صبحي صالح موسي أبو عاصي مواليد 19 سبتمبر 1953 محافظة الغربية محامي وحقوقي مصري، محامى بالنقض والإدارية العليا وكان ضمن الكتلة البرلمانية لنواب الإخوان المسلمين في الدورة البرلمانية 2005/2010، عاد بعدها عضوًا لمجلس الشعب المصري بعد انتخابات برلمانية أعقبت الثورة في 2011.

نشأته
ولد بقرية محلة زياد –محافظة الغربية– وهو الأخ الأوسط لخمسة أشقاء غيره. توفى والده وهو في الرابعة وبضعة أشهر من عمره وتكفلت أمه بتربيتهم جميعا. التحق بالدراسة الابتدائية في عام 1959، واتم دراسته الاعدادية في العام الدراسي 1968/1969، التحق بالمدرسة الثانوية التجارية بالمحلة الكبرى، وحصل على دبلوم المدارس الثانوية التجارية في العام الدراسي 1970/1971 بتفوق وتقدم بأوراقه لمكتب تنسيق الدبلومات الفنية ورشحه مكتب التنسيق لمعهد السكرتارية والإدارة بالعباسية –كما اتيحت له فرصة امتحان المعادلة للالتحاق بكلية التجارة–جامعة الإسكندرية، ونظرًا لأنه لم يكن لديه أي رغبات أو طموحات "إلا ان يكون محاميا"، كما ذكر. فصرف النظر عن ذلك كله وأصر على المضى قدما لتحقيق طموحه بالبحث عن عمل واستكمال دراسته.

وحتى يستطيع الحصول على عمل ودخل مناسب التحق بمدرسة الشئون المالية العسكرية، وبعد تخرجه فيها الحق للعمل بالآدارة المالية للقوات البحرية بوظيفة (مراجع مالى)بقسم الحسابات، بدرجة (صول) وفي هذه الأثناء عاود طموحه، حيث حصل على الثانوية العامة –القسم آدبى- من مدرسة الرمل الثانوية في العام الدراسي 1973/1974 ومنها لكلية الحقوق–جامعة الإسكندرية؛ ليحقق امل الطفولة وتخرج لاحقًا منها في دور مايو 1979، ليلتحق بمكتب تدريب، حتى افتتح مكتبه الخاص، ومنذ ذلك التاريخ وهو يعمل بالمحاماة.

تعرف على الإخوان المسلمين عقب خروجهم من سجون عبد الناصر –بعد وفاة الأخير– ما بين عامي 1976,1975، وكان بعدها ضمن من ألقي القبض عليهم عقب مقتل الرئيس السادات عام 1981. انهى خدمته العسكرية وتفرغ للمحاماة حيث افتتح لنفسه مكتب بالرمل -نقله بعد ذلك إلى المنشية-، ومكتبه حاليًا بمنطقة مصطفي كامل، هذا وقد مارس العمل النقابى منذ عام 1988 حتى 2004.

العمل العام
 عضو مجلس نقابة المحامين بالإسكندرية ومقرر لجنة الشريعة الإسلامية من 1989 إلى 1993.
 عضو مجلس نقابة المحامين بالإسكندرية ومقرر لجنة الشريعة الإسلامية وأمين الصندوق 1993 وحتى فرض الحراسة عام 1997
 وكيل نقابة المحامين بالإسكندرية ومقرر لجنة الشريعة الإسلامية من 2000 إلى 2004.
 عضو مجلس نقابة المحامين العامة بمصر - ومقرراللجنة السياسية من 2004 حتى 2011.
 نائب بمحلس الشعب المصري دورة 2005 حيث يمثل دائرة الرمل بالإسكندرية بعد هزيمته للسيد خالد أبو إسماعيل مرشح الحزب الوطني الديموقراطي الذي استعان برئيس لجنة السياسات جمال مبارك في دعايته الانتخابية في مؤتمر انتخابي ضخم لم يجن بعده إلا الهزيمة أمام صالح.
 هُزم في انتخابات مجلس الشعب لدائرة الرمل عام 2010 بعد تزوير فاضح لصالح مرشح الحزب الوطني.
 تم اختياره في لجنة اعادة صياغة الدستور المصري التي تم اختيارها من قبل المجلس الأعلى للقوات المسلحة بعد سقوط نظام مبارك في أعقاب قيام ثورة 25 يناير.
 انتخب عضوًا لمجلس الشعب المصري في الانتخابات البرلمانية التي أعقبت الثورة المصرية، والتي فاز فيها حزبه الجديد الحرية والعدالة المنبثق عن جماعة الإخوان المسلمين بأكثر من ثلث المقاعد.
 عُين عضوا بمجلس الشورى عام 2012، ضمن 90 عضوا تم تعيينهم من قبل الرئيس محمد مرسي.

دراسات في السيرة على شرائط كاسيت
 سلسة خطب صور من حياة الرسول 40 حلقة.
 بنات النبى 8 حلقات
 بالإضافة إلى مجموعة كبيرة من الخطب والمحاضرات (ألف خطبة تقربيا).

الإسهامات الفكرية: له عدة مؤلفات منها:

 العلمانية في قفص الاتهام
 بحوث في الاعتقالات
 (كيف ننصرهم..؟) بحث في دعم الانتفاضة
 القوانين الاستثنائية والمحاكم الخاصة في مصر (تحت الطبع)
 دراسة في قانون الطوارئ (بحث مقدم لنقابة المحامين العامة)
 محاكم أمن الدولة طوارئ بين الإلغاء والإبقاء
 قانون محكمة الأسرة نهاية أم بداية
 له عدة محاضرات في القضية الفلسطينية
 صناعة
 الدولة الإسلامية بين الدولة المدنية والدولة الدينية.
 عدم دستورية محاكمة المدنيين امام المحاكم العسكرية.
 لسنا بحاجة لقانون جديد لمكافحة الإرهاب.
 وهم الديمقراطية الأمريكية.
 الشرطة في خدمة الشعب وعلى المتأفف الاستقالة.
 جريمة التعذيب في الشريعات المصرية.
 فن المرافعات.

الاعتقالات
تم اعتقاله في 22 أبريل 2003 في القضية رقم 814 لسنة 2003 التي اعتقل بها جميع أعضاء المكتب الإداري للإخوان المسلمين بالإسكندرية ولم يكن صالح بين المجتمعين إلا أن مباحث أمن الدولة توجهت لمنزلة وألقت القبض عليه وقامت بضمه للقضية.
قبض عليه مجددا في 31 أغسطس 2013 بمنظقة برج العرب بالإسكندرية، ووجهت له اتهامات تتعلق بأحداث العنف عند مسجد القائد إبراهيم، وتم نقله إلى سجن الغربانيات.

انظر أيضاً
 جماعة الإخوان المسلمين
 لجنة التعديلات الدستورية في مصر 2011

المصدر

وصلات خارجية
 الموقع الشخصي للنائب صبحي صالح

 صبحي صالح عضو مجلس الشعب ومدي شرعية المحاكم العسكرية

 مدونة غير رسمية لتغطية نشاط النائب صبحي صالح
 مضابط النائب، مجلس الشعب المصري
 السيرة الذاتية للنائب

أشخاص شاركوا في ثورة 25 يناير
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من الإسكندرية
أعضاء الجمعية التأسيسية للدستور المصري
أعضاء مجلس الشعب المصري 2005
أعضاء مجلس الشعب المصري 2012
إخوان مسلمون مصريون
حقوقيون مصريون
سياسيو حزب الحرية والعدالة
قادة الإخوان المسلمين
محامون مصريون
مواليد 1373 هـ
مواليد 1953
نقابيون مصريون

صبحي صالح


Zimbabveanska vaterpolska reprezentacija predstavlja državu Zimbabve u međunarodnom športu muškom vaterpolu.

Nastupi na velikim natjecanjima

Razvojni trofej FINA-e u vaterpolu

 2019.: deveto mjesto

Utakmice

prvo kolo po skupinama Razvojnog trofeja FINA-e, 8. listopada 2019.
 -  26:5

drugo kolo po skupinama Razvojnog trofeja FINA-e, 9. listopada 2019.
 -  2:18

treće kolo po skupinama Razvojnog trofeja FINA-e, 10. listopada 2019.
 -  6:17

peto kolo po skupinama Razvojnog trofeja FINA-e, 12. listopada 2019.
 -  21:8

utakmica za deveto mjesto na Razvojnom trofeju FINA-e, 13. listopada 2019.
 -  30:3

Izvori

Vaterpolske reprezentacije
Zimbabveanske reprezentacije


An Mystacidium gracile in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni William Henry Harvey. An Mystacidium gracile in nahilalakip ha genus nga Mystacidium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mystacidium

Mystacidium gracile


Ivar Kreuger (født 2. marts 1880 i Kalmar, død 12. marts 1932 i Paris) var en svensk civilingeniør, finansmand, entreprenør og industrimand. Hans vækst og fald var omfattet af stor interesse i samtiden, og i omfang bliver det hævdet, at man ikke så noget lignende før Enron-skandalen i 2001.

Baggrund
Sikkerhedstændstikken blev udviklet i Sverige, og tændstikeksporten derfra næsten tredobledes fra 1870 til 1900. Kreugers far ejede flere tændstikfabrikker, og familien var velstående. Kreuger havde gode forudsætninger for at komme frem i livet: Han havde en fotografisk hukommelse og kunne gentage en prædiken ordret efter at have hørt den i kirken; han kunne smugkigge på eksamensopgaver, som lå på lærerens kontor og der efter gengive dem ordret til andre elever, og en gang, da han gik forbi slottet, skal han have sagt, at han ville have et lignende et en dag. Som nyuddannet ingeniør arbejdede han sig fra 1899 gennem USA, Mexico og Cuba. Han var en af 11 ingeniører på et broprojekt nær Vera Cruz i Mexico, hvor kun de to overlevede gulfeber. Senere drog han til Sydafrika for at deltage i bygningen af Carlton hotel i Johannesburg. Tilbage i Sverige i 1907 etablerede han et entreprenørselskab, Kreuger & Toll, angivelig det første i Sverige som garanterede mod forsinkelser og omkostningsoverskridelser. Blandt firmaets projekter var opførelsen af Stockholms rådhus og Stockholm Olympiastadion. Selskabet ekspanderede til andre lande og brancher, og Greta Garbos første filmoptræden var i en produktion finansieret af Kreuger.

Tændstikimperiet

I 1915 var ti selskaber samlet under Kreuger som Forenede Svenske Tændstikfabrikker. 1. verdenskrig komplicerede svensk adgang til fosfor og kaliumklorat, men Kreuger sikrede sig bedre forsyninger end de andre fabrikker og overtog efterhånden sin hovedkonkurrent, Jönköping-Vulcan. De to selskaber blev slået sammen til Svenska Tändsticks AB. Kreuger bekostede sig et hovedkontor i marmor og bronze ikke langt fra Stockholms slot.

I tiden efter 1. verdenskrig var Kreuger en af de mest kendte og mægtigste forretningsmænd i Europa. Han stod for 2/3 af verdens tændstiksproduktion, det vil sige at han kontrollerede omkring to hundrede tændstikfabrikker i over 35 lande; deraf tilnavnet "tændstikkongen". Han havde et lovfæstet monopol i femten lande, og dominerede markedet i yderligere ti lande. På hans tid havde fx Peru en mængde provokatører som bad folk, helst udlændinge, om ild. Hvis offeret fremdrog tændstikker, som ikke kom fra monopolet, eller en lighter, lød boden på flere tusinde amerikanske dollar, deraf halvparten til provokatøren.

I Belgien overtalte Sven Huldt en række tændstikproducenter til at samles i en gruppe under Huldt selv for at stå bedre imod Svenska Tändsticks. Straks efter solgte Huldt ud til Kreuger. I lande, hvor myndighederne holdt på sine tændstiksmonopoler, var fremgangsmåden anderledes. Kreuger overtog monopolet i Tyrkiet, Jugoslavien, Guatemala, Ecuador og Peru i bytte mod finansiering af lån. Kreuger modtog Frankrigs højeste udmærkelse efter at have lånt landet 75 millioner franc. Han havde boliger i Stockholm, Paris og New York, og hans amerikanske selskab, International Match Corporation, indbragte ham 145 millioner dollar totalt. Under oversejlingen med "Berengaria" imponerede Kreuger ved at leje skibets radiosender og -modtager således, at ingen andre kunne sende eller modtage meldinger under overfarten.

Kreuger benyttede sig i stor grad af stråselskaber. I 1920-erne havde han omkring fire hundrede selskaber registrerede i Vaduz i Liechtenstein, og lignende steder med minimal kontrol. Ikke engang selskabernes direktører eller revisorerne blev informerede om transaktionerne. Selv Kreugers personlige assistent, Kristor Littorin, vidste "ikke mere end elevatordrengen", afslørede efterforskerne senere. Kreuger beundrede Napoleon Bonaparte, som ikke holdt krigsråd med begrundelsen, at "én førsteklasses hjerne er nok for en hel hær". International Match virkede også tillidsvækkende, da udbyttet på 11 % blev punktligt udbetalt. Stillede nogen spørgsmål ved det hele, remsede Kreuger roligt op fakta og tal, men opgav dem aldrig skriftligt. I 1924 fortalte han styret, at Spanien sagde sig villig til at betale 16 % rente på et lån på 124 millioner pesetas, men den eneste, som fik låneaftalen at se, syntes, at den så falsk ud, med en upræcis datering, "januar 1925".

Finansielle problemer

I perioden 1925-1930 organiserede Kreuger store lån fra USA til ulige europæiske lande, hvilket bidrog til genrejsningen efter krigen, og blot to dage efter "sorte torsdag" underskrev han en låneaftale med Tyskland. Han holdt skjult, at også han havde fået alvorlige problemer efter børskrakket i 1929, og præsident Herbert Hoover modtog ham jævnligt i "Det hvide hus" for at diskutere datidens finanskrise. I 1931 skaffede han sig positiv omtale ved at betale 150.000 dollar mere i skat end han var pålagt. Boston-selskabet Lee, Higginson & Co havde imidlertid fattet mistanke og sendte kundeansvarlig Donald Durant til Stockholm for at undersøge forholdene nærmere. Kreuger arrangerede et bal hvortil det kom kendte folk og diplomater, men siden viste det sig, at mange havde været hyret til begivenheden. En af de ledende direktører i International Match, Percy Rockefeller, kom for at få selvsyn. Under samtalen på Kreugers kontor blev Kreuger ringet op af Stanley Baldwin, Stalin og Henri Poincaré. Rockefeller lod sig imponere og sagde efterfølgende til kollegerne: "Vi er heldige som er associerede med Ivar Kreuger." Først senere blev det afsløret, at Kreuger havde talt ind i en tavs telefon. Han forfalskede italienske obligationer for 143 millioner dollar, en svindel så skødesløst udført at den samme signatur (for finansdirektør Giovanni Boselli) var skrevet med forskellig skrift. Kreuger lånte også flere gange på samme underliggende papir, eller han gav en bankchef en bunke sedler og bad om kvittering på et beløb. Når eftertællingen viste, at beløbet var langt lavere, ville Kreuger undskylde sig og tage imod en ny kvittering, men i mellemtiden havde han allerede gjort brug af den første til at skaffe sig fornyet tillid.

Enden

Kreugerkoncernen havnede på grund af disse og andre samvirkende faktorer i en vanskelig økonomisk krise, som havde baggrund i det tidligere sammenbrud på det amerikanske aktiemarked i oktober 1929. Kursen på Kreuger & Tolls deltagerobligationer faldt på New York-børsen fra sin højeste notering i marts 1929 på over 46 dollar til 4,5 dollar mod slutningen af 1931. Den lave aktiekurs gjorde det umuligt at udstede nye aktier, og den udenlandske kapitaltilførsel ophørte. Da de udenlandske banker i efteråret 1931 begyndte at opsige Kreuger & Tolls lån, blev selskabets likviditetskrise akut, og i begyndelsen af 1932 blev Kreuger tvunget til at forsøge at modvirke yderligere baisse-spekulationer på aktiemarkederne gennem støtteopkøb af egne aktier i selskabet.

