O antitabagismo no Brasil possui uma longa história, dado que o tabagismo sempre foi alvo de diversas críticas. Apesar das crescentes descobertas mundo afora dos malefícios do cigarro, levando a um combate internacional ao tabagismo, foi apenas na década de 1990, especialmente no Governo Fernando Henrique Cardoso, que as autoridades brasileiras passaram a demonstrar uma grande preocupação em relação ao assunto.

Contexto
A indústria do cigarro, hoje dominada pelas multinacionais British American Tobacco (antiga Souza Cruz), R. J. Reynolds e Phillip Morris, era muito mais diversificada antigamente. Marcas nacionais, como Vila Rica e Mistura Fina, eram líderes de mercado. Esforços oriundos do lobby das multinacionais, além de sua agressiva publicidade, acabaram por minar as fabricantes domésticas, que hoje possuem suas vendas quase limitadas a tabacarias e outras lojas específicas do setor.Em 1953 houve, nos EUA, a primeira comprovação documentada dos malefícios do cigarro, enquanto em 1987 a Organização Mundial da Saúde cria o Dia Mundial Sem Tabaco.

O tabagismo na sociedade

O tabagismo era presença constante na sociedade brasileira. Fumar em lugares fechados era algo extremamente corriqueiro: bares, repartições públicas, escritórios, ônibus, trens, lojas, shopping centers e até aviões permitiam o fumo tranquilamente, pois não havia nenhuma restrição legal para isso. Revistas, especialmente as direcionadas ao público masculino, além de publicar milhares de propagandas de cigarros, tratavam o fumo como questão de elegância. Novelas e filmes nacionais não escondiam o hábito tabagista de seus personagens. Eventos esportivos eram patrocinados pela referida indústria - onde associava-se a imagem do cigarro, novamente, à masculinidade.

O marketing do cigarro

O marketing do cigarro no Brasil era considerado um dos mais refinados mercados publicitários do país, sendo frequentemente elogiado e premiado internacionalmente.

No fim da década de 70, visando camadas de baixa renda, o cigarro Vila Rica lança uma campanha com o jogador de futebol Gérson, onde o craque dizia: "Gosto de levar vantagem em tudo, certo? Leve vantagem você também...". A mensagem foi extremamente criticada por supostamente relacionar o brasileiro à corrupção, criando um sinônimo para o "jeitinho brasileiro": a Lei de Gérson.

A Souza Cruz patrocinou todas as transmissões da Copa do Mundo FIFA pela Rede Globo da edição de 1970 (coincidentemente, a que consagrou Gerson) até a de 1986 e sua marca Hollywood era fortemente associada à Seleção Brasileira de Futebol. Durante a década de 1970, a empresa passa a mudar a estratégia com a referida marca. De "pais de família" bem sucedidos, posição que dividia com o Lucky Strike (da mesma empresa), o Hollywood passaria a mirar na figura do jovem "ousado", "rebelde" e "transgressor". Suas propagandas mostravam jovens, quase sempre homens, praticando esportes radicais como surfe, paraquedismo, snowmobile, motocross, entre outros, acompanhados de mulheres e com trilhas sonoras regadas a glam e hard rock. Bandas como Whitesnake, Asia, Rush, Heart, Kansas e Journey tiveram sua popularidade expandida no Brasil devido a essas propagandas. Finalizadas com o slogan "Isto é Hollywood, o sucesso", tais campanhas foram as responsáveis pelo cigarro ter se tornado o mais vendido do Brasil na década de 80 e um ícone cultural desta década no Brasil.

A fabricante ainda lançou em 1984 o cigarro Free, de baixos teores de alcatrão, mirando o público jovem com propagandas que mostravam jovens em situações como baladas, encontros casuais nas ruas, ou praticando atividades intelectuais como pintura, leitura e escrita. O estilo era inspirado nas propagandas estrangeiras do concorrente L&M, o cigarro de baixo teor da Phillip Morris, que também mirava o público juvenil. A ideia das propagandas era demonstrar um jovem inteligente, cult, mas que também sabia se divertir. Com a fundação da MTV Brasil em 1990, destinada ao mesmo público que o cigarro, a sua popularidade cresceu massivamente.

Em 1993, a Souza Cruz lança o cigarro Derby, mirando nas camadas populares. Seu sucesso é tal que em três anos chega a ser responsável por 42,4% do market share brasileiro à época, ganhando a fama de "cigarro de pobre". Para concorrer, a Phillip Morris populariza a sua já consolidada marca Chesterfield.

Por fim, a Souza Cruz organizou os festivais de música Hollywood Rock e Free Jazz Festival que, com transmissões ao vivo da Rede Globo e da MTV Brasil, se tornaram ícones culturais da década de 1990. A edição de 1993 do Hollywood Rock contou com a presença da banda Nirvana no auge do sucesso. O Free Jazz trouxe a banda Jamiroquai, também no auge do sucesso, pela primeira vez ao Brasil.

A Phillip Morris importou no Brasil as mundialmente conhecidas propagandas do Marlboro Man, que eram dubladas em português.

Mas o maior aliado publicitário do cigarro no Brasil foi, certamente, a Fórmula 1. Com a inundação das propagandas de cigarro nas corridas, a indústria do cigarro brasileira nem precisava gastar tanto - suas matrizes estrangeiras já o faziam. A Marlboro, por exemplo, foi a patrocinadora master da Scuderia Ferrari de 1997 a 2010, tendo antes patrocinado a McLaren no auge do sucesso da equipe, com Ayrton Senna. O sucesso de Senna tornou o período entre 1988 e 1994 o auge do interesse pela Fórmula 1 no Brasil e, indiretamente, tornou a publicidade do tabaco intrínseca à F1.

O posicionamento do governo
Na década de 1980 o consumo do tabaco explodiu no Brasil com o aumento da sua publicidade, do seu uso em novelas, na nova geração do cinema nacional (que vivia um momento de grandes bilheterias) e o sucesso brasileiro na Fórmula 1.

Apesar do combate ao tabagismo só crescer pelo mundo, o governo militar não estava disposto a perder um grande aliado nas contribuições tributárias. O IPI do cigarro correspondia, em 1983, a aproximadamente 40% da arrecadação total deste imposto no Brasil. De 1980 a 1981 o consumo do cigarro havia caído, levando o Governo a forçar os maiores fabricantes a aumentar suas vendas de modo a melhorar sua arrecadação. As vendas subiram e a arrecadação, novamente, cresceu.

Com a resistência do governo e a aceitação do tabagismo pela sociedade, iniciativas antitabagistas por parte de entidades médicas acabaram não tendo sucesso.

Cronologia das restrições

1990

Durante o Governo Collor, a Agência Nacional de Vigilância Sanitária instituiu a obrigatoriedade das famosas vinhetas: "O ministério da saúde adverte [...]" nas propagandas de rádio e TV.

1996
No Governo FHC, a lei 9.294/1996 foi proposta pelo governo, aprovada pelo congresso e sancionada pelo presidente. Seu texto foi responsável por introduzir a proibição do fumo em lugares fechados, salvo em áreas isoladas para tal finalidade. A criação desta exceção permitiu que o fumo ainda ocorresse em lugares fechados, não afetando tanto a vida dos fumantes. Mas a indústria do tabaco sofreu um duro golpe: sua publicidade, que era seu maior "trunfo", acabou restrita ao horário das 21 horas às 6 da manhã, além de transformar em lei alguns pontos instituídos pela Portaria 1.050 da ANVISA, como a vinheta de advertência nos comerciais.

Uma curiosidade é que esta foi a lei responsável por introduzir as citadas vinhetas a cada quinze minutos durante as transmissões de eventos que tivessem o patrocínio do tabaco, passando no rodapé da tela durante as transmissões de Fórmula 1.

2000
A lei 10.167/2000 foi proposta pelo então Ministro da Saúde José Serra e, uma vez aprovada e sancionada, foi a mais dura restrição cigarro no Brasil até os dias atuais. Esta lei, que apenas alterou dispositivos na lei 9.294/2000, proibiu a publicidade do produto, restringindo-a à publicidade in loco em pontos de venda, além de estabelecer a obrigação de mensagens referentes às consequências do tabagismo no verso das embalagens de fumígenos.

2001
A Medida Provisória 2.190-34/2001 estabeleceu que as embalagens de cigarro deveriam carregar imagens junto às mensagens no verso. A decisão foi bastante criticada à época, pois as imagens eram vistas como trágicas e uma exposição desnecessária dos envolvidos nas fotos. As imagens seriam reguladas pela ANVISA.

2003
Já no Governo Lula, deveriam entrar em vigor os dispositivos na lei 10.167/2000 que proibiam o patrocínio cultural e esportivo de eventos internacionais realizados no Brasil por parte de marcas de fumígenos. Desta forma, as propagandas relacionadas ao cigarro deveriam ser retiradas, por exemplo do Grande Prêmio do Brasil de Fórmula 1. Para que houvesse tempo de adaptação, a lei promulgada em 2000 estabeleceu 2003 como o limite para a remoção das propagandas. O tempo foi considerado insuficiente e, através da Medida Provisória 118/2003, convertida na lei 10.702/2003, estendendo o prazo até 2005.

2005
Entra em vigor a proibição estabelecida pelas leis 10.167/2000 e 10.702/2003.

2009
José Serra, agora governador de São Paulo, sanciona a lei estadual 13.541/2009, proibindo o uso de fumígenos em locais fechados no estado, acabando com os "fumódromos" e aplicando pesadas multas ao descumprimento da lei.

2011
É durante o Governo Dilma Rousseff que é estabelecida a proibição do fumo em locais fechados e o fim dos "fumódromos" em todo o país. Também acaba a propaganda nos pontos de venda.

2017
Durante o Governo Michel Temer, a ANVISA muda o padrão das imagens atrás das embalagens de cigarro, além de estabelecer que parte da frente das embalagens deveriam conter um aviso. O intuito era usar imagens menos fortes, mas acompanhadas de mensagens mais diretas e mais duras. O novo padrão se tornou obrigatório em 2018.

Ver também

 Tabagismo
 Cigarro
 Ritmo Alucinante

Referências
Antitabagismo
Saúde no Brasil

Governo Fernando Henrique Cardoso

Antitabagismo no Brasil


Escobaria organensis ist eine Pflanzenart in der Gattung Escobaria aus der Familie der Kakteengewächse (Cactaceae). Das Artepitheton organensis verweist auf das Vorkommen der Art in den Organ Mountains. Ein englischer Trivialname ist "Organ Mountain Foxtail Cactus".

Beschreibung
Escobaria organensis wächst in Gruppen oder bildet Polster mit bis zu 50 Trieben. Die weichen zylindrischen Triebe erreichen bei einem Durchmesser von 3 Zentimeter Wuchshöhen von bis zu 12 Zentimeter. Die Bedornung verdeckt die Triebe weitestgehend und verleiht den Pflanzen eine gelbliche Erscheinung. Die Warzen sind 7 bis 10 Millimeter lang. Die neun bis zwölf kräftigen, geraden und gelben Mitteldornen weisen Längen von 0,9 bis 1,9 Zentimeter auf. Die 30 bis 35 feinen, steifen, geraden Randdornen sind weiß und 0,6 bis 1,1 Zentimeter lang.

Die rosafarbenen Blüten erreichen Durchmesser von 1,5 bis 1,6 Zentimeter. Die gelblich grünen Früchte sind 0,6 bis 1,4 Zentimeter lang.

Systematik und Verbreitung
Escobaria organensis ist in den Vereinigten Staaten von Amerika in den Organ Mountains im Doña Ana County im Bundesstaat New Mexico in Höhenlagen von 2000 bis 2400 Metern verbreitet.

Die Erstbeschreibung als Coryphantha organensis durch Dale A. Zimmerman wurde 1972 veröffentlicht. Edward Franklin Castetter, Prince Pierce und Karl Henry Schwerin stellten die Art 1975 in die Gattung Escobaria. Ein weiteres nomenklatorisches Synonym ist Escobaria sneedii subsp. orcuttii  (1999).

Nachweise

Literatur

Einzelnachweise

Weblinks

Escobaria (Kakteen)
Organensis

Escobaria organensis


Tanagra est une sculpture en marbre polychrome de l'artiste français Jean-Léon Gérôme (1824-1904), la personnification de « l'esprit de Tanagra », invention mythique du sculpteur liée aux figurines Tanagra du village de ce nom dans la Grèce antique. La sculpture est présentée pour la première fois au Salon de Paris de 1890. Gérôme crée ensuite des versions plus petites et dorées de Tanagra en bronze, plusieurs versions de la figurine Danseuse au cerceau tenue dans sa main par Tanagra, deux peintures d'un ancien atelier imaginaire de Tanagra et deux autoportraits sculptant Tanagra face à un modèle vivant dans son atelier parisien. Ces sculptures et peintures constituent un programme artistique autoréférentiel complexe, dans lequel un des artistes les plus célèbres de sa génération explore la réception de l'antiquité classique et les thèmes de l'inspiration créative, des doppelgängers et de la beauté féminine.

Tanagra est exposée au musée d'Orsay. Une grande partie de sa polychromie s'est estompée, et la danseuse au cerceau est endommagée (une partie du cerceau et du bras droit sont manquantes).

Les anciennes figurines Tanagra

En , sur un site appelé Tanagra en Grèce, des archéologues ont mis au jour un groupe de figurines hellénistiques en terre cuite portant des traces de polychromie. La découverte fait sensation, car elle fournit une confirmation solide à la théorie selon laquelle la sculpture antique était peinte. Les figurines Tanagra, qui représentent non pas des dieux ou des héros mais des gens ordinaires, sont montrées à l'Exposition universelle de 1878 à Paris, où elles charment et fascinent le public. Au cours des décennies suivantes, d'innombrables contrefaçons inondent le marché de l'art. Les figurines de Tanagra entrent dans la littérature et le théâtre, comme en témoigne leur apparition dans Le Portrait de Dorian Gray (1891) et Un mari idéal (1895) d'Oscar Wilde, et dans À la recherche du temps perdu de Marcel Proust (1913).

La Tanagra de Gérôme

Peintre et sculpteur, Gérôme s'est longtemps inspiré du monde classique. Ses images célèbres de combats de gladiateurs, de courses de chars, de marchés d'esclaves, de l'assassinat de Jules César et d'autres sujets de la Grèce antique et de Rome ont une grande influence.

Gérôme exprime sa fascination pour les figurines Tanagra, et les hommes et femmes qui les fabriquaient et les possédaient, avec sa Tanagra en marbre teinté, un nu féminin personnifiant la Tyché, ou esprit de la ville antique. Tanagra se tient droite « au sommet d'un petit monticule de terre. De nombreuses figurines ont fait surface. À ses pieds reposent des outils qui évoquent à la fois la fouille archéologique et le rôle de sculpteur de Gérôme ». Dans la main levée de Tanagra se trouve la figurine d'une danseuse au cerceau (une invention de Gérôme, inspirée d'une véritable figurine de Tanagra, mais pas une copie). Ainsi, Tanagra dépeint une statue tenant une statue. La plus grande statue se tient de manière rigide tandis que la plus petite est un « personnage virevoltant, qui plonge gracieusement sa tête dans un anneau doré serré dans sa main droite et tient une boule dorée dans l'autre, alors que sa draperie tourbillonne autour d'elle ».

