Sariel (Hebrew and Aramaic: שָׂרִיאֵל Śārīʾēl, "God is my Ruler"; Greek: Σαριηλ Sariēl,  Souriēl; Amharic: ሰራቁያል Säraquyael, ሰረቃኤል Säräqael) is a virtue, mainly from Judaic tradition. Other possible versions of his name are Suriel, Suriyel (in some Dead Sea Scrolls translations), Seriel, Sauriel, Saraqael, Sarakiel, Suruel, Surufel, and Souriel.

In 1 Enoch (20:6), he is said to be "one of the [seven] holy angels [who watch], who is set over the spirits, who sin in the spirit". Origen identified Suriel as one of seven angels who are considered primordial powers by the Ophites. In Gnosticism, Sariel is invoked for his protective powers. He is commemorated in the calendar of the Coptic Orthodox Church on 27 Tobi in the Coptic calendar.

He is not to be confused with the fallen watcher Sahariel (Hebrew & Aramaic: שַׂהֲרִיאֵל Śahărīʾēl; "God is my moon") who bears a similar name. In 1 Enoch (8:1) he is said to have taught humans the course of the moon.

In traditional texts
The fallen watcher Sariel (Sahariel), according to the Book of Enoch, was one of the leaders of angels who lusted after the daughters of men. They descended to the summit of Mount Hermon, in the days of Jared, to acquire wives and lead men astray. Sariel specifically taught men about the course of the moon. Knibbs' translation of the names of the Book of Enoch says it was Sariel who taught humans the "course of the moon" (the Lunar Calendar).

In this same book, the archangel Sariel is one of the holy angels, who is set over the spirits that sin in the spirit, and is one of the angels who look upon the bloodshed on Earth, along with Gabriel, Michael, Raphael and Uriel.

In the book of 2 Enoch he is listed, with the name of Samuil or Sariel, as one of the angels that brought Enoch to heaven.

The book of War of the Sons of Light Against the Sons of Darkness, from the Dead Sea Scrolls, lists the name of Sariel (שריאל, "God is my Ruler") along with Michael, Raphael, and Gabriel as names to write upon the shields of soldiers in a tower during maneuvers (1QM 9,15). It is used on the shields of the third Tower (1QM 9,16).

The angel Suriyel is briefly mentioned in the Conflict of Adam and Eve with Satan as bearing Adam and Eve from the top of a high mountain to the Cave of Treasures.

"… bring what he had brought, and give it to Adam. And they did so, one by one. 6 And God commanded Suriyel and Salathiel to bear up Adam and Eve, and bring them down from the top of the high mountain, and …" - Bible. O. T. Apocryphal books. English First Book of Adam and Eve.

In the Ladder of Jacob Sariel is dispatched by the Lord to Jacob to explain to him the meaning of the dream about the ladder.

The book of Liber Juratus by Honorius of Thebes has a number of translations which lists Sariell as one of "The names of the angels of the eighth month, which is called marquesnan heshvan", and Sariel as one of "The names of the angels of the tenth month, which is called Tevet". The month of Heshvan marquesnan would make Sariel's ruler Barfiell, or the month of Tevet would make the ruler Anael.
The Lesser Key of Solomon lists the dukes Asteliel and Gediel as commanding Sariel by night. The book A Dictionary of Angels by Gustav Davidson and The Complete Book of Devils and Demons by Leonard Ashley list Sariel as a fallen angel. The Greek Magical Papyri represents him as a deity to be called upon in rites using the "Souriel" variation of his name.

The University of Michigan has a section in its library collection devoted to Traditions of Magic in Late Antiquity, Protective Magic, Babylonian Demon Bowls. One clay bowl from Seleucia-on-Tigris dated to the 6th or 7th century A.D. lists Sariel twice:

"I wrote all of the curses upon a new bowl of clay and I sent back the curses of those who cursed Negray daughter of Denday to their masters until they release and bless in the name of Sariel the angel and Barakiel the angel and in the name of Sariel and Barakiel you release from the curses of those who curse Negray daughter of Denday as a man is freed from the house of bondage and from the house of weapons amen amen selah"

See also
 List of angels in theology

References

External links
 University of Michigan Demon Bowls Exhibit 37 , Kelsey Museum of Archaeology 19504

Archangels
Coptic Orthodox saints
Angels in the Book of Enoch
Angels of the Presence

Sariel


An Pitcairnia palmeri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sereno Watson. An Pitcairnia palmeri in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. p. longebracteata
 P. p. palmeri

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia palmeri


An Platystele jamboeensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer ngan Alexander Charles Hirtz. An Platystele jamboeensis in nahilalakip ha genus nga Platystele, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platystele

Platystele jamboeensis


Puerto Natales, Şili'nin Magallanes y la Antártica Chilena Bölgesi'nde (XII. Region) 19.000 nüfuslu bir şehir.

Liman şehri olan Puerto Natales Última Esperanza eyaletinin de başkentidir. Punta Arenas'ın 250 km kuzeyinde, Ultima Esperanza Fiyortu 'nun kyısında yer alır. 1911 yılında kurulmuştur.

Şehrin bir havaalanı ve limanı vardır.

Puerto Natales, Torres del Paine ve Bernardo O'Higgins Milli Parkı gezileri ve aynı zamanda Ateş Toprakları ile Patagonya turları için başlangıç üssü konumundadır.

Turistler ayrıca Punta Arenas'da Otway-Bay'de bulunan penguen kolonisini ziyaret edebilirler. Ayrıca Serrano, Balmaceda ve Grey buzulları turlarıda turistler için ilginçdir.

Puerto Natales çevresini ilk olarak Juan Fernández Ladrillero, 1557'de Magellan Boğazı'na giderken araştırmıştır.Kawéskar ve Aonikenk, bölgenin ilk sahibi yerli kavimleridir. 18. ve 19 yüzyıl içinde birçok Alman ve Britanyalı göçmen buraya göç etmiştir. Bölge koyun yetiştiriciliği maksadıyla kullanılmış olup, Puerto Natales Tarih Müzesi ziyaretçilere bu konularda bilgi verir.

Dış bağlantılar
 Puerto Natales
 Colors of Puerto Natales

Magallanes y la Antártica Chilena bölgesi'ndeki şehirler
Şili'deki liman kentleri
Patagonya

Puerto Natales


نظام ملاحة السيارة هو نظام ملاحة عبر الأقمار الصناعية مصمم للعمل في السيارات. يستخدم هذا النظام عادة أجهزة ملاحة تعمل بنظام التموضع العالمي للحصول على معلومات عن موقع العربة على الطريق في قاعدة بيانات الخرائط. وباستخدام قاعدة بيانات الخرائط بإمكان النظام أن يعطي تعليمات القيادة عبر الطرق إلى المكان المنشود.

التقنية

العرض
قد يحوي نظام الملاحة للسيارة الميزات التالية:
 مظهر علوي للخريطة
 مظهر علوي للخريطة مع خريطة تدور مع السيارة
 منظر عين الطائر للخريطة عند المنعطفات
 قيم المسافة
 تعليمات صوتية

قاعدة بيانات الطرقات

محتويات
قاعدة بيانات الطريق هي خريطة متجهة لمنطقة ما. يتم ترميز أسماء وأرقام الشوارع والمنازل باستخدام الاحداثيات الجغرافية بحيث أن المستخدم يستطيع إيجاد المكان الذي ينشده عن طريق إدخال العنوان.
كما تخزن في قاعدة البيانات أيضاً الأماكن الهامة مثل محطات الوقود، مرآب السيارات، مراكز الشرطة والمشافي وغيرها.
يتم تحديث قواعد البيانات عبر الاتصال بالإنترنت عن طريق شبكات واي فاي أو GPRS الموجودة على الطرقات أو بواسطة المستخدم بحيث يتم الحصول على أحدث الخرائط بشكل دوري.