Efterhånden ville det være blevet umuligt at skjule det, som foregik. Kreuger ejede en større aktiepost i L.M. Ericsson, et ledende firma inden for telefonudstyr. ITT ønskede først at købe posten for 11 millioner dollar, men trak sig. Det blev enden for Kreuger, som fik et mindre slag og der efter valgte at skyde sig. En gennemgang ved Price Waterhouse viste, at både Kreuger & Toll og International Match var konkurs. Kravene mod dødsboet var til sidst på over en milliard dollar. Dette var mere end Sveriges samlede statsgæld. Selvmordsraten i Sverige gik op, og statsministeren måtte træde tilbage.

Ivar Kreugers død

Ivar Kreuger blev fundet død 12. marts 1932 i sin lejlighed i 5 Avenue Victor Emanuel III (nu Avenue Franklin D. Roosevelt) i Paris. De, som først kom ind i lejligheden og kunne konstatere fakta, var Karin Bøckman (Kreugers sekretær) og Krister Littorin, vicepræsident for Kreuger & Toll, som der efter ringede til politiet. Omstændighederne omkring hans død er ikke blevet fuldt ud afklarede, hovedsagelig på grund af mangler i det franske politis efterforskning inde i lejligheden. Ved siden af liget lå der en 9 mm automatpistol. Politiet konkluderede, sammen med en kompetent læge, at Kreuger havde begået selvmord en gang mellem klokken 10.45 og 12.10 den 12. marts, mens hans franske hushjælp, Mademoiselle Barrault, var ude og handle. På pulten lå en tyk konvolut adresseret til Krister Littorin med tre forskellige konvolutter inden i, én adresseret til Littorin, de to andre til Ivar Kreugers søster Britta og til Sune Scheele. Brevet til Littorin, som af uklare grunde var skrevet på engelsk, selv om han var Kreugers nærmeste svenske ansatte, lød således:

I have made such a mess of things that I believe this to be the most satisfactory solution for everybody concerned. Please, take care of these two letters also see that two letters which were sent a couple of days ago by Jordahl to me at 5, Avenue Victor Emanuel are returned to Jordahl. The letters were sent by Majestic. – Goodbye now and thanks. I K.

Noter

Eksterne henvisninger

 Litteraturoversigt, Ivar Kreuger

Erhvervsfolk fra Sverige
Medlemmer af Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Personer der har begået selvmord
Personer fra Kalmar

Ivar Kreuger


Kleve er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Kirchspielslandgemeinden Eider i den nordlige del af Kreis Dithmarschen. Kreis Dithmarschen ligger i den sydvestlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Navnet Kleve kommer af Klint eller en stejl kyst. Skråningen fra gesten til Ejdermarsken, er et levn fra den sidste istid. Det højeste punkt i Kleve er Mühlenberg der er 15 moh. og det laveste punkt ligger i Ejdermarsken ved Lütjenmoor og er 0,6 moh.

Nabokommuner
Nabokommuner er (med uret fra nord) kommunerne Drage (i Kreis Nordfriesland) samt Hennstedt, Fedderingen, Schlichting og Sankt Annen (alle i Kreis Dithmarschen).

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Dithmarschen

Kleve (Dithmarschen)


منطقة عفرين منطقة سورية إدارية تتبع محافظة حلب ومركزها مدينة عفرين، بلغ تعداد سكان المنطقة 172,095 نسمة حسب التعداد السكاني لعام 2004.

نواحي منطقة عفرين

المراجع

منطقة عفرين
عفرين

منطقة عفرين


Republička nogometna liga Bosne i Hercegovine – Jug je bila liga jedna od tri skupine "Republičke nogometne lige Bosne i Hercegovine", četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1990./91. Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bila "Lokomotiva" iz Mostara.

Ljestvica

 U slučaju neriješenog rezultata se izvodilo raspucavanje jedanaesterca te bi pobjednik dobio 1 bod, a poraženi u raspucavanju bi ostao bez bodova
 Lištica – tadašnji naziv za Široki Brijeg
 Pucarevo – tadašnji naziv za Novi Travnik
 "Mladost Dubint" iz tadašnje Lištice uprvom dijelu sezone nastupala pod nazivom "Mladost"

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Republička nogometna liga Bosne i Hercegovine

Vanjske poveznice

Izvori

 nk-sirokibrijeg.com, Miljenko Karačić: Zlatne godine - Šest desetljeća nogometa u Širokom Brijegu, Široki Brijeg, 2008., str. 89-92, preuzeto 21. svibnja 2019.

1990-91 Jug
 Jug
1990-91 Jug

Republička nogometna liga Bosne i Hercegovine – Jug 1990./91.


Murder party, une forme de jeu de rôle grandeur nature
 Murder Party, film américain de Jeremy Saulnier sorti en 2007
 Murder Party, film français de Nicolas Pleskof sorti en 2022

Homonymie de titre

Murder Party (homonymie)


كليك  هو فيلم أمريكي كوميدي وخيال علمي للمخرج فرانك كوراكي وكتبه ستيف كورين ومارك وكيف. كليك يحكي قصة مايكل نيومان (آدم ساندلر)، وهو مهندس يعمل فوق طاقته في وظيفته بسبب رئيسه في العمل. يحصل على حاكوم (ريموت) من مهندس غريب الاطوار اسمه مورتي (كريستوفر واكن)، ويكتشف انه يمكنه باستخدام أداة التحكم (الريموت) للسيطرة على الكون من حوله. بدأ التصوير في أواخر عام 2005 وانتهى في أوائل عام 2006. وكان عرض الفيلم في أمريكا الشمالية في 23 يونيو 2006 من قبل شركة أفلام كولومبيا. ورشح الفيلم لجائزة الأوسكار لأفضل ماكياج.

القصة
 مايكل نيومان (آدم ساندلر) مهندس معماري متزوج لفترة طويلة من دونا (كيت بيكينسيل) ولهما طفلين بين وسمانثا. ويتم الضغط على مايكل من رئيسه السيد أمر (ديفيد هاسلهوف) في مناسبات عديدة ولذلك يضحي مايكل بوقت عائلته للعمل لمنحهم كلمايردون ولذي فقده عندما كان صغيرا.
وفي ليلة واحدة يفقد مايكل أعصابه في كمية من أدوات التحكم في البيت، ويذهب بحثا عن أداة تحكم في حمام الغرفة ولكنه لم يجده فينهار وينام، ويستيقظ على وجود علامة «خارجها» هناك، يلتقي بكاتب غامض يدعى مورتي (كريستوفر واكن)، الذين يعطيه أداة تحكم غريبة من نوعها وحذره أنها يمكن أن لاتعيد أبدا إلى الوراء.

 ولكن مايكل يستخذمها ويندهش بقدرتها على توقيف الكون والرجوع إلى البداية فيتجنب بها معارك كلامية مع زوجته دونا وكذلك التخلص من عشاء المنزل للبقاء في العمل، وفي وقت لاحق مورتي يكشف لمايكل بتقديمه إلى المستقبل ويريه أنا عقله يتطور جيدا بينما جسمه أصبح كبيرا وسمينا وذلك بفل العمل.
 بعد محاولات لتدمير شركة أمر يتمنى مايكل أن يصبخ هو الرئيس التنفيذي عام 2007 ويحرك جهاز التحكم فياخذه إلى 2017. مايكل هو الآن المدير التنفيذي، ولكنه سمين، يعيش وحده، اطفاله أصبحوا مراهقين ويكرهونه وقد تطلق من دونا. مايكل يزور منزله القديم فيهجك عليه كلبه ويضرب رأسه. وبعد الدروس والعبر يأخذه مورتي إلى ست سنوات إلى المستقبل ويريه أنه لم يمكن صحيا في يوم واحد من تلك السنوات المستقبلية وأراه كيف أن
دونا تزوجت من بعده مدرب بن القديم للسباحة واسمه بيل.
 وبعد أخذ ورد يطلب مايكل من مورتي أخذه إلى وقت مناسب في المستقبل ويأخذه لعرس ابنه بن وفي وسط لعرس يسمع مايكل ابنته سامانثا تقول لبيل أبي ويتسبب ذلك في صدمة قلبية ومورتي يقول له أنه اختار طريقه بنفسه وليس هناك شيء يمكنه القيام به حيال ذلك. عائلة مايكل تصل إلى المستشفى وبن يقول أنه قطع شهر العسل لزيارة والده في المستشفى ولكنه قرر أنه يجب مواصلة العمل ولايريد أن يحصل له نفس أخطاء أبيه ولكن مايكل يندفع إليه والممرضات تمنعانه ويتجاهل وصايا مورتي بإنه سيموت إذا لم يكن موصلا بألات المستشفى، مايكل يصل ويقنع عائلته وعائلة بن أن تأتي أولا، وأنه يطمئن بقيتهم أنه يحبهم وثم يمر بعيدا.
وبعدها يأتي وميض أبيض، ومايكل يستيقظ في الوقت الحاضر على السرير ويتذكر ماحدث له ويفهم أنه أعطي له فرصة أو أن الأحداث كان جميعها أحلام.وبعد ذلك يطمئن دونا، بن، وسامانثا من أن حبه لهم كبير وأنه لن يضحي بهم للعمل مرة أخرى. ويتلقى مايكل مذكرة من مورتي ويبتسم ويلقي بها في سلة المهملات ويذهب لبدء حياته الجديدة مع عائلته.

الشخصيات
 آدم ساندلر - مايكل نيومان
 كيت بيكينسل - دونا نيومان
 كريستوفر واكن - مورتي
 دافيد هايسلهوف - جون أمر
 هنري ونكلر - والد مايكل
 جولي كافنر - والدة مايكل
 شون أستين - زوج دونا الجديد
 جينيفر كوليدج -جانين، صديقة دونا المفضلة
 جوزيف كاستانون - ابن مايكل بن وعمره 7 سنوات
 تاتم ماكاكان - ابنة مايكل سامانثا ومرها 5 سنوات
 جونا هيل - بن وعمره 17 سنة
 لورين نيكلسون - سامانثا وعمرها 15 سنة
 جاك هوفمان - بن وعمره 30 سنة
 كايتي كاسيدي - سامانثا وعمرها 28 سنة
 كاميرون موناجان - كيفين أديول صديق بن المفضل
 راشيل دارتش - أليس/ألن
 صوفي مونك - ستايسي
 ميشيل لومباردو - ليندا
 إليوت شو - بينغ وو
 تيري كروس - الرجل المغني في السيارة
 جيمس ايرل جونز - الراوي
 روب شنايدر - أمير هابيوبو

الإستقبال النقدي
 الطماطم الفاسدة أعطي الفيلم درجة 32 ٪ على أساس 164 استعراض، وإعطاء فيلم التصنيف متوسط الدرجة هو من أصل 4,8 من 10، مع الإجماع العام أن "آخر سيارة آدم ساندلر تقترض دون خجل من انها حياة رائعة والعودة إلى المستقبل جميل جدا، أعطى ميتاكريتيك درجة 45 من أصل 100 مما يشير إلى أنها ردود فعل متباينة أو متوسطة.

شباك التذاكر
 بتاريخ 3 يونيو 2007، حقق الفيلم 137.355.633 $ في الولايات المتحدة و100.325.666 $ دوليا، مع الإجمالي 237.681.299 $ في جميع أنحاء العالم.

الجوائز والترشيحات
 جائزة الأوسكار لأفضل ماكياج
 جوائز اختيار الشعب ل33.كوميديا الفيلم المفضلة (فاز بها).
 جائزة اختيار الأطفال.الفيلم المفضل (فاز بها).
 جائزة اختيار الأطفال.ممثل الفيلم المفضل (فاز بها)

مراجع

وصلات خارجية

الزمن في الأعمال الخيالية
أفلام السفر عبر الزمن
أفلام أخرجها فرانك كوراسي
أفلام أمريكية
أفلام أمريكية في عقد 2000
أفلام أنتجها آدم ساندلر
أفلام أوريجينال فيلم
أفلام إنتاج 2006
أفلام إنتاج كولومبيا بيكتشرز
أفلام باللغة الإنجليزية
أفلام باللغة الإنجليزية في عقد 2010
أفلام تقع أحداثها في 2016
أفلام تقع أحداثها في 2023
أفلام تقع أحداثها في 2034
أفلام تقع أحداثها في المستقبل
أفلام تقع أحداثها في سنة 2006
أفلام تقع أحداثها في سنة 2007
أفلام تقع أحداثها في سنة 2017
أفلام تقع أحداثها في عقد 1960
أفلام تقع أحداثها في عقد 1970
أفلام تقع أحداثها في عقد 1980
أفلام تقع أحداثها في عقد 1990
أفلام تقع أحداثها في عقد 2000
أفلام تقع أحداثها في عقد 2010
أفلام تقع أحداثها في عقد 2020
أفلام تقع أحداثها في عقد 2030
أفلام تقع أحداثها في لوس أنجلوس
أفلام تقع أحداثها في مدينة نيويورك
أفلام تقع أحداثها في نيو هامبشاير
أفلام خيال أمريكية
أفلام خيال علمي أمريكية
أفلام خيال علمي كوميديا درامية أمريكية
أفلام خيال علمي كوميديا درامية عقد 2000
أفلام خيال علمي كوميدية في عقد 2000
أفلام دراما كوميدية أمريكية
أفلام علمية فانتازيا أمريكية
أفلام عن الأحلام
أفلام عن الأسر المفككة
أفلام عن الملائكة
أفلام فانتازيا كوميديا درامية أمريكية
أفلام فانتازيا كوميديا درامية في عقد 2000
أفلام فانتازيا كوميدية أمريكية
أفلام كوميدية أمريكية
أفلام كوميدية خيال علمي أمريكية
أفلام مصورة رقميا
أفلام من إنتاج نيل إتش. مورتيز
أفلام من إنتاج نيل إتش. موريتز
أفلام هابي ماديسون

كليك (فيلم)


Le centre hospitalier de Bigorre (La Gespe), ou centre hospitalier de Tarbes, est un centre hospitalier situé dans le quartier de La Gespe à Tarbes (canton de Tarbes 3), département des Hautes-Pyrénées en région Occitanie.

Histoire
Le centre hospitalier de Bigorre (La Gespe) était situé sur le site de l'Ayguerote, quartier Centre-ville,créé par le roi Louis XIV en , l'hôpital Saint Joseph devient l'hôpital de l'Ayguerote puis le Centre Hospitalier de Tarbes en 1956 et s'agrandit peu à peu jusqu'en .

La construction du nouvel hôpital périurbain, situé au bord du ruisseau de la Gespe, est inauguré le  et devient le site de court séjour du centre hospitalier de Bigorre (La Gespe).

Composition
Le centre hospitalier de Bigorre (La Gespe) a une capacité de , dont :
 Court-séjour : 345 (Médecine : 172, Chirurgie : 72, Urgence : 8, Obstétrique : 21…)

Missions et offre de soins
Offre hospitalière publique pour :
 la chirurgie vasculaire,
 la Chirurgie maxillofaciale et la stomatologie,
 la chirurgie endocrinienne,
 la chirurgie des plaies,
 l'activité médico chirurgicale d'ORL.
 la chirurgie ambulatoire
 la pneumologie
 La pédiatrie
 la cardiologie…

Budget
Quelques chiffres pour 2013:

 son budget principal exploitation ,
 produits versés par l'Assurance Maladie
 recettes diverses
 autres produits de l'activité hospitalière
 Total des investissements (travaux et équipements):

Description
Le ,  le regroupement de trois sites : un site de court séjour (« La Gespe » à Tarbes) et deux sites gériatriques : L'Ayguerote à Tarbes et Vic-en-Bigorre forme le Centre Hospitalier Intercommunal de Tarbes - Vic en Bigorre (CHIC-TV) et le , l'établissement change de nom et devient le Centre Hospitalier de Bigorre (CHB).