« Inspiré par son désir caractéristique de précision archéologique et de réalisme, Gérôme a délicatement teinté la peau, les cheveux, les lèvres et les tétons de sa Tanagra, ce qui a fait sensation au Salon de 1890. ». Un critique contemporain a suggéré que si la sculpture avait été « secrètement enterrée pendant un certain temps, puis excavée publiquement comme une antiquité, peut-être avec un bras cassé, elle aurait fait tourner la tête du monde de l'art et aurait été déclarée la rivale de la Vénus de Milo, avec ses propriétés vitales et son anatomie subtile.".

Elle mesure . L'auteur a signé J.L. GEROME sur le haut du rocher à droite.

Il existe aussi deux bustes Tête de Tanagra en marbre polychrome réalisés vers 1890. L'un est conservé au Santa Barbara Museum of Art et l'autre est dans une collection privée.

Danseuses au cerceau et ateliers imaginaires

Gérôme crée et vend par la suite de nombreuses copies de la figurine au cerceau, faisant d'elle l'équivalent moderne d'une figurine Tanagra. « Ici, l'artiste n'insuffle pas tant la vie à des chairs peintes ou sculptées qu'il réinvente pour l'époque moderne les figurines fabriquées en série de l'Antiquité ».

En 1893, Gérôme réalise deux tableaux montrant des ateliers de Tanagra. Bien que Gérôme se soit opposé à l'admission d'étudiantes en art à l'École des Beaux-Arts, ces deux tableaux représentent une artiste féminine qui peint des copies de la figurine au cerceau de Gérôme. Ces danseuses sont proposés à la vente, avec d'autres figurines, à des amateurs d'art (toutes des femmes), qui ressemblent elles-mêmes à des figurines Tanagra. Dans l'un de ces tableaux, une version réduite de la Tanagra de Gérôme domine le comptoir de vente, tenant à la main une danseuse au cerceau. Cette Tanagra est la peinture d'une statue tenant une statue. Également dans ce tableau, la jeune artisane est occupée à « colorier une série de 12 danseuses au cerceau dans diverses teintes brillantes - une publicité ironique, peut-être, faite pour promouvoir les figurines qu'il [Gérôme] proposait à la vente dans deux tailles différentes et des supports variés par l'intermédiaire de son marchand et beau-père Adolphe Goupil. La danseuse au cerceau serait la sculpture de Gérôme la plus populaire et la plus largement reproduite.".

Gérôme se peint sculptant Tanagra, deux fois

En 1894 et 1890, Gérôme peint deux versions d'un autoportrait représentant l'artiste au travail dans son atelier : L'artiste et son modèle (maintenant au musée Haggin) et Working in Marble (Musée d'Art Dahesh ). Les autoportraits sont presque identiques, mais diffèrent au moins sur un point important.

Dans ces autoportraits, on voit Gérôme sculpter Tanagra face à un modèle vivant, qui tient la pose, assise et raide, mais sa paume tournée vers le haut est vide. Derrière le modèle, sur son propre socle se trouve une grande statuette polychrome de danseuse au cerceau. Divers accessoires jonchent le studio. Dans chaque tableau, accroché au mur en arrière-plan, se trouve un tableau de Gérôme de Pygmalion et Galatée, une autre de ses œuvres inspirées du monde antique (et réalisée la même année que Tanagra) . Les autoportraits représentent un vrai sculpteur (Gérôme) donnant vie à une statue en copiant une femme vivante ; les peintures de Pygmalion représentent un sculpteur mythique dont la statue devient une femme vivante.

Les doppelgängers et les allusions visuelles sont complexes, car les peintures de Pygmalion dans les deux arrière-plans sont similaires mais pas identiques. Tout comme Gérôme a peint deux autoportraits, il a également peint plus d'une version de Pygmalion et Galatée . La plus célèbre, maintenant au Metropolitan Museum of Art, montre le sculpteur et la statue en train de s'embrasser de dos ; elle apparaît en arrière-plan de L'artiste et son modèle . Mais Gérôme a peint au moins une variante (maintenant dans une collection privée), dans laquelle Pygmalion et Galatée s'embrassent de face. Cette version apparaît dans Working in Marble .

Dans les deux autoportraits, une variante de Pygmalion et Galatée est la peinture d'un sculpteur mythique et d'une statue vivante dans la peinture d'un vrai sculpteur, d'un modèle vivant et (malgré les apparences) d'une statue en plâtre (pas en marbre).Comme la plupart des sculpteurs du , Gérôme n'a pas sculpté le marbre lui-même mais a fourni aux tailleurs de marbre professionnels un plâtre grandeur nature à utiliser comme guide. C'est cette étape intermédiaire qui est décrite dans Working in Marble, un titre qui fait référence au processus créatif dans sa globalité. Gérôme se met en scène sur un stand tournant mettant la dernière main à la version en plâtre de Tanagra, jugeant soigneusement la justesse de son travail par rapport au modèle vivant.

Cet autoportrait complexe est « un résumé de la remarquable carrière de Gérôme en tant que peintre et sculpteur ». Comme dans toutes ses œuvres liées à Tanagra, on voit Gérôme « évoquer avec force l'interaction continue entre peinture et sculpture, réalité et artifice, ainsi que souligner la nature intrinsèquement théâtrale de l'atelier de l'artiste ».

Le musée Haggin possède également une Danseuse au cerceau en bronze de Gérôme, exposée à côté de L'artiste et de son modèle .

La Tanagra originale est conservée au musée d'Orsay (fiche œuvre 15298). Une version en bronze doré de 29,5 pouces de haut de Tanagra de Gérôme est conservée au Phoenix Art Museum (objet 1986.54), qui possède également une Danseuse au cerceau en bronze doré (objet 2000.12). D'autres versions en bronze doré de Tanagra existent ; l'une a été vendue aux enchères en 2011 par Sotheby's pour , une autre en 2017 pour .

Voir également

 Pygmalion et Galatée (Gérôme)
 Figurines Tanagra

Bibliographie
 B. Wittmann, Das Spätwerk eines Neugriechen: Jean-Léon Gérôme bei den Tanagräerinnen. In : Synergies in Visual Culture/Bildkulturen im Dialog. Brill Fink, 2013. .

Liens externes

 Lucie Niccoli, "Tanagra" par Jean-Léon Gérôme, L'Histoire par l'Image (février 2022)
 Musée d'Orsay, Gérôme et la sculpture, par Edouard Papet, sur Youtube.

Notes et références

Atelier d'artiste dans la peinture
Sculpture dans la peinture
Sculpture conservée au musée d'Orsay
Œuvre de Jean-Léon Gérôme au musée Georges-Garret

Tanagra (Gérôme)


An Monstera pinnatipartita in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Wilhelm Schott. An Monstera pinnatipartita in nahilalakip ha genus nga Monstera, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Monstera

Monstera pinnatipartita


5605 Kushida este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5605 Kushida este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kiyosato de Satoru Ōtomo. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,26 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 4,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1993
Centura de asteroizi

5605 Kushida


Șapte arte este un film românesc din 1958 regizat de Ion Popescu Gopo.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1958 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1958
Filme de animație

Șapte arte


O rio Una é um curso d'água intermitente no estado brasileiro da Bahia, integrando a bacia do rio Paraguaçu, na Chapada Diamantina.

Características
Tem sua nascente na Serra do Machobongo, na cidade de Mucugê, recebendo ali o nome de Riachão. É alimentado pela confluência de vários pequenos rios e riachos, que também brotam na Serra da Chapadinha e nele deságuam, tendo como principal característica as águas de cor escura. Embora surja numa área de muitas nascentes, não possui nenhum afluente que influencie na sua vazão, e sua foz no Paraguaçu ocorre quando este rio já tem um volume expressivo.

Sub-bacia do Una
A sub-bacia do rio Una ocupa 4,31% da área total da bacia do Paraguaçu, com um território de 2 317,38 km², e o rio com seus tributários correm nas cidades de Andaraí, Barra da Estiva, Ibicoara, Iramaia, Itaetê, Mucugê e Nova Redenção, "na parte Sul do Piemonte Oriental da Chapada Diamantina".

Seu curso inicialmente dá-se rumo ao sul, tendo por afluentes o Jiboia, Mucugezinho, Jequi (também chamado de Santo Antônio), Saminas, Invernada, Timbozinho e muitos outros córregos após desviar-se para o leste. Banha então o município de Iramaia sendo ali uma de suas atrações turísticas, com vários balneários. Tem seu curso na região noroeste da cidade, correndo para o norte. Finalmente dirige-se a nordeste e, após cruzar o Morro das Araras, em Nova Redenção, encontra com o Paraguaçu.

A região apresenta muitos assentamentos, inclusive de reforma agrária e, com o incremento do turismo na região, passou a integrar também as ações de promoção da atividade junto àquelas que atendem aos parques como o Parque Natural Municipal do Espalhado.

Una Paraguacu
Hidrografia da Chapada Diamantina
Una

Geografia de Andaraí
Barra da Estiva
Geografia de Ibicoara
Geografia de Iramaia
Geografia de Itaetê
Geografia de Mucugê
Nova Redenção

Rio Una (bacia do rio Paraguaçu)


Un medio mínimo en microbiología es un medio de cultivo que contiene los nutrientes mínimos indispensables para el crecimiento de una colonia, por lo general sin la presencia de aminoácidos, y son a menudo utilizados por los microbiólogos y genetistas para cultivar microorganismos de tipo salvaje. Los medios mínimos también se pueden utilizar para seleccionar las bacterias que pueden ser utilizadas como recombinantes o como conjugantes.

Un medio mínimo por lo general contiene:
 Una fuente de carbono para el crecimiento bacteriano, que puede ser un azúcar como la glucosa, o una fuente menos rica en energía como el succinato
 Distintas sales, que pueden variar entre las especies de bacterias y las condiciones de cultivo, que generalmente proporcionan elementos esenciales como el magnesio, nitrógeno, fósforo y azufre para permitir a las bacterias sintetizar proteínas y ácidos nucleicos
 Agua H2O

Los medios complementarios mínimos son un tipo de medios mínimos que también contienen un agente único seleccionado, por lo general un aminoácido o un azúcar. Este suplemento permite el cultivo de líneas específicas de recombinantes auxotróficos.

Véase también
 Cultivo (microbiología)

Referencias

Técnicas microbiológicas
Medios de cultivo

Medio mínimo


Der Sender Cuxhaven ist eine Sendeanlage des Norddeutschen Rundfunks zur Ausstrahlung von Hörfunksignalen. Er steht auf der 30 Meter hohen Holter Höhe bei Altenwalde, etwa drei Kilometer südwestlich von Cuxhaven. Der  Antennenträger ist ein abgespannter Stahlfachwerkturm.

Von diesem Sender werden die Stadt Cuxhaven und umliegende Gebiete sowie die zum Bundesland Hamburg gehörende Insel Neuwerk versorgt.

Frequenzen und Programme

Analoger Hörfunk (UKW)
In UKW werden folgende Programme ausgestrahlt:

Digitales Radio (DAB / DAB+)
Digitaler Hörfunk im DAB+-Standard wird seit dem 11. Februar 2020 in vertikaler Polarisation ausgestrahlt. In DAB / DAB+ werden folgende Programme ausgestrahlt:

Digitales Fernsehen (DVB-T)
Vom 24. Mai 2005 bis zum 27. Oktober 2009 wurde der Sendemast auf der Holter Höhe zur Abstrahlung von DVB-T-Sendesignalen genutzt. Durch die erfolgte Verlagerung zum Friedrich-Clemens-Gerke-Turm konnte die Empfangbarkeit der Multiplexe im Großraum Cuxhaven verbessert werden.

ehemaliges DVB-T-Programmangebot:

Sendeparameter: Modulationsverfahren: 16-QAM, Videokompression: MPEG-2, FEC: 2/3, Guardintervall: 1/4, Bitrate: 13,27 MBit/s
SFN (ARD Digital) mit Steinkimmen (Ganderkesee)

Analoges Fernsehen

Die Verbreitung der öffentlich-rechtlichen Programme in analogem PAL wurde Mitte 2005 eingestellt. Bis zum DVB-T Umstieg in der Region Bremen/Unterweser am 24. Mai 2004 wurden folgende Programme gesendet:

Einzelnachweise

Weblinks

Bauwerk in Cuxhaven
Cuxhaven Sender

Sender Cuxhaven


Die Reederei Raab Karcher wurde in Duisburg-Ruhrort als Tochtergesellschaft der in Kaiserslautern ansässigen Kohlenhandelsgesellschaft Raab Karcher (1848) gegründet. Mitbegründer waren die Namensgeber Friedrich Carl Raab (1777–1854), Carl Heinrich Karcher (1808–1875) und Franz Daniel Bender (1815–1881), dem Gründer der  Brauerei Bender (1849) in Kaiserslautern.

Geschichte
Bis 1872 wurde die Kohle mit der Eisenbahn transportiert. Nach der Gründung einer Zweigniederlassung in Straßburg und der Ausweitung des Kohlenhandels auf belgische und Ruhrkohle wurden gecharterte Binnenschiffe zum Transport verwendet. Ab 1880 begann der Aufbau einer eigenen Flotte. Durch Erweiterung des Absatzgebietes südlich von Mannheim benötigte die Reederei besonders flachgehende Schiffe für den Oberrhein. Die ersten eigenen Schiffe waren drei Raddampfschlepper mit je 1000 PS und zwölf Frachtkähne mit je rund 1000 Tonnen Tragfähigkeit.

In den folgenden Jahren wurde die Flotte vergrößert und bestand 1914 aus neun Dampfschleppern und 41 Schleppkähnen mit zusammen 60.000 Tonnen Ladekapazität. Nach Übernahme der Reederei Paul Diesch 1927 und weiteren Neubauten wuchs der Schiffsbestand bis 1937 auf 15 Dampfschlepper, 115 Schleppkähne und 17 Motorgüterschiffe an. Durch Kriegseinwirkungen gingen bis 1945 viele Schiffe verloren, bereits ab 1950 wurde die Flotte modernisiert.

1957 ging das erste Schubboot mit 1200 PS in Fahrt, drei weitere Boote folgten bis 1962. Die Schubeinheiten wurden vorwiegend zum Erztransport Rotterdam-Duisburg eingesetzt. Der Schiffspark wuchs auf 88 Einheiten, vier Schubboote, zwölf Leichter, zwei Schlepper, zwölf Motorgüterschiffe und zwölf Tankschiffe. 1967 wurden die Schubflotte und die Motorgüterschiffe mit einer Gesamttragfähigkeit von 50000 Tonnen an die Thyssen-Gruppe verkauft. Infolge einer Rezession gegen Ende der 1960er Jahre wurde die Flotte durch Verkauf und Abwrackung verkleinert. Danach wurden wieder einige neue Schiffe gebaut. In den 1980er Jahren bestand die Flotte hauptsächlich aus Tankschiffen. 1996 wurde die Reederei Raab Karcher GmbH in den Stinnes-Konzern eingegliedert.