انظر أيضًا
 نظام التموضع العالمي
 ساتل

مراجع

أجزاء المركبة
اختراعات يابانية
نظام التموضع العالمي
نظم الحاسوب

نظام ملاحة بالسيارة


Antoine Kesia-Mbe Mindua est un avocat congolais qui est actuellement juge à la Cour pénale internationale. Il était auparavant juge au Tribunal pénal international pour l'ex-Yougoslavie.

Éducation
Antoine Kesia-Mbe Mindua étudie le droit et les sciences politiques à Kinshasa, Nancy-Université, Strasbourg et Genève. Il obtient son doctorat en droit international de l'Université de Genève en 1995.

Carrière
Il est d'abord juriste et chef de l'unité d'appui aux procédures judiciaires au Tribunal pénal international pour le Rwanda à Arusha de 1996 à 2001. Il est également ambassadeur de la République démocratique du Congo en Suisse à Berne et représentant permanent auprès de l'Office des Nations unies à Genève de 2001 à 2006. Au cours de son mandat à Genève, il occupe plusieurs postes multilatéraux, dont celui de vice-président du Comité exécutif du Programme du Haut Commissariat des Nations unies pour les réfugiés, de président du Groupe des 77 (G77) et de la Chine, et de coordinateur du Groupe des 21 à la Conférence des Nations Unies sur le désarmement.

Il est ensuite juge de première instance au Tribunal pénal international pour l'ex-Yougoslavie à La Haye de 2006 à 2015.

Au sein de la CPI, il préside la Section préliminaire de 2018 à 2019. En 2018, il est chargé d'examiner la demande de la procureure Fatou Bensouda pour que la CPI statue sur sa compétence à l'égard des expulsions de Rohingyas du Myanmar vers le Bangladesh. Toujours en 2018, il préside les auditions d'Alfred Yekatom, un ancien chef de milice accusé d'atrocités présumées contre des musulmans en République centrafricaine. En 2020, il fait partie du panel de trois membres qui juge que l'ancien vice-président congolais et chef de milice Jean-Pierre Bemba, qui avait été acquitté de crimes de guerre par le tribunal en 2018, n'avait droit à aucun dédommagement ou compensation pour ses 10 ans au quartier pénitentiaire des Nations unies (UNDU).

Autres activités
Mindua est également professeur aux Universités de Kinshasa et de Genève. Il enseigne le droit international public et le droit pénal international.

Il est membre du Conseil d'administration du , un projet du  de la faculté de droit de l'Université de Washington à Saint-Louis visant à établir le premier traité au monde sur la prévention et la répression des crimes contre l'humanité.

Références

Liens externes

Diplomate de la république démocratique du Congo
Magistrat congolais (RDC)
Juge de la Cour pénale internationale
Naissance en décembre 1956

Antoine Kesia-Mbe Mindua


Un reloj mundial es un reloj que muestra el tiempo de varias zonas horarias del mundo.

En las últimas décadas, los relojes mundiales para consulta del público se colocan principalmente en instalaciones más grandes que estén en lugares de paso.

También los hay, para uso particular, digitales y de pulsera.

A primera vista, la división en 24 zonas se complica por diferencias locales en cuanto a los cambios de hora estacionales, y por la media hora de los pasos en la región asiática.

Véase también
 Huso horario
 Carlos Albán

Enlaces externos

 The World Clock - Zonas horarias, tiempos actuales en el mundo.
 World Clock - Horas locales actuales (requiere Javascript).
 Relojes mundiales analógicos en Flat-Screen

Enlaces externos
 Reloj mundial de la Alexanderplatz de Berlín: imágenes en Commons.

Relojes
Husos horarios

Reloj mundial


Det Konservative Parti kan henvise til flere partier:

 et politisk parti i Storbritannien, se Konservative Parti (UK).
 et lille politisk parti i Sverige, se Konservative parti (Sverige).
 et politisk parti i Canada, se Canadas Konservative Parti.
 et politisk parti i Sydafrika, se Sydafrikas Konservative Parti.
 et politisk parti i Danmark, se Det Konservative Folkeparti.
 et politisk parti i Colombia, se Colombias Konservative Parti
 et politisk parti i Rumænien, se Partidul Conservator
 et politisk parti i Polen, se Konservative Parti
 et politisk parti i Island, se Det Konservative Parti (Island).

Det Konservative Parti


Bargilia () fue una antigua ciudad en la costa de Caria, en el suroeste de la península de Anatolia.

Localización y orígenes míticos
Bargilia estaba situada en una colina junto a un estuario (hoy llamado lago Tuzla) en la costa norte de la península de Bodrum, en el golfo de Güllük, en lo que hoy es la ciudad turística turca de Boğaziçi. El lexicógrafo griego Esteban de Bizancio cita a Bargilia como una de las ciudades costeras carias, llamada por los carios Andano, que atribuían su fundación al héroe mítico Aquiles, y situada entre las de Yaso y Mindos. El actualmente llamado golfo de Güllük era en la antigüedad conocido como bahía de Yasos o golfo Bargiliético.

Para los griegos, Bargilia fue fundada por el héroe Belerofonte, en honor de su compañero Bargilo, que fue muerto por Pegaso de una coz.

Historia
Fuera de estos orígenes míticos, Bargilia aparece citada en el  por primera vez, en una lista de ciudades que pagaban contribución a la Liga de Delos bajo dominio ateniense. Formaba parte del distrito cario y pagó un phoros anual de mil dracmas desde 453/2 hasta 400/439 a. C. Alejandro Magno utilizó Bargilia como base militar macedonia tras conquistar Caria. Es durante el , en el período helenístico, cuando se produce el auge de la ciudad, que construyó en esa época un templo famoso en la antigüedad dedicado a Artemisa Cindias (se decía de la estatua de la diosa, colocada en el exterior del templo, a la intemperie, que no se mojaba cuando llovía o nevaba). Al final del  y principios del II a. C., Bargilia orbitó en la esfera de influencia del reino de Macedonia: Filipo V de Macedonia mantuvo una guarnición y ocupó el puerto de la ciudad hasta el final de la segunda guerra macedónica, cuando por los términos de la paz forzada, fue obligado a retirarse de la ciudad por los romanos, que declararon libres a los bargiliatas.

Las fuerzas navales del reino de Pérgamo también utilizaron el puerto de Bargilia, que fue ocupado por el imperio Seléucida de Antíoco III el Grande. Con la Paz de Apamea terminó la Guerra Romano-Siria, por la que Bargilia pasó a manos de los rodios, antes de acabar en la provincia romana de Asia. Con el cristianismo la ciudad fue obispado y, en la actualidad, Bargilia es una sede episcopal titular, vacante (2011), de la Iglesia católica. En el imperio bizantino, Bargilia fue reforzada con murallas pero acabó, como el resto de Asia Menor, en manos de los turcos, que transformaron la ciudad en una pequeña aldea de pescadores, Boğaziçi.

Restos arqueológicos
Hay escasa información reciente sobre Bargilia, ya que no se ha realizado en la ciudad ninguna excavación científica. Pueden verse dispersos en el área de Boğaziçi diversas ruinas de la antigua ciudad, que incluyen restos de un templo romano, restos de murallas de la ciudad griega, cimientos del templo de Artemisa, ruinas del teatro, acueductos de la época romana, restos de murallas bizantinas y algunas partes de la necrópolis. Bargilia fue ceca de acuñación de moneda. En las monedas griegas y romanas de esta ceca que se han conservado, predominan en las caras la diosa Artemisa y en las cruces el caballo Pegaso (en referencia al origen mítico de la ciudad), en ambos casos, mirando a la derecha.

Con respecto al antiguo teatro, se han conservado algunas partes de la sección sur del teatro, construido para un aforo de unas 3000 personas. Algunas partes de las cáveas fueron eliminadas y utilizadas en otros lugares como material de construcción. A principios del  algunos viajeros europeos describieron las ruinas de Bargilia. Charles Thomas Newton, descubridor del Mausoleo de Halicarnaso, vio las gradas del teatro cuando visitó Bargilia a mediados del  pero ya no quedan restos de ellas en la actualidad.