Galerie d'images

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Tarbes
 Centre hospitalier de Bigorre (Ayguerote)
 Centre hospitalier (France)

Liens externes
 Site officiel du centre hospitalier de Bigorre (La Gespe)

Tarbes
Centre hospitalier de La Gespe

Centre hospitalier de Bigorre (La Gespe)


Camilla Wandahl (født 9. juli, 1986) er en dansk forfatter. Hun er uddannet folkeskolelærer med linjefag i dansk, tysk og billedkunst fra N. Zahles Seminarium i København. Hendes debutroman, Hjerte i vente, udkom i 2009.

Bibliografi
Camilla Wandahl har skrevet følgende bøger:

 Før og efter Selma, 2018
 Sprækker i virkeligheden – 8 uhyggelige historier fra fantasiens mørke kroge, (i samarbejde med Caroline Ørsum), 2018
 Tvillingefuglene, (i samarbejde med Kirsten Wandahl), 2017
 Alt om at være pige 3. Når alt føles som teater, 2017
 Forræderiske hjerter, (i samarbejde med Sandra Schwartz), 2017
 Troldegrene, (i samarbejde med Anna Margrethe Kjærgaard), 2017
 Alt om at være pige 2. Mens alle andre kysser, 2017
 Et stykke af månen, 2016
 Alt om at være pige 1. Når alle andre (end mig) har fået dét, 2016
 Til min bedste veninde i verden, 2015
 Havets Tåre (samleudgave), 2015
 Havets Tåre 3. Sjælens Bånd, 2015
 Veninder for altid 1-4 (samleudgave), 2014
 Som en tikken under huden, 2014
 Havets Tåre 2. Hjertets Kald, 2014
 Søstre på De Syv Have 6. Den Iskolde Heks, 2014
 Søstre på De Syv Have 5. Det Lilla Monster, 2014
 Ask Konge Taber, 2013
 Havets Tåre (1), 2013
 Søstre på De Syv Have 4. Den Kolde Nøgle, 2013
 Søstre på De Syv Have 3. Den Røde Slange, 2013
 Søstre på De Syv Have 2. Den Magiske Storm, 2012
 Veninder for altid 7. Tøse-sjov, 2012
 Veninder for altid 6. Hunde-ballade, 2012
 Veninder for altid 5. Drenge-kaos, 2011
 Veninder for altid 4. Tammy, 2011
 Veninder for altid 3. Ane, 2010
 Veninder for altid 2. Jose, 2010
 Veninder for altid 1. Ji, 2010
 Et blodigt spil, 2010
 Så fandens forelsket, 2009
 Hjerte i vente, 2009

Referencer

Dansksprogede forfattere fra Danmark
Børnebogsforfattere fra Danmark

Camilla Wandahl


An Scaphosepalum swertiifolium in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Robert Allen Rolfe. An Scaphosepalum swertiifolium in nahilalakip ha genus nga Scaphosepalum, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 S. s. exiguum
 S. s. swertiifolium

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Scaphosepalum

Scaphosepalum swertiifolium


Oelmühle ist ein Gemeindeteil der Stadt Schillingsfürst im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Die Einöde liegt am Ölmühlgraben, einem linken Zufluss der Wörnitz. 1 km südöstlich erhebt sich der Vetschenberg (). Eine Gemeindeverbindungsstraße führt nach Wittum (0,6 km südwestlich) bzw. zur Kreisstraße AN 35 (0,4 km östlich), die am Fischhaus vorbei nach Dombühl (3 km südlich) bzw. zur Staatsstraße 2246 bei Schillingsfürst (0,5 km nördlich) verläuft.

Geschichte
Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Oelmühle dem Steuerdistrikt und der Munizipalgemeinde Schillingsfürst zugeordnet.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Kilian (Schillingsfürst) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach Kreuzerhöhung (Schillingsfürst) gepfarrt.

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Schillingsfürst
Ort im Landkreis Ansbach
Einzelsiedlung

Oelmühle (Schillingsfürst)


Thomas Hammarberg (* 2. Januar 1942 in Örnsköldsvik, Schweden) ist ein aus Schweden stammender Diplomat und Menschenrechtler. Er war zwischen 1. April 2006 und 1. April 2012 Menschenrechtskommissar des Europarats in Straßburg und folgte damit dem ersten Menschenrechtskommissar Álvaro Gil-Robles in seinem Amt.

Beruf und Einsatz für Menschenrechte

Vor seinem Antritt als Menschenrechtskommissar arbeitete Hammarberg mehrere Jahrzehnte für die Durchsetzung und Weiterentwicklung der Menschenrechte, sowohl in Europa als auch weltweit. Er war von 1980 bis 1986 Generalsekretär von Amnesty International, von 1986 bis 1992 Generalsekretär der Nichtregierungsorganisation "Save the Children Schweden", von 1994 bis 2002 Botschafter der schwedischen Regierung für humanitäre Angelegenheiten und von 2002 bis 2005 Generalsekretär des "Olof Palme International Center" in Stockholm.

1977 nahm er den Friedensnobelpreis für Amnesty International entgegen.

Von 2001 bis 2003 fungierte Hammarberg als Regionalbeauftragter für Europa, Zentralasien und den Kaukasus für den Hohen Kommissar der Vereinten Nationen für Menschenrechte. Für viele Jahre war er persönlicher Beauftragter des schwedischen Premierministers für Sondersitzungen zum Thema Kinder, sowie Einberufener des "Aspen Institute Roundtable" zu Menschenrechtsfragen in Friedensmissionen. Zwischen 1996 und 2000 war er der bestellte Vertreter des Generalsekretärs der Vereinten Nationen, Kofi Annan, für Menschenrechte in Kambodscha. Darüber hinaus war Hammarberg an der Arbeit der Flüchtlingsarbeitsgruppe im Rahmen des multilateralen Friedensprozesses im Nahen Osten beteiligt.

Hammarberg führte seinem Mandat entsprechend Besuche in allen Mitgliedsstaaten des Europarats durch, um die Achtung der Menschenrechte zu fördern.

Einsatz für die Rechte der Sinti und Roma
Die Rechte der Sinti und Roma in Europa zu stärken, ist einer der Arbeitsschwerpunkte Thomas Hammarbergs. Hier existiere, so Hammarberg, ein "beschämender Mangel". In einer Reihe von Reden und Stellungnahmen versuchte Hammarberg aktiv auf eine Verbesserung der Lebensumstände der größten Minderheit in Europa einzuwirken und kritisierte das alarmierende Ausmaß, das der Rassismus gegen diese Gruppe angenommen habe. Hammarberg zeichnet ein ungeschöntes Bild der Situation der Sinti und Roma in Europa und hat unter anderem in seinem letzten Bericht über Italien den Umgang mit Angehörigen dieser Minderheit von Seiten der italienischen Behörden scharf kritisiert. 2011 hat Hammarberg ein umfassendes Positionspapier zur Menschenrechtssituation der Sinti und Roma in Europa veröffentlicht, worin er die Notwendigkeit eines vereinheitlichten und flächendeckenden Programms zur Verbesserung der gegenwärtigen Situation betont.

In einem öffentlichen Brief an die deutsche Bundeskanzlerin Angela Merkel rief Hammarberg 2009 zu einem Stopp der Abschiebungen von Roma insbesondere in den Kosovo auf, da die Abgeschobenen dort politischer Verfolgung ausgesetzt seien und in Camps leben müssten. Ein Jahr später wiederholte er diesen Aufruf in einem Schreiben an den deutschen Innenminister Thomas de Maizière. Ein von Hammarberg organisiertes Sonderkomitee beschrieb die Lage in einem Roma-Camp im Kosovo als humanitäre Katastrophe.

Für seine Ausdauer und Leidenschaft im Einsatz für die Rechte der Sinti und Roma wurde Thomas Hammarberg am 3. April 2012 in Berlin vom Zentralrat Deutscher Sinti und Roma und dem Dokumentations- und Kulturzentrum Deutscher Sinti und Roma sowie der Manfred Lautenschläger-Stiftung mit dem Europäischen Bürgerrechtspreis der Sinti und Roma ausgezeichnet.

Publikationen
Hammarberg hat viel zu Menschenrechtsthemen veröffentlicht, insbesondere zu den Rechten von Kindern, Flüchtlingspolitik, Minderheitenfragen, Fremdenfeindlichkeit, Islamophobie, Rechte der Roma sowie zu zwischenstaatlichen Angelegenheiten und Sicherheit.
Er ist darüber hinaus bekannt für seine Vorträge zum Thema Menschenrechte an zahlreichen zwischenstaatlichen und akademischen Institutionen.
Als Menschenrechtskommissar hat er auf der Website des Europarates eine Reihe von Artikeln über seinen Standpunkt zu verschiedenen Menschenrechtsfragen in Europa veröffentlicht. Er veröffentlicht zudem regelmäßig Stellungnahmen zu Menschenrechtsfragen.

Seit er im April 2006 zum Menschenrechtskommissar ernannt wurde, hat Thomas Hammarberg fast alle der 47 Mitgliedsstaaten des Europäischen Rats besucht und einen entsprechenden Bericht veröffentlicht.

Einzelnachweise

Weblinks
 Menschenrechtskommissar des Europarats
 Olof Palme International Center
 Europäischer Bürgerrechtspreis der Sinti und Roma

Person (Europarat)
UN-Sonderberichterstatter
Schwede
Mann
Geboren 1942

Thomas Hammarberg


Gidirli, Samsun ilinin Havza ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Samsun iline 109 km, Havza ilçesine 27 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Havza'nın mahalleleri

Gidirli, Havza


Louisa Mary Gurney, née à Londres le  et morte à Oxford le  est une enseignante et directrice d'école britannique. Elle dirige l'école anglicane de filles de Newcastle de 1902 à 1936.

Biographie
Louisa Mary Gurney naît au 16, Princes Street à Rotherhithe, dans le sud de Londres. Elle est la fille du pasteur , minéralogiste qui devient principal du Durham College of Science , et de son épouse, Louisa née Selby Hele. Sa famille vit à Londres et elle est éduquée de façon privée, puis elle est élève de la Notting Hill High School. Elle s'inscrit au Girton College de Cambridge, en 1892 et obtient une mention bien à la première partie des tripos de mathématiques, en 1895. Elle poursuit ses études à l'université de Durham où elle obtient un diplôme de mathématiques (BSc) en 1898 et un certificat d'enseignement dans le secondaire en 1899. Alors que Cambridge ne délivre pas de diplômes à ses étudiantes, comme d'autres steamboat ladies, Louisa Gurney obtient un master ad eundem décerné par le Trinity College de Dublin, en 1905.

Activités éducatives
Elle est tutrice au Durham College of Science à Newcastle, puis professeure assistante de mathématiques à la North London Collegiate School, de 1896 à 1902.

En 1902, Louisa Gurney est nommée directrice de l'école anglicane secondaire de filles de Newcastle upon Tyne. Durant son mandat, elle développe l'accueil de pensionnaires, fait nommer un médecin scolaire, fait distribuer une brochure intitulée The Health of Adolescent Girls, rédigée par l'association londonienne des femmes médecins, qui comprend notamment trois pages sur les menstruations. Elle enseigne les mathématiques, met en place une organisation institutionnelle par maisons et nomme des préfets d'étude. L'école crée une association d'éclaireuses en 1917, et dès 1925, les élèves font des voyages scolaires, le premier ayant lieu à Paris.

Engagement associatif et fin de vie
Elle est active dans diverses associations : elle est la première femme membre du conseil universitaire du Armstrong College, fait partie de la St John Ambulance Brigade et dirige une association de volontaires durant la Première Guerre mondiale. Elle prend sa retraite en 1936, et prend la présidence du Women Institute de Bristol, où elle s'est installée. Elle s'installe ensuite à Oxford, où elle meurt des suites d'un infarctus, le . Un service d'action de grâce se déroule en  à la cathédrale anglicane St Nicholas de Newcastle.

Références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Pédagogue britannique
Personnalité liée à l'éducation au Royaume-Uni
Élève de Notting Hill & Ealing High School
Étudiant de Girton College
Steamboat ladies
Naissance à Londres
Naissance en juin 1873
Décès à Oxford
Décès en février 1966
Décès à 92 ans

Louisa Gurney


Mathias Broe (født 9. juni 1992) er en dansk filminstruktør. Han er uddannet filminstruktør fra den alternative filmuddannelse  og vandt i 2020 en Robert for sin afgangsfilm Amfi i kategorien 'bedste korte dokumentar'.

Filmografi

Som instruktør
 Til far (2011)
 At være Anna (2012)
 Ung Mands Dans (2014)
 Ud af det blå (2016)
 Vitasminde - Plejer er død (2017)
 Amfi (2018)

Som skuespiller
 Zafir (2011)

Eksterne henvisninger

Artikler

 https://www.ekkofilm.dk/artikler/en-dans-med-maend/
 https://www.dr.dk/nyheder/kultur/film/27-aarige-mathias-vil-bryde-tabu-med-ny-film-du-bliver-ikke-mindre-maskulin-af
 https://filmfestival.dk/mathias-broe-er-instruktoeren-bag-kortfilmen-amfi/

Filminstruktører fra Danmark

Mathias Broe


සැන් ක්වයාන්, හෑන්  වුඩ් අධිරාජ්‍යයා අතහැර ක්‍රි.පු. 138 සිට ක්‍රි.පු. 126 දක්වා දිවෙන තම ආසියානු චාරිකාන  ඇරඹිම.

චීන්නුන්ගේ දේවන ආගමනය තානාපති සෑන් ක්වායන් ගේ වාර්තාවන් ට අනුව, සියොන්නුන්ට එරෙහිව යුසීවරුන් සමග මිත්‍ර සන්ධානගත විමට එවන ලද තානාපති හෑන් ඩිනාස්ටි විසන් සිදු කරනු ලැබ ඇත .තවද තත් කාලීන ව සමෘද්ධිමත් සභ්‍යත්වයක් ලෙස සැලකුණු ෆර්ගානා බැක්ට්‍රියා, පාත්‍රියා වැනි  නරග සමග වෙළද සබදතා වර්ධනය කර ගැනීමට චීන අධිරාජ්‍යයා වූ ඩී උත්සුක වූ බැවි පෙනේ.

දයවානුවන් වියු ෆර්ගනාවද, තාහයියානුවන් විසු බැක්‍රියාවද ඇන්සික්වරුන් විසු පාත්‍රියාව ද විශාල දේශයක් වු අතර වටිනා සම්පත් වලින් ගහණ විය. ඒ දේශයන් හි ස්ථිර පදිංචි කාර වැසියන් විසින් සම්ප්‍රධායින චීන වෘත්තින් තම ජිවිකාව  කරගත් බැව් කියැවේ. මෙම දේශයෙන් යුධ බලයෙන් දුර්වල වුව, චීනයේ සාරවත් නිෂ්පාදයන් හි සාඩම්බර හිමි කරැවෝ වෙති.

තවද සතුරුකාරි සියෙන්නු වරැන්ට එරෙහින සටන් වැදිමෙද් චීනිනුන්ගේ විශේෂ අවධානය උස් වුද ශක්තිමත් වුද දිව්‍ය මය අශ්වයන් කරා යොමු විය . තවද විටින් විට විවිධ දේශයන්ට සබදතා ශක්තිමත් කරගනු වස් චීන තානාපති වරැන් යවා ඇත. එලෙස තානාපතිවරැ න් ආගමනය කල දේශයන් අතර ඇන්ක්ඩි වාසි පාත්‍රියාවද  පසුව ඇලක්වරැ හා එක් වු යැන්යාසි යනු විදු දේශයද, සිරියාව යටතේ සොලියසිඩියානුවන් විසු දේශය ද ත‍යෝසිවරැන් වාසය කල ක්ලැඩියාවද  තයන්සුවරැන් විසු වයඹ ඉන්දියාව ද වේ.