Der letzte Raddampfschlepper, die Raab Karcher XIV-Oscar Huber liegt in Duisburg als Museumsschiff.

Literatur
 Heide Ringhand: Die Binnenschiffahrt. Fliessende Strassen – Lebendige Ströme. Herausgegeben in Zusammenarbeit mit dem Bundesverband der deutschen Binnenschiffahrt e. V. BeRing Verlag, Velbert-Neviges 1992, ISBN 3-925636-16-1, S. 46–48.
 Gerd Schuth: Bilder der Schifffahrt – Schubschifffahrt auf dem Mittelrhein, Sutton Verlag, Erfurt 2012, ISBN 978-3-95400-012-8, S. 4, 28, 30–31, 33, 79, 101. (Google Books)
 Rüdiger Ganslandt: Raab Karcher. Wachstum und Wandel in 150 Jahren. Essen 1998.
 Franz Georg Bender: F.D. Bender's Söhne - eine Familie und ihre Brauerei in Kaisrslautern, 2. berichtigte und ergänzte Auflage, Berlin 2023, S. 27, siehe Deutsche Nationalbibliothek: https://d-nb.info/1286591554

Einzelnachweis

Weblinks

  (Erloschene Namen großer Rheinreedereien II, S. 6–8; PDF; 2,6 MB)
 House Flags of German Shipping Companies – Raab Karcher (German Shipping Company) (englisch)

Raab Karcher
Ehemaliges Unternehmen (Duisburg)
Schifffahrt (Duisburg)
Gegründet 1848
Ruhrort

Reederei Raab Karcher


Svjetski kup u alpskom skijanju 2012./2013.

47. sezona Svjetskog skijaškog kupa 2013. godine počela je 27. listopada 2012. u Söldenu, a završila 17. ožujka 2013. u Lenzerheidenu.

Skijaši su odvozili 35 utrka (8 spustova, 5 super-veleslaloma, 8 veleslaloma, 11 slaloma, 2 super-kombinacije i 1 paralelni slalom). Najviše bodova (1535) osvojio je Marcel Hirscher iz Austrije.

Skijašice su odvozile 36 utrke (7 spustova, 6 super-veleslaloma, 9 veleslaloma, 11 slaloma, 2 kombinacije i 1 paralelni slalom). Najviše bodova (2414) osvojila je Tina Maze iz Slovenije, i time postavila rekord po osvojenom broju bodova u svjetskom kupu.

Ukupni pobjednici

Konačni poredak

Skijaši

Spust

Super-veleslalom

Veleslalom

Slalom

Super kombinacija

Skijašice

Spust

Super-veleslalom

Veleslalom

Slalom

Super kombinacija

Vanjske poveznice
Svjetski skijaški kup 2013 - rezultati

2013
Međunarodna natjecanja u alpskom skijanju u Austriji

Svjetski skijaški kup 2013.


Manuel Casares Hervás (Valderrubio, Granada, -Almería, ) fue un sacerdote católico español, obispo de Almería.

Biografía

Formación

Estudió en Granada en el Seminario de San Cecilio y en la Facultad de Teología de Cartuja, donde obtuvo el grado de doctor.

Trayectoria
Tras ser nombrado coadjutor de la parroquia de las Angustias de Granada, opositó a canónigo de la catedral de Granada, de la que fue archivero. Impartió clases de Religión en el Instituto Padre Suárez de la misma capital y ocupó los cargos de vicedelegado diocesano de Acción Católica y de consiliario de la Juventud Universitaria Masculina de Acción Católica (JUMAC).

Obispo

Fue nombrado obispo de Almería el  y consagrado por el arzobispo coadjutor de Granada, Emilio Benavent Escuín, el 15 de mayo siguiente en la catedral de Almería.

Durante su pontificado se crearon en la diócesis de su cargo setenta y tres parroquias e imprimió un fuerte impulso a las labores de asistencia social de la Iglesia diocesana.

Como integrante de la Conferencia Episcopal Española, fue miembro de la Comisión para la Doctrina de la Fe, promotor de la Pastoral Sanitaria, presidente de la Comisión Episcopal de Migraciones y miembro de la Comisión del Patrimonio Artístico y Cultural. También fue secretario de la Asamblea de Obispos del Sur.

Prácticamente desde el inicio de su etapa episcopal, padeció una enfermedad crónica que en 1988 llegó a tal extremo de gravedad que la Santa Sede consideró necesario nombrar al arzobispo de Granada, José Méndez Asensio, administrador apostólico de la diócesis de Almería,  hasta que se hizo cargo de la misma Rosendo Álvarez Gastón, nombrado obispo el .

Final

Falleció el  y su cadáver fue inhumado en la capilla de san Indalecio de la catedral de Almería.

Publicaciones
Memoria de los archivos diocesanos (1964);
Archivo catedral: Inventario general Granada, 1965 (1965);
Pastoral sanitaria (1976).

Fuentes

Obispos de Almería
Obispos de España del siglo XX
Alumnado de la Facultad de Teología de Granada
Personas de Valderrubio

Manuel Casares Hervás


Kinnie () is a Maltese bittersweet carbonated soft drink brewed from bitter oranges and extracts of wormwood. It was first introduced in 1952 by the brewery Simonds Farsons Cisk, and continued to be produced by Farsons in Mriehel, Birkirkara, Malta.

Kinnie is brown in colour, and is drunk straight or mixed with alcohol. It holds a reputation for being Malta's favourite non-alcoholic beverage, sometimes even called the 'national soft drink'.

History
Kinnie was invented by Simonds Farsons Cisk's managing director Anthony Miceli Farrugia and was first produced in 1952 as an alternative to the cola drinks that proliferated in post-war Europe, specifically Coca-Cola. Its taste was deliberately kept different from its international competition due to branding reasons. In 1975, it became the soft drink of the year of the French Comité International d'Action Gastronomique et Touristique.

Kinnie's recipe is kept secret, though it is speculated to contain ginseng and rhubarb.

A Diet version for Kinnie appeared in 1984. In 2007, a new low calorie version of Kinnie called Kinnie Zest was made available. This has a stronger orange flavour, and is advertised as only having one calorie per bottle. Simonds started selling Kinnie Vita in 2014, which is sweetened using a blend of sugar and stevia leaf extract.

Sales locations

Kinnie is exported to the UK, Italy, Germany, Poland, the Netherlands, Libya, and Canada, while also being available in Japan.

Kinnie is produced in Australia by Maltese Beverages Pty Limited, under a licence from Farsons.

In March 2009, it was announced that Farsons were going to start exporting Kinnie into Russia. In the summer of 2010, Farsons and Kinnie UK Limited soft-launched Kinnie and its two variants in London's West End, reaching almost 100 trial outlets by September 2010.

In April 2021, Kinnie launched an alcoholic version of the drink called 'Kinnie Spritz'.

See also

 Chinotto (soft drink)

References

External links
 Company website

Carbonated drinks
Maltese cuisine
Products introduced in 1952
Drink brands
Soft drinks

Kinnie


Olaylar
 30 Ocak - Hint pasifist lider Mahatma Gandhi, Nathuram Godse tarafından öldürüldü.
 7 Nisan - Dünya Sağlık Örgütü kuruldu.
 30 Nisan - Land Rover Amsterdam Otomobil Fuarı'nda kamuoyuna tanıtıldı.
 14 Mayıs - İsrail bağımsızlığını ilan etti.
 15 Mayıs - Arap-İsrail Savaşı başladı.
 15 Ağustos- Kore, Güney Kore ve Kuzey Kore olarak ikiye ayrıldı.
 5 Ekim - Aşkabat'ta 7.3 şiddetinde deprem meydana geldi.

Doğumlar

Ocak
 1 Ocak - Devlet Bahçeli, MHP genel başkanı

Şubat
 4 Şubat - Alice Cooper, Amerikalı şarkıcı
 16 Şubat - Saldıray Berk, Türk asker, emekli orgeneral
 29 Şubat - Ken Foree, Amerikalı oyuncu

Mart
 4 Mart - James Ellroy, Amerikalı yazar
 31 Mart - Sinan Bengier, Türk tiyatro ve sinema oyuncusu

Nisan
 1 Nisan - İnci Asena, Türk şair, yazar, çevirmen ve yayınevi yöneticisidir.
2 Nisan - Ayşin Atav, oyuncu
 4 Nisan - Abdullah Öcalan, PKK'nın kurucusu ve ilk lideri
 27 Nisan - Frank Abagnale, Amerikalı dolandırıcı

Mayıs
 10 Mayıs - Mustafa Akgül, Türk akademisyen, aktivist (ö. 2017)
29 Mayıs - Marianne Pitzen, Alman sanatçı ve müze yöneticisidir

Haziran
 2 Haziran - Recep Yazıcıoğlu, Türk kaymakam, vali (ö. 2003)
 7 Haziran - Anna Záborská, Slovak siyasetçi

Temmuz
 19 Temmuz - Argentina Menis, Rumen atlet
 21 Temmuz - Cat Stevens, İngiliz müzisyen
 29 Temmuz - Ramiz Azizbeyli, Azeri oyuncu

Ağustos
 1 Ağustos - Arkadaş Zekai Özger, Türk şair
 5 Ağustos - Cemil İpekçi, Türk moda tasarımcısı
 15 Ağustos - Selami Şahin, Fantezi müzik sanatçısı
24 Ağustos - Jean-Michel André Jarre, Fransız müzisyen, besteci ve müzik yapımcısı.

Eylül
 8 Eylül
Rudolf Kowalski, Alman oyuncu
Mustafa Yurtkuran, Türk hekim ve Uludağ Üniversitesi eski rektörü
 24 Eylül - Agnieszka Zalewska, Polonyalı fizikçi
 29 Eylül - Theo Jörgensmann, Alman müzisyen

Ekim

Kasım
 14 Kasım - Charles Mountbatten-Windsor, Galler Prensi ve İngiltere Kraliçesi II. Elizabeth'in oğlu
 16 Kasım - Robert Lange, İngiliz müzisyen ve yapımcı

Aralık
 9 Aralık - Turgay Kıran, Türk iş insanı, eski Galatasaray yöneticisi
 10 Aralık - Dušan Bajević, Bosnalı futbolcu, teknik direktör
 14 Aralık - Selda Bağcan, Türk şarkıcı ve besteci
 21 Aralık - Samuel L. Jackson, Amerikalı oyuncu
 27 Aralık - Gerard Depardieu, Fransız oyuncu
 31 Aralık- Donna Summer, Amerikalı sanatçı
 17 Aralık - Kemal Kılıçdaroğlu, Cumhuriyet Halk Partisi Genel Başkanı

Doğum günü ve ayı bilinmeyenler
 Rüştü Kazım Yücelen, Türk siyasetçi (ö. 2014)
 Hüseyin İnan, 68 dönemi aktivistlerinden, (ö. 1972)
 Neco, asıl adıyla Tahir Nejat Özyılmazel, Türk şarkıcı ve oyuncu

Ölümler

Ocak
 30 Ocak - Mahatma Gandhi, Hint düşünür ve önder
 26 Ocak - Musa Kazım Karabekir

Şubat
 10 Şubat - Sergei Eisenstein, Rus sinema yönetmeni

Nisan
 28 Nisan - Terry Pratchett, İngiliz fantastik komedi yazarı

Haziran
 13 Haziran - Osamu Dazai, Japon yazar (d. 1909)

Ağustos
 4 Ağustos - Mileva Marić, Sırp fizikçi (d. 1875)

Eylül
 11 Eylül - Muhammed Ali Cinnah, Nobel Barış Ödülü sahibi Pakistan'ın kurucusu

Aralık
 23 Aralık - Hideki Tojo, Japon asker, düşünür ve devlet adamı

Öldüğü gün ve ay bilinmeyenler
 Hulusi Behçet, Türk dermatoloji uzmanı ve bilim insanı (d. 1889)
 Ahmet Mazhar Müfit Kansu, Türk devlet adamı, vali, milletvekili ve yönetici (d. 1874)

1948 Nobel ödülünü kazananlar

 Barış:
 Edebiyat: Thomas Stearns Eliot
 Fi: Patrick Blackett

 Kimya: Arne Tiselius
 Tıp: Paul Hermann Müller

1948


, abreviado como , é um jogo de navegador free to play japonês desenvolvido pela Kadokawa Games e lançado em 23 de abril de 2013. Este jogo está disponível apenas no Japão; no final de maio de 2014, tinha mais de dois milhões de jogadores inscritos. Consiste na gestão de uma frota de navios de guerra da Segunda Guerra Mundial representados por jovens garotas.

O universo do jogo foi adaptado em várias mídias, incluindo um RPG oficial, mangá e romances. Um jogo para PlayStation Vita foi lançado em 19 de fevereiro de 2016, e uma série animada de 12 episódios produzida pelo estúdio Diomedéa foi ao ar entre janeiro e março de 2015.

Jogo
O jogo é um jogo de navegador de gerenciamento de antropomorfos moe representando navios de guerra da Segunda Guerra Mundial (principalmente os da Marinha Imperial Japonesa) chamados . Esses navios de guerra são baseados em navios reais, cuja história é contada no jogo. A aparência e a personalidade das meninas são inspiradas no navio que elas representam: uma arqueação forte corresponde a um peito forte; para um submarino, uma roupa de natação; porta-aviões são geralmente arqueiros cujo escudo é um convés de vôo, etc). O jogador assume o papel de um  e organiza frotas de até seis navios para vencer batalhas. O combate é amplamente automatizado, com as ações do jogador limitadas a construir equipamentos e naves, consertar, armar e reabastecer, e escolher quais batalhas lutar. O jogador pode controlar até quatro frotas diferentes.

O jogador progride no jogo através das cartas, ganhando pontos de experiência fazendo "grinding". Ele conserta e abastece os navios em sua posse enquanto obtém novos construindo-os ou como recompensa por vitórias ou missões. Novos equipamentos podem ser projetados, permitindo que os navios enfrentem diferentes situações de combate. Batalhas como a criação de novas naves e equipamentos são altamente aleatórias. A construção, reabastecimento e reparação de navios dependem de quatro tipos de recursos: combustível, munição, aço e bauxita, cujas reservas se reabastecem com o tempo; o jogador pode obter quantidades adicionais em certos lugares específicos, ou durante expedições ou missões.

As naves podem ser customizadas substituindo ou adicionando diversos equipamentos, que alteram suas características e podem conceder habilidades especiais em alguns casos. Tais equipamentos incluem artilharia naval, armamento antiaéreo, torpedos, torpedeiros, bombardeiros de mergulho, caças, hidroaviões, aviões de reconhecimento, radares e sonares, turbinas a vapor, projéteis de artilharia especiais, granadas anti-submarinas, tambores, projetores e as protuberâncias antitorpedo. A eficácia dos navios em combate depende dos seus atributos, nomeadamente pontos de vida, blindagem, evasão, capacidade da aeronave, velocidade, alcance de ataque, poder de fogo da artilharia, lançadores de torpedos, canhões antiaéreos e medidas antissubmarino, linha de visão e sorte.