En el Museo Británico de Londres se conserva un grupo escultórico de mármol que representa un torso desnudo y el monstruo mitológico Escila, fechado en el , que probablemente procede de un monumento funerario de Bargilia.

Referencias

Colonias griegas de Caria

Bargilia


Lorna es una serie de historietas de ciencia ficción y erotismo creadas en 1979, con guion de Cidoncha y dibujos de Alfonso Azpiri, y desarrollada después por el último como único autor. Juan Manuel de Prada le dedicó un artículo tras en fallecimiento del autor.

Trayectoria editorial
Además de aparecer por primera vez en las revista Mastia y continuar su desarrollo en Cimoc y Humor a Tope, Lorna ha sido publicada también en Penthouse y en Heavy Metal. Norma Editorial ha lanzado ocho álbumes recopilatorios de sus historietas:
 1981 Lorna (también, Lorna y su robot) (ISBN 84-85475-04-6)
 1984 Las nuevas aventuras de Lorna y su robot (ISBN 84-85475-50-X)
 1996 Lorna Mouse Club (ISBN 84-8431-672-6)
 1998 Leviatán (ISBN 84-7904-652-X)
 2001 El arka (ISBN 84-8431-344-1)
 2003 El ojo de Dart-An-Gor (ISBN 84-8431-810-9)
 2005 Sombras perdidas (ISBN 84-9814-069-2)
 2006 Las torres negras (ISBN 84-9814-060-9)

Posteriormente, Planeta comenzó a recopilar la serie en una colección "integral" en 2009, y publicó nuevos títulos:
 2010 El cementerio de marfil rojo (ISBN 978-84-674-9182-1)
 2011 Rescate (ISBN 978-84-684-0235-2)

Bibliografía

Referencias

Enlaces externos

 Ficha en Tebeosfera.

 Fichas en BD Gest', La Bédéthèque:
 Ed. en español.
 Ed. en francés.

lorna
lorna
lorna
lorna
Libros de 1981

Lorna (historieta)


Les Heterocapsaceae sont une famille d'algues dinoflagellées de l'ordre des Peridiniales.

Systématique
La famille des Heterocapsaceae a été créée en 1993 par , , , , D.I.Wharton et .

Étymologie
Le nom vient du genre type Heterocapsa, construit à partir du préfixe hetero-, « variable ; différent » , et du suffixe -capsa, boite.

Liste des genres et espèces
Selon  et
 Heterocapsa F.Stein, 1883
 environ 25 espèces

Selon  :
 genre Cachonina
 genre Heterocapsa Stein, 1883

Notes et références

Liens externes

Dinophyta
Famille d'algues (nom scientifique)

Heterocapsaceae


Juan Antonio Flores ist der Name folgender Personen:

* Juan Antonio Flores Barrera (* 1965), mexikanischer Fußballspieler
 Juan Antonio Flores Santana (1927–2014), dominikanischer Geistlicher, Erzbischof von Santiago de los Caballeros

Juan Antonio Flores


لواحظ فيلم مصري تم إنتاجه عام 1957، ومن إخراج حسن الإمام وتمثيل شادية وكمال الشناوي.

تمثيل

 شادية
 كمال الشناوي
 زوزو نبيل
 محمود المليجي
 محمود إسماعيل
 كريمان
 عبد المنعم إبراهيم
 فاخر فاخر
 عزيزة حلمي
 شفيق نور الدين

أغاني الفيلم

 أنا لواحظ
 ياواد ياحيله
 إحنا عروستين

روابط خارجية

مراجع

أفلام حسن الإمام
أفلام زوزو نبيل
أفلام شادية
أفلام شفيق نور الدين
أفلام عبد المنعم إبراهيم
أفلام عزيزة حلمي
أفلام فاخر فاخر
أفلام كمال الشناوي
أفلام محمود المليجي
أفلام مصرية إنتاج 1957

لواحظ (فيلم)


Diego Leonardo Romero (Bernardo de Irigoyen, Misiones, el 7 de septiembre de 1982) es un jugador profesional de básquetbol argentino. Su posición es la de pívot y actualmente compite en la Región Chubut del Torneo Pre-Federal de Básquet de Argentina como miembro del Náutico Rada Tilly. Es hermano mayor del arquero de fútbol Sergio Romero.

Carrera

Inicios

Comenzó su carrera en 1998 como juvenil para el club Gimnasia y Esgrima de Comodoro Rivadavia, disputando 30 partidos y anotando 58 puntos (1,9) en un periodo de 3 años.

Trayectoria en Estados Unidos
En 2001 ingresó a la universidad estadounidense Lon Morris College de la ciudad texana de Jacksonville, gracias al rosarino Lisandro Pablo Miranda, scout de Dallas Mavericks en la NBA, quien ayudó a Romero a contactarse con la universidad. Se graduó de la misma en 2003 de bachiller en ciencias.

En sus primera temporada con los Lon Morris Bearcats el equipo logró ganar 29 encuentros y tan solo perdió 7, lo que le permitió conquistar su conferencia y clasificar por primera vez desde 1964 (hacia más de 55 años) para el torneo nacional de la NJCAA. Romero promedió 12.9 puntos y 7.0 rebotes en la temporada. La conocida revista Street & Smith's lo nombró "All-America" en el primer equipo ideal de Junior Colleges correspondiente al año 2002 y fue elegido como el octavo mejor forward (alero) sobre todos los jugadores de Junior Colleges por el servicio de scouting norteamericano Van Coleman of Future Stars. Los cazatalentos de la NCAA lo calificaron dentro del "top 25" de la NJCAA.

En su segunda temporada en el club, el mismo perdió en las semifinales regionales tras conseguir 23 triunfos y 9 derrotas. En esta temporada Romero promedió 14,5 tantos y 8,5 rebotes.

Al finalizar la temporada Romero recibió nada más y nada menos que 87 cartas provenientes de distintas universidades a lo largo de EE. UU. que deseaban contar con él en su plantilla. A su vez recibió la visita de Bobby Knight, uno de los entrenadores universitarios más reconocidos en las universidades norteamericanas, quién le comentó que deseaba que forme parte de su equipo, los Texas Tech Red Raiders. Romero visitó el Instituto Tecnológico de Texas, la Universidad de Kentucky, la Universidad de Indiana y la Universidad Estatal de Florida (subcampeón NCAA en 1972) decidiéndose finalmente por Florida debido a la alta competitividad de su conferencia (Atlantic Coast Conference) y las puertas que la misma le podría abrir en un futuro.

Inicialmente, la NCAA le había denegado permiso para jugar, por haber firmado cobrado viáticos en Gimnasia y Esgrima. La organización revirtió la decisión en enero de 2004, por lo que Romero optó por no competir en los partidos restantes. En la temporada 2004-05 jugó 31 partidos, promediando 14 minutos, 3,8 puntos y 2,5 rebotes. En la temporada 2005-06 jugo 30 partidos, promediando 16 minutos, 3,9 puntos y 2,6 rebotes.

Vuelta a Sudamérica
En el año 2006, Diego (tras haberse graduado el 30 de abril de ese año en la especialidad de comunicador social) aportó en el único título ganado por Gimnasia y Esgrima (Comodoro Rivadavia), al regresar al país y participar de las finales en las que Gimnasia y Esgrima (Comodoro Rivadavia) le ganaría al club Libertad de Sunchales. La temporada siguiente, jugando para Regatas de Corrientes, sufrió la rotura de los ligamentos cruzados de una de sus piernas quedando afuera de la temporada, en la que tan solo había jugado en 9 partidos de la misma. Durante este parate, el ala-pivote decidió viajar a los Estados Unidos para realizarse un tratamiento con especialistas de la Universidad Estatal de Florida, club donde el jugador se habría desempeñado durante las temporadas 2004-05 y 2005-06 de la NCAA. Tras su paso por Quilmes de Mar del Plata, Romero decide firmar con su antiguo equipo Gimnasia y Esgrima (Comodoro Rivadavia), club en el cual se mantuvo durante cinco temporadas consecutivas, realizando en la temporada 2011-12 de la segunda división uruguaya el reemplazo temporario de Jimmy Boston en el Club Atlético Goes por cuatro partidos. Para la temporada 2013-14, el Club Atlético Welcome contrató a Romero para jugar en la segunda división uruguaya. Tras jugar 6 partidos fue cortado y reemplazado por el estadounidense Kenneth Simms. Ese mismo año firmó como refuerzo de San Lorenzo de Almagro para participar en el Torneo Pre Federal. Junto a este equipo logró el ascenso al Torneo Federal de Básquetbol. Para la temporada 2013-14, firmó nuevamente con el Club Atlético Quilmes, en esta ocasión por dos temporadas, para jugar en la Liga Nacional de Básquet.