නීතියක් ලෙස වසරකට මෙවැනි කණ්ඩායම් දහයකට වඩා ක්‍රියාත්මක කරනු ලැබිය. අවස්ථා ගණනාවකදී මධ්‍යම ආසියාවේ තුල චීන ක්‍රියාකාරීත්වය ද හැන්වරැ හා රෝමන් වරු අතර වු ගැටලු ද වාර්තා වේ.ඒ අතුරින් ක්‍රි.පු. 36 ඇති වු යෝජියානු ගැටුම ප්‍රමුඛස්ථානය ගනී.

මධ්‍යම ආසියාව තුල චීන ගවේෂණය


Rolf Attenhofer (* 22. Januar 1940 in Bern) ist ein Schweizer Kleinkünstler.

Attenhofer gründete 1965 mit Hugo Ramseyer den Zytglogge Verlag (der erste Firmenstandort war Attenhofers Wohnstube in Gümligen). Von 1964 bis 1966 wirkte er bei den Berner Troubadours mit. Als "Cabaret–Pianist" vertonte er Liedtexte von Rosmarie Fahrer.

Einzelnachweise

Liedermacher
Schweizer
Geboren 1940
Mann

Rolf Attenhofer


Edwards Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Edwards Township (Michigan)
 Edwards Township (Minnesota)
 Edwards Township (North Carolina)

Edwards Township


Karadeniz (Bulgarca: Черно море (Çerno more); Rumence: Marea Neagră; Rusça: Чёрное море (Çyornoye more); Ukraynaca: Чорне море (Çorne more); Gürcüce: შავი ზღვა (Şavi Zğva); Abhazca: Амшын Еиқәа (Amşın Eyk'wa); Lazca/Megrelce: უჩა ზუღა (Uça Zuğa); Çerkesçe: Хы ФӀыцӀэ, Ахын), güneydoğu Avrupa ile Anadolu yarımadası arasında yer alan kuzeyinde Ukrayna, kuzeydoğusunda Rusya, doğuda Gürcistan; güneyde Türkiye , batıda Romanya ve Bulgaristanla çevrili, Atlas Okyanusu'na Akdeniz, Ege Denizi ve Marmara Denizi aracılığıyla bağlanan bir iç denizdir. İstanbul Boğazı vasıtasıyla Marmara, Kerç Boğazı vasıtasıyla Azak Denizi'ne bağlanmaktadır.

Karadeniz, 8.350 kilometre kıyı şeridine sahip, 461.000 km² alan kaplayan (Azak Denizi dahil, Marmara Denizi hariç), en geniş yeri doğudan batıya 1.175 km, en derin noktası 2.210 m olan, Marmara Denizi vasıtasıyla Ege Denizi'ne bağlanan, batıdan doğuya böbrek formunda bir denizdir. Karadeniz üzerinde bulunan önemli liman kentleri Köstence, Mankalya, Burgaz, Varna, Odessa, Sivastopol, Yalta, Kerç, Novorossiysk, Soçi, Sohum, Poti, Batum, Hopa, İstanbul, Trabzon, Samsun, Ordu, Giresun, Sinop ve Zonguldak'tır.

Adı
Karadeniz'in yazılı kaynaklarda geçen ilk adı "Ahşena" olmakla birlikte sonradan Yunanlarca "Pelagos o Pontikon", "Pontus Euxinus" veya Yunan mitolojisinde Gaia'nın oğlu, Nereus'un babası olan deniz tanrısı Pontus'un adıyla anılmıştır. Romalılarca Latince "Mare Euxinum", "Mare Sarmaticum" ve "Pontus Tauricus", Orta Çağ Arap kaynaklarında "Bizans Denizi", "Trabzon Denizi", "Slav Denizi", "Pontus Denizi", Marco Polo haritasında "Yunan Denizi" olarak anılmıştır. Karadeniz kelimesi ancak 14. yüzyıldan sonra aynı anlamıyla Batı dillerine kabul edilmeye başlanmıştır. Türk araştırmacı Özhan Öztürk, Karadeniz olarak adlandırılan denizin adının Uzak Asya hatta Orta Amerika Uygarlıklarında kullanılan kadim renk-yön ilişkisine bağlayarak gerçekte "Kuzey Denizi" anlamına geldiğini, İskitler'in tıpkı Azak Denizinde olduğu gibi Karadeniz'in de ilk ad vericileri olduğunu iddia etmiştir. Yazara göre Türkler, Moğollar ve Çinliler gibi Asyalı kavimler kuzeyi "kara", batıyı "beyaz", güneyi "kırmızı", doğuyu "yeşil veya mavi", merkezi ise "sarı" renkle ilişkilendirilmiş, Kara Bulgarlar, Ak ve Kara Hunlar, Kara Macarlar, Kara Hıtay, Çin'in kuzeydoğusunda yer alan Heilongjiang "Kara Ejderha Nehri", Çin'in merkezinde yer alan Huangshan "Sarı Dağ", Anadolu'nun batısındaki Akdeniz'in adları bu isim geleneğine dayanmaktadır.

Genel özellikler

Karadeniz tuzluluk oranı %1,8 dolayındadır. MÖ 6. bin yıla dek bir tatlı su gölü olan Karadeniz, bu tarihten sonra tuzlu bir denize dönüşmüştür. Amerikalı deniz jeologları William Ryan ve Walter Pitman Buz Çağı'nın ertesinde Akdeniz'in sularının 150 metre daha alçak olan Karadeniz'e boğaziçi setini yıkarak birdenbire dolarak Karadeniz Tufanı adı verilen sel baskınına  sebep olduğunu bu olayın Nuh Tufanı efsanesinin de kaynağı olduğunu iddia etmiştir. Okyanus bilimci Robert Ballard'ın Sinop açıklarında yaptığı çalışmalarda bulunanlar  bu tezi doğrulamışsa da çeşitli bilim adamları alternatif görüşler öne sürmüştür. Karadeniz sürekli bir su buharı ve ısı kaynağıdır, suları fazla donmaz. Karadeniz kıyılarının toplam uzunluğu 4869 km civarındadır. Dağlar kıyıya paralel uzandığından fazla girintili çıkıntılı değildir.

Büyük beş ırmak Karadeniz'e dökülür: Dinyeper, Dinyester, Don Nehri, Kuban Nehri, bütün doğu ve orta Avrupa'yı kapsayan Tuna. Tuna tek başına her yıl 203 kilometre küp tatlı suyu Karadeniz'e taşır . Bu miktar Kuzey Denizi'ne akan bütün tatlı sulardan fazladır. Türkiye'den ise belli başlı dört ırmak Karadeniz'de sonlanır: Sakarya Nehri, Kızılırmak, Yeşilırmak ve Çoruh (sonuncusunun büyük bölümü Türkiye'de olmasına karşın Gürcistan'da Batum'dan denize dökülür). Bu denize dökülen Avrupa ve Asya akarsularıyla birlikte Karadeniz havzasının alanı denizin kendisinden 5 kat daha geniştir ve yaklaşık 2,2 milyon km²'dir. Karadeniz ve Çevre tuzluluk oranı oldukça fazladır.

Karadeniz'in flora ve faunası evsel ve endüstriyel kirlenme nedeniyle her geçen gün fakirleşmektedir. Irmaklardan gelen organik madde miktarı deniz suyundaki bakterilerin normalde ayrışabileceğinden daha fazla olduğundan, bakteriler deniz suyunda normalde bulunan çözünmüş oksijen yerine deniz suyunun bir bileşeni olan sülfür iyonlarından oksijeni temin ederler. Bu işlemin sonucunda ortaya son derece zehirli hidrojen sülfür (H2S) gazı çıkar ve 200 metrenin altında yaşamı engeller. Karadeniz dünyanın en büyük hidrojen sülfür rezervidir. 150-200 metre arasında değişen derinliklerin altında yaşam yoktur. Suda oksijen bulunmaz ve H2S yüklüdür. Hidrojen Sülfür bulunduğu yerdeki tüm ekosistemi öldürür, sahil balıkçılığını yok eder ve eğer yüzeye çıkarsa gemilerin altını yarattığı kimyasal bileşimle siyah renge boyar.

Özellikle Tuna Nehri tüm Orta ve Doğu Avrupa ile Balkanlar'ın endüstri ve evsel atık sularının boşaltıldığı bir yüzeysel su olup, doğal yaşam için ölümcül miktarda organik ve inorganik maddeyi Karadeniz'e getirmekte ve kirlilik oradan Boğazlar yoluyla da Marmara Denizi'ne taşınmaktadır. 1980'lerin ortasında bir geminin balast suyu ile Karadeniz'e gelen ve orijini Doğu Amerika kıyıları olan Mnemiopsis leiydi (Taraklı deniz anası) adlı canlı türünün doğal düşmanı olmadığı için Karadeniz'i istila etmiş, balık larvalarının temel besinleri olan zooplanktonları ve bizzat balık larvalarını yiyerek balık sayısında önemli oranda düşme yaşanmasına sebep olmuştur.

Samsun-Sarp Sınır Kapısı arasında 542 kilometrelik mesafede inşa edilen ve Türkiye Cumhuriyeti tarihinin en büyük yatırımlarından birisi olarak gösterilen Karadeniz Sahil Yolu inşası sırasında sahil boyunca yapılan dolguların deniz canlılarına zarar verdiği çok sayıda bilim insanınca iddia edilmiş ve yolun yapımı bitmiş olmasına karşın, inşası ve sonuçları kamuoyunda hararetli tartışmalara sebep olmuştur.

Doğal yaşam

Et çeşitliliği açısından zengin olmayan denizde açık sularda, yunus ve hamsi kolonilerinin yanı sıra kıyılara dek vuran palamut ve domuz balığı sürülerine rastlanmaktadır. Bununla birlikte ekolojik sorunlar yüzünden günümüzde uskumru balığı kaybolmuş, palamut ve lüfer miktarı azalmış hamsi ise soyunu korumuştur. Pisi, dere pisisi, kalkan balıklarının ve çaça azalmış, kofana, torik, çinekop cinsleri tükenmiştir. Hamsinin stoku, boyu ve ağırlığı azalmış, havyarı için avlanan ve nehir ağızlarında yaşayan mersin balığının, kirlilik ve aşırı avlanma sonucu nesli tükenmiştir.

Karadeniz'e kıyısı olan şehirler

 Ahtopol (Bulgaristan)
 Akçakoca (Türkiye)
 Albena (Bulgaristan)
 Alupka (Ukrayna)
 Aluşta (Ukrayna)
 Anapa (Rusya)
 Artvin (Türkiye)
 Balçık (Bulgaristan)
 Batum (Gürcistan)
 Burgaz (Bulgaristan)
 Çakvi (Gürcistan)
 Costineşti (Romanya)
 Düzce (Türkiye)
 Emona (Bulgaristan)
 Eupatoria (Ukrayna)
 Feodosya (Ukrayna)
 Gagra (Abhazya, Gürcistan)
 Giresun (Türkiye)
 Golden Sands (Bulgaristan)
 Gonio (Gürcistan)
 Gurzuf (Ukrayna)
 İstanbul (Türkiye)
 Jupiter (Romanya)
 Karasu (Türkiye)
 Kastamonu (Türkiye)
 Kerç (Ukrayna)
 Kırklareli (Türkiye)
 Kiten (Bulgaristan)
 Kobuleti (Gürcistan)
 Kocaeli (Türkiye)
 Koktebel (Ukrayna)
 Köstence (Romanya)
 Kvariati (Gürcistan)
 Mamaia (Romanya)
 Mangalia (Romanya)
 Neptun (Romanya)
 Nesebar (Bulgaristan)
 Novorossiysk (Rusya)
 Obzor (Bulgaristan)
 Odessa (Ukrayna)
 Olimp (Romanya)
 Ordu (Türkiye)
 Pitsunda (Abhazya, Gürcistan)
 Pomorie (Bulgaristan)
 Poti (Gürcistan)
 Primorsko (Bulgaristan)
 Rize (Türkiye)
 Rusalka (Bulgaristan)
 Sakarya (Türkiye)
 Samsun (Türkiye)
 Saturn (Romanya)
 Sinop (Türkiye)
 Sivastopol (Ukrayna)
 Soçi (Rusya)
 Sohum (Abhazya, Gürcistan)
 Sudak (Ukrayna)
 Sunny Beach (Bulgaristan)
 Süzebolu (Bulgaristan)
 Sveti Vlas (Bulgaristan)
 Şile (Türkiye)
 Tasilşasi (Romanya)
 Tekirdağ (Türkiye)
 Trabzon (Türkiye)
 Tuapse (Rusya)
 Ureki (Gürcistan)
 Vama Veche (Romanya)
 Venus (Romanya)
 Yalta (Ukrayna)
 Zonguldak (Türkiye)

Dökülen nehirler

Sakarya Nehri
Melen Çayı
Filyos Çayı
Bartın Çayı
Kızılırmak
Terme Çayı
Yeşilırmak
Harşit Çayı
Yağlıdere
Çoruh
Dinyeper
Dinyester
Don Nehri
Tuna
Enguri Nehri
Kamçiya Nehri
Rioni Nehri
Ropotamo
Güney Bug Nehri

Galeri

Ayrıca bakınız
 Karadeniz Ekonomik İşbirliği
 Karadeniz Tufanı
 Kafkas Rivierası
 Karadeniz deniz altı nehri

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Deniz yüzeyinin sıcaklık haritası
 Karadeniz arkeolojik bulgular - İngilizce
 Türk Deniz Araştırmaları Vakfı
 Karadeniz Kültür Envanteri - Karadeniz'de Zamanın İzleri

Karadeniz


Ioan Montan (n. 1882, Oradea, județul Bihor– d. 1962) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918 .

Biografie
A fost redactor la Tribuna și Românul din Arad, iar după 1918 la Renașterea română din Sibiu. În timpul războiului a fost locotenent în Garda Națională Română a Comitatului Arad .

Activitatea politică
Ca deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918, Ioan Montan a fost delegat al Gărzii Naționale Române din Comitatul Arad .

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7.

Lectură suplimentară
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II).
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998.
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993.
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015.

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
 1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații
 Delegații aleși convocați la Adunarea Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918. Centenarul României. Accesat la 30 noiembrie 2018.

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1882
Decese în 1962
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Ziariști români
Orădeni

Ioan Montan


Čierny Potok este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 141 de locuitori.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Čierny Potok


Aus der Industrie Dänemarks er en dansk dokumentarfilm fra 1942.
Med baggrund i Danmarks industriudvikling fra 1840 til 1940 lægges hovedvægten på udviklingen i tiden efter 1940.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark

Aus der Industrie Dänemarks


El Jardín Botánico de Val d'Yser ( en francés: Jardin botanique du Val d'Yser ) es un jardín botánico de 2,5 hectáreas de extensión, privado sin ánimo de lucro, en Bambecque, Francia.

Localización
Jardin botanique du Val d'Yser 1, rue du Perroquet Vert, 59470 Bambecque, Nord, Nord-Pas-de-Calais, France-Francia.

Planos y vistas satelitales.

Se encuentra abierto al público el primer fin de semana del mes de junio y previa cita. Se cobra una tarifa de entrada.

Historia
El jardín fue creado en el 2000 en un terrenos utilizado anteriormente para cultivos agrícolas, y organizado en cuatro secciones asimétricas.

En el año 2006 albergaba más de 830 taxones de planta identificados, que en el año 2007 se incrementaron a más de 900 taxones.

Colecciones
Actualmente el jardín se encuentra distribuido en cuatro secciones, donde las plantas y los árboles frutales se establecen entre las hierbas indígenas, dando al conjunto una apariencia bastante natural, requiriendo al mismo tiempo intervenciones ligeras pero seguidas.

El tema principal corresponde al interés estacional de las plantas decorativas, pero hay varios temas en curso de desarrollo, podemos citar:

 Las plantas decorativas,
 La huerta con árboles frutales,
 La charca,
 El monte bajo.

