanından kaçırmıştır. Şehir düştüğünde Neoptolemos tarafından öldürülmüştür.

Truva Savaşı'ndaki kişiler

Polites


BackupPC es un software libre de respaldo disco-a-disco, con una interfaz web. El software es multiplataforma, y puede ejecutarse en cualquier sistema tipo Linux, Solaris o servidor basado en Unix. No se requiere el uso de clientes, ya que el servidor es en sí mismo el cliente para múltiples protocolos que son manejados por otros servicios nativos del sistema operativo. En 2007, BackupPC fue mencionado como uno de los tres software de respaldo de código abierto más conocidos, a pesar de que es una de las herramientas que son "asombrosas, pero que desafortunadamente, si nadie habla de ella, nunca nadie oirá de ella".

La desduplicación de datos reduce el espacio necesario para almacenar los respaldos en la piscina de discos. Es posible utilizarlo como una solución D2D2T, si la función de archivado de BackupPC es usada para respaldar el pool de disco a cinta. BackupPC no es un sistema de respaldo a nivel de bloque, como puede ser Ghost4Linux, pero realiza respaldos y restauraciones a nivel de archivos. No es adecuado para el respaldo de imágenes de disco o partciones en crudo.

BackupPC incorpora un cliente SMB que puede ser utilizado para respaldar recursos compartidos de red de computadoras que ejecutan Windows. Paradójicamente, bajo esa configuración, el servidor BackupPC puede ser ubicado detrás de un cortafuegos NAT, mientras que la máquina Windows opera sobre una dirección IP pública. Si bien esto puede no ser recomendable para tráfico SMB, es más útil para servidores web que estén corriendo SSH con GNU tar y rsync, ya que permite a BackupPC ser ubicado en una subred separada de la DMZ de los servidores.

Está publicado bajo una licencia Licencia Pública General GNU.

Protocolos Soportados

Soporta NFS, SSH, SMB y rsync

Puede respaldar sistemas tipo Unix con soporte nativo para ssh y tar o rsync, como Linux, BSD, y Mac OSX, como también recursos compartidos Microsoft Windows con una mínima configuración.

En Windows, implementaciones de tercar parte de tar, rsync, y SSH (como por ejemplo Cygwin) son requeridas para utilizar dichos protocolos.

Elección de Protocolo

LA elección entre tar y rsync es dictada por el hardware y ancho de banda disponible al cliente. Clientes respaldados por rsync usan considerablememte más tiempo de CPU que clientes que usan tar o SMB. Clientes que usan SMB o tar consumen un ancho de banda considerablemente mayor que los que usan rsync. Esas relaciones de compromiso son inherentes a la diferencia entre los protocolos. Usar tar o SMB transfiere cada archivo enteramente, usando poca CPU pero ancho de banda máximo. El método rsync calcula sumas de verificación para cada archivo en el cliente y el servidor, en una manera que permite transferir únicamente las diferencias entre los dos archivos; esto usa más recursos de CPU, pero minimiza el ancho de banda.

Almacenamiento de Datos
BackupPC usa una combinación de enlaces duros y compresión para reducir el espacio en disco total usado para archivos. Al primer respaldo completo, todos los archivos son transferidos al servidor, opcionalmente comprimidos, y son comparados. Los archivos que son idénticos son enlazados de manera dura, lo que solo usa una entrada adicional de directorio. El resultado es que un administrador del sistemas podría realizar una copia de seguridad de diez ordenadores portátiles de Windows XP con 10 GB de datos cada una, y si 8 GB se repiten en cada máquina (archivos binarios de Office y Windows) se vería como necesarios 100 GB, pero solo 28 GB (10 GB x 2 + 8 GB) serían utilizados. La compresión de los datos en el back-end reducirá aún más ese requisito.

Al navegar entre las copias de seguridad, las novedades de las copias de seguridad incrementales se integran con la copia de seguridad completa anterior. Volviendo cada copia de seguridad una copia completa y total de los datos de cara al usuario.

Rendimiento
Una copia de seguridad de una unidad SMB remota suele alcanzar tasas de transferencia de 3–4 Mbit/s.. Un disco local empleado como depositario de las copias puede operar a velocidades de 10+ Mbit/s, en función del rendimiento de la CPU..
Naturalmente, una CPU más rápida facilitará la compresión y la generación de la suma de verificación MD5. Las tasas de transferencia por encima de 13 MB/s están al alcance de redes Gigabit cuando se realizan copias de respaldo de un cliente Linux usando rsync sobre SSH, aun cuando el dispositivo de destino no sea local.