Retornó a Gimnasia y Esgrima de Comodoro Rivadavia en agosto de 2016.

El 29 de abril de 2018 en un partido de la Liga Nacional de Básquet 2017-18 contra Hispánico Americano anotó 10 puntos, 10 rebotes y 10 asistencias, convirtiéndose así en el doceavo jugador en la historia de la Liga Nacional de Básquet en conseguir un triple doble.

Se unió a Náutico Rada Tilly en agosto de 2023 para disputar el Torneo Pre-Federal de Básquet de Argentina.

Equipos

Selección de Argentina
Romero fue campeón del Campeonato Sudamericano de Baloncesto Junior de 2000 en Cali, Colombia, bajo la dirección técnica de Gustavo Alejandro De Benedetti. En ese torneo fue compañero de los jugadores argentinos Carlos Delfino, Adrián Boccia y Diego Guaita entre otros.

En 2010 fue convocado por el entrenador de la selección argentina, por ese entonces Sergio Hernández, para realizar una gira por Australia y China previa al Campeonato Mundial de Baloncesto de 2010.

Palmarés

Campeonatos nacionales

Referencias

Enlaces externos
Ficha en realgm.com
Ficha en latinbasket.com
Ficha en proballers.com

Baloncestistas de Argentina
Baloncestistas de la selección de Argentina
Baloncestistas de la Liga Nacional de Básquet Argentina
Baloncestistas argentinos en la NCAA
Baloncestistas de los Florida State Seminoles
Baloncestistas del Gimnasia y Esgrima (Comodoro Rivadavia)
Baloncestistas del Club de Regatas Corrientes
Baloncestistas del Club Atlético Quilmes Mar del Plata
Baloncestistas del Club Félix Pérez Cardozo
Baloncestistas del Club Atlético Goes
Baloncestistas del Club Atlético Welcome
Baloncestistas del San Lorenzo de Almagro
Baloncestistas del Team Cali
Hermanos deportistas
Baloncestistas de la provincia de Misiones
Irigoyenses (Misiones)

Diego Romero


TVC (também chamada de Canal TVC) é uma emissora de televisão brasileira sediada em Potiraguá, cidade do estado da Bahia. Opera no canal 21 UHF digital e pertence à Arruda Comunicação Independente, de propriedade do empresário Gel Arruda. Inaugurada em 2021, é a única estação de televisão que opera sem outorga na Bahia.

História
Em 31 de março de 2021, foi anunciada a criação da TVC pela Arruda Comunicação Independente, pertencente ao empresário Gel Arruda, sendo a primeira emissora de televisão da cidade de Potiraguá. A emissora iniciou suas operações pelo canal 21 UHF digital em 7 de abril, em caráter experimental. Entrou no ar sem outorga ou autorização da ANATEL para operar na cidade, mas sua criação teve apoio da prefeitura do município.

A inauguração oficial da emissora foi realizada em 16 de abril, por meio de uma cerimônia na Câmara Municipal de Potiraguá. Em 20 de julho, a TVC estreou o programa TVC Agora!, o primeiro jornalístico ao vivo, apresentado pelo proprietário Gel Arruda e exibido no início da noite.

Em 28 de maio de 2022, a TVC ampliou a potência do transmissor, passando a atingir o distrito de Itaimbé. A emissora anunciou a ação como uma "parceria" com o projeto Digitaliza Brasil, promovido pelo Governo Federal para ativar repetidoras digitais de televisão em cidades interioranas do Brasil. O programa, no entanto, não tem nenhum registro de atuação na cidade de Potiraguá, além da estação seguir sem concessão para operar.

Sinal digital

A TVC foi a primeira emissora a ativar um sinal de televisão digital em Potiraguá. Até então, a cidade contava exclusivamente com uma repetidora analógica da TV Santa Cruz. Iniciou suas atividades transmitindo em alta definição. A emissora opera tanto no canal 21.1 quanto no subcanal 12.1.

Programas
A TVC produz e exibe os seguintes programas:

 Cine TVC: Sessão de filmes;
 Luana Responde: Entretenimento, com Luana Ribeiro;
 Politicando: Jornalismo político, com Paulo José;
 Top Gospel: Religioso, com Lamarques Oliveira;
 TVC Agora!: Jornalístico, com Gel Arruda;
 TVC Kids: Infantil;

Outros programas compuseram a grade da emissora e foram descontinuados:

 Buteco Vip
 Potiraguá em Destaque
 Resenha Esportiva

Ligações externas

Canais de televisão fundados em 2021
Canais de televisão da Bahia

TVC (Potiraguá)


XIII es el decimotercer álbum de la banda de power metal alemana Rage, realizado en el año 1998.

Canciones
 "Overture" – 1:57
 "From the cradle to the grave" – 4:51
 "Days of december" – 4:36
 "Changes: Sign of heaven" – 4:17
 "Changes: Incomplete" (216) – 5:10
 "Changes: Turn the page" – 5:03
 "Heartblood" – 6:21
 "Over and over" – 3:47
 "In vain (I won't go down)" – 5:20
 "Immortal sin" – 5:28
 "Paint it, black" – 4:32
 "Just alone" – 6:26
 "Bonus track - (Another wasted day)"

Credits
 Peter 'Peavy' Wagner - Voz y bajo
 Chris Efthimiadis - Batería
 Spiros Efthimiadis - Guitarra
 Sven Fischer - Guitarra
 Lingua Mortis Orchestra

Enlaces externos
metalstorm.net
allmusic.com
metal-archives.com

Álbumes de Rage
Álbumes de 1998
Álbumes de GUN Records

XIII (álbum de Rage)


Richard Euringer (April 4, 1891 – August 29, 1953) was a German writer. Although active starting in the 1920s, he is best known for his later career, in which he was a supporter of the Nazis. His best-known work is probably Als Flieger in zwei Kriegen, published in 1941 by Philipp Reclam Jr. of Leipzig. From 1950 he published under the pseudonym Florian Ammer.

Euringer was born in Augsburg, where he attended Gymnasium. He then became a soldier and officer, and in World War I enlisted as a pilot, serving time on the western front from 1914 to 1916. He fought alongside the Turks in Syria and later took up the position of commander of the Flying School at Lechfeld, Bavaria. In the turbulent years after the war, he was perturbed and roved around, becoming in the process one of the earliest members of the NSDAP. After the war he took up writing, and published several books. Of the numerous novels he wrote, some carry undertones of his war experiences. Some of his most acclaimed works were Fliegerschule 4 (1929), Vortrupp Pascha (1937), Der Zug durch die Wüste (1938), Die Arbeitslosen (1930), and Die Fürsten fallen (1935).

Starting in 1931, he became a political-cultural correspondent for the Völkischer Beobachter, a Nazi newspaper. In 1933, his work Deutsche Passion attracted the attention of Joseph Goebbels, gaining him for the first time national attention. In 1933, he also became a director of the libraries in Essen. In this capacity, he identified 18,000 works deemed not to correspond with Nazi ideology, which were publicly burned as a result. In 1934 he became a member of the advisory boards for writing and broadcasting in the Reich. After 1936, he worked as a freelance writer.