Referencias

Enlaces externos
 Jardin botanique du Val d'Yser
 Entrada en la página de Parcs et Jardins (Francés)
 Entrada en la página de Gralon (Francés)

Val d'Yser, Jardin botanique du
Val d'Yser, Jardin botanique du
Val d'Yser, Jardin botanique du

Jardín botánico de Val d'Yser


සූරපද්ම (  : ශුරපද්ම
Articles containing Sanskrit-language text
), සූරපද්මන් (  : සූරපද්මන්
Articles containing Tamil-language text
) හෝ සූරන් යනු හින්දු සාහිත්‍යයේ දැක්වෙන අසුරයෙකි . ඔහු කාශ්‍යප මුනිවරයාගේ සහ මායා නම් ශක්තිගේ පුත්‍රයාය.  ඔහු මහා සේනාවක් සමඟ දේවාලෝකය ආක්‍රමණය කරමින් දේවතාවන්ට එරෙහිව යුද්ධ කරයි.  ඔහු මුරුගන් විසින් පරාජය කරන ලද අතර, දෙමළ සම්ප්රදායට අනුව, ඔහුගේ වාහනය වන මොනරා බවට පත් විය. ඔහු තරුකාසුරගේ සහෝදරයාය.  ඔහුගේ වැඩිමහල් පුත්‍රයා බානුකෝපන් ය.

ශුරපද්ම


Lars Krogh Jeppesen (5 de marzo de 1979, Hvidovre, Dinamarca) fue un jugador profesional de balonmano. Su último equipo fue el KIF Kolding de Dinamarca.

Anteriormente jugó para el FC Barcelona y para el THW Kiel, consiguiendo con ambos la Liga de Campeones de la EHF en 2005 y 2007 respectivamente.

Equipos
  Avedore IF (1987-1997)
  Team Helsinge (1997-2000)
  SG Flensburg-Handewitt (2000-2004)
  FC Barcelona (2004-2006)
  THW Kiel (2006-2007)
  Bjerringbro-Silkeborg (2007-2010)
  KIF Kolding (2010-2014)

Palmarés

SG Flensburg-Handewitt
 Recopa de Europa (2001)
 Liga de Alemania (2004)
 Copa de Alemania (2003, 2004)

FC Barcelona
 Liga de Campeones de la EHF (2005)
 Liga ASOBAL (2006)

THW Kiel
 Liga de Campeones de la EHF (2007)
 Liga de Alemania (2007)
 Copa de Alemania (2007)

Selección nacional

Campeonato de Europa
  Medalla de Oro en el Campeonato Europeo de Balonmano Masculino de 2008.
  Medalla de Bronce en el Campeonato Europeo de Balonmano Masculino de 2004.
  Medalla de Bronce en el Campeonato Europeo de Balonmano Masculino de 2002.

Enlaces externos

 Perfil en THW Kiel

Balonmanistas de Dinamarca
Balonmanistas del SG Flensburg-Handewitt
Balonmanistas del Fútbol Club Barcelona
Balonmanistas del THW Kiel
Balonmanistas del KIF Kolding
Nacidos en Hvidovre

Lars Krogh Jeppesen


Dealul Pietriș (cunoscut pe plan local și ca Dealul Nucilor sau Deșug), în maghiară Diós-hegy, este un deal submontan extern, parte a Subcarpaților Transilvaniei. Este cel mai vestic deal submontan al Subcarpaților din partea de sud a Transilvaniei, cel mai înalt punct din comuna Vânători (Județul Mureș), dar și din întreg sudul județului Mureș. Altitudinea de 839 de metri îl face vizibil de la o distanță de până la 20 de kilometri.

Localizare

Dealul Pietriș este localizat în partea de sud-est a județului Mureș, pe teritoriul comunei Vânători și face parte din teritoriile satelor Feleag și Archita. La baza sudică a acestuia este localizat tronsonul de cale ferată Sighișoara - Brașov , parte a coridorului IV Pan-European și drumul județean 133, în paralel cu calea ferată. Cele mai apropiate orașe sunt Sighișoara și Cristuru Secuiesc.

Relief

Relieful dealului este unul de tip dom, caracteristic dealurilor submontane din sud-estul Transilvaniei, având acumulări de gaz metan, fiind înconjurat în partea de nord-vest de dealuri cu relief de tip Dom dar cu altitudini mai mici (500-545 m). Cea mai apropiată înălțime submontană este Dealul Rez (933 m), localizat pe teritoriul orașului Cristuru Secuiesc, la 12 kilometri nord-est fiind despărțite de culoarul Târnavei mari. La baza dealului Pietriș își au obârșia mai mult de o duzină de izvoare care la confluență creează 6 afluenți nordici ai râului Archita, cele mai mari în debit fiind pâraiele Feleag și Iaroș.

Istorie

Dealul Pietriș a fost văzut încă din evul mediu ca un punct strategic valoros. În luna septembrie 2014 a fost descoperită o fortificație în vârful dealului , care constă dintr-un val de pământ cu formă circumferențiară, cu o lungime de aproximativ 400 de metri, cu o lățime de 4 metri și înălțime de 4 metri,  însumând o suprafață de aproximativ 7 hectare. La aproximativ 800 de metri sud, în pășunatul Tutuleag (teritoriul satului Archita), au fost descoperite morminte, , ceea ce denotă că zona dealului Pietriș a fost locuită încă din vremuri străvechi. Totodată în partea de vest a dealului în zona de pășunat a satului Feleag există conglomerate fosilifere preistorice. Chiar și în anii celui de-al Doilea Război Mondial, dealul a fost văzut ca un punct strategic, mărturie stând două cuiburi de artilerie în vârful dealului. Ca pe vârful oricărui deal înalt, în vârful dealului Pietriș există o cruce sculptată din stejar înaltă de 10 metri.

Bibliografie
- Sighișoara înainte de Sighișoara (2000), Gheorghe Baltag

- Atlas Istoric Ilustrat al României (2017), Petre Dan Străulești

- Strategia de dezvoltare a comunei Vânători 2021-2027

Dealuri din România
Geografia județului Mureș

Dealul Pietriș


The Billboard Hot 100 is a chart that ranks the best-performing singles of the United States. Published by Billboard magazine, the data are compiled by Nielsen SoundScan based collectively on each single's weekly physical sales and airplay. There were ten singles that peaked atop the charts, but if "Un-Break My Heart" is excluded from the count (for the song started its peak in the previous year), the total would be nine. The longest running number-one single of 1997 is "Candle in the Wind 1997"/"Something About the Way You Look Tonight", which logged 14 weeks at the top of the Billboard Hot 100. Two of those weeks were logged in 1998 while the remaining 12 were attained in 1997.

With "Honey" becoming her 12th #1 single, Mariah Carey broke the record for most #1 songs by a female artist, surpassing Madonna and Whitney Houston with 11 each.

That year, 7 acts earned their first number one song, such as Spice Girls, Puff Daddy, Mase, The Notorious B.I.G., Hanson, Faith Evans, and 112. The Notorious B.I.G. became the fifth artist to hit number one posthumously, after his death in March 1997. Puff Daddy, Mase, and The Notorious B.I.G. were the only artists to hit number one more than once, with Puff Daddy hitting the most with three, while Mase and The Notorious B.I.G. hit twice.

Chart history

Number-one artists

See also
1997 in music

References

Additional sources
Fred Bronson's Billboard Book of Number 1 Hits, 5th Edition ()
Joel Whitburn's Top Pop Singles 1955-2008, 12 Edition ()
Joel Whitburn Presents the Billboard Hot 100 Charts: The Nineties ()
Additional information obtained can be verified within Billboard's online archive services and print editions of the magazine.

1997 record charts
1997

List of Billboard Hot 100 number ones of 1997


බෙල්ගොරොඩ් ධජය රුසියානු සමූහාණ්ඩුවේ බෙල්ගොරොඩ් කලාපයේ බෙල්ගොරොඩ් නගරයේ නිල සංකේත (ආයුධ ලාංඡනය සමඟ) එකකි. ධජය නගරයේ වැසියන්ගේ එකමුතුකම සහ අන්තර් ක්‍රියාකාරිත්වයේ සංකේතයකි.

වත්මන් ධජය 1999 ජූලි 22 වන දින බෙල්ගොරොඩ් නගර සභාවේ නියෝජිතයින් අංක 321 හි තීරණයෙන් අනුමත කරන ලද අතර 2002 දී ලියාපදිංචි අංක 978 සමඟ රුසියානු සමූහාණ්ඩුවේ රාජ්ය හෙරල්ඩික් ලේඛනයට ඇතුල් විය.

විස්තරය
බෙල්ගොරොඩ් නගරයේ ධජය (පහළ සුදු ඉරි සහිත නිල් කැන්වසය) කහ සිංහයෙකු එහි පසුපස කකුල් මත සිටගෙන සුදු රාජාලියෙකු එයට ඉහළින් නැගී සිටින ආකාරය නිරූපණය කරයි. නගර සංකේත වසර 300 කට වඩා පැරණි වන අතර පීටර් I ගේ පාලන සමයේදී පෙනී සිටියේය. Poltava (1709) සටනේදී ස්වීඩන ජාතිකයින්ට එරෙහිව ලැබූ ජයග්‍රහණය වෙනුවෙන් රුසියානු සාර් බෙල්ගොරොඩ් වැසියන්ට ආයුධ කබාය පිරිනැමීය. 1712 දී සතුරා පරාජය කළ බෙල්ගොරොඩ් රෙජිමේන්තුවේ බැනරය මත ආයුධ කබාය නිරූපණය කරන ලද අතර 1727 දී එය අලුතින් පිහිටුවන ලද පළාතේ සංකේතයක් බවට පත්විය.

සබැඳි

බෙල්ගොරොඩ් ධජය


Kamilo Čuvalo (Proboj, Ljubuški, 25. travnja 1937.  Zagreb, 3. listopada 2010.), hrvatski domoljub i dugogodišnji organizator zavičajnog života Hercegovaca u Hrvatskoj.

Životopis
Rodio se je u Proboju kod Ljubuškog u obitelji iz koje su poznati njegov stric, misionar i pisac fra Ljubo Čuvalo (1908. – 1975.) i braća: svećenik fra Mladen (1939. – 1991.) i povjesničar i publicist Ante (1944.). Oni su ostvarili svoje karijere u SAD. Na samom početku Domovinskog rata u Hrvatskoj 2. srpnja 1991. godine, u Zagrebu pogiba Kamilov najstariji sin Raveno Josip, u izlasku JNA tenkova iz vojarni prema Sloveniji. Kamilova kćerka Iva hrvatska je pjesnikinja.

Kao dio obitelji čiji su članovi bili istaknuti u hrvatskoj emigraciji nakon Drugog svjetskog rata, bio je djelatan u borbi hrvatsku samostalnost do višestranačkih izbora, te izložen političkim i policijskim pritiscima.

U studenom 1991. sa skupinom prijatelja osniva Hrvatsku hercegovačku zajednicu "Herceg Stjepan" u Zagrebu, koja će do 1995. okupljati brojne domoljube, pomagati obrani Hrvatske i Bosne i Hercegovine, skrbiti o izbjeglicama, podupirati studente i organizirati kulturne događaje.

Najpoznatija akcija HHZ Herceg-Stjepana je prikupljanje potpisa Nobelovaca protiv rata u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, ali i pokretanje humanitarnih konvoja za Novu Bilu, nabava tehničkih sredstava za gašenje požara na rafineriji u Bosanskom Brodu, itd.

Pokopan je 7. listopada 2010. na zagrebačkom groblju Miroševac.

Izvori

Hrvatski kulturni djelatnici iz Bosne i Hercegovine
Životopisi, Zagreb

Kamilo Čuvalo


Opel Commodore, Opel'in bir başka modeli olan Rekord'un şasesi üzerine 6 silindirli güçlü bir motor ile yüksek performans ve daha fazla konfor sağlayan bir otomobildir.

Commodore 3 farklı seri olarak eski Rekord A/B 6 silindirli modellerin benzeri olarak üretildi. A serisi Commodore'lar Rekord C serisinin 4 kapılı sedan ve coupe modellerinin bir benzeriydi. Daha sonra B serisi ve en sonunda C serisi Rekord E üzerine inşa edilmişlerdi. Bu başarı Opel'in Opel Senator modeli için bir esin kaynağı olmuştur. Senator daha çok Opel Omega'yı andırsa dahi teknik olarak Commodore modeline daha çok benziyordu. Commodore modelinin daha çok gençler üzerinde etki yapması fiyatlarının düşmesine sebep olduysa bile bugün bu aracın iyi bakılmış bir haline sahip olmaya çalışmak pek de ucuz olmamaktadır.

Commodore
1967'de tanıtılan otomobiller
Arkadan itişli taşıtlar
Sıralı motorlu taşıtlar
6 silindirli motoru olan taşıtlar
Sedan otomobiller
1960'lar otomobilleri

Opel Commodore


Antonio Casero y Barranco (Madrid, 1874-Madrid, 1936) fue un poeta y dramaturgo español.

Biografía
Nacido en 1874 en Madrid, cultivó la poesía y el teatro. Su obra es conocida por presentar temas populares desde un ámbito nostálgico. Falleció en su ciudad natal el 1 de marzo de 1936.

Obras

Poesía
La gente del bronce (1896)
Los castizos (1912)
De Madrid al cielo (1918)
 De Pantalones largos

Teatro
La gente alegre (1897)
Los botijistas (1897)
′′La Boda′′ (1902)′′con Enrique García Álvarez′′
′′Feucha′′ (1903)′′ con Alejandro Larrubiera′′
′′Y no es noche de dormir′′ (1904) ′′con Felipe Pérez Capo′′
′′El iluso Cañizares′′ (1905) ′′con Carlos Arniches y Enrique García Álvarez′′
La primera verbena (1903)
′′Los Holgazanes′′ (1910) ′′con Alejandro Larrubiera′′
Las cacatúas (1912)
La noche de la verbena (1919)

Referencias

Enlaces externos

Escritores de España del siglo XIX
Poetas de España del siglo XIX
Escritores en español del siglo XIX
Dramaturgos de España del siglo XIX
Escritores de España del siglo XX
Poetas de España del siglo XX
Escritores en español del siglo XX
Dramaturgos de España del siglo XX
Escritores de Madrid
Poetas de Madrid
Dramaturgos de la Comunidad de Madrid
Nacidos en Madrid
Fallecidos en Madrid
Sepultados en la Sacramental de San Lorenzo y San José

Antonio Casero y Barranco


Isabel de Cuyavia (1315/20 - después del 22 de agosto de 1345) fue la única hija de Casimiro III de Cuyavia y su esposa, cuyo nombre y origen se desconoce. Isabel fue Banesa de Bosnia al casarse.

Familia

Isabel fue miembro de la Casa de los Piastas. Su único hermano sobreviviente conocido era su hermano, Vladislao el Blanco. Sus abuelos paternos fueron Ziemomysł de Cuyavia y su esposa Salomé de Pomerania.

La madre de Isabel es desconocida y debido a esto, ninguno de la familia de la madre de Isabel son conocidos.

Matrimonio

En 1323, el rey Carlos I de Hungría quería incrementar su influencia sobre Esteban II de Bosnia. Ofreció la mano de Isabel a Esteban, pariente lejana de su esposa Isabel de Polonia. Al casarse con Isabel, Esteban recibió (como un regalo del rey de Hungría) las tierras al oeste anteriormente ocupados por Mladen I Šubić Bribirski y Usora y Soli en el norte anteriormente ocupado por Esteban Dragutin y su hijo, Vladislav II de la Casa de Nemanja.

El matrimonio fue legitimado por 1339. Hasta 1339, Esteban estaba casado con una hija desconocida de un zar de Bulgaria. Necesitaba que el matrimonio con la princesa búlgara fuera anulado con el fin de poder casarse con Isabel, de lo contrario el matrimonio de Isabel y Esteban habría sido considerado bigamia. Isabel era católica, mientras que su marido Esteban era un miembro de la Iglesia bosnia y un hereje a los ojos de la Iglesia católica.

El único hijo que puede ser atribuido a Isabel de Cuyavia sin lugar a dudas es Isabel de Bosnia, nacida en aprox. 1340, que se casó con el rey húngaro Luis I el Grande.