As Kanmusu se tornam mais forte ganhando experiência e subindo de nível através de passeios. Eles também podem ser reformulados quando um determinado nível é alcançado, o que muda e fortalece seus atributos. Navios de sucata podem ser fundidos a outros através de um processo chamado , que aumenta certos atributos dependendo das naves utilizadas. As garotas de navio podem se cansar como resultado das batalhas, o que diminui suas habilidades, elas também podem "cintilar" o que indica bom moral e aumenta suas habilidades. A fadiga desaparece deixando as meninas descansarem ou através do navio de suprimentos alimentares japonês Mamiya que é obtido principalmente na loja do jogo. Os navios danificados apresentam um ícone de fumaça nos menus e a garota de aparência ferida com roupas rasgadas. Se os pontos de vida caírem para zero, o navio afunda e não pode ser recuperado, a menos que uma "equipe de reparo" seja equipada.

Embora o jogo seja gratuito, como na maioria dos jogos free to play, bônus compráveis com dinheiro real podem ser obtidos na loja do jogo, como slots de dique seco adicionais, móveis para o escritório do almirante e consumíveis específicos. O nível máximo de kanmusu é 99, mas uma missão especial (possível apenas uma vez) ou uma compra de 700 ienes (repetível infinitamente) permite que o almirante "casar" a menina e aumentar o nível máximo para 155, melhorando os atributos e reduzindo o consumo de combustível e munição da "noiva".

Os jogadores podem optar por lutar contra as frotas de outros jogadores humanos conectados ao mesmo servidor de jogo por meio de exercícios de manobra. Também é possível disputar as pontuações uns dos outros por meio de tabelas de classificação, com prêmios periódicos para os melhores jogadores. Em julho de 2015, eram 20 servidores, cada um com o nome de uma base naval japonesa da Segunda Guerra Mundial. Atualmente, o jogo é destinado a um público residente no Japão, sendo sua interface exclusivamente em japonês e seu acesso controlado através dos endereços IP dos jogadores. No entanto, é possível acessá-lo usando uma rede privada virtual (VPN), mas isso viola os termos de uso. A abertura dos servidores é feita periodicamente, devido ao grande afluxo de novos jogadores que sobrecarregam os servidores.

Adaptações

Light novel

Mangá

Anime
Uma adaptação do videogame para uma série animada foi anunciada em setembro de 2013 no . A série é produzida por Diomedéa, dirigida por Keizō Kusakawa, e o roteiro foi escrito por Jukki Hanada. Os doze episódios do anime foram ao ar entre janeiro de 2015 e março de 2015. Nos outros países, a série foi transmitida simultaneamente pela Crunchyroll.

Filme de animação
Um filme de 90 minutos, Gekijouban Kantai Collection: KanColle, foi lançado em 2016.

Bibliografia
.
.
.

Ligações externas
 Site oficial em DMM
  em Kadokawa Games
  do anime
  do jogo PS Vita

Jogos eletrônicos gratuitos para jogar
Light novels
Séries de manga
Jogos eletrônicos desenvolvidos no Japão
Jogos eletrônicos de 2013

Kantai Collection


Sónia Jardim (Lisboa, 18 de abril de 1973), também conhecida como Miss Garden, é uma escritora e filantropa portuguesa, com nacionalidade cabo-verdiana, tendo em Cabo Verde as suas raízes, a sua mátria. O seu primeiro livro, Família Jardim - O Segredo, foi publicado em 2011 em Portugal, Cabo Verde e França. A este, seguiram-se As Aventuras de Cety Na Ilha de Santo Antão, As Mulheres da Ilha de Santa Luzia - Cabo Verde Misterioso e a coletânea de poemas Os Ais da Alma assinada com o pseudónimo Miss Garden, todos muito bem recebidos pela crítica e pelo público.

Biografia
Sónia Jardim nasceu em Lisboa, cidade capital de Portugal. Filha de pais extremosos que a encorajaram a seguir os seus sonhos, já aos sete anos se via o brilhante futuro literário que tinha pela sua frente, pois foi com esta idade que ganhou o seu primeiro prémio literário com o conto Grinalda.

Terminou a sua licenciatura em Gestão e Administração de Empresas pela Universidade Católica Portuguesa de Lisboa em 1996. Consultora financeira e analista de risco em diversas empresas (Ernst & Young, JD Edwards e Cosec), acabou por se dedicar às suas verdadeiras paixões, a escrita e a investigação.

Carreira literária
Por muitos considerada a diva escritora de génio, luso-tropical. A investigação é sempre a peça basilar da sua escrita, que nos leva por mundos maravilhosos, sejam eles imaginários ou verdadeiros. O seu romance histórico Família Jardim – O Segredo, resultado de treze anos de investigação, foi um verdadeiro sucesso, esgotando, de imediato, a 1ª edição, com lançamentos em Portugal, Cabo Verde e França. É uma obra de grande interesse sociológico e retrata a história da família da autora no país que a mesma considera ser a sua mátria, Cabo Verde. Em 2015, a autora lançou um livro dirigido  ao público infantojuvenil, As Aventuras de Cety na Ilha de Santo Antão. Contudo, a peça basilar desta obra continua a ser a investigação. A história de Cety, uma menina traquinas que nasceu na Ponta do Sol, em Cabo Verde, e a escritora dá-nos a conhecer as vivências desta menina, as suas traquinices, as suas brincadeiras, os seus receios, as tradições e celebrações vividas em Cabo Verde e Portugal. Seguiram-se As Mulheres da Ilha de Santa Luzia – Cabo Verde Misterioso, um estrondoso sucesso. Um estudo exaustivo e inédito sobre a ilha de Santa Luzia, estudo que recua até ao século XVI e abrange as mais variadas vertentes, tanto históricas como de património natural e místico. A presença judaica em Cabo Verde desde a descoberta do arquipélago e a História do povo judaico, no mundo, desde o século V a.C. Mistérios, magia, feitiçaria, superstições, pessoas e locais mágicos, fenómenos sobrenaturais… Em conjunto com a obra referida anteriormente, a escritora lançou um livro de poemas, Os Ais da Alma, sob o pseudónimo de Miss Garden. Um livro de poesia que ecoa no ser humano de uma forma muito diferente e marcante, onde Miss Garden oferece, aos seus leitores, uma viagem por oitenta e seis poemas "casados" em oito capítulos. Estes enaltecem a Mulher, a Vida, o Amor, a Natureza, o Natal, Seres Especiais, Cabo Verde, Compositores, Músicos e Cantores cabo-verdianos...

Quando questionada sobre a sua escrita e o papel dos livros na sua vida, a escritora respondeu com as palavras de Edmondo Amicis: Na mesma entrevista foi questionada sobre o seu estilo e ritmo de escrita, à qual respondeu que

Sónia Jardim e a Pintura
A pintura tem um lugar especial no coração da escritora, tendo esta já produzido várias obras de pintura. Participou num concurso de pintura organizado pela Fundação Claude Monet, em Giverny, onde recebeu uma menção honrosa. No seu livro infanto-juvenil As Aventuras de Cety Na Ilha de Santo Antão conciliou a pintura com a escrita, sendo as ilustrações da sua autoria.

Filantropia na vida da autora

A responsabilidade social assume uma componente essencial na sua vida e é madrinha de uma escola primária na ilha de Santo Antão, em Cabo Verde. A autora também envia donativos, em produtos e serviços, para os mais carenciados, quer seja para Portugal ou para outros países necessitados.

Livros

Ligações externas

Escritores de Portugal

Sónia Jardim


Abernant (1946-1970) est un cheval de course pur-sang britannique, considéré comme l'un des meilleurs sprinters de l'histoire.

Carrière de course
Abernant débute sous la férule du jeune et futur entraîneur classique Noel Murless, qui vient de s'installer dans le Wiltshire. Il échoue d'une tête lors de sa première sortie à Lingfield, mais ne tarde pas à s'affirmer comme un champion en devenir, enchaînant les victoires faciles dans les Bedford Stakes, les Chesham Stakes, avant de devoir sévèrement s'employer dans les National Breeders' Produce Stakes, où il est déclaré vainqueur d'une arrivée est si serrée (il n'existe pas de photo finish à l'époque) que le jockey de son dauphin, Star King, ne reconnaîtra jamais sa défaite. Dans les Champagne Stakes, il écrase de six longueurs le récent vainqueur des July Stakes et futur Derby-winner Nimbus et termine sa saison par une démonstration dans les Middle Park Stakes. Les lots qu'affronte Abernant sont creux, parfois réduits à trois unités : bien peu osent affronter ce bolide gris pommelé, que Timeform place en tête de son classement des meilleurs 2 ans avec un rating exceptionnel de 133.

De retour à 3 ans, Abernant est logiquement le grand favori des 2000 Guinées, à condition toutefois qu'il ait la tenue nécessaire pour avaler la ligne droite du Rowley Mile. Il monte en distance pour sa rentrée, convaincante, sur 1 400 mètres à Bath. Mais 200 mètres de plus auront raison de lui. Dans les Guinées, il raccourcit son action dans les derniers décamètres et se fait rejoindre sur le fil par Nimbus, dans une arrivée aux couteaux. 1 600 mètres, c'était bien le bout du monde pour lui. Sagement, Noel Murless se rabat sur les courses de sprint. Là, Abernant est sans rival. Il s'adjuge les King's Stand Stakes sans émotion puis défait facilement Star King (rebaptisé Star Kingdom) dans la July Cup, cette fois sans contestation possible, comme une revanche sur l'arrivée discutée des National Breeders' Produce Stakes, un an plus tôt. Ce sont encore des lots maigrelets mais, décidément, les adversaires d'Abernant se font rares, intimidés par sa fulgurante accélération qui lui permet, comme dans les Nunthorpe Stakes, de prendre plusieurs longueurs d'avance en quelques foulées, dans les derniers 200 mètres. Les Nunthorpe Stakes sera la dernière course de sa saison.

En 1950, Abernant est de retour avec un programme calqué sur la saison précédent, l'aventure du mile en moins. Il est toutefois, et à la surprise générale, dans les King's Stand Stakes, où il croule sous le plomb, devant rendre 23 livres aux 3 ans, parmi lesquels Tangle, qui devient après Potentate (son vainqueur lors de ses débuts à 2 ans) et Nimbus, le troisième cheval à le devancer. Le dernier aussi car dès la sortie suivante Abernant renoue avec le succès dans la July Cup, permettant à son fidèle jockey Gordon Richards, que l'on considère souvent comme le plus grand jockey de l'histoire (britannique en tout cas), de remporter son 4 000e succès, un record absolu à l'époque. La fin de carrière d'Abernant est un tranquille petit fleuve, il se balade dans les King George Stakes, se promène dans les Nunthorpe Stakes, et rentre au haras. Pour les observateurs de l'époque, suivant l'avis de Gordon Richards qui le considérait comme le cheval le plus rapide qu'il ait jamais monté, Abernant était bien un champion exceptionnel. Timeform lui attribua un rating inouï, 142, qui en fait à leurs yeux et à l'époque le deuxième meilleur cheval de l'histoire derrière un autre fils d'Owen Tudor, Tudor Minstrel. Reste à savoir dans quelle mesure Abernant, toute fusée qu'il fût, était l'égal d'un Ribot, auquel Timeform n'accordera pas une livre de plus qu'à lui. Ce dont on est sûr, c'est qu'il galopait vite et dans leur livre A Century of Champions, John Randall et Tony Morris font de lui le plus grand sprinter britannique du  et le  meilleur cheval de l'histoire toutes catégories confondues, juste devant Man o'War. Un groupe 3 britannique, les Abernant Stakes, lui rend hommage chaque année à Newmarket.

Résumé de carrière

Au haras
Abernant a bien réussi sa reconversion comme étalon, donnant naturellement des chevaux de vitesse (à l'image de Zahedan, vainqueur des National Stakes), mais qui pouvaient aussi monter sur le mile comme en témoignent ses meilleurs produits Abermaid (1000 Guinées), Even Star (1000 Guinées irlandaises) ou Welsh Rake (Queen Anne Stakes).

Il meurt en 1970, à 24 ans.

Origines
Abernant est, avec Tudor Minstrel, l'autre super crack issu du champion britannique Owen Tudor, qui remporta durant la guerre les substituts du Derby et de la Gold Cup, lesquels ne pouvaient se dérouler sur leur hippodrome respectifs, réquisitionnés par la guerre. Owen Tudor fut capable de donner des chevaux compétitifs sur un large éventail de distance, comme en témoigne aussi le champion Right Royal, vainqueur du Prix du Jockey Club et des King George VI & Queen Elizabeth Stakes.

Abernant doit sa vitesse (et sa robe grise) à sa prestigieuse ascendance maternelle. Sa mère, Rustom Mahal, ne vit jamais un hippodrome mais passait pour un phénomène à l'entraînement, Gordon Richards déclarant qu'il s'agissait de la pouliche la plus rapide qu'il ait jamais monté. Elle était la fille de l'une des plus importantes poulinières de l'histoire, Mumtaz Mahal. Cette grande championne sprinteuse (lauréate notamment des National Breeders Produce Stakes, des Champagne Stakes, des King George Stakes et des Nunthorpe Stakes), a marqué le stud mondial et contribué au rayonnement de l'élevage de l'Aga Khan à travers la famille 9-c, l'une des plus brillantes de l'histoire du stud, dont ressortent une multitude de champions.

Pedigree

Références

Cheval de course
Cheval de course né en 1946
Animal né au Royaume-Uni
Animal né en 1946
Animal mort en 1970
Étalon pur-sang anglais
Famille 9-c

Abernant


عبد العزيز محمود (11 يناير 1914 - 26 أغسطس 1991)، مغني مصري. ولد في بسوهاج في صعيد مصر اسمه عبد العزيز محمود الخناجري. عمل في شركة (شل) إلى أن أصيب بكسر في إحدى ساقيه، فاستغنت عنه الشركة.

احترف حرفة البمبوطية، وكان معروف في بورسعيد بخفة الدم والصوت الحسن بدأ في التفرغ للغناء وممارسته كمهنة للرزق اشتهر بالغناء في الأفراح والموالد>

سمع صوته الأستاذ مدحت عاصم - رئيس قسم الموسيقى والغناء بالإذاعة فاعتمده بالإذاعة وقدم له أول لحن عام 1937. غنى ولحن أغلب أشكال الغناءالشعبي والعاطفي والوطني. معظم ما غناه كان من ألحانه، وإن كان قد غنى من ألحان ملحنين آخرين مثل رياض السنباطي الذي لحن له "هوه اليتيم يا زمان"

أهم اغنياته
 منديل الحلو يا منديله
 تاكسي الغرام
 شباك حبيبي
 يا مزوق يا ورد في عوده
 كعبه محني
 مكاحل مكاحل
 يا نجف بنور يا سيد العرسان
 وصفولي حسنك
 لوليتا
 حسن يا حسن
مرحب شهر الصوم

افلامه
هذه القائمة تشمل الأفلام التي ظهر بها عبد العزيز محمود، أدّى في بعضها دور البطولة (مثل فيلم منديل الحلو)، وظهر في بعضها الآخر مغنياً فقط (مثل فيلم قلبي دليلي).