References

1891 births
1953 deaths
Writers from Augsburg
German male journalists
Officials of Nazi Germany
German military writers
Writers from the Kingdom of Bavaria
Luftstreitkräfte personnel
Military personnel of Bavaria
German male writers

Richard Euringer


An Lindmania smithiana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Julian Alfred Steyermark ngan Luteyn, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Lyman Bradford Smith. An Lindmania smithiana in nahilalakip ha genus nga Lindmania, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lindmania

Lindmania smithiana


طائرة هجوم أرضي هي طائرة عسكرية مصصمة لعمل هجمات وغارات علي أهداف أرضية. كثيرا ما تستخدم في عمليات الدعم الجوي القريب. من ذلك النوع الطائرتان الأمريكيتان إيه - 10 ثاندر بولت الثانية ولوكهيد ايه سي-130، والسوفيتية سوخوي إس يو - 25.
و لأنها مصممة لعمليات الدعم الجوي القريب؛ فدورها يكون تكتيكي أكثر من كونه إستراتيجي. بمعني أنها تهاجم أهداف خط المعركة الأول أكثر من مهاجمتها لأهداف في قلب أرض العدو. لذلك فهي عادة تحت أمرة نفس القيادة التي تدير القوات في أرض المعركة وليس تحت قيادة سلاح الجو الطائرة لها أهمية كبيرة في الحروب فهي تصيب الهدف اصابة بالغة

انظر أيضا
 طائرة عسكرية.
 مقاتلة متعددة المهام.

مراجع

طائرات عسكرية
طائرات مقاتلة
طائرات هجومية

طائرة هجوم أرضي


KOrganizer, KDE için yazılmış kişisel bilgi yöneticisidir. KOrganizer, günlük, aylık veya daha uzun süreli işlerinizi not etmek için ihtiyaç duyduğunuz ajanda, not defteri, günlük ve takvim işlevlerini bir arada sunan bir kişisel planlama aracıdır. KDEpim paketinin bir parçası olan KOrganizer, Kontact bileşeniyle bütünleşik olarak çalışabilmektedir.

Özellikleri
 Liste görünümü. Günlük, 3 günlük, haftalık ve aylık ajanda görünümü
 Yapılacak işler listesi
 Sesli/Görüntülü uyarılar içeren hatırlatıcı (alarm)
 PDF biçiminde rapor çıktısı alabilme
 .ics ve .vcs yedekleme

Dış bağlantılar
 KOrganizer web sayfası
 KOrganizer incelemesi (özgürlükiçin.org

KDE

KOrganizer


(8030) Williamknight ist ein Asteroid des Hauptgürtels, der am 29. September 1991 vom britisch-australischen Astronomen Robert McNaught am Siding-Spring-Observatorium (IAU-Code 413) in Australien entdeckt wurde.

Der Himmelskörper ist nach William John Knight (1929–2004) benannt, der 1967 mit 7274 km/h als Testpilot der X-15 den bis heute gültigen Geschwindigkeits-Weltrekord für bemannte Flugzeuge aufstellte.

Siehe auch
 Liste der Asteroiden

Weblinks

 Asteroid Williamknight: Discovery Circumstances gemäß dem Minor Planet Center der Internationalen Astronomischen Union bei dem Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics, Cambridge, USA
 Asteroid Williamknight in der Small-Body Database des Jet Propulsion Laboratory der NASA bei dem California Institute of Technology, Pasadena, USA

Hauptgürtelasteroid unter 50 km Durchmesser

(8030) Williamknight


Trg bana Josipa Jelačića tramvajska je postaja u Zagrebu, nazvana po istoimenom trgu na kojem se nalazi. Ova postaja često se smatra glavnom (središnjom) tramvajskom postajom u Zagrebu, zbog svog položaja (u odnosu na tramvajske pruge i linije), ali i zbog velike posjećenosti. Kroz Trg bana Josipa Jelačića prolaze dnevne linije 1, 6, 11, 12, 13, 14 i 17, te noćne 31, 32 i 34. Postaja je otvorena 1891. godine, te je bila jedna od prvih tramvajskih postaja u Zagrebu (s obzirom na to da je otvorena na prvoj tramvajskoj pruzi u Zagrebu).

Vidi još
 Tramvajski promet u Zagrebu

Izvori

Tramvajski promet u Zagrebu

Trg bana Josipa Jelačića (tramvajska postaja)


دائرة عين الحمام إحدى دوائر ولاية تيزي وزو.
مقرها عين الحمام.
تبلغ مساحتها 144.8875 كم² يقطنها 58,308 نسمة (أي بكثافة سكانية تقدر بـ 402 نسمة /كم²).
وتضم كل من بلديات :

 عين الحمام
 أيت يحي
 أقبيل
 أبي يوسف

مواضيع ذات صلة
 دوائر ولاية تيزي وزو
 بلديات ولاية تيزي وزو

مصادر

دوائر الجزائر
عين الحمام

دائرة عين الحمام


Laurence Bradshaw (1899-1978) var en engelsk billedhugger, grafiker og kunstner. Bradshaw var socialist, siden sin ungdom og havde sluttet til Det britiske kommunistparti i begyndelsen af 1930'erne.

Bradshaw arbejdede med kunstneren Frank Brangwyn som assistent. I 1920'erne havde Brangwyn selv været assistent for den socialistiske kunstner William Morris. Bradshaw designede flere plakater til London Transport fra 1935 til 1937.

I 1955 vandt Bradshaw en konkurrence om et monumentet til Karl Marxs gravsted på Highgate Cemetery. Bradshaw designede hele Marxmonumentet, herunder soklen og kalligraferede teksterne på monumentet, men signerede ikke det. Bradshaw mente, at hans design skulle være "... ikke et monument over en mand alene, men over en stor tænker og en stor filosof." Graven blev udpeget en fredet monument i 1974.

Andre bemærkelsesværdige kommunistiske personligheder Bradshaw skulpturerede var den afroamerikanske forsker og aktivist W. E. B. Du Bois, Trinidad-musiker og skuespiller Edric Connor, den skotske digter Hugh MacDiarmid, og den britiske kommunistiske leder Harry Pollitt.

Referencer

Kommunister fra Storbritannien
Grafikere fra Storbritannien
Malere fra England
Billedhuggere fra Storbritannien

Laurence Bradshaw


භාග්‍යවන්ත ජුසේ වාස් පියතුමා, CO, (කොංකනී: භොක්තිවොන්ත් ජුසේ වාස්), උපත 1651 අප්‍රේල් 21 දිනදී  බෙනාලින් හිදී (ඉන්දියාවේ ගෝවහිදී) සහ මරණය  1711 ජනවාරි 16 දිනදී සෙංකඩගලදී (ශ්‍රී ලංකාවේ), යනු ඔරතෝරියානු පූජාප්‍රසාදි වහන්සේ වරයෙකු සහ ලංකාවේ (වර්තමානයේ ශ්‍රී ලංකාව) ධර්මදූතයාණන් වහන්සේ වරයෙකු  විය.

වාස් පියතුමා ලක්දිව පැමිණියේ එම දිවයිනේ කොටසක ලන්දේසි යටත්විජිතයක් තිබූ යුගයේදී වන අතර, එම කාලය තුලදී කැල්වින්වාදය යටත් විජිතයේ නිල ආගම ලෙසින් ප්‍රකාශයට පත් කර තිබුණි. දිව්‍ය සත්ප්‍රසාද වහන්සේ සහ සක්‍රමේන්තුද රැගෙන යමින්, දිවයින පුරා  රහසිගතව සිටි කතෝලිකයන් සමූහ වෙත එතුමා ගමන් කලේය. එතුමාගේ ධර්මදූත මෙහෙයයෙහිදී පසුකාලීනව මහනුවර රාජධානියෙහි වාසස්ථානය ලැබීමට එතුමාට හැකිවූ අතර, නිදහස් ලෙස කටයුතු කිරීමට එතුමාට එහිදී හැකි විය. එතුමාගේ මරණය සිදු වන විට, දිවයිනෙහි කතෝලික සභාව ප්‍රතිසංස්කරණය කිරීමට වාස් පියතුමාට හැකිව තිබුණි.