Forks y proyectos relacionados

 BackupAFS (anteriormente BackupPC4AFS) es una versión de BackupPC parcheada para realizar copias de seguridad de volúmenes AFS u OpenAFS en el disco local de un servidor de copias de seguridad o en un RAID conectado. Soporta todas las características de BackupPC, incluyendo los volcados completos e incrementales de varios niveles, la expiración exponencial y la configuración a través de archivos conf o una interfaz web. Cuando se realizan copias de seguridad completas de volúmenes AFS de varios gigabytes, no son infrecuentes las velocidades de 24-35 megabytes por segundo a través de gigabit ethernet.
 BackupPC SME Contrib es un complemento de SME Server que permite la integración de BackupPC en la interfaz de usuario de SME.
 La edición comunitaria de Zmanda de BackupPC ha añadido la capacidad de utilizar FTP, así como otros parches que forman parte de la versión 3.2.0 de la línea principal.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial

 BackupPC Wiki
 Tutoriales  BackupPC

Almacenamiento informático
Software libre
Programas hechos con Perl

BackupPC


Clara Petacci, (rođ. Claretta Petacci, Rim, 28. veljače 1912. — Giulino di Mezzegra, Lombardija, 28. travnja 1945.) bila je Talijanka, pripadnica rimske više klase. Najpoznatija je po tom što je 1939. postala ljubavnica 29 godina starijeg talijanskog diktatora Benita Mussolinija.

U travnju 1945., pripadnici talijanskog pokreta otpora, uhitili su Mussolinija. Petacci je ponuđen slobodan prolaz, no ona je izabrala ostanak s Mussolinijem.
Kada su partizani 28. travnja streljali bivšeg diktatora, navodno ga je ona htjela zaštiti svojim tijelom. Mrtva tijela Mussolinija i Petacci, odvežena su u Milano, gdje su ih partizani na Piazzale Loreto objesili naglavačke za željeznu gredu nedaleko benzinske crpke.

Izvori

Životopisi, Rim

Clara Petacci


إيفان ماركانو  (مواليد 23 يونيو 1987 في سانتاندير - إسبانيا) لاعب كرة قدم إسباني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى خيتافي الإسباني منذ 2010 في مركز قلب الدفاع كما يجيد اللعب في مركز الظهير الأيسر .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في اليونان
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم رجالية إسبان مغتربون
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون إسبان مغتربون في البرتغال
رياضيون إسبان مغتربون في اليونان
رياضيون إسبان مغتربون في إيطاليا
رياضيون إسبان مغتربون في روسيا
رياضيون من سانتاندير
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثالثة
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية ب
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري البرتغالي الدرجة الأولى
لاعبو الدوري البرتغالي الممتاز
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو الدوري اليوناني
لاعبو أولمبياكوس
لاعبو بورتو
لاعبو بورتو ب
لاعبو راسينغ سانتاندير
لاعبو رايو كانتابريا
لاعبو روبين كازان
لاعبو روما
لاعبو كرة قدم إسبان
لاعبو كرة قدم إسبان مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية إسبان
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في البرتغال
لاعبو كرة قدم مغتربون في البرتغال
لاعبو كرة قدم مغتربون في اليونان
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم من سانتاندير (إسبانيا)
لاعبو كرة قدم من منطقة كانتابريا
لاعبو منتخب إسبانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو نادي خيتافي
لاعبو نادي فياريال
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1987
مواليد في سانتاندير

إيفان ماركانو


Tsentralni  es un jútor del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en la orilla izquierda del río Labá (poco después de su formación), de la cuenca del Kubán, 12 km al sur de Mostovskói y 170 km al sureste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 285 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Perepravnenskoye.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Центральный (Мостовский район Краснодарского края).
 Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net

Localidades del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar

Tsentralni (Mostovskói, Krasnodar)


Verona Beach State Park is a  state park located on the eastern shore of Oneida Lake in the Town of Verona, Oneida County, New York.  The park is located on NY 13 northwest of the City of Oneida and south of Sylvan Beach. Oneida Creek enters the Oneida Lake south of the park.

History
Prior to being purchased by New York State in the 1940s, much of the area that would become the park was a privately owned tract known as Nabor's Grove. Many large trees were preserved under private ownership, contributing to the mature forest that is found on much of the park's property today.

In 1944, the New York State Council of Parks approved the initial acquisition of land for Verona Beach State Park. By 1962, 59 lots comprising  had been purchased at a cost of $276,300. The final acres, purchased in 1969–70, increased the park's size to  for a total cost of $288,888 or roughly $166 per acre.

The park is operated by the New York State Office of Parks, Recreation and Historic Preservation (Central Region).

Facilities

The park, set on  along the eastern shore of Oneida Lake and featuring a diverse wetland habitat, offers facilities for a variety of outdoor activities.

The park offers a  long supervised beach, bathhouse, concession stand, an enclosed picnic pavilion and three picnic shelters, 46 campsites with a recreation building, and numerous picnic sites. There are  of nature trails for hiking and  of horseback and mountain bike trails which become cross-country ski and snowmobile trails during the winter. Hunting for deer, small game, and waterfowl is also permitted, as is fishing and ice fishing.

In 2013, $4.3 million in improvements were announced for Verona Beach State Park, including a new bathhouse, a new food concession, an enclosed picnic pavilion, three picnic shelters to replace the park's temporary rental tents, and a reconstructed parking area.

The park has about 35 seasonal employees. It is open for daily use through Labor Day, after which the beach is closed, although the campgrounds are open through Columbus Day in October and hiking trails remain open year-round. Daily use fee is $7 per car. The beach is open from 11 a.m. to 7 p.m. daily during the summer months.

See also
 List of New York state parks

References

External links

 New York State Parks: Verona Beach State Park
 Verona Beach State Park map

State parks of New York (state)
Parks in Oneida County, New York

Verona Beach State Park