ألحانه لمطربين ومطربات آخرين

 كارم محمود - قد كمال الأنس - من أشعار أمير الشعراء أحمد شوقي
 شفيق جلال - باقي دقيقة - من كلمات حسيب غباشي.
 شادية - ماتهونشي عليا - من كلمات مأمون الشناوي.
 إن فات عليك الهوى - من كلمات مأمون الشناوي.
 ياللي إنت قلبك - كلمات علي السوهاجي.
 فايزة أحمد - من الريح ماتنام - كلمات محمد إسماعيل.
 هذه القمرة - للشاعر مصطفى عبد الرحمن.
 هــدى سلطان - خلاص يا دنيا - كلمات علي السوهاجي.
 أنا إنــت - مأمون الشناوي
 يا تاكسي الغرام - كلمات جليل البنداري.

مراجع

روابط خارجية

مغنون مصريون في القرن 20
مواليد 1914
وفيات 1991
مواليد 1332 هـ
وفيات 1412 هـ
أشخاص من محافظة سوهاج
وفيات بعمر 77
مواليد في محافظة سوهاج
ممثلو أفلام مصريون
ممثلون مصريون في القرن 20

عبد العزيز محمود


Sezen Aksu '88, Sezen Aksu'nun 22 Şubat 1988 çıkışlı sekizinci stüdyo albümüdür. Bu albümde Türk pop müziğinin şu an güçlü temsicileri olan Aşkın Nur Yengi, Harun Kolçak, Sertab Erener gibi isimlerin back vokalleri bulunmaktadır. Sezen Aksu, 1988 yılında albümün tanıtımı için TRT'de albümdeki şarkılarının çoğunu seslendirdiği bir canlı performans sergilemiştir. Bu performansın görüntüleri, şarkıların klipleri yerine kullanılmıştır.

Albüm Şarkıları
 Sarışın (Söz: Aysel Gürel - Müzik: Ara Dinkjian - Düzenleme: Onno Tunç)
 Geçer (Söz: Sezen Aksu - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)
 Sultan Süleyman (Söz: Aysel Gürel - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)
 El Gibi (Söz: Sezen Aksu - Müzik: Sezen Aksu - Düzenleme: Onno Tunç)
 Unut (Söz: Sezen Aksu - Müzik-Düzenleme: Garo Mafyan)
 Oldu mu? (Söz: Sezen Aksu - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)
 Kavaklar (Şiir: Metin Altıok - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)
 Bir Çocuk Sevdim (Söz: Sezen Aksu - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)
 Hasret (Söz: Aysel Gürel - Müzik-Düzenleme: Atilla Özdemiroğlu)
 Bir Kuş Uçur (Hep Karanlık) (Söz: Kayahan Acar - Müzik: Kayahan Acar - Düzenleme: Kayahan Açar , Onno Tunç)
 Hayır (Söz: Sezen Aksu - Müzik: Sezen Aksu - Düzenleme: Onno Tunç)
 Seni İstiyorum (Söz: Sezen Aksu , Aysel Gürel - Müzik-Düzenleme: Onno Tunç)

Kavaklar
Metin Altıok'un bir şiir olup sözleri ve müziği Onno Tunç tarafından yazılan, albümde yedinci sırada bulunan "Kavaklar" isimli şarkı Sezen Aksu tarafından seslendirilmiştir.

Katkıda Bulunanlar
 Yapımcı: Ahmet Güngörmüş
 Konsept: Sezen Aksu, Onno Tunç
 Koordinatör: Mustafa Oğuz
 Stüdyo: İstanbul Gelişim
 Kayıt & Miks: Mark Enzo
 Fotoğraf: Erol Atar
 İllüstrasyon: Ahmet Dura
 Back Vokaller: Aşkın Nur Yengi, Harun Kolçak, Sertab Erener, Onno Tunç (Kavaklar)

Kaynakça
sezen-aksu com

Sezen Aksu albümleri
1988 albümleri
Pop albümleri

Sezen Aksu '88


Der Anarchismus in der Türkei ist relativ jung gegenüber den westeuropäischen libertären Bewegungen.

Seine Vorläufer hatte er mit der um 1910 erschienenen Zeitschrift İştirak mit dem Untertitel Journal Socialiste. Diskussionen über Anarchismus, Marxismus, Anarchosyndikalismus und Sozialismus wurden darin veröffentlicht. Der aus İzmir stammende Anarchist Baha Tevfik veröffentlichte 1913 das Buch Philosophie des Individuums. Tevfik gab auch die satirische Zeitschrift Eşek ("Der Esel") heraus, die mehrfach verboten wurde. 1935 wurde das Buch Ethik des Anarchisten Pjotr Kropotkin verlegt. Dies waren die ersten Impulse libertären Gedankengutes. Praxisorientierte libertäre Gruppen und anarchistische Pressemedien entstanden erst Mitte der 1980er Jahre.

Geschichte

Die Geschichte der Republik Türkei begann nach dem Zusammenbruch des Osmanischen Reiches im Oktober 1923. Anfang der 1920er Jahre war die Ideologie des Kommunismus und Marxismus stark verbreitet und 1921 waren die Kommunisten den Verfolgungen von staatlicher Seite ausgesetzt. Die libertären Ansätze türkischer Intellektueller konnten sich zu dieser Zeit aufgrund der autoritären Staats- und Gesellschaftsverhältnisse nicht manifestieren. Dies änderte sich langsam Mitte der 1960er Jahre mit dem Einfluss der internationalen Jugendrevolte, die Studentenproteste, Friedensbewegung, Demonstrationen, Yippies, Hippies, Feminismus, Kriegsdienstverweigerung und andere politische Bewegungen hervorbrachte oder propagierte. Kriegsdienstverweigerung und Feminismus sind weiterhin in der Türkei aktuell. Demokratisierung, Neuwahlen, der Einfluss des Militärs und Parteineugründungen fanden in der Türkei zwischen 1960 und 1980 statt. Die Frauenrechte in der Türkei waren ein großes Diskussionsthema in den 1960er und 1970er Jahren.

Ähnlich wie in Deutschland und anderen Ländern war mit dem Einfluss der internationalen Protest- und Widerstandsbewegungen eine Gegenkultur in der Türkei mit einer größeren Anzahl verschiedenster linker Ideologien entstanden, die auch Aspekte des Anarchismus mit einbezog. Ebenfalls in der Türkei waren libertäre Zeitungen und Zeitschriften als Gegenöffentlichkeit das geeignete Mittel, um die Meinungen der einzelnen Gruppen zu verbreiten.

Printmedien
1960 erschien die Zeitschrift Yeni Ufuklar ("Neue Horizonte") mit Artikeln über den Anarchismus. Ein Jahr später wurden Was ist das Eigentum von Pierre-Joseph Proudhon und Michail Bakunins Staatlichkeit und Anarchie (kein genaues Erscheinungsdatum angegeben) verlegt.
Anfang der 1970er Jahre erschienen kurzzeitig die Zeitschrift Yeni Olgu ("Neue Tatsache") und das Monatsmagazin Akıntıya Karşı ("Gegen den Strom") mit antiautoritären Inhalten.

In Deutschland erschienen in türkischer Sprache die Zeitschriften İsyan (deutsch: "Rebellion") mit einer Auflage von 1000 Exemplaren (1981), Anarko (1981–1983), İsyan Bayrağı (1985/1986. Deutsch: "Fahne der Rebellion"), Anarşizm bugün (1986/1987. Deutsch: "Anarchismus heute") und Doğrudan Eylem (1988/1989. Deutsch: "Direkte Aktion").

In Istanbul wurde mit durchschnittlich 1000 Exemplaren und zwölf Ausgaben 1984 die Zeitschrift Kara ("Schwarz") verlegt, die anarchistisches Gedankengut verbreitete. Wahrscheinlich ebenfalls 1984 erschien Akıntıya Karşı mit nur zwei Ausgaben. Die in den 1990er Jahren verlegte libertäre Zeitschrift Sokak ("Straße") mit einer Auflage von 10.000 Exemplaren musste nach drei Beschlagnahmungen ihr Erscheinen einstellen. Mit einer antimilitaristischen Einstellung wurde Ateş Hırsızı ("Feuerdieb") 1993 herausgegeben.

Die erste Ausgabe von Amargi erschien im Dezember 1991 mit dem Ziel eine gemeinsame Zeitschrift für alle Anarchisten zu realisieren. Das Vorhaben scheiterte nach 14 Ausgaben. Aus früheren Zeitschrifteninitiativen schlossen sich 2001 mehrere Anarchisten zusammen und gründeten Kara mecmuA ("Schwarze Zeitschrift"). Sie erschien mit zehn Ausgaben und wurde 2004 eingestellt. Darüber hinaus gab es zwei libertäre Literaturzeitschriften: Beyaz (1982) und göcebo (1995). Im libertären Verlag Birey Yayınları wurden circa Mitte der 1990er Jahre Bücher unter anderem zu den Themen Pazifismus und Antimilitarismus verlegt. Auch wurden Bücher von Emma Goldman, Buenaventura Durruti, Murray Bookchin und Paul Feyerabend in verschiedenen anderen Verlagen herausgegeben. Von George Woodcock liegt das Buch Anarşizm ("Anarchism") in mehreren Auflagen vor. 1999 erschien "Anarşizmin Bugünü" im Istanbuler Verlag Ayrıntı Yayınları. Es war die Übersetzung des Buches "Anarchismus heute. Positionen", das 1991 von Hans Jürgen Degen im Verlag Schwarzer Nachtschatten (Bösdorf) herausgegeben wurde.

Unter dem Titel otkökü ("Graswurzel") erschien diese Zeitschrift 2001 mit einer Auflage von 5500 Exemplaren als deutsch/türkische Beilage der Graswurzelrevolution in den Ausgaben 257 und 260.

Gruppen und Organisationen
1998 wurde die anarchistische Jugendföderation Anarşist Gençlik Federasyonu mit den Schwerpunkten Ökologie, Antikapitalismus, Antisexismus und Anarchismus gegründet. Die Gruppe war für die Direkte Aktion, organisierte Demonstrationen und Protestaktionen. In Ankara organisierten 1999 Anarchisten eine "Kultur-Kooperative" als Diskussionsplattform für Kommunistischen Anarchismus, Anarchosyndikalismus, Anarchafeminismus und Panarchismus. Es bestanden in den 1990er Jahren drei Organisationen, die eng miteinander zusammenarbeiteten: die Otonom A, Karakök Autonome und das heute noch bestehenden Anarchistische Kollektiv Ankara (AKA), das sich unter anderem mit Wehrdienstverweigerung, Antimilitarismus und Pazifismus beschäftigt.

Türkische Anarchisten aus der Schweiz und Süddeutschland sind über das Forum deutschsprachiger Anarchisten Mitglied der Internationale der Anarchistischen Föderationen.

In Istanbul gründeten Libertäre 2001 die Initiative gegen Unterdrückung und Krieg – Istanbul ("TSK-I"). Der Art-Workshop Schwarzer Treffpunkt ("Kara Kalem Sanat Atölyesi") organisierte in Ankara ein Antimilitaristisches Festival und eine Pressekonferenz. Im September 2000 wurde von der KAOS GL, einer libertären Schwulen- und Lesbischengruppe, das erste Homosexuelle Zentrum unter dem Namen Kaos Kültür Merkezi ("Chaos-Kultur-Zentrum") eröffnet. Homosexualität in der Türkei ist nicht strafbar. 1993 wurde Lambda Istanbul gegründet, eine Vereinigung für LGBT, mit Kulturzentrum und einer Bibliothek.

Der Anarchosyndikalismus konnte sich in der Türkei bislang nicht organisatorisch entfalten. In verschiedenen Gruppen wurden Diskussionen ebenfalls über den Postanarchismus geführt, so schrieb der Autor Jürgen Mümken: "Aber auch z.B. in Brasilien oder in der Türkei findet eine Diskussion über den Postanarchismus statt. Der postanarchistische Diskurs ist eine Reaktion auf die gesellschaftlichen Transformationsprozesse der letzten Jahrzehnte".

Siehe auch
 Anarchismus in den Vereinigten Staaten. Anarchismus in Spanien. Anarchismus in Deutschland. Anarchismus in Kuba. Anarchismus in den Niederlanden.

Weiterführende Literatur
 Bernd Drücke (Hrsg.): Ja! Anarchismus. Gelebte Utopie im 21. Jahrhundert. Interviews und Gespräche. Otkökü – Graswurzelbewegung in der Türkei. Ein Interview mit dem Kriegsdienstverweigerer Osman Murat Ülke. Karin Kramer Verlag, Berlin 2006, ISBN 3-87956-307-1.
 Manfred Horn: Merhaba Deutschland: bilinguale, deutsch- und türkischsprachige Print- und Hörfunkmedien in der Bundesrepublik. Unter anderem zur Geschichte der Zeitschrift Otköku. Ibidem-Verlag, Stuttgart 2004, ISBN 3-89821-362-5.

Weblinks
In der Datenbank des deutschsprachigen Anarchismus (DadA)
 Kurzinformation über die Zeitschrift otkökü. / Kurzinformation über die Zeitschrift Isyán. / Kurzinformation über die Zeitschrift Isyán Bayragi/ Kurzinformation über die Zeitschrift Anarsizmbugün. / Kurzinformation über die Zeitschrift Dogrudan Eylem
 Anarchism in Turkey (& N. Kurdistan). Weblinks zu Publikationen und Artikeln.
 Turkije -Archieven. Siehe zum Thema Anarchismus den Abschnitt "Colleties in opbouw". Das Archiv über der Anarchismus in der Türkei befindet sich noch im Aufbau. "Erst in der zweiten Hälfte der 1980er Jahre sind die ersten kleinen anarchistischen Gruppen aktiv geworden. Seitdem  sammelt das Internationale Institut für Sozialgeschichte alle Sorten Material von türkischen Anarchisten."

Einzelnachweise

Gesellschaft (Türkei)
Geschichte des Anarchismus
Politik (Türkei)

Anarchismus in der Türkei


The PrimePages is a website about prime numbers originally created by Chris Caldwell at the University of Tennessee at Martin who maintained it from 1994 to 2023.

The site maintains the list of the "5,000 largest known primes", selected smaller primes of special forms, and many "top twenty" lists for primes of various forms. , the 5,000th prime has around 552,000 digits.

The PrimePages has articles on primes and primality testing. It includes "The Prime Glossary" with articles on hundreds of glosses related to primes, and "Prime Curios!" with thousands of curios about specific numbers.

The database started as a list of "titanic primes" (primes with at least 1000 decimal digits) by Samuel Yates in 1984.