අධික මහන්සියෙන් එතුමා විසින් කල මෙම සේවය නිසා, ලංකාවේ අපෝස්තුළුවරයා ලෙසින් වාස් පියතුමා හැඳින්වෙයි. 1995 ජනවාරි 21 දිනදී, දෙවන ජුවාම් පාවුළු පාප්වහන්සේ විසින්  කොළඹදී එතුමා  භාග්‍යවන්ත ධූරයට ඔසවන ලදි.

2015 වසරෙහිදී  ප්‍රැන්සිස් පාප්වහන්සේ විසින් ශ්‍රී ලංකාවේදී එතුමා ශුද්ධවරභාවයට ඔසවනු ලබනු ඇත.

මුල් කාලය
දරුවන් හයදෙනෙකුගෙන් යුතු පවුලක තුන්වන දරුවා ලෙස 1651 අප්‍රේල් 21 දින ඉන්දියවේ බෙනාලින් නැමැති ගමේ ක්‍රිස්ටෝපර් වාස් සහ මරිය මිරැන්ඩා යන බ්‍රාහ්මණ පවුලට දාව ජෝශප් නම් දරුවා උපත ලැබීය. උපතින් දින 8කට පසුව බෙනාලින්හි ස්නාවක ජුවාම් තුමන්ගේ දෙව්මැදුරේදි ජසින්කෝ පෙරෙයිරා පියතුමන් අතින් බව්තීස්ම කරන ලදි.
සන්කොවාලේ ප්‍රාථමික පාසලෙන් මූලිඛ අධ්‍යාපනය හැදෑරු මෙතුමා එහිදී පෘතුගීසි භාෂාව පිළිබඳ අධ්‍යාපනය ලැබීය. පසුව බෙනාලින්හි මහා විදුහලෙන් ලතින් භාෂාව පිළිබඳ ඉගෙන ගැනීමට එතුමාට හැකිවිය. ජෝශප්ගේ දක්ෂකම් දුටු ඔහුගේ පියා වැඩිදුර අධ්‍යාපනය සඳහා ගෝව විශ්වවිද්‍යාලයට යවනු ලැබීය.තවද ජේසු නිකායික පාසලක්වු සා.පාවුලු විද්‍යාලයෙන් සමජ විද්‍යාව හා අලංකාර විද්‍යාවද, ගෝවේ ඇක්වයිනාස් දෙව්සත්හලට ඇතුලුව දර්ශණවාදය හා දේව ධර්මය පිළිබඳව හැදෑරීය. 1675 දී පැවිදි දිවියට ඇතුලත්වු මෙතුමා 1676 දී අති උතුම් අන්තෝනියෝ බ්‍රන්ඩාට් අගරදගුරුතුමන් අතින් පූජකවරය ලැබීය.
පූජකවරය ලබා කෙටි කලකින් සිගන්නකු ආකාරයෙන් පයට පාවහන් නොමැති හිස් දෙපතුලෙන්ම ජීවත් වන්නට විය. එහිදී එතුමා දක්ෂ ලෙස ධර්මය දේශණා කරමින්ද, ජනතාවට පාපොච්ඡාරණය වැනි ප්‍රසාද නිධාන දානය කරමින්ද සිදුකල සේවය නිසා ඉතා කෙටි කලකින් සැමගෙම ගෞරවාදරයට පාත්‍ර වන්නට විය. තවද එතුමා සෙන්කොලේ ප්‍රදේශයේ අනාගත පුජක පුතුන්ගේ ප්‍රයෝජනය සඳහා දෙව්සත්හලක්ද විවෘත කරන ලදි.

කැනරාවේ සේවය
මේ සමයේදි ලක්දිව ලන්දෙසීන් විසින් කතෝලික ජනයාට ඇතිකරන පීඩනය පිලිබඳව මෙතුමාට දැනගැනීමට ලැබුනි.  ජුසේ වාස් පියතුමා ලක්දිවට  පැමිණීමට ශේෂ්ඨයින්ගෙන් අවසර ඉල්ලු නමුත් එතුමාට යෑමට අවසර ලබුනේ ඊට අසල පිහිටි කැනරාවටය.මෙලෙස ජුසේවාස් පියතුමාව කැනරාව වෙත යොමුකරනු ලබන්නේ පෘතුගීසින් යටතේ බිහිවූ ධර්මදූත කණ්ඩායමත් (පූද්‍රෝආදු) වතිකානයේ පාප්තුමාගේ ධර්මදූත කණ්ඩායමත් (ප්‍රොපගැන්ඩා ෆිඩේ) අතර ඇතිවූ ගැටුමක් විසදීම සඳහාය. එම වකවානුවේදී ශුද්ධාසනය විසින් අලුතෙන් සොයාගන්න ලද රටවල ධර්මදූත කටයුතු කෙරෙහි යම් යම් බලතල ඔවුන්ටම ලබාදී තිබුනි. මෙම ක්‍රමය පූද්‍රෝආදු ක්‍රමය ලෙස හැදින්වේ. මෙම ගැටලුව ඇතිවන්නේ වතිකානයෙන් තෝමස් ද කස්ත්‍රො යන රදගුරුතුමාට මීසම් කිහිපයක නායකයෙකු ලෙස උසස්වීමක් ලැබීමත්, එම උසස්වීම පළාතේ අගරදගුරුතුමා ප්‍රතික්ෂේප කිරීමත් සමඟය . එහි පැමිණි ජුසේවාස් පියතුමාට දැකගත හැකිවන්නේ දෙකඩවී වෙන්වීගිය කතෝලික සභාවක්ය.නීතිමය පියවරක් ගැනීමේ අරමුණින් ජුසේ වාස් පියතුමාව කැනරාවට එවනු ලැබූවත් එතුමා යොමුවන්නේ සාමකාමී විසඳුමක් ලබාගැනීම සඳහායි.1681 සිට 1684 දක්වා කැනරාවේ සේවයේ යෙදි සිටි මෙතුමා ලක්දිව තත්ත්වය සොය බලමින් ලංකාවට පය තැබිය හැකි ක්‍රමයක් සොයමින් සිටියහ.
වසර ගණනක් පුරාවට පියාතුමකුගේ අධ්‍යාත්මික ආධාරය ලබා නොතිබු ලක්දිව කතෝලික ජනතාව වෙත ජුසේ වාස් පියතුමාගේ දයාව හා කරුණාව හිමි විය. පාවහන් රහිතව, වැරහැලි ඇදගත් යාචකයකු විලාශයෙන් 1687 මාර්තු මස අගදී ඉන්දියාවෙ තූත්තූකුඩියට ජුසේ වාස් පියතුමා පැමිණියේ ලංකාව බලා පැමිණීමේ අරමුණ ඇතිවය. නැවක නැගී ලක්දිව බලා ගමන්ගත් මෙතුමාට මුහුද මැදදී කුනාටු තත්ත්වයකට මුහුණ දෙන්නට සිදුවුය. රළ පහරින් යාත්‍රාව ආපදාවනට ගොදුරු වූ හෙයින් දින 3ක මුහුදු ගමන දින 30ක් දක්වා දීර්ඝ විය. අවසානයේ මෙතුමා 1687 අප්‍රේල් මස අගදී මන්නාරමට ගොඩබසින ලදි.ලන්දෙසීන් විසින් කතෝලික ආගම ඇදහීම තහනම් කර තිබූණි.
කතෝලික පියතුමකුට නවාතැන් දෙන්නකුට මරණ දඩුවම හිමිවිය.මෙවන් අවදියක ඉතා රහසිගතව කතෝලිකයන් සොයා මෙතුමා හිස් දෙපතුලෙන්ම පා නගන්නට විය.යාපනයේ සිල්ලලේ ග්‍රාමය තම මධ්‍යස්ථානය කරගත් මෙතුමා ගැඹුරු විස්වාසයකින් හා මනා ලෙස සංවිධානය වූ කතොලිකයන් පිරිසක් වෙතට තම සේවය රැගෙන ගියේය.