Algunos creen que Catalina de Bosnia, condesa de Cilli, era la hija de Isabel de Cuyavia y Esteban II, mientras que otros creen que Catalina era la hija del hermano de Esteban II Vladislao de Bosnia y su esposa Jelena Šubić.

Isabel también puede haber tenido un hijo, Vuk que pueden haber sobrevivido a la infancia, pero que no sobrevivió para suceder a su padre como Ban de Bosnia. Vuk puede haber sido el hijo de uno de las dos anteriores esposas de Esteban.

Esteban sobrevivió a Isabel. No se sabe como murió Isabel, a juzgar por la época, es posible que ella muriera por la muerte Negra, que se extendía por toda Europa durante el . La Banesa Isabel fue enterrada en Bobovac en una tumba que compartía con su marido, su cuñado Vladislao y su cuñada Jelena.

Referencias

Nacidos en el siglo XIV
Fallecidos en 1345
Princesas de la dinastía de los Piastas
Nobles de Polonia del siglo XIV
Polacas del siglo XIV

Isabel de Cuyavia


was a town located in Aira District, Kagoshima Prefecture, Japan. It is located north of the city of Kagoshima. Kajiki is located on the northern part of the bay. Kagoshima Airport is to the north.

As of 2003, the town had an estimated population of 23,364 and the density of 491.87 persons per km2. The total area was 47.50 km2.

On March 23, 2010, Kajiki, along with the towns of Aira (former) and Kamō (all from Aira District), was merged to create the city of Aira. Aira District will be left with one municipality.

It is accessed with the Kyūshū Expressway at Interchange 25-1 along with the Junction and access with another freeway linking to and in the east. The interchange was opened on December 13, 1973, and extended north to Mizobe-Kagoshima Airport on November 29, 1976. On March 25, 1992, a section was opened which became the East Kyūshū Expressway on December 19, 2001, when the expressway became connected.

Kajiki has elementary schools, middle schools, high schools including Kajiki High School (Kajiki Kōkō), one of the top 5 academic schools of Kagoshima. Kajiki's main station is Kajiki train station, with a view of Sakurajima. There is also a post office, parks and banks. A river runs slightly west of Kajiki. In the spring time, the park that runs along the river is a popular place for locals to enjoy Hanami (flower watching) BBQs.

Kajiki is well known, in Kagoshima prefecture and even some places outside of Kagoshima, for its Kajiki manju. Kajiki manju is rice dough filled with sweet red bean paste (anko).

Two interesting points to see in Kajiki are Ryumon Falls and a preserved section of a path Saigō Takamori and his men used to walk to Tokyo from Kagoshima. This path has been used in NHK TV programs.

Kajiki is located on a small valley and a plain. The mountains dominate the north and west.

References

External links
 Aira City official website

Dissolved municipalities of Kagoshima Prefecture

Kajiki, Kagoshima


Gymnastik stod på det olympiske program for 28. gang under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro. Konkurrencerne fandt sted i perioden 6. – 21. august i Arena Olímpica do Rio. Der var tre hovedgrupper: Redskabsgymnastik, rytmisk gymnastik og trampolinspring.

Deltagelse

Deltagende nationer

Medaljer

Medaljetabel

Redskabsgymnastik

Mændenes begivenheder

Kvindernes begivenheder

Rytmisk gymnastik

Trampolin

Kilder

Gymnastik under sommer-OL 2016


ولاية كاشين هي إحدى ولايات ميانمار. يوجد في ولاية كاشين أعلى قمة في بورما جبل (Hkakabo Razi) بارتفاع 5881 متر (19295 قدم) وهو أحد جبال الهملايا ويقع على الحدود بين ثلاث دول وهي الصين والهند وبورما.

روابط إضافية

 Kachin National Organization
 The Kachin Post
 KIO News in English
 News in Jingphaw, English and Burmese
 World's End in Kachin State Wofgang H Trost, The Irrawaddy, July 1, 2007

مراجع

تقسيمات ميانمار
تأسيسات سنة 1948 في ميانمار

ولاية كاشين


Râul Valea Scroafei este un curs de apă, afluent al râului Peșteana.

Râuri din județul Mehedinți
Bazinul Jiu

Râul Valea Scroafei, Peșteana


Emin Mehmed Bey (d. 5 Haziran 1758 - ö. 23 Nisan 1809) Babası eski Sadrazam Emin Paşa'dır. 27 Ramazan 1171 (5 Haziran 1758) de doğdu. Alâiyeli Kadızade Mehmed, Karamânî Âbid, Çatalcalı Ahmed, Gelenbevî İsmail, Enver Efendi'lerden ilmi, heyeti ve edebiyatı, Tatarcık, Numan ve Benlizade'lerden nücum, istihrâc-ı düstur ve âlât-ı irtifâiye'yi ve Yesâri'den ta'lîk hattını öğrenmiş ve 1182 (1768/9) de ehliyetsiz olarak aldığı müderrisliğin, 1206 (1791/2) da Galata mollalığında hakkını ifa eylemiştir. Rebiülevvel 1210 (Eylül/Ekim 1795) da Edirne payesi, Rebiülâhir 1211 (Ekim 1796) de Mekke payesi ve Cemaziyelevvel 1215 (Eylül/Ekim 1800) de İstanbul kadısı olmuştur. Bitiminde Cemaziyelevvel 1216 (Eylül 1801) da Anadolu payesiyle taltif olunmuş, Zilhicce 1218 (Mart 1804) de 2. defa İstanbul kadısı olmuş ve Rebiülâhir 1220 (Temmuz 1805) de Anadolu kazaskeri olup ayrıldıktan sonra Receb 1223 (Eylül 1808) de Rumeli payesini almıştır. 8 Rebiülevvel 1224 (23 Nisan 1809)de öldü. Eyüpsultan'da Cemaziyelevvel 1209 (Ocak 1795) de vefat eden annesi Hâfize Hanım yanına defnedilmiştir. Muhakkık, dindar, fakih, fazıldı. Oğlu, sudûrdan Abdülkadir Bey'dir.

1758 doğumlular
1809 yılında ölenler
Osmanlı bilim insanları
Fakihler

Emin Mehmed Bey


أكسيد الرصاص الثنائي والرباعي هو من مزيج من أكسيدي الرصاص الثنائي والرصاص الرباعي، له الصيغة المجملة Pb3O4 وهو ذو لون أحمر ناري، لذا يعرف باسم أحمر الرصاص. يمكن كتابة صيغته على الشكل Pb3O4 ، أو 2PbO.PbO2.

التاريخ
ذكره أبو بكر الرازي ضمن تصنيفات العقاقير في كتابه الحاوي وذلك تحت اسم الإسرنج.

الخواص
 يؤدي تسخينه فوق 550°س إلى تفككه إلى أكسيد الرصاص الثنائي والأكسجين

 2Pb3O4 → 6PbO + O2
 حمض النتريك يحل جزء الرصاص ذا رقم الأكسدة +2 ، تاركاً خلفه أكسيد الرصاص الرباعي غير المنحل.

 Pb3O4 + 4HNO3 → PbO2 + 2Pb(NO3)2 + 2H2O

التحضير
يحضر رابع أكسيد الرصاص من أكسدة أكسيد الرصاص الثنائي بالأكسجين عند درجات حرارة تتراوح حول 500°س:

 6PbO + O2 → 2Pb3O4

الاستخدامات
 يستخدم رابع أكسيد الرصاص كخضاب.
 يدخل في صناعة الزجاج من أجل إنتاج الزجاج المعشق.

السلامة
مركبات الرصاص سامة يجب الحذر عند التعامل معها.

المراجع

انظر أيضا
 معدن أكسيدي
 المسيكوت

أكاسيد
أنيونات أكسجينية
خضاب لاعضوي
مثبطات التآكل
مركبات الرصاص
معادن الأكاسيد

أكسيد الرصاص الثنائي والرباعي


Oleksandr Mykolaïovytch Marchenko (en ), né le  à Kherson, est un avironneur ukrainien, notamment connu pour avoir remporté avec son partenaire Vasil Yakusha la médaille de bronze en deux de couple pour l'URSS lors des Jeux olympiques d'été de 1988.

Liens externes

Naissance en janvier 1968
Naissance à Kherson
Naissance en RSS d'Ukraine
Rameur soviétique (aviron)
Rameur ukrainien (aviron)
Médaillé de bronze olympique soviétique
Rameur (aviron) aux Jeux olympiques d'été de 1988
Rameur (aviron) aux Jeux olympiques d'été de 1996
Rameur (aviron) aux Jeux olympiques d'été de 2000

Oleksandr Marchenko


හෙට්ටිආරච්චිගේ රෙජිනෝල්ඩ් ජෝතිපාල  (1936 පෙබරවාරි 12 - 1987 ජූලි 7), හෙවත් එච්.ආර්. ජෝතිපාල, යනු ශ්‍රී ලංකා සිනමාවේ නළුවෙක් මෙන්ම ගායකයකුද විය.  ශ්‍රී ලාංකේය චිත්‍රපට ඉතිහාසයේ හොඳම පසුබිම් ගායකයා ලෙස සැලකෙන ජෝතිපාල එඩී ජයමාන්න සිට රන්ජන් රාමනායක දක්වා සියලුම තරාතිරමේ නළු නිළියන්ට සිය හඬ ලබා දුන්නේය. ඔහු 1987 ජූලි මාසයේදී වයස අවුරුදු 51 දී හෘදයාබාධයකින් මිය ගියේය.

පෞද්ගලික ජීවිතය
ජෝතිපාල මධ්‍යම පාන්තික පවුලක, පළමු දරුවා ලෙස 1936 පෙබරවාරි 12 ශ්‍රී ලංකාවේ දකුණු දිග ප්‍රදේශයේ දෙමටගොඩ උපත ලැබීය. ඔහු අධ්‍යාපනය ලැබුවේ මරදාන ශාන්ත ලෝරන්ස් විද්‍යාලය සහ දෙමටගොඩ ශාන්ත ජෝන් විද්‍යාලයෙනි. නිවසේ ගුවන්විදුලි යන්ත්‍රයක් නොතිබුණු නිසා මේ කාලයේදී ඔහු ගීත ඇසීම සඳහා අසල තේ කඩයකට යාමට පුරුදුව සිටියේය. ඔහුට බාල සහෝදරියන් හතර දෙනෙකු සහ එක් බාල සහෝදරයෙක් සිටී.

ජෝතිපාල තම පවුලට ගුවන් විදුලියක් නොතිබූ නිසා සංගීතය ඇසීමට තේ කඩවලට ගියේය. ඔහු කොළඹ ආමර් වීදියේ සුලෙයිමාන් රෝහලේ බෙහෙත් බෝතල් පිරිසිදු කළේය. පසුව ඔහු එම්. ඩී. ගුණසේන සහ සමාගමේ පියන් ලෙස සේවය කළේය.

ඔහු බ්ලොසම් වින්ටර් සමඟ විවාහ වූ අතර ඔවුන්ට දියණියන් හතර දෙනෙක් සිටියහ. ඔහු "H. R" යන මුලකුරු වලින් ප්‍රසිද්ධියට පත් විය. සහ "හදවත රත්තරං ජෝතිපාල" ලෙස ආදරය කරන ලදී, ඔහුගේ සියලු වයස්වල, ප්‍රජාවන්ට සහ පවුල්වලට දක්වන කරුණාව නිසා ය.

වෘත්තීය ජීවිතය

මුල් කාලය
එකල මෙරට සිටි හොඳම ගුවන් විදුලි තබ්ලා වාදකයකු වූ නඩරාජා පදිංචිව සිටියේ කොළඹ ග්‍රෑන්ඩ්පාස් කොස්ගස් හන්දියේ ය. දිනක් ඔහු ජෝතිපාලගේ ගායනය අසා කොළඹ ප්‍රභූවරුන්ගේ මඟුල් ගෙවල්වල හින්දි ගීත ගායනා කිරීමට තෝරා ගත්තේය. ජෝතිපාලගේ දක්ෂතා මුලින්ම හඳුනාගත්තේ ගුවන් විදුලි වාද්‍ය වෘන්දයේ ප්‍රධානියා වූ ප්‍රසිද්ධ චිත්‍රපට සංගීත අධ්‍යක්ෂක හා නළු බී.එස්. පෙරේරා විසිනි. 1952 දී ක්වීන් ස්වීට්ස් සමාගමේ අනුග්‍රහයෙන් ආධුනික ගායක ගායිකාවන්ගේ දක්ෂතා එළිදැක්වූ 'ආධුනික පැය' නමින් වැඩසටහනක් ගුවන් විදුලියේ පැවැත්විනි. ඔහු මෙම තරඟයට ඉදිරිපත් වී ජයග්‍රාහකයා බවට පත්විය. එතැනින් ගුවන් විදුලියේ "ජයග්‍රාහී පෙලපාලිය" වැඩසටහනට ගිහින් ප්‍රථම ස්ථානය ලබා ගත්තා.

1955 දී ඔහුට පසුබිම් ගායකයෙකු වීමට ස්වර්ණමය අවස්ථා තුනක් අහිමි විය. මුලින්ම ඔහු ගියේ ''පොඩි පුතා'' චිත්‍රපටයේ සංගීත නිර්මාණය කළ විමලවීර මාස්ටර් හමුවීමට. විගණනය අතරතුර විමලවීර ජෝතිපාලට දන්වා සිටියේ ඔහුගේ කටහඬ හරි නැති බවත් මිහිරි නොවන බවත්ය. පෙබරවාරි මාසයේදී ජෝතිපාල සහ චන්ද්‍රසේන මීගමුවට ගොස් බී.ඒ.ඩබ්ලිව්.ජයමාන්න සහ රුක්මණී දේවි හමුවිය. ඔහුගේ කටහඬ ගැන ඔවුන් සෑහීමකට පත් වුවද විදේශ ගමන් බලපත්‍රයක් නොතිබූ නිසා ජෝතිපාලට වාදනය සඳහා ඉන්දියාවට යාමට නොහැකි විය. තුන්වැනි වතාවේදී ඔහුට "පෙරකදෝරු බෑනා" චිත්‍රපටයේ අධ්‍යක්ෂක ඒ.බී.රාජ් හමුවිය. රළු කටහඬ නිසා ජෝතිපාල ප්‍රතික්ෂේප කළේය.

ජෝතිපාල 1956 දී සිරිල් පී. අබේරත්නගේ "සුරතලී" නාට්‍යයේ "සිරියමේ සාර" ගායනයෙන් පසුපෙළ ගායකයෙකු ලෙස ප්‍රථම වරට රංගනයට පිවිසියේය.  ජෝතිපාල පවසා ඇත්තේ තම මිතුරන් සමඟ "පොඩි පුතා" නැරඹීමට ගිය විට තමාගේ ගීතය ඇතුළත් නොවන බව දැනගත් විට ජීවිතය නැති කර ගැනීමට කල්පනා කළ බවයි. පසුව සුරතලී නිෂ්පාදක ජබීර් ඒ කාදර්ට ඔහුගේ ගීතයක් ඇසීමට අවශ්‍ය වූ විට, ඔහු චිත්‍රපටය සඳහා සලකා බැලීමට ජෝතිපාල, වාර්තාවක් නිර්මාණය කිරීමට ප්‍රමාණවත් මුදලක් ඔහු සතුව නොතිබූ නිසා එම යෝජනාව බොහෝ දුරට සමත් විය. ඔහුට උදව් කළේ ප්‍රවීණ සංගීතවේදී ස්ටැන්ලි ඕමාර් විසින් ඔහුට රුපියල් 35 ක මුදලකට මුදල් යෙදවූ අතර එය එවකට විශාල මුදලක් විය. ජෝතිපාලගේ "සිරියමේ සාරා" චිත්‍රපට ගීතය ටී.ආර්. පාපාගේ අධ්‍යක්ෂණය යටතේ ඉන්දියාවේ වාහිනී චිත්‍රාගාරයේ දී පටිගත කල අතර තවමත් ශ්‍රී ලංකාව තුළ ජනප්‍රියව පවතී.