On March 11, 2023, the PrimePages moved from primes.utm.edu to t5k.org, and is no longer maintained by Caldwell.

See also
 List of largest known primes and probable primes
List of prime numbers

References

External links

Prime numbers
Mathematics websites
University of Tennessee at Martin
American educational websites
Databases in the United States
Mathematical databases

PrimePages


جدول تعداد ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2008م هو قائمة للجان الأولمبية الوطنية مرتبة بحسب عدد الميداليات التي فازت بها خلال دورة الألعاب الصيفية لعام 2008 التي أقيمت في بكين عاصمة جمهورية الصين الشعبية من تاريخ ال8 من أغسطس/آب عام 2008 وحتى ال24 من آب/أغسطس من نفس العام. حيث يتوقع أن يشارك ما يقارب ال 11,028 رياضي خلال 302 حدث رياضي ل28 رياضة منفصلة. يجدر بالذكر أن توغو وطاجيكستان قد ربحتا بأول ميدالياتهما في تاريخهم الأولمبي.

جدول الميداليات
الجدول التالي هو لترتيب الفرق حسب عدد الميداليات التي تم الحصول عليها ووفقاً للبيانات التي زودها اللجنة الأولمبية الدولية. الدولة المضيفة وهي الصين قد تم تظليل السطر المخصص لها في الجدول لتمييزها عن غيرها.

|-bgcolor=ccccff
| 1 ||align=right|  || 51 || 21 || 28 || 100
|-
| 2 ||align=right|  || 36 || 38 || 36 || 110
|-
| 3 ||align=right|  || 22 || 21 || 28 || 71
|-
| 4 ||align=right|  || 19 || 13 || 15 || 47
|-
| 5 ||align=right|  || 16 || 10 || 15 || 41
|-
| 6 ||align=right|  || 14 || 15 || 17 || 46
|-
| 7 ||align=right|  || 13 || 10 || 8 || 31
|-
| 8 ||align=right|  || 9 || 6 || 10 || 25
|-
| 9 ||align=right|  || 8 || 10 || 10 || 28
|-
| 10 ||align=right|  || 7 || 16 || 17 || 40
|-
| 11 ||align=right|  || 7 || 5 || 15 || 27
|-
| 12 ||align=right|  || 7 || 5 || 4 || 16
|-
| 13 ||align=right|  || 6 || 3 || 2 || 11
|-
| 14 ||align=right|  || 5 || 10 || 3 || 18
|-
| 15 ||align=right|  || 5 || 5 || 4 || 14
|-
| 16 ||align=right|  || 4 || 5 || 10 || 19
|-
| 17 ||align=right|  || 4 || 1 || 3 || 8
|-
| 18 ||align=right|  || 4 || 1 || 2 || 7
|-
| 19 ||align=right|  || 3 || 9 || 6 || 18
|-
| 20 ||align=right|  || 3 || 6 || 1 || 10
|-
| 21 ||align=right|  || 3 || 5 || 2 || 10
|-
| 21 ||align=right|  || 3 || 5 || 2 || 10
|-
| 23 ||align=right|  || 3 || 4 || 9 || 16
|-
| 24 ||align=right|  || 3 || 3 || 0 || 6
|-
| 25 ||align=right|  || 3 || 2 || 1 || 6
|-
| 26 ||align=right|  || 3 || 1 || 5 || 9
|-
| 27 ||align=right|  || 3 || 0 || 3 || 6
|-
| 28 ||align=right|  || 2 || 11 || 11 || 24
|-
| 29 ||align=right|  || 2 || 4 || 7 || 13
|-
| 30 ||align=right|  || 2 || 2 || 3 || 7
|-
| 31 ||align=right|  || 2 || 2 || 0 || 4
|-
| 31 ||align=right|  || 2 || 2 || 0 || 4
|-
| 33 ||align=right|  || 2 || 1 || 3 || 6
|-
| 34 ||align=right|  || 2 || 0 || 4 || 6
|-
| 34 ||align=right|  || 2 || 0 || 4 || 6
|-
| 36 ||align=right|  || 2 || 0 || 1 || 3
|-
| 37 ||align=right|  || 2 || 0 || 0 || 2
|-
| 38 ||align=right|  || 1 || 4 || 3 || 8
|-
| 39 ||align=right|  || 1 || 3 || 0 || 4
|-
| 40 ||align=right|  || 1 || 2 || 4 || 7
|-
| 41 ||align=right|  || 1 || 2 || 3 || 6
|-
| 42 ||align=right|  || 1 || 2 || 2 || 5
|-
| 43 ||align=right|  || 1 || 1 || 3 || 5
|-
| 43 ||align=right|  || 1 || 1 || 3 || 5
|-
| 45 ||align=right|  || 1 || 1 || 2 || 4
|-
| 46 ||align=right|  || 1 || 1 || 1 || 3
|-
| 47 ||align=right|  || 1 || 1 || 0 || 2
|-
| 47 ||align=right|  || 1 || 1 || 0 || 2
|-
| 47 ||align=right|  || 1 || 1 || 0 || 2
|-
| 50 ||align=right|  || 1 || 0 || 2 || 3
|-
| 51 ||align=right|  || 1 || 0 || 1 || 2
|-
| 52 ||align=right|  || 1 || 0 || 0 || 1
|-
| 52 ||align=right|  || 1 || 0 || 0 || 1
|-
| 52 ||align=right|  || 1 || 0 || 0 || 1
|-
| 52 ||align=right|  || 1 || 0 || 0 || 1
|-
| 56 ||align=right|  || 0 || 4 || 1 || 5
|-
| 57 ||align=right|  || 0 || 2 || 3 || 5
|-
| 57 ||align=right|  || 0 || 2 || 3 || 5
|-
| 59 ||align=right|  || 0 || 2 || 2 || 4
|-
| 59 ||align=right|  || 0 || 2 || 2 || 4
|-
| 61 ||align=right|  || 0 || 2 || 0 || 2
|-
| 62 ||align=right|  || 0 || 1 || 2 || 3
|-
| 62 ||align=right|  || 0 || 1 || 2 || 3
|-
| 62 ||align=right|  || 0 || 1 || 2 || 3
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 65 ||align=right|  || 0 || 1 || 1 || 2
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 71 ||align=right|  || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| 79 ||align=right|  || 0 || 0 || 6 || 6
|-
| 80 ||align=right|  || 0 || 0 || 4 || 4
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
|-
| 81 ||align=right|  || 0 || 0 || 1 || 1
<noinclude>

طالع أيضاً

المراجع

Specific

وصلات خارجية
 Beijing 2008 at اللجنة الأولمبية الدولية

الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
جداول ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية

قائمة ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية 2008


Un hamal este o persoană care transportă poveri în porturi sau în gări. Gama de servicii efectuate de către hamali este vastă, de la transportarea bagajelor la bordul unui tren (un hamal de cale ferată) până la purtarea unor poveri grele la înălțime în condiții meteorologice nefavorabile în expedițiile alpiniștilor întinse pe mai multe luni.

Istoric

Flexibilitatea și adaptabilitatea oamenilor au condus la utilizarea lor încă din cele mai vechi timpuri pentru transportarea echipamentului. Hamalii au fost folosiți frecvent ca animale de povară în lumea antică, atunci când munca era în general ieftină și era efectuată în principal de sclavi. Vechii sumerieni foloseau sclave femei, de exemplu, pentru transportarea lânii și inului.

În cele două Americi, unde erau puține animale de povară, toate poverile erau purtate de hamali numiți Tlamemes în limba Nahuatl din Mesoamerica. În epocile coloniale, în unele zone din Anzi erau angajați hamali numiți silleros pentru a transporta persoane, în special europeni, precum și bagajele lor prin trecătorile montane dificil de străbătut. Hamalii serveau în unele zone ale globului, mai ales în Orient, ca purtători de lectici, mai ales în orașele aglomerate.

Multe lucrări mari de inginerie au fost realizate exclusiv cu forță de muncă umană care împingeau roabe și vagoneți; hamalii lucrau la realizarea terasamentelor, cărând manual pământ, pietre sau cărămizi în coșuri amplasate în spatele lor.

Astăzi
Hamalii sunt încă plătiți pentru cărarea poverilor în multe țări din lumea a treia unde mijloacele motorizate de transport nu sunt practice sau disponibile, de multe ori alături de animale de povară.

Practica hamalilor de cale ferată care poartă caschete de culoare roșie pentru a se deosebi de personalul feroviar care poartă caschete albastre datează din Ziua Muncii a  anului 1890 când un hamal afro-american a decis să iasă în evidență în mulțimea adunată în Grand Central Terminal din New York. Această tactică a prins imediat, fiind preluată și de alți hamali în activitățile lor.

Referințe

Bibliografie
 Herinneringen aan Japan, 1850 - 1870: Foto's en Fotoalbums in Nederlands Bezit ('s-Gravenhage : Staatsuitgeverij, 1987), pp. 106–107, repr.
 New York Public Library, s.v. "Beato, Felice", cited 21 June 2006.

Ocupații în transport

Hamal


سليم شيبوب  (13 يناير 1959 -)، هو رجل أعمال ومسيّر رياضي تونسي تولى رئاسة نادي الترجي الرياضي التونسي بين عامي 1989 و2004، وهو صهر الرئيس الأسبق زين العابدين بن علي. غادر البلاد في يناير 2011 اثناء الثورة التونسية إلى الإمارات العربية المتحدة وبقي فيها حتى عودته لتونس في 18 نوفمبر 2014 حيث تم اعتقاله ثم ٱفرج عنه في 12 يناير 2016.

في القطاع الرياضي

مارس شيبوب رياضة كرة الطائرة في شبابه في فريق الترجي، وبعد انقلاب 7 نوفمبر 1987 الذي قاده صهره بن علي، أصبح نائبا لرئيس النادي الهادي الجيلاني ثم تولى منصب الرئيس وعمره لم يتجاوز الثلاثين. شهدت فترة توليه الرئاسة هيمنة الفريق على البطولة المحلية لعدة سنوات كما شهدت تتويجه بما لا يقل عن 7 ألقاب دولية في 5 سنوات. غادر رئاسة الترجي في نوفمبر 2004، بعد خسارة النادي أمام النادي الرياضي الصفاقسي في نهائي كأس تونس لكرة القدم. تولى شيبوب أيضا رئاسة اللجنتين التنظيميتين لكأسي إفريقيا 1994 و2004 اللتان إحتضنتهما تونس، كما ترأس بين جوان 2009 وجانفي 2011 اللجنة الوطنية الأولمبية التونسية. أنتخب في جانفي 2004 عضوا في اللجنة التنفيذية للفيفا ب31 صوتا على 52 أمام المصري هاني أبو ريدة والمغربي سعيد بالخياط. خسر مقعده في فيفري 2009 بعد حصوله على 9 أصوات فقط مقابل 43 للمصري هاني أبو ريدة.

أعماله

إضافة للقطاع الرياضي سطع نجم سليم شيبوب في التسعينات في قطاع الأعمال ورغم عدم إمتلاكه مجموعة اقتصادية إلا أنه كان ينظر إليه كأحد أغنى أغنياء البلاد في فترة حكم صهره. نشط شيبوب أيضا في سباقات الخيل حيث أصبح يملك إسطبل الخيول البدر ستاد (Al Badr Stud).

المحاكمات
استقر في الإمارات العربية المتحدة، أين كان يتمتع بحماية عالية، وذلك بسبب التفتيش عنه من قبل الأنتربول. تم محاكمته غيابيا في 6 مارس 2012 في تونس ب5 سنوات سجنا بتهمة «حيازة أسلحة بدون ترخيص». كذلك يتتبعه نادي الأولمبي الباجي بسبب أحداث نصف نهائي كأس تونس لكرة القدم 1999 الذي أسفر عن وقوع 3 قتلى وعشرات الجرحى في ملعب الملعب الأولمبي بباجة.
الحكومة السويسرية جمدت ممتلكات وأموال سليم شيبوب في بنك في جنيف في بداية 2011. هذا القرار تبعه تحقيق من قبل الوزارة العامة للاتحاد يتعلق برشاوي وعمولات مع شركة ألستوم. في 22 يناير 2013، المحكمة الجنائية الاتحادية رفضت طلب لشيبوب في الطعن في أحكام تتهمه بغسيل الأموال والفساد وأثبتت التهمة.
طلبت تونس بتسليم سليم شيبوب اعتمادا على «أدلة تثبت تورطه في الفساد وغسيل الأموال». في 28 مايو 2013، محكمة العدل الأوروبية ألغت كل العقوبات الموجهة لشيبوب من قبل الاتحاد الأوروبي.
عاد شيبوب إلى تونس بارادته في 18 نوفمبر 2014 بطائرة خاصة قادمة من الإمارات العربية المتحدة أين حطت في مطار النفيضة الحمامات الدولي وتم اعتقاله حال نزوله من الطائرة وتحويله إلى المحكمة في تونس العاصمة.

حكم عليه بالسجن ستة أشهر في قضية واحدة وفصل في قضية أخرى. في 29 سبتمبر 2015، تم تمديد اعتقاله لمدة أربعة أشهر في سياق قضية سوق محطة كهرباء رادس. تم إطلاق سراحه أخيرًا في 12 جانفي 2016 لكنه لا يزال تحت تصرف المحاكم. في 5 ماي، تم توقيع اتفاق مصالحة بين شيبوب  وضابط التقاضي الحكومي بقيادة هيئة الحقيقة والكرامة.

الحياة الخاصة
تزوج من درصاف بن علي، البنت الصغرى لزين العابدين بن علي من زوجته الأولى نعيمة الكافي. برز أيضا من عائلته شقيقه محمد عفيف الذي شغل في السابق منصب نائب رئيس مجلس النواب.

ألقاب
أثناء رئاسة الترجي الرياضي التونسي تحصل النادي على:
 فائز ببطولة تونس لكرة القدم: 91-1990، 92-1993, 94-1993, 98-1997, 99-1998, 2000-1999, 01-2000, 02-2001, 03-2002, 04-2003.
 فائز بكأس تونس لكرة القدم:91-1990، 97-1996، 99-1998.
 فائز بكأس الاتحاد العربي للأندية: 1993.
 فائز بدوري أبطال أفريقيا: 1994.
 فائز بكأس السوبر الأفريقي: 1995.
 فائز بالكأس الأفروآسيوية للأندية: 1995.
 فائز بكأس السوبر العربي: 1996.
 فائز بكأس الاتحاد الكونفدرالي الأفريقي: 1996.
 فائز بكأس إفريقيا للأندية الفائزة بالكؤوس: 1997.
 فائز بكأس الاتحاد العربي للأندية: 1998.

روابط خارجية

مصادر

أشخاص على قيد الحياة
أصحاب أعمال تونسيون
رؤساء الترجي الرياضي التونسي
شخصيات أعمال تونسية في القرن 21
مغتربون تونسيون في الإمارات العربية المتحدة
مواليد 1378 هـ
مواليد 1959
مواليد في مدينة تونس

سليم شيبوب


Olaylar
 25 Ekim - Kuzey Fransa'da Yüz Yıl Savaşları'nın bir parçası olarak Agincourt Muharebesi gerçekleşti.
 Portekiz İmparatorluğu kuruldu (dağılışı 1999).