ජාතීන් - ශ්‍රී ලංකාව

භාග්‍යවන්ත ජුසේ වාස් පියතුමා


The Byronic hero is a variant of the Romantic hero as a type of character, named after the English Romantic poet Lord Byron.  Both Byron's own persona as well as characters from his writings are considered to provide defining features to the character type.

The Byronic hero first reached a very wide public in Byron's semi-autobiographical epic narrative poem Childe Harold's Pilgrimage (1812–1818). Historian and critic Lord Macaulay described the character as "a man proud, moody, cynical, with defiance on his brow, and misery in his heart, a scorner of his kind, implacable in revenge, yet capable of deep and strong affection". Despite Byron's clarifying Childe was a fictitious character in the preface of the work, "the public immediately associated Byron with his gloomy hero", with readers "convinced ... that Byron and Childe were one and the same".

Byron's poems with Oriental settings show more "swashbuckling" and decisive versions of the type. Later works show Byron progressively distancing himself from the figure by providing alternative hero types, like Sardanapalus (Sardanapalus), Juan (Don Juan) or Torquil ("The Island"), or, when the figure is present, by presenting him as less sympathetic (Alp in "The Siege of Corinth") or criticising him through the narrator or other characters. Byron would later attempt such a turn in his own life when he joined the Greek War of Independence, with fatal results, though recent studies show him acting with greater political acumen and less idealism than previously thought. The actual circumstances of his death from disease in Greece were unglamorous in the extreme, but back in England these details were ignored in the many works promoting his myth.

Origins
The initial version of the type in Byron's work, Childe Harold, draws on a variety of earlier literary characters including Hamlet, Goethe's Werther (1774), and William Godwin's Mr. Faulkland in Caleb Williams (1794); he was also noticeably similar to René, the hero of Chateaubriand's novella of 1802, although Byron may not have read this. Ann Radcliffe's "unrepentant" Gothic villains (beginning in 1789 with the publication of The Castles of Athlin and Dunbayne, a Highland Story) also foreshadow a moody, egotistical Byronic "villain" nascent in Byron's own juvenilia, some of which looks back to Byron's Gordon relations, Highland aristocrats or Jacobites now lost between two worlds. For example, in Byron's early poem "When I Roved a Young Highlander" (1808), we see a reflection of Byron's youthful Scottish connection, but also find these lines:

As the last of my race, I must wither alone,
And delight but in days, I have witness'd before:

These lines echo William Wordsworth's treatment of James Macpherson's Ossian in "Glen-Almain" (1807):

That Ossian, last of all his race!
Lies buried in this lonely place.

Thus Byron's poem seems to show that a brooding, melancholy influence not only from Wordsworth but also from Macpherson was very much on his mind at an early date.

After Childe Harold's Pilgrimage, the Byronic hero made an appearance in many of Byron's other works, including his series of poems on Oriental themes: The Giaour (1813), The Corsair (1814) and Lara (1814); and his closet play Manfred (1817). For example, Byron described Conrad, the pirate hero of his The Corsair (1814), as follows:

That man of loneliness and mystery,
Scarce seen to smile, and seldom heard to sigh— (I, VIII)
andHe knew himself a villain—but he deem'd
The rest no better than the thing he seem'd;
And scorn'd the best as hypocrites who hid
Those deeds the bolder spirit plainly did.
He knew himself detested, but he knew
The hearts that loath'd him, crouch'd and dreaded too.
Lone, wild, and strange, he stood alike exempt
From all affection and from all contempt: (I, XI)

Public reaction and following
Admiration of Byron continued to be fervent in the years following his death, despite claims from author Peter L. Thorslev that the literary culture of the Byronic Hero "died in England almost with Byron". Notable fans included Alfred Tennyson: fourteen at the time of Byron's death, and so grieved at the poet's passing, he carved the words "Byron is dead" on a rock near his home in Somersby, declaring the "world had darkened for him". However, the admiration of Byron as a character led some fans to emulate characteristics of the Byronic hero. Foremost was Wilfrid Scawen Blunt, who took the Byron cult to remarkable extremes. His marriage to Byron's granddaughter, taking a "Byron pilgrimage" around the Continent and his anti-imperialist stance that saw him become an outcast just like his hero cemented his commitment to emulating the Byronic character. For professor David Michael Jones, the Byronic Hero becomes an expression of masculinity that "is changed, repressed, and reformatted through the long nineteenth century".

Literary usage and other influences

Byron's influence is manifest in many authors and artists of the Romantic movement and writers of Gothic fiction during the 19th century. Lord Byron was the model for the title character of Glenarvon (1816) by Byron's erstwhile lover Lady Caroline Lamb; and for Lord Ruthven in The Vampyre (1819) by Byron's personal physician, John William Polidori. Edmond Dantes from Alexandre Dumas' The Count of Monte Cristo (1844), Heathcliff from Emily Brontë's Wuthering Heights (1847), and Rochester from Charlotte Brontë's Jane Eyre (1847) are other later 19th-century examples of Byronic heroes.

In later Victorian literature, the Byronic character only seemed to survive as a solitary figure, resigned to suffering. However, Charles Dickens' representation of the character is more complex than that. Steerforth in David Copperfield manifests the concept of the "fallen angel" aspect of the Byronic hero; his violent temper and seduction of Emily should turn the reader, and indeed David, against him. But it does not. He still retains a fascination, as David admits in the aftermath of discovering what Steerforth has done to Emily. He may have done wrong, but David cannot bring himself to hate him. Steerforth's occasional outbreaks of remorse reveal a tortured character, echoing a Byronic remorse. Harvey concludes that Steerforth is a remarkable blend of both villain and hero, and exploration of both sides of the Byronic character.

Scholars have also drawn parallels between the Byronic hero and the solipsist heroes of Russian literature. In particular, Alexander Pushkin's famed character Eugene Onegin echoes many of the attributes seen in Childe Harold's Pilgrimage, particularly, Onegin's solitary brooding and disrespect for traditional privilege. The first stages of Pushkin's poetic novel Eugene Onegin appeared twelve years after Byron's Childe Harold's Pilgrimage, and Byron was of obvious influence (Vladimir Nabokov argued in his Commentary to Eugene Onegin that Pushkin had read Byron during his years in exile just prior to composing Eugene Onegin). The same character themes continued to influence Russian literature, particularly after Mikhail Lermontov invigorated the Byronic hero through the character Pechorin in his 1839 novel A Hero of Our Time.

The Byronic hero is also featured in many contemporary novels, and has played a role in modern literature as the precursor to a popular form of antihero. Erik, the Phantom from Gaston Leroux's Phantom of the Opera (1909–1910) is a well-known example from the first half of the twentieth century, while Ian Fleming's James Bond (if not his cinematic incarnations) shows all the earmarks in the second half: "Lonely, melancholy, of fine natural physique, which has become in some way ravaged ... dark and brooding in expression, of a cold and cynical veneer, above all enigmatic, in possession of a sinister secret."

Modernity

Different iterations of the Byronic Hero are also recognisable in pop culture. Many researchers have already connected the figure of the Byronic Hero to mainstream Hollywood characters: Christopher Nolan's interpretation of Bruce Wayne as superhero vigilante Batman has been described as embodying "the dark side of human possibilities", where his "moral code does not align with the law." Christian Bale's portrayal of the character in the Dark Knight trilogy was described by Nolan as "exactly the balance of darkness and light that we were looking for." The Star Wars franchise has also repeatedly dealt with themes of temptation and corruption relating to the central conflict between a "Light Side" and a "Dark Side", as embodied by the character of Anakin Skywalker. The undisputed villain of the original Star Wars trilogy achieves some sense of redemption when audiences get insight of the manipulation and mind control he became the victim of, which inevitably led him to become the infamous Darth Vader. This ambiguity and his close relationship with darkness (literal and figuratively) places him right in the centre of the Byronic Hero archetype.