ජෝතිපාල ශ්‍රී ලංකාවේ කීර්තිමත් අධ්‍යක්ෂවරුන් රැසක් සමඟ කටයුතු කර ඇත. ජෝතිපාලට ඔහුගේ සෞභාග්‍යමත් වෘත්තීය ජීවිතයේ මුල් අවධියේදී, ප්‍රවීණ සිනමාකරු ලෙස්ටර් ජේම්ස් පීරිස් සමඟ "සංදේශය" චිත්‍රපටයේ වැඩ කිරීමට අවස්ථාව ලැබුණි. ප්‍රවීණ ගීත රචක අරිසෙන් අහුබුදු විසින් රචනා කරන ලද ජනප්‍රිය සුනිල් සාන්ත විසින් රචනා කරන ලද "පුරුතුගීසි කාරයා" ගීතය ජෝතිපාල විසින් මෙම චිත්‍රපටිය සඳහා ගායනා කරන ලදී.

සාර්ථකත්වය
ජෝතිපාල හැටේ දශකයේ අග භාගයේ සහ හැත්තෑව දශකයේ ඔහු රඟපාන්නට පටන් ගත් යුගයේ නිර්මාණය වූ චිත්‍රපටවල අවිවාදිත තේරීම විය. ජනප්‍රිය හින්දි ගීතවල, විශේෂයෙන්ම මොහොමඩ් රාෆි තනුවලට ගායනා කිරීම සම්බන්ධයෙන් ජෝති විවේචනයට ලක් වුවද, ඔහු ගායනා කළේ පී.වී.නන්දසිරි, ප්‍රේමසිරි කේමදාස, සරත් දසනායක සහ මිල්ටන් මල්ලවාරච්චි යටතේය. ජෝතිපාල ශ්‍රී ලාංකේය පසුබිම් ගායනයේ කොඳු නාරටිය ලෙස සැලකේ. ඔහු ඔහුගේ යුගයේ දශක ගණනාවක් පුරා පුළුල් පරාසයක නළු නිළියන් සඳහා හඬ නැඟුවේය. ගායනයට අමතරව ඔහු චිත්‍රපට 33කද රඟපා ඇත.

කස්තුරි සුවඳ, තුෂාරා, ස්වීප් ටිකට්, හිත හොඳ මිණිහෙක්, කවුද රජා, හොඳට හොඳයි, වාසනා, සංගීතා වැනි ජනප්‍රිය ජනප්‍රිය චිත්‍රපට ඇතුළුව ඔහු චිත්‍රපට සිය ගණනක ගායනා කළේය. සම්මානලාභී ගායකයාකු ලෙස මෙන්ම නළුවෙකු ලෙස ඇතුල්වීම තහනම්, සුලලිත සෝබනි, සුජීවා, සුකිරි කෙල්ල, අභිරහස, බෝනික්කා, ශාන්ති සහ ඔහුගේම නිෂ්පාදනයක් වන සුමිතුරෝ සහ ඔබයි මමයි ඇතුළු චිත්‍රපටවල අමතක නොවන චරිත කිහිපයක් ද කළේය. 1963 වසරේ ''සුදු සඳේ කළු වළ'' චිත්‍රපටයේ කොර චරිතයකින් නළුවකු ලෙස සිනමාවට පිවිසි ඔහු පසුව බොහෝ දුරට දුෂ්ට චරිත නිරූපණය කළේය.

ජෝතිපාල ඔහුගේම ගෞරවයෙන් ඉතා දක්ෂ වුවද, ජනප්‍රිය හින්දි ගීත, විශේෂයෙන් මොහොමඩ් රාෆි ගේ තනුවලට ගායනා කිරීම සම්බන්ධයෙන් ඔහු විවේචනයට ලක් විය. ජෝතිපාල සුජාතා අත්තනායක, ඇන්ජලීන් ගුණතිලක සහ ලතා වල්පොල සමඟ බොහෝ යුගල ගීත ගායනා කළේය. ජෝතිපාලගේ හොඳම මිතුරා වූයේ එවකට ජනප්‍රිය ගායකයා ජේ. ඒ මිල්ටන් පෙරේරාය. 1950 දශකයේ අගභාගයේදී ගුවන්විදුලි වාණිජ සේවයේ ඔවුන් දෙදෙනාගේ ගීත තරගය "අනංගයා" ගැන ගීත විවාද කළහ. ජෝතිපාල 1974 වසරේ තිරගත වූ ඔන්න බබෝ බිල්ලෝ එනවා චිත්‍රපටයේ "මේ ජීවනයේ" ගීතය වෙනුවෙන් හොඳම ගායකයාට හිමි සම්මානය දිනා ගත්තේය. 1983 සරසවිය සම්මාන උලෙළේදී ජෝතිපාල හොඳම ගායකයා ලෙස සම්මානයට පාත්‍ර වූයේ "මීදුම් සිහින" චිත්‍රපටයේ "සරා සඳේ" ගීතය වෙනුවෙන් සහ 1986 වසරේ "ඔබට දිවන කියන්නම්" චිත්‍රපටයේ "පාළු සුසානේ" ගීතය වෙනුවෙන්ය.

මරණය
ඔහුගේ මරණයට දින දෙකකට පෙර, 1987 ජූලි 5 වන දින, දිවංගත ජනාධිපති රණසිංහ ප්‍රේමදාස විසින් දේශප්‍රේමී ව්‍යාපෘතියක් වන "ගම් උදාව" සඳහා සහභාගී වූ ඔහු සිය අවසන් විවෘත වේදිකාවේ ගායනා කළේය. නමුත් ගායනයේදී ඔහුට වේදනාවක් දැනුණත් ගායනය සාර්ථකව අවසන් කළේය. ඊළඟ දවසේ ඔහු රෝහලට ඇතුළත් කළ අතර 1987 ජූලි 7 වැනිදා රත්නම් පෞද්ගලික රෝහලේදී මිය ගියේය. ඔහුගේ මරණයට හේතුව අක්මාව අක්‍රිය වීම බව පැවසේ. සෞඛ්‍ය නිලධාරීන්ට අනුව ජෝතිපාලගේ මරණය ආරංචි වීමත් සමඟම මිනිස්සු රත්නම් පෞද්ගලික රෝහල සහ යුනියන් චතුරශ්‍රය වට කළහ. යුනියන් චතුරශ්‍රය රසික රසිකාවියන්ගෙන් පිරී ගිය අතර සමහරු ජෝතිපාල අවසන් වතාවට බලා ගැනීමට රෝහල් ගේට්ටුවෙන් පවා පැන්නා. එතුමාගේ ගුණානුස්මරණය වෙනුවෙන් රටපුරා නොයෙකුත් කටයුතු තවමත් ක්‍රියාත්මකයි.

ගීතාවලිය

සිනමාවලිය

මෙම අඩවිය බලන්න
 එච්. ආර්. ජෝතිපාල හෙවත් හදවත රත්තරන් ජෝතිපාල
 එච්. ආර්. ජෝතිපාල ගී පදවැල්
 HR Jothipala - The Everliving Legend
චරිත කතා

1936 උපත්
1987 මරණ
ශ්‍රී ලාංකික ගායකයෝ
චිත්‍රපට ගීත ගායකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ

එච්.ආර්. ජෝතිපාල


David Guterson ( ; born May 4, 1956) is an American novelist, short story writer, poet, journalist, and essayist. He is best known as the author of the bestselling Japanese American internment novel Snow Falling on Cedars.

Early life
Guterson was born May4, 1956 in Seattle, Washington, the son of criminal defense lawyer Murray Guterson. He attended Seattle Public Schools and Roosevelt High School, then the University of Washington, where he earned a Bachelor of Arts in English literature and a Master of Fine Arts in creative writing. He is also a Guggenheim Fellow.

Teaching, writing
Before writing professionally, Guterson worked as a teacher for 10 years at Bainbridge High School. During that time he began having stories and essays published in small magazines and periodicals, and eventually sold pieces to Esquire, Sports Illustrated and Harper's Magazine. His first book, The Country Ahead of Us, the Country Behind (1989) is a collection of short stories set mostly in the Pacific Northwest. His second book, Family Matters: Why Homeschooling Makes Sense (1992) contains essays on family and education.

Guterson's freelance journalism included articles on environmental issues, travel writing and human interest features.

Snow Falling on Cedars, subsequent work
Guterson is best known as the author of Snow Falling on Cedars (1994), for which he received the 1995 PEN/Faulkner Award. To date, it has sold nearly four million copies and was adapted into the 1999 film of the same title.

His subsequent novels include East of the Mountains (1999),, which was adapted into a movie East of the Mountains (film) in 2021, Our Lady of the Forest (2003), The Other (2008) and Ed King (2011).

Personal life
Guterson married his wife Robin when he was 23. They live on Bainbridge Island in Puget Sound and have five children and three grandchildren. He is a co-founder of Field's End, an organization for writers.

Bibliography
 The Country Ahead of Us, the Country Behind: Stories (1989)
 Family Matters: Why Homeschooling Makes Sense (Non-fiction) (1992)
 Snow Falling on Cedars (1994)
 The Drowned Son (Stories)(1996)
 East of the Mountains (1999)
 Our Lady of the Forest (2003)
 The Other (2008)
 Ed King (2011)
 Songs for a Summons (Poetry) (Feb. 10, 2014)
 Problems with People: Stories (June 3, 2014)
 Turn Around Time: A Walking Poem for the Pacific Northwest (September 2019)
 The Final Case (January 11, 2022)

References

External links

David Guterson biography
David Guterson on fantasticfiction.co.uk
David Guterson at the Internet Book List
 Review of East of the Mountains (film) at rogertebert.com

1956 births
Living people
American male journalists
20th-century American novelists
21st-century American novelists
American male essayists
American male novelists
American male poets
Homeschooling advocates
Writers from Seattle
University of Washington College of Arts and Sciences alumni
Writers from Bainbridge Island, Washington
PEN/Faulkner Award for Fiction winners
American male short story writers
20th-century American short story writers
21st-century American short story writers
20th-century American male writers
21st-century American male writers
Novelists from Washington (state)
Jewish novelists

David Guterson


Den Store Bredning (på tysk: Große Breite) er en bredning i den indre Sli beliggende mellem Stegsvig Snævring og Mysunde. Den Store Bredning er cirka 12 km2 stor, 4 km lang og har en næsten søagtig karakter. Her når Slien en bredde på 4,2 kilometer.

På bredningens nordlige bred ligger landsbyerne Fysing og Gejl. På dens sydlige bred ligger Vesby, Flækkeby med Gøteby-Holm, Gyby med Louisenlund og Borgvedel med Stegsvig. Den Store Bredning har bl. a. tilløb af Østerbæk, Nølsbæk og Gejl Bæk. Mod vest ved den kun 280 meter brede Stegsvig Snævring mellem Stegsvig og halvøen Rejsholm (Palør) går den Store Bredning over i Lille Bredning. Ud ved Rejsholm ligger den ubeboede lille ø Hestholm og resterne af vikingetidens Slispærring.

Referencer

Slien
Sydslesvig
Bredninger

Store Bredning


Stephen J. Wiesner ( – Jerusalém, ) foi um físico estadunidense-israelense, conhecido por suas contribuições para a ciência da informação quântica.

Filho de Jerome Wiesner e sua mulher Laya, nascida Wainger. Wiesner estudou no Instituto de Tecnologia da Califórnia (Caltech) e depois na Universidade Brandeis e na Universidade Columbia, onde obteve um doutorado em 1972 com uma tese sobre física de partículas. Em 1993 foi para Israel e retirou-se da pesquisa acadêmica, mas permanecendo afiliado com a Quantum Foundations & Information Group na Universidade de Tel Aviv.

Recebeu em 2019 com Charles Bennett, Artur Ekert, Anton Zeilinger e Pan Jianwei o Prêmio Micius Quantum.

Obras
Conjugate Coding, SIGACT News, Volume 15, 1983, p. 78–88

Físicos de Israel
Físicos dos Estados Unidos do século XX
Físicos judeus

Stephen Wiesner


Utigures eram cavaleiros nômades que floresceram na estepe pôntico-caspiana no . Eram semelhantes aos cutrigures do oeste.

Etimologia

O nome Ut(r)igur, registrado como Οὺτ(τ)ρίγουροι, Οὺτούργουροι e Οὺτρίγου, é geralmente considerado como uma forma metatetizada sugerida por Gyula Németh do turco *Otur-Oğur, assim o *Uturğur significa "trinta ogures (tribos)". Lajos Ligeti propôs derivar de utur- (resistir), enquanto Louis Bazin de uturkar (os vencedores-conquistadores), quturgur e qudurmaq (os enfurecidos).

Tem havido pouco apoio acadêmico para teorias ligando os nomes cutrigur e utigur a povos como os gútios e/ou udis, do antigo Sudoeste Asiático e do Cáucaso, respectivamente, que foram postulados por estudiosos como Osman Karatay e Iuri Zuev. Nenhuma evidência foi apresentada de que os gútios se mudaram de sua terra natal nos montes Zagros (modernos Irã e Iraque) às estepes, e acredita-se que tenham falado uma língua indo-europeia (em vez de turca). Os udis foram mencionados por Plínio, o Velho (História Natural, VI.39), em conexão com os aorsos (às vezes conjuntamente como utidorsos), os sármatas e uma casta/tribo cita conhecida como aroteres ("cultivadores"), que vivia "acima da costa marítima da Albânia [caucasiana] e dos ... udinos" nas margens ocidentais do mar Cáspio. Tampouco há aceitação geral da sugestão de Edwin G. Pulleyblank de que os utigures podem estar ligados aos iuechis – um povo indo-europeu que se estabeleceu na China Ocidental durante os tempos antigos.

História

A origem das tribos utigures e cutrigures é obscura. Os primeiros habitavam a leste os últimos a oeste da zona da estepe Dom-Azove. Procópio escreveu que:

Procópio também registrou uma lenda genealógica segundo a qual:

Esta história também foi confirmada pelas palavras do governante utigur Sandilco:

Agátias  escreve:

Quando os cutrigures invadiram as terras do Império Bizantino, o imperador   através de persuasão diplomática e suborno arrastou os cutrigures e utigures para uma guerra mútua. Utigures liderados por Sandilco atacaram os cutrigures que sofreram grandes perdas. De acordo com Procópio, Agátias e Menandro Protetor, dizimaram uns aos outros, até perderem até mesmo seus nomes tribais. Alguns remanescentes dos cutrigures foram varridos pelos ávaros à Panônia, enquanto os utigures permaneceram na estepe pôntica e caíram sob o domínio dos turcos. Sua última menção foi por Menandro Protetor, que registrou entre as forças turcas que atacaram o Bósforo em 576 um exército utigur liderado pelo chefe  (Ανάγαιος). O Bósforo caiu para eles cerca de 579. No mesmo ano, a [embaixada bizantina aos turcos passou pelo território de Acagas (Ἀκκάγας, Aq-Qağan), "que é o nome da mulher que governa os citas lá, tendo sido nomeada na época por Anágio, chefe da tribo dos utigures".

Notas

Bibliografia

Povos da Antiguidade
Povos túrquicos

Utigures


Né le 3 novembre 1943, Álvaro Fernández-Villaverde y Silva est un grand d'Espagne.

Ascendance
Il est le fils de José Fernández-Villaverde y Roca de Togores (1902-1988) marquis de Pozo Rubio et ambassadeur d'Espagne et de Casilda de Silva y Fernández de Henestrosa (1914-2008), duchesse de San Carlos.

Biographie
En 1961, il devient le 17e marquis de Viso.

En 1989, après la mort de son père, il devient le 6e duc de San Carlos et le 5e marquis de Pozo Rubio.

En 2009, après la mort de sa mère, il devient  le 5e duc de Santo Mauro, le 15e marquis de Santa Cruz et le marquis de Villasor.

En 2010, il devient comte de Castillejo.

Il est chevalier de l'ordre militaire de Santiago, Maestrante de la Real Maestranza de Caballería de Seville et Croix de l'Ordre d'Isabelle la Catholique.