Doğumlar
 10 Mart - II. Vasili, Moskova büyük prensi (ö. 1462)
 21 Eylül - III. Friedrich, Habsburg Hanedanına mensup Almanya Kralı (ö. 1493)
 tarihi bilinmeyen
 Rennyo, Budizm'in Jodo Shinshu mezhebine bağlı Hongan-ji tapınağı 8. Monshu ya da baş rahibi (ö. 1499)
 Yunus Han, Doğu Çağatay Hanı (ö. 1486 / 1487)

Ölümler
 6 Temmuz - Jan Hus, Hristiyan reformcu teolog, papaz ve bir dönem Prag Üniversitesi'nin rektörü (d. 1372)
 tarihi bilinmeyen
 Johannes von Tepl, Alman şair, şehir yazmanı ve noter (d. 1350)

1415


أميزور بلدية بولاية بجاية بالجزائر

الوديان
 وادي أماسين

أعلام
 رمطان لعمامرة
 ياسين أمعوش

مواضيع ذات صلة
 بلديات ولاية بجاية
 دوائر ولاية بجاية

مراجع

بلديات ولاية بجاية

أميزور


Željezara Vareš je bivše poduzeće u Varešu.

Povijest
Osnovala ju je Austro-Ugarska 1891. godine. Podignuta je za potrebe topljenja i prerade željezne rude. U povijest je više puta prošla prenamjene, uređivanja i promjene u smislu proizvodne namjene i izgleda. Stalna je bila osnovna djelatnost topljenja i prerade željeza. 16. kolovoza 1891. godine puštena je u rad prva visoka peć. To je bila prva visoka peć u BiH i u ovom dijelu Europe. Tako je počela industrijalizacija Vareša i šire regije. U najboljim vremenima rudnik željezne rude i željezara zapošljavali su 3.000 radnika. Svako je domaćinstvo prije rata imalo po jednog zaposlenog u tom subjektu i standard života bio je dobar. Dugo je uspješno poslovala crna metalurgija u ovom kraju. Vareš je od 1945. do 1992. bio da je u doba dogovorne ekonomije bila jedna od najsolidarnijih općina. Stalno je bio spreman pomoći drugima ulagajući. U Sarajevu je među ulagačima u izgradnju bivše Energoinvestove poslovne zgrade u bivšoj ulici JNA bio Rudnik i željezara Vareš. Vareš je platio danak hiperprodukciji. Zapošljavao je 5000 osoba u metalnoj industriji. U drugoj polovini 20. stoljeća bila je neplanska politika s rudarstvom i metalurgijom. 1980-ih Jugoslaviju je zahvatila ekonomska kriza, država je gotovo bankrotirala, a u Varešu je u rudači osiromašilo željezo u koncentratu. Bio je preveliki udio sumpora i ostalih oksidansa koji štete okolišu. Novi udarac zadala je Zenica koju je izgradio Vareš. Taj glavni kupac vareškog Rudnika i željezara postupno je otkazivao kupovinu te željezne rude. Uprava Rudnika i željezare Vareš naručili su studiju fizibilnosti od British Steel Company iz Londona 1985. i 1986. da bi se vidilo stanje u metalnoj industriji uz posebni naglasak na stanje u rudarstvu. Studija je pokazala neisplativost eksploatacije željezne rude po postojećim uvjetima. Održavanje eksploatacije značilo je prioniuti na skupo jamsko kopanje koje daje i manje rezultate. Za rješenje je ponuđeno restrukturiranje tadašnjeg Rudnika željezne rude na pet sestrinskih poduzeća: rudarstvo, visoka peć – željezara, tvornica rezervnih dijelova, mehanička radionica i amfibolit – kamenolom. Započeto je pred rat. Ratom je devastirano sve vrijedno, a odlazak srednje i visoko školovanog kadra iz oblasti metaloprerade učinio je svoje.

Odlukom Vlade FBIH od 1997. godine Rudnik i željezara Vareš prestali su s radom. Danas više nema rudnika i željezare u Varešu. Preostali rudokopi i pogoni vareške željezare u potpuno su ruševnom stanju. Mještani pokušavaju zaštititi rudarsko i industrijsko naslijeđe. Prepreku čine vrlo loša privatizacija, neriješeni vlasnički odnosi i neslaganje lokalnih i viših razina vlasti.

Izvori

Vareš
Bosanskohercegovačke proizvodne tvrtke

Željezara Vareš


Türkmen, Samsun ilinin Vezirköprü ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

CANİK SANCAĞINDA TÜRKMENLER: Samsun

Oğuz /Türkmen Oymaklarının Listeleri:
Bu listelerdeki isimler Türkmen oymaklarının serüvenini daha iyi anlamak için gereklidir. Kayseri bölgesindeki Türkmen oymaklarını anlayabilmek için başta Maraş, Sivas, Yozgat ve Adana olmak üzere civar illerin kayıtlarına bakmak, hatta Doğu Anadolu, İran ve Azerbaycan Türkmenleri ile Hazar ötesi Türkmenleri hakkında da bilgi sahibi olmak şarttır. Türkmen oymaklarının isimlerinin insanı şaşırtan bir şekilde birçok yerleşim yerinde karşımıza defalarca çıkmaktadır. Bu da göstermedir ki, yurdumuzun doğusundan batısına, kuzeyinden güneyine uzanan her bölgede Türkmen oymaklarından parçalar yerleşik hayata geçmekte ve hatta Irak, İran, Azerbaycan, Afganistan, Balkanlar ve Türkmenistan'a kadar büyük bir coğrafyada Türkmen topluluklarının birbirleriyle akraba olduğu gerçeği önümüze çıkmaktadır. Kayseri yöresi Yörük-Türkmenlerin listesinde bulduğunuz ve ilgilendiğiniz bir obayı bu listelerden takip ederek yurdumuzun nerelerine yerleştiğini ve hatta şu an Türkiye dışında olan ülkelerin hangisinde aynı obaların parçalarının bulunduğunu takip edebilirsiniz.

TÜRKMEN  KÖYLERİ
1-Beşlü (Kocakayası ve Vezirköprü)
2-Etrak-i Saraycık " "
3-Kılıç Veled-i Halil (Vezirköprü) kılıçgüney, halilbaba
4-Etrak-i Geçili (Kocakayası ve Vezirköprü)
5-Dündar Evladı
6-Hızır Veled-i Behşayiş
7-Mehmed veled-i Pir Ahmet
8-Narlu  veled-i Pir Ahmet (yukarı narlı) Balkan Türkmenleri
9-Şarkiyan " "
10-Türkmen - Özbekistan Türkmenleri
11-Yürük Çal
12-Sarıalan (Türkmenderesi)—Irak Türkmenleri
13-Gölköy (Türkmen  Mahallesi)-Azerbaycan Türkmenleri

Özbekistan Buhara  Hanlığı'ndan  gelen  Türkmenler  yaşamaktadır

Coğrafya
Samsun iline 130 km, Vezirköprü ilçesine 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Vezirköprü'nün mahalleleri

Türkmen, Vezirköprü


Malé Hoste este o comună slovacă, aflată în districtul Bánovce nad Bebravou din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 392 de locuitori.

Istoric
Localitatea Malé Hoste este atestată documentar din 1329.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Malé Hoste


Michael Jackson (1958–2009) var bandarískur söngvari, lagahöfundur og dansari þekktur sem "konungur poppsins".

Michael Jackson, Mike Jackson eða Mick Jackson getur einnig átt við:

Fólk

Skemmtanaiðnaður

 Michael Jackson (útvarpsfréttaskýrandi) (1934–2022), þulur bandarísks útvarpsþáttar, KABC og KGIL, Los Angeles
 Michael Jackson (rithöfundur) (1942–2007), kynnir Beer Hunter, bjór og viskí sérfræðingur
 Mick Jackson (leikstjóri) (fæddur 1943), breskur kvikmynda- og sjónvarpsleikstjóri, þekktur fyrir The Bodyguard
 Michael J. Jackson (fæddur 1948), enskur leikari frá Liverpool, þekktastur fyrir hlutverk sitt í Brookside
 Michael Jackson (sjónvarpsstjóri) (fæddur 1958), breskur sjónvarpsframkvæmdastjóri
 Mick Jackson (höfundur) (fæddur 1960), breskur rithöfundur, þekktur fyrir The Underground Man
 Mike Jackson (ljósmyndari) (fæddur 1966), breskur abstrakt- og landslagsljósmyndari, þekktur fyrir ljósmyndir af Poppit Sands.
 Michael Jackson (leikari) (fæddur 1970), kanadískur leikari
 Mike Jackson (kvikmyndaframleiðandi) (fæddur 1972), bandarískur kvikmyndaframleiðandi og hæfileikastjóri
 Michael R. Jackson (fæddur 1981), bandarískt leikskáld, tónskáld og textasmiður

Tónlistarmenn

 Mike Jackson (tónlistarmaður) (1888-1945), bandarískur djass píanóleikari og tónskáld
 Mike Jackson (ástralskur skemmtikraftur) (fæddur 1946), fjölhljóðfæraleikari, lagahöfundur og barnaskemmtikraftur
 Mick Jackson (söngvari) (fæddur 1947), enskur söngvari og lagasmiður
 Michael Gregory (djass gítarleikari) (fæddur 1953), bandarískur djass gítarleikmaður, áður nefndur Michael Gregory Jackson
 Mike og Michelle Jackson, ástralskt fjölhljóðfæradúett
 Michael Jackson (enska söngvari) (fæddur 1964), breskur söngvari í þungarokkshljómsveitinni Satan/Pariah
 Oh No (tónlistarmaður), áður Michael Woodrow Jackson (fæddur 1978), bandarískur rappari
 Michael Lee Jackson, gítarleikari
 Mick Jackson, bassaleikari í bresku hljómsveitinni Love Affair (1950-)

Hermenn

 Michael Jackson (bandarískur hermaður) (1734–1801), hermaður frá Massachusetts, særður við Bunker Hill
 Mike Jackson (breskur herforingi) (fæddur 1944), fyrrverandi yfirmaður breska hersins
 Salman Raduyev eða Michael Jackson (1967-2002), téténskur stríðsherra

Stjórnmálamenn og embættismenn

 Mike Jackson (stjórnmálamaður frá Texas) (fæddur 1953), repúblikani í öldungadeild Texas
 Michael P. Jackson (fæddur 1954), aðstoðarframkæmdarstjóri bandarískra heimavarna, 2005–2007
 Michael W. Jackson (fæddur 1963), umdæmissaksóknari í Alabama
 Michael A. Jackson (stjórnmálamaður) (fæddur 1964), frá sýslu Prince George, Maryland
 Mike Jackson (stjórnmálamaður í Oklahoma) (fæddur 1978), meðlimur í fulltrúadeild Oklahoma

Íþróttamenn

Bandarískur fótbolti

 Michael Jackson (varnarleikmaður) (fæddur 1957), bandarískur varnarleikmaður NFL (1979–1986).
 Michael Jackson (útherji) (1969–2017), bandarískur stjórnmálamaður og útherji í NFL.
 Mike Jackson Sr. (fæddur 1997), bandarískur fótboltamaður

Fótbolti

 Mike Jackson (fótboltamaður, fæddur 1939), skoskur fótboltamaður og knattspyrnustjóri
 Michael Jackson (fótboltakona, fædd 1963) (Mariléia dos Santos), brasilísk fótboltakona í kvennadeild.
 Mike Jackson (fótboltamaður, fæddur 1973), enskur fótboltamaður fæddur í Liverpool
 Michael Jackson (fótboltamaður, fæddur 1980), enskur fótboltamaður fæddur í Cheltenham

Aðrar íþróttir

 Mike Jackson (örvhentur kastari) (fæddur 1946), bandarískur hafnaboltaleikmaður
 Mike Jackson (körfubolti) (fæddur 1949), bandarískur atvinnumaður í körfubolta (1972-1976)
 Michael Jackson (körfubolti) (fæddur 1964), bandarískur NBA atvinnumaður í körfubolta, Sacramento Kings (1987–1990)
 Mike Jackson (rétthentur kastari) (fæddur 1964), bandarískur hafnaboltaleikmaður
 Michael Jackson (ruðningsdeild) (fæddur 1969), ruðningsleikmaður Bretland, Wakefield Trinity, Halifax
 Mike Jackson (glímukappi) (fæddur 1949), bandarískur atvinnuglímukappi
 Mike Jackson (bardagaóþróttamaður) (fæddur 1985), bandarískur bargdagaíþróttamaður í blönduðum íþróttum

Annað fólk

 Michael A. Jackson (tölvunarfræðingur) (fæddur 1936), hugbúnaðarsmiður
 Michael Jackson (mannfræðingur) (fæddur 1940), Nýja-Sjáland, prófessor í félagslegri mannfræði og rithöfundur
 Mike Jackson (bifvélar) (fæddur 1949), fyrrverandi forstjóri Mercedes-Benz í bandaríkjunum og forstjóri AutoNation
 Mike Jackson (kerfisfræðingur) (fæddur 1951), breskur skipulagshugmyndafræðingur og ráðgjafi
 Michael Jackson (morðingi) (fæddur 1954), bandarískur dæmdur morðingi
 Mike Jackson (verslun) (fæddur 1954), fyrrverandi formaður og framkvæmdastjóri rekstrar í Supervalu
 Michael Jackson (biskup) (fæddur 1956), Kirkja Írlands, Erkibiskup í Dublin, Írlandi, frá 2011
 Michael Jackson (blaðamaður), Niueeyskur blaðamaður og fyrrverandi stjórnmálamaður
 Michael Jackson, bandarískur glæpamaður ásamt Tiffany Cole

Persónur

 Mike Jackson (persóna), persóna í Psmith bókunum eftir P. G. Wodehouse

Lög

 "Michael Jackson", lag eftir Cash Cash úr The Beat Goes On
 "Michael Jackson", lag eftir Das Racist úr Relax
 "Michael Jackson", lag eftir Fatboy Slim, B-hlið af "Going Out of My Head"
 "Michael Jackson", lag eftir The Mitchell Brothers
 "Michael Jackson", lag eftir Negativland úr Escape from Noise

Michael Jackson (aðgreining)


El Consejo Nacional de Previsión Social es un organismo creado el 25 de abril de 1944 mediante Decreto Ley N° 10.424 del Presidente de la República Argentina cuya función sería la "estudiar y proyectar la unificación de los distintos regímenes legales existentes", debiéndose fijar para ello un plan de trabajo que incluyera "ámbitos de validez, régimen financiero, determinación y aplicación de prestaciones, organización administrativa y sistematización procesal del régimen previsional".

Desarrollo

De las seis Cajas intervenidas, la de Empleados Civiles y la de Empleados Ferroviarios eran las de mayor importancia numérica y las que contaban con el mayor volumen de capital financiero existente en las Cajas y en este sentido las que contaban con mayor capacidad o recursos de poder para presionar e incidir en las nuevas reformas del sistema.

Ramón J. Cárcano, quien se había desempeñado antes del golpe del 4 de junio como presidente de la Caja Nacional de Jubilaciones y Pensiones Civiles fue designado presidente del CNPS. De esta manera uno de los representantes de una de las Cajas más significativas en términos de afiliados y capital financiero estaría a cargo del nuevo Consejo para la fijación del plan de trabajo a desarrollar en el mediano plazo.

Referencias

Organismos previsionales de Argentina
Organismos públicos desaparecidos de Argentina
Leyes de Argentina

Consejo Nacional de Previsión Social


Kočín-Lančár este o comună slovacă, aflată în districtul Piešťany din regiunea Trnava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 521 de locuitori.

Istoric
Localitatea Kočín-Lančár este atestată documentar din 1262.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Kočín-Lančár


දික් සිදුරු දෙකක විවර්තන ගැටලුවක රූප සටහනක්. එහි දී තරංග ආයාමයෙන් අර්ධයකට සමාන වන පටි අන්තරයක් විනාශකාරී නිරෝධනයට හේතු වේ.
ග්‍රේටිමක් මඟින් ගවුසීය කදම්භයක විවර්තනය, තනි, ද්විත්ව, ත්‍රිත්ව, දික් සිදුරු නිරූපණය කරවන අන්වීක්ෂීය ග්‍රේටිම් සඳහා තියුණු විවර්තන උපරිම ලබා ගැනීමට අභිසාරී කදම්භයක් අවශ්‍ය වේ.

බහු දික් සිදුරු සැකැස්මක් සිදුරු අවශ්‍ය තරම් පටු නම්, සරල තරංග ප්‍රභව රාශියක් ලෙස විස්තර කළ හැක. ආලෝකයේ දී දික් සිදුරු යනු එක් දිශාවකට අපරිමිතව විහිදෙන විවරයකි. එයට ත්‍රිමාන අවකාශීය ගැටලුවක් ද්විමාන අවකාශීය ගැටලුවක් බවට සරල කර ගත හැක.
සරලම අවස්ථාව වන්නේ එකිනෙකට a  දුරකින් පිහිටි පටු දික් සිදුරු දෙකකි. විස්තාරයේ උපරිම හා අවම නිර්ණය කිරීමට අප විසින් ප්‍රථම දික් සිදුරට හා දෙවන දික් සිදුරට වූ පටි අන්තරය නිර්ණය කළ යුතුය. ෆුවුන්හොෆර් සන්නිකර්ෂණයේ දී, නිරීක්ෂකයා දික් සිදුරුවලට ඉතා ඈතින් සිටින විට සිදුරු දෙකට වූ පථ දුරවල් අතර අන්තරය මෙලෙස දැක්විය හැක.

පථ අන්තරය තරංග ආයාමවල පූර්ණ සංඛ්‍යාමය ගුණාකාරයක් නම් තීව්‍රතාවයේ උපරිමයක් ලැබේ.

මෙහි,
n  එක් එක් උපරිමයෙහි අනු පිළිවෙල හඟවන නිඛිලයි.
λ තරංග ආයාමය
a  දික් සිදුරු අතර දුර
θ  නිර්මාණකාරී නිරෝධනය සිදුවන කෝණය
ඊට අනුරූප අවමයන් ඇත්තේ පථ අන්තරවල පූර්ණ ගුණකාරවලට තරංග ආයාමයෙන් භාගයක්  එකතු කළ විටය.

දික් සිදුරු කිහිපයක් සඳහා උපරිම හා අවමවල ස්ථාන වෙනස් නොවේ. දාර, රූපයෙහි දැකිය හැකි පරිදි තියුණුම තිරයෙහි දක්නට ලැබේ. සමාන්තර රේඛා ශ්‍රේණියක් දිගේ පමණක් පරාවර්තිත වන මතුපිටක් සඳහා ද මෙය සත්‍ය වේ. එවැනි මතුපිටක් පරාවර්තිත ග්‍රේටිමක් ලෙස හැඳින්වේ.

රතු ලේසර් ආලෝක දික් සිදුරු 2ක් හා දික් සිදුරු 5ක් තුළින් විවර්තනය
සමීකරණය මඟින් විවර්තන කෝණය තරංග ආයාමය මත රඳා පවතින බව පෙනේ. මෙයින් අදහස් කෙරෙන්නේ ආලෝකයේ විවිධ වර්ණ විවිධ දිශාවලට විවර්තනය වන බවයි. එමඟින් ආලෝකය විවිධ වර්ණ සංරචකවලට වෙන් කළ හැකිවේ. වර්ණාවලීක්ෂණයේ දී පරමාණු හා අණුවල හා තරු හා තාරකාන්තර දූවිලි වලාවල ගුණ ඒවා විමෝචනය හා අවශෝෂණය කරන ආලෝක වර්ණාවලි හැදෑරීමෙන් තීරණය කිරීමට ග්‍රේටිම භාවිතා වේ.
විවර්තන ග්‍රේටිමවල තවත් යෙදීමක් වන්නේ ඒක වර්ණ ආලෝක ප්‍රභව නිපදවීමයි. මෙය අදාල තරංග ආයාමයට නිර්මාණකාරී නිරෝධන තත්ව ලැබෙන පරිදි දික් සිදුර ආනතව තැබීමෙන් සිදු කළ හැක.
ඒක (තනි) දික් සිදුරු විවර්තනය

තරංග ආයාමය වඩා වැඩි පළලකින් යුත් දික් සිදුරක් විවර්තනය පෙන්‍වන්නේ එහි දාරවල දීය. දික් සිදුරු පළල හරහා එක ළඟින් පිළිවෙලට තබා ඇති සරල තරංග ප්‍රභව රාශියක විවර්තන රටාව සැලකීමෙන් මෙම රටාව පහසුවෙන් තේරුම් ගැනීම හා ගණනය කිරීම සිදු කළ හැක. අපට පහත හේතු දැක්වීම භාවිතයෙන් ලැබෙන තීව්‍රතා රටාවේ අවමය තීරණය කළ හැක. දී ඇති කෝණයක් සරල ප්‍රභවයක් දික් සිදුර මධ්‍යයේ ස්ථාන ගතවී ඇති සරල ප්‍රභවයක් සමඟ විනාශකාරී නිරෝධනය සිදුවේ නම් වම් කෙළවරේ වූ ප්‍රභවයට යන්තම් දකුණින් වූ ප්‍රභවය, මධ්‍යයේ වූ ප්‍රභවයට යන්තම් දකුණෙන් වූ ප්‍රභවය සමඟ විනාශකාරී නිරෝධනය සිදුවේ. මෙම හේතු දැක්වීම මුලු දික් සිදුර පුරාවටම සිදු කරමින්, මුළු දික් සිදුර සඳහා වූ විනාශකාරී නිරොධන තත්වය දික් සිදුරේ පළලෙන් අර්ධ‍යක දුරින් වූ පටු දික් සිදුරු දෙකකින් වන විනාශකාරී නිරෝධනයට සමාන වන බව නිගමනය කළ හැක. මෙහි ප්‍රතිඵලය වන්නේ ග්‍රේටිමකින් වන විවර්තනයට වන සමීකරණයට බොහෝ සෙයින් සමාන සමීකරණයකි. වැදගත් වෙනස වන්නේ දැන් එයින් කියවෙන්නේ තීව්‍රතා ව්‍යාප්තියේ අවමය වීමයි.

දැන් n යනු 0ට වඩා විශාල නිඛිලයක් වන අතර d යනු සිදුරේ පළලයි.
එම තර්කයම උපරිම සඳහා යෙදිය නොහැක. උපරිමය හා නියම තීව්‍රතා ව්‍යාප්තිය තීරණය කිරීමට අශිථිල පිරියමක් අවශ්‍ය වේ. සියලු බාධා නොවූ පථවල අනුකලනය ආශ්‍රයෙන් වූ විවර්තන විධි වාදයක් අවශ්‍ය වේ. එවිට තීව්‍රතා ව්‍යාප්තිය දෙනු ලබන්නේ,

මෙහි sinc ශ්‍රිතය දෙනු ලබන්නේ sinc(x)=sin(x)/x.
බහු ව්‍යාප්තික පටු දික් සිදුරු
පතන තරංගයේ තරංග ආයාමයට වඩා පළල දික් සිදුරු කිහිපයක එකතුවක් සඳහා අප විසින් වෙනස් සිදුරුවල තරංග නිරෝධනය මෙන්ම එකම සිදුරේ විවිධ ස්ථානවලින් එක තරංග අතර නිරෝධනය ද සැලකිය යුතු වේ. පූර්ණ විනාශකාරී නිරෝධනය සඳහා වූ තනි දික් සිදුරු තත්වයන් හෝ ග්‍රේටිම තත්වයට ළඟා කරගත හොත් තීව්‍රතාවේ අවමය ලැබේ. ලැබෙන තීව්‍රතා ව්‍යාප්තිය, ග්‍රේටිම තීව්‍රතා ශ්‍රිතයේ හා තනි දක් සිදුරු තීව්‍රතා රටාවේ ගුණිතයක් බව අශිථිල ගණිතමය පිරියමක් මඟින් පෙන්වා දේ.
එකක පළල d හා එකිනෙක අතර දුර a  වූ දික් සිදුරු N  සංඛ්‍යාවක එකතුවක් පහත තීව්‍රතා රටාව ගෙන දේ.

දික් සිදුරේ පළල ග්‍රේටිම් පරතරයේ නිඛිලමය සාධකයක් වන අවස්ථාවලදී ග්‍රේටිම සමඟ පර්යේෂණ සිදු කිරීම වැරදි අනු පිළිවෙල වල්වලට මඟ පෙන්විය හැක. උදාහරණ ලෙස එක් දික් සිදුරක පළල සිදුරු අතර පරතරයෙන් හරි අඩක් නම්, තනි දක් සිදුරු විවර්තන රටාවේ පළමු අවමය සමඟ ග්‍රේටිම විවර්තන රටාවේ දෙවන උපරිමය සමඟ පෙළ ගැසේ. එවිට මෙම අපේක්ෂිත විවර්තන වැඩිවීම දර්ශනය නොවේ.

http://en.wikipedia.org/wiki/Diffraction#Diffraction_from_an_array_of_narrow_slits_or_a_grating

පටු දික් සිදුරු කිහිපයකින් හෝ ග්‍රේටිමකින් සිදු වන විවර්තනය


Izvoarele din satul Nișcani sunt un monument al naturii de tip hidrologic în raionul Călărași, Republica Moldova. Obiectul protejat este compus din două izvoare: unul amplasat pe un deal din preajma satului Nișcani, iar al doilea în satul propriu-zis. Împreună, ele ocupă o suprafață de 1 ha, sau 0,6 ha conform unor aprecieri recente. Deținătorul funciar este Primăria satului Nișcani.

Descriere
Izvorul nr. 1 este amplasat la circa 700 m nord de sat, pe deal. Pentru colectarea apei a fost săpată o fântână de beton, acoperită cu capac metalic securizat cu un lacăt. Izvorul nr. 2 se află în grădina unui sătean, unde este amenajat cu un colector cu pereți de piatră, la fel acoperit cu capac de metal. Apa se scurge printr-o țeavă spre o construcție pe marginea drumului, acoperită, în care se află un uluc.

Suprafața atribuită izvoarelor nr. 1 și nr. 2 este de 0,39 ha și respectiv 0,21 ha.

Ambele izvoare sunt cu apă rece, oligominerale după gradul de mineralizare și descendente de terasă din punct de vedere geologic. Compoziția chimică este diferită: izvorul nr. 1 are apă hidrocarbonată–calciu-magnezică (HCO3; Ca – Mg), iar izvorul nr. 2 apă hidrocarbonată–calcică (HCO3; Ca). Apa este potabilă, fără miros, incoloră, neutră, cu duritate și mineralizare medie, nepoluată cu nitrați. Cifre detaliate privind particularitățile chimice sunt prezentate în tabelul de mai jos:

CMA – concentrația maxim admisă

Statut de protecție
Izvoarele se află sub protecția statului conform Legii nr. 1538 din 1998 privind fondul ariilor naturale protejate de stat, în anexele căreia se regăsesc sub denumirea "Izvoarele nr. 1 și nr. 2 din satul Nișcani". În același document se atestă că monumentul natural se afla în proprietatea Întreprinderii Agricole "Nișcani", dar între timp acesta a trecut la balanța Primăriei satului Nișcani.

Izvoarele sunt obiecte hidrologice de valoare națională. Au un debit mare (18 l/min la izvorul nr. 1) și foarte mare (60 l/min la izvorul nr. 2). Sunt principala sursă de apă pentru locuitorii a două mahalale din Nișcani.

Impactul antropic este redus: izvorul nr. 1 este înconjurat de plantații de viță-de-vie, iar izvorul nr. 2 este situat pe marginea unui drum de țară, în imediata proximitate a unor gospodării țărănești, Este recomandată instalarea unor panouri informative lângă ambele surse de apă.

Galerie de imagini

Izvorul nr. 1
fără imagini

Izvorul nr. 2

Note

Bibliografie

Legături externe

Nișcani, Izvoarele din satul
Nișcani
Raionul Călărași

Izvoarele din satul Nișcani


Withlako (od wi-łako, 'great water'; Osceola's Town, Powells town), nekadašnje selo Seminole Indijanaca. Nalazilo se (1835.) četiri milje (6.5 km) od Clinch's battle grounda u današnjem okrugu Hernando na Floridi.

Uništili su ga Amerikanci 1836. godine. Bilo je poznato i kao Osceolin grad.

Izvori

Indijanska sela
Seminole

Withlako


Un truism este o afirmație care este atât de evidentă încât nu mai este necesar să fie enunțată, cu excepția cazului în care este folosită ca aluzie sau ca expresie literară sau retorică.

În filosofie, o propoziție care menționează condițiile incomplete ale unui adevăr poate fi considerată un truism.
Un exemplu de astfel de afirmație ar fi: "În condițiile potrivite soarele răsare". Fără precizarea contextului o declarație a ceea ce reprezintă aceste condiții potrivite - propoziția este adevărată și nu poate fi contestată. O afirmație care este adevărată prin definiție (de exemplu, lapalisada "Dacă nu ar fi fost mort, el ar fi încă în viață") ar putea fi considerată, de asemenea, un truism.

Cuvântul poate fi, de asemenea, folosit cu un sens diferit în retorică pentru a ascunde faptul că o afirmație este de fapt doar o opinie.

Unul dintre scriitorii care au folosit truismele în opera literară a fost Ion Luca Caragiale. Astfel, discursul lui Nae Cațavencu din comedia O scrisoare pierdută (1883) este o colecție de truisme: "un popor care nu merge înainte stă pe loc, [...] ba chiar dă înapoi, că legea progresului este așa, că cu cât mergi mai iute, cu atât ajungi mai departe".

Referințe

Vezi și
 Aforism
 Axiomă
 Figură de stil
 Tautologie

Concepte filozofice
Retorică

Truism