Il fut président de la Députation permanente et Conseil de la grandesse d'Espagne et des titres du royaume de 1992 à 1997.

Descendance
Il épouse  Estrella Bernaldo de Quirós y Tacón avec laquelle il aura un enfant, Álvaro Fernández-Villaverde y Bernaldo de Quirós.

Sources

Liens externes

Grand d'Espagne au XXe siècle
Grand d'Espagne au XXIe siècle
Duc espagnol du XXe siècle
Duc espagnol du XXIe siècle
Diplomate espagnol
Naissance en novembre 1943
Marquis de Santa Cruz

Álvaro Fernández-Villaverde y Silva


An Schismatoglottis modesta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Wilhelm Schott. An Schismatoglottis modesta in nahilalakip ha genus nga Schismatoglottis, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schismatoglottis

Schismatoglottis modesta


Baron Kenilworth, of Kenilworth in the County of Warwick, is a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created in 1937 for the motor industry magnate Sir John Siddeley. His grandson, the third Baron, was an interior designer and the founder of John Siddeley International Ltd.  the title is held by the latter's son, the fourth Baron, who succeeded in 1981.

The first Baron purchased Kenilworth Castle in 1937. The house is now in the care of English Heritage.

Barons Kenilworth (1937)
John Davenport Siddeley, 1st Baron Kenilworth (1866–1953)
Cyril Davenport Siddeley, 2nd Baron Kenilworth (1894–1971)
John Tennant Davenport Siddeley, 3rd Baron Kenilworth (1924–1981)
John Randle Siddeley, 4th Baron Kenilworth (b. 1954)

The heir apparent is the present holder's son Hon. William Randle Siddeley (b. 1992).

Arms

Notes

References
Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990,

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1937

Baron Kenilworth


Min vens bøjle er en film instrueret af Christina Christensen.

Handling
En 32-årig navnløs mand filosoferer med sammenbidt alvor over sin bøjle i undermunden samt sit mellemrum mellem fortænderne.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2008

Kortfilm fra Danmark

Min vens bøjle


Cirkus Trapez er et dansk cirkus, etableret i 2016 af Isabella Enoch Sosman og Bernhard Kaselowsky, der begge har erfaring fra cirkusverdenen i både ind- og udland.

Isabella Enoch Sosman har været medejer af Cirkus Dannebrog, der gik konkurs med hende som regnskabschef i 2015.

Fakta om Cirkus Trapez
Sæson løber fra midten af april til slutningen af september. Det nuværende cirkustelt er et rød-blåt 4-masters med en diameter på 26 meter og plads til 550 tilskuere. Teltet havde oprindeligt tilhørt Cirkus Baldoni, der solgte det til Cirkusmuseet i Hvidovre, hvorfra Isabella Enoch erhvervede det. Cirkus Trapez har vinterkvarter i Sommersted.

Historie

Isabella Enoch Sosman (født 1960) har cirkusfamilierødder mange generationer tilbage. Medlemmer af Enoch-slægten drev det oprindelige Cirkus Dannebrog fra 1897 til 1922 og det genetablerede fra 1977 til 2016. Isabella Enoch Sosman og hendes sambo, Bernhard Kaselowsky (født 1961), var knyttet til det genåbnede Cirkus Dannebrog, hvor Isabella Enoch i mange år var artistisk direktør. I sine unge dage havde hun optrådt som trapezartist både i Cirkus Dannebrog og i en rækkeeuropæiske cirkus, blandt andet det store (nu lukkede) tyske Cirkus Barum.

Cirkus Trapez har rødder i Isabella Enoch Sosmans "Dinnershow Trapeze" og vintercirkusforestillinger, som hun siden 2014 har vist i en række haller i Jylland. I sommeren 2014 lå Cirkus Trapeze (dengang med et "e" i navnet) fast i Madsby Legepark i Fredericia med samme tidligere Cirkus Baldoni-telt, som de erhvervede i 2016, hvor begyndte at turnere, efter Cirkus Dannebrogs konkurs.

Foruden sit virke i Cirkus Trapez er Isabella Enoch et ofte benyttet jurymedlem til mange cirkusfestivaller, hvor hun blandt andet har jurymedlem i den internationale cirkusfestival i Monte Carlo.

Kritik af Cirkus Trapez
Cirkus Trapez har flere gang været i pressens søgelys for flere uheldige forhold, blandt andet problemer med arbejdsmiljø,  anklager for dyremishandling,, problemer med ensammenstyrtet tribune, dårligt arbejdsmiljø,  og generelt deres måde at håndtere kritik.

Sagen om forbud mod cirkuselefanter i 2019
VKLA-regeringens fødevareminister Jakob Ellemann-Jensen fremsatte i februar 2018 et lovforslag om forbud mod "vilde dyr i cirkus". Den daværende regering, Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet indgik 23. marts 2018 en aftale, der forbød vilde dyr i cirkus. Konkret handlede forbuddet om elefanter, søløver og zebraer, da alle andre vilde dyr allerede var forbudt. Forligspartierne lagde op til en vis overgangsordning for de fire cirkuselefanter, der var i Danmark, heraf tre hos Cirkus Arena og en i Cirkus Trapez. Loven nåede imidlertid ikke at blive vedtaget før Folketingsvalget 2019, hvorfor det fortsat var tilladt at fremvise elefanter, søløver og zebraer, hvis betingelserne i bekendtgørelsen om hold og fremvisning af dyr i cirkus var opfyldt.

Knuthenborg Safaripark tilbød allerede i 2018 at tage imod de fire cirkuselefanter, hvilket dyreværnsorganisationen Dyrenes Beskyttelse billigede, men for at nye dyr ikke bringer sygdomme til parkens øvrige dyr – for elefanters vedkommende er det især risiko for tuberkulose – skulle dyrene i karantæne. Cirkus Arenas tre elefanter, Lara og Djungla på 31 år og Jenny på 29 år, gennemgik helbredstjek i december, og i januar 2019 tillige Cirkus Trapez' 35-årige Ramboline. For at gennemføre en helbredsundersøgelse af en elefant, er man nødsaget til at semi-sedere den, hvilket indebærer en risiko for, at noget kan gå galt og dyret dør. Derfor bør man bestræbe sig på at sedere dyr så få gange, som overhovedet muligt. For at kunne opretholde tilbuddet om at tage imod elefanterne i Knuthenborg Safaripark, og en ufravigelig garanti for, at de fortsat er tuberkulosefri, kunne elefanterne ikke flyttes fra deres matrikel (stald). Udsættelsen af lovforslaget mod "vilde dyr i cirkus" medførte, at cirkuselefanterne kom til at opholde sig i månedsvis i deres stald, uden der kom en afklaring på deres fremtid, hvilket medførte at de mistrivedes og, ifølge tilsynsdyrlægen, »tæt på at blive udsat for psykisk dyremishandling«.

En yderligere komplikation er spørgsmålet om økonomisk kompensation til cirkus for deres elefanter. Cirkusdirektør Benny Berdino havde opgjort at Cirkus Arenas omkostninger, herunder investering i de påkrævede staldforhold, udgjorde knap 40 millioner kroner. Han mente at 20 millioner var en rimelig kompensation for elefanterne og den resterende investering i staldforhold, der blev foretaget i henhold til de regler, som Folketinget vedtog i juni 2009, på grundlag af en rapport fra 2008 udarbejdet af Justitsministeriets arbejdsgruppe om hold af dyr i cirkus. Reglerne, og den senere bekendtgørelse om hold af dyr i cirkus, gjorde det lovligt at lade elefanter optræde, men stillede en række krav. VKLA-regringen havde imidlertid kun afsat syv millioner kroner i Finansloven for 20198 til kompensation – 1,75 million kroner for hver elefant – da man mente, at det var maksimum for hvad Staten kunne betale, uden at komme i strid med EUs regler om statsstøtte.

Webportalen Cirkus i Danmark nævnte i deres nyhedsoversigt, at da Cirkus Benneweis solgte sine tre elefanter i 1995, var bedste bud 250.000 D-mark for hver, svarende til cirka 950.000 kroner (i 1995, hvilket alene fremregnet efter Danmarks Statistiks forbrugerprisindeks svarer til omkring 1,5 million kroner i 2018).

Den 15. maj 2020 blev de tre eleanter fra Cirkus Arena, Lara, Djungla og Jenny, samt Ramboline fra Cirkus Trapez, flyttet til deres nye hjem i Knuthenborg Safaripark på Lolland. Det havde været så lang en vej som Dyrenes Beskyttelse havde arbejdet på i årtier. Faktisk begyndte "heftig pressedebat om dyr i cirkus" allerede i 1910, hvor Cirkus Bech-Olsen lejede babyelefanten Kaspar fra Zoologisk Have i København til sæson 1910 og 1911.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Cirkus Trapez hjemmeside
 Cirkus Trapez' LinkedIn
 Cirkus Trapez' Crunchbase

Trapez

Cirkus Trapez


أنت عمري مسلسل سوري تلفزيوني من نوع الكوميدي.

أبطال العمل
أيمن زيدان، أيمن رضا، روعة ياسين، نجاح حفيظ، حسن عويتي، لينا حوارنة، حسام تحسين بك وندين تحسين بك أيمن رضا، شكران مرتجى، باسم ياخور، سليم كلاس.

أحداث المسلسل
تدور مغامرات هذا المسلسل حول شخص يُدعى نبيل شق ثيابه، متزوج ولديه بنت وولد، تخشى زوجته أن يتزوج عليها بامرأة ثانية إذا ما أصبح رجلا ثريا، وهذه العقدة النفسية التي تكونت لديها تدفعها دائما لجعل زوجها يخسر أمواله، لكن دائما يحصل عكس ما تريده لأن زوجها دائماً يحالفه الحظ فيربح في كل أعماله ويُكون ثروة كبيرة نتيجة لذلك.

مراجع

موقع السينما

مسلسلات تلفزيونية سورية بدأ عرضها في 2001
مسلسلات تلفزيونية كوميدية سورية

أنت عمري (مسلسل سوري)


An Festuca hypsophila in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Rodolfo Amando Philippi. An Festuca hypsophila in nahilalakip ha genus nga Festuca, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Festuca

Festuca hypsophila


Technicolor er navnet på en farveskabelsesproces, hvor man benyttede 3 farvefiltre (cyan, magenta og gul), som blev frembragt gennem en prisme i et specieltbygget kamera.

Historie

Processen blev oprindeligt udviklet i 1916 af Herbert Kalmus i et 2-farvefiltersystem (rød og grøn), men dette blev ikke en succes, fordi mange nuancer gik tabt når film skulle vises. Dette var tydeligt når man filmede udenfor, hvilket ofte var nødvendigt, da man skulle bruge store mængder lys for at få et godt resultat, men processen kunne ikke gengive en naturlig blå farve, hvilket var et problem når man filmede himmel eller hav.

Derfor skulle processen forbedres, for at det kunne blive en succes. Det skulle vise sig hurtigt at den rette måde at få farver frem i slutresultatet var ved at bygge et specielt kamera, som fotograferede på 3 individuelle filmstriber på samme tid. Dette var en udfordring og tog år at perfektionere, da et skred i en enkelt stribe vil påvirke resultatet. Senere lagde man en ekstra sort-hvid-stribe sammen med de 3 farverede striber, for at give et mere realistisk udseende, så mætningen stod bedre og dette gav også en bedre dybde til farverne.

Det viste sig dog, at farve på film ikke skulle blive en stor succes lige med det samme. For det første var det dyrere at fotografere i farver end i sort-hvid, så derfor var det ikke alle der var villige til at investere i Technicolor. For det andet havde firmaet patent på deres kameraer, og de blev ikke solgt kommercielt. Filmstudier måtte derfor låne kameraer, når de skulle indspille film, hvilket ikke mange kunne se fidusen i.

Technicolors store redning kom i form af Walt Disney, som viste interesse for muligheden i at frembringe farver til sine tegnefilm. Han eksperimenterede med farver på sin kortfilmsserie Silly Symphonies, og dette blev vel modtaget blandt publikum og var en af grundene til, at han besluttede sig for at producere en animationsspillefilm. Snehvide og de syv dværge udkom i 1937 og blev en kæmpe succes hos både kritikere og publikum, og dette fik andre filmstudier med på vognen, hvor film from Robin Hood og Troldmanden fra Oz fulgte efter.

Technicolor blev på mange måder nærmest synonymt med Hollywoods guldalder. Det var især musicalfilm, som benyttede sig at det karakteristiske udseende, som en fremstilling af noget eventyrligt. Vincente Minnellis En Amerikaner i Paris og Gigi er gode eksempler på dette
.

Da Hollywoods studiosystem faldt fra hinanden, sluttede æraen også for Technicolor. Dog havde firmaet en afdeling i England som fortsatte, og det var især de italienske gallio-film som stadig benyttede processen i 70'erne.

Teori
Det oprindelige 2 filtre samt sort-hvid.

De tre farvefiltre, som udgør Technocolor samt slutresultatet, som ses til højre.

Sort-hvid fra negativ til positiv.

Eftertiden
Med tiden har Technicolor fået noget af en fanskare. Blandt den yngre generation har instruktører som Damien Chazelle ladet sig inspirere af Technicolor, som ses tydeligt i filmen La La Land fra 2016, hvor ved man via et 70 mm. Panavision-kamera imiterede Technicolor-udseendet.

Blandt filmkonservatorer regnes det for den absolut bedste farveprocess at arbejde med, fordi dens kemiske sammensætning er stabil og det betyder at farverne ikke falmer over tid som mange af de billigere konkurrenter fra samtiden.

Filmhistorie
Opfindelser fra USA

Technicolor


Croatica Christiana Periodica
 ISO oznaka za jezik chakma (ccp)
 IATA kod za zračnu luku Carriel Sur
 anticitrulinski ciklički peptid
 kapacitativno vezana plazma (engl. capacitively coupled plasma)
 naredbeni preradnik (eng. Console Command Processor)

CCP


Un scaun cu rotile este un scaun cu roți, folosit atunci când mersul pe jos este dificil sau imposibil din cauza unei boli, a unei răni sau datorită invalidității.

Istoric
În 1655, Stephan Farffler, un ceasornicar paraplegic în vârstă de 22 de ani, a construit primul scaun autopropulsat din lume pe un șasiu cu trei roți folosind un sistem de manivele și roți dințate. Cu toate acestea, dispozitivul semăna mai mult cu o bicicletă de mână decât cu un scaun cu rotile, deoarece designul includea manivele montate pe roata din față.

În 1887, scaunele cu rotile ("scaune rulante") au fost introduse în Atlantic City, astfel încât turiștii invalizi să le poată închiria pentru a se bucura de Boardwalk.

Note

Scaune

Scaun cu rotile


සන්නායකයක් චුම්බක ක්ෂේත්‍රයකට ලම්බකව තබා ක්ෂේත්‍රයට හා සන්නායකයට ලම්බකව සන්නායකය චලනය කලවිට සන්නායකයේ දෙකෙළවර විද්‍යුත්ගාමක බලයක් ප්‍රේරණයවේ.සන්නායකය සන්වුර්ත පරිපථයක ඇතිනම් එම විද්‍යුත්ගාමක බලය නිසා සන්නායකයේ ධාරාවක් ගලායයි.මෙම ප්‍රේරිත ධාරාවේ දිශාව ෆ්ලෙමිංගේ දකුණත් නීතියෙන් සොයාගත හැක

සුරතෙහි මහපටගිල්ල,දබරැගිල්ල හා මැදගිල්ල එකිනෙකට ලම්බකව තබාගෙන මහපටගිල්ල සන්නායකය චලනය වන දිශාවට ද දබරගිල්ල එම සන්නායකය මගින් කැපෙන චුම්බක ක්ෂේත්‍රය පිහිටන දිශාවටද යොමු කලවිට මැදගිල්ලෙන් සන්නායකය තුළින් ගලන ධාරාවේ දිශාව පෙන්නුම් කරනු ලැබේ

සුරත් නීතිය