Byronic heroine
There are also suggestions of the potential of a Byronic heroine in Byron's works. Charles J. Clancy argues that Aurora Raby in Don Juan possesses many of the characteristics typical of a Byronic hero. Described as "silent, lone" in the poem, her life has indeed been spent in isolation – she has been orphaned from birth. She validates Thorslev's assertion that Byronic heroes are "invariably solitaries". Yet, like her male counterpart, she evokes an interest from those around her, "There was awe in the homage which she drew". Again, this is not dissimilar to the description of the fascination that Byron himself encountered wherever he went. Her apparent mournful nature is also reminiscent of the regretful mien of the Byronic hero. She is described as having deeply sad eyes, "Eyes which sadly shone, as Seraphs' shine". This was a specific characteristic of the Byronic hero. This seems to express a despair with humanity, not unlike the despair present in Byron's Cain, as Thorslev notes. She herself admits to despairing at "man's decline", therefore this brings her into direct comparison with Cain's horror at the destruction of humanity.

See also
 Antihero (List of fictional antiheroes)
 Charisma
 Fatal flaw
 Tragic hero

Notes

References
 Amis, Kingsley. The James Bond Dossier. Jonathan Cape, 1965.
 Christiansen, Rupert, Romantic Affinities: Portraits From an Age, 1780–1830, 1989, Cardinal,

 Poole, Gabriele. "The Byronic Hero, Theatricality and Leadership". The Byron Journal. Volume 38, issue 1, 2010: pp. 7–18. .
 Beaton, Roderick. Byron's War. Cambridge: Cambridge University Press, 2013.
 Thorslev, Peter L. "The Byronic Hero And Heroic Tradition". The Byronic Hero. Minnesota: University Press, 1962.

External links
 Norton topics online,  "The Satanic and Byronic Hero"
 Immortals and Vampires and Ghosts, Oh My!: Byronic Heroes in Popular Culture

Fictional heroes
Hero

Byronic hero


Eugen Petersen (født 11. april 1840 i Holstebro, død 18. december 1930) var en dansk politidirektør.

Petersen blev student i 1858 og cand. jur. i 1864. Han var 1864—71 fuldmægtig ved Københavns Søndre Birk og fra 1872 ved Nordre Birk, samtidig i 1869 assistent i Justitsministeriet, i 1877 konstitueret, 1886 fast vicepolitidirektør i København, 1887—1917 politidirektør sammesteds, medlem af den 11. juli 1905 nedsatte kommission til revision af straffeloven. For sin etats fremgang og vækst arbejdede Petersen utrættelig. Han var ingen popularitetsjæger, og om hans retsind og gode vilje rejstes der ingensinde tvivl, selv når der rettedes kritik mod hans ledelse af den udsatte og fremskudte post, han beklædte.

Kilder

Politidirektører i København
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)

Eugen Petersen (jurist)


Rose Bean Simpson (Santa Clara Pueblo, 1983) é uma artista de multimídia que trabalha com cerâmica, metal, moda, pintura, música, performance e instalação. Ela vive e trabalha em Santa Clara Pueblo, no Novo México. Seu trabalho foi exibido no SITE Santa Fe (2008, 2015); no Museu do Ouvido (2009, 2010); no Museu de Arte Contemporânea Indígena, Santa Fé (2010); no Museu Nacional do Índio Americano, Smithsonian (2008); no Museu de Arte de Denver; Museu de Arte do Pomona College (2016); Galeria da Fundação Ford (2019); no Museu Wheelwright do Índio Americano (2017); no Instituto de Arte de Minneapolis (2019); Faculdade de Arte e Design de Savannah (2020); e no Museu de Arte de Nevada (2021).

Educação
Simpson estudou arte na Universidade do Novo México e no Instituto de Artes Indígenas Americanas, Santa Fe, onde recebeu seu diploma em 2007. Ela fez um mestrado em Cerâmica na Rhode Island School of Design em 2011 e outro em Creative Non-Fiction do Institute of American Indian Arts em 2018. Ela também se formou no extinto programa de ciências automotivas do Northern New Mexico College em Española, no Novo México.

Obra de arte
Simpson é um artista multimídia, cuja obra de arte investiga as questões complexas dos aspectos passados, presentes e futuros da tênue sobrevivência da humanidade em nossa atual condição ecológica.

Exposições
Em 2021, Simpson abriu a exposição individual "Countdown", na Savannah College of Art and Design.

De 2019 a 2020, seu trabalho foi destaque na exposição itinerante, "Hearts of Our People". Simpson exibiu a obra escultórica, Maria, uma homenagem à ceramista nativa americana de San Ildefonso, Maria Martinez, na qual ela modificou e personalizou um Chevy El Camino de 1985 com desenhos de cerâmica San Ildefonso (preto brilhante sobre preto fosco).

De 2018 a 2019, Simpson teve uma exposição individual retrospectiva no Wheelwright Museum of the American Indian, Santa Fe New Mexico, intitulada LIT: The Work of Rose B. Simpson. O museu produziu um catálogo do trabalho de Simpson em conjunto com a exposição.

Em 2016, teve uma exposição individual, intitulada Ground, no Pomona College Museum of Art, Califórnia. Nesta exposição, atuou no papel de artista e curadora. Ela explorou as coleções do museu para recontextualizar objetos históricos entre suas próprias esculturas para "obliterar a dicotomia ocidental de objetos estéticos versus objetos utilitários para propor uma estética indígena de uso e conectividade humana". Sua intenção ao fazê-lo era "aterrar-se é reconectar-se fisicamente à terra, enraizar, restaurar o poder, construir uma base sólida".

Em 2016, seu trabalho foi incluído em Con Cariño: Artists Inspired by Lowriders no Museu de Arte do Novo México.

Coleções

 Clay Art Center de Port Chester, Nova York
 Museu de Arte de Denver
 Museu de Belas Artes de Boston
 Museu de Arte de Portland
 Museu Peabody Essex, Salem, MA
 Museu de Arte Moderna de São Francisco

Prêmios e homenagens

 2021 — Bolsa Joan Mitchell da Fundação Joan Mitchell
 2021 — Production and Exhibition Grant, Via Art Fund, Boston, MA
 2021 — Residência, The Fabric Workshop and Museum, Filadélfia, PA
 2021 — Residência, Instituto Tamarind, Albuquerque, NM
 2020 — Residência, Anderson Ranch Arts Residency, Snowmass, CO
 2020 — President's Award for Art and Activism, Women's Caucus for Art, Chicago, IL
 2017 — Bolsa da National Parks Foundation para uma residência no Aztec Ruins National Monument
 2013 — National Artist Fellowship, Native Arts & Cultures Foundation

Vida pessoal
Simpson vem de uma longa linhagem de artistas de cerâmica de Santa Clara Pueblo, incluindo sua mãe Roxanne Swentzell, sua tia-avó Nora Naranjo-Morse e seu tio-avô Michael Naranjo. Seu pai é o escultor Patrick Simpson.

Carreira musical
Por vários anos, Simpson foi a vocalista da banda punk nativa americana Chocolate Helicopter. Ela também tocou na banda de hip-hop Garbage Pail Kidz.

Referências

Pessoas vivas
Nascidos em 1983
Naturais de Santa Clara Pueblo
Artistas dos Estados Unidos
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)

Rose B. Simpson


Liga I, Romanya'nın en üst seviyedeki futbol ligidir. Bu lig 1909 yılında kurulmuştur ve ilk sezonu da 1909-1910 sezonudur. 1932 yılına kadar play-off maçları usulüyle oynandı. 2006-2007 sezonundan önce Divizia A ismiyle anılıyordu ama bu ismin koruma altına alındığı ortaya çıkınca ligin ismi zorunlu olarak değiştirildi. Liga I maçları Kanal D Romanya TV'de yayınlanmaktadır. 2016 yılından beri play-off maçları oynanıyor.

2020-21 Sezonu Takımları

Rekorlar
Sıralama 2011/12 sezonuna kadar oynanan maçları ve golleri içerir.

Sıralama 2011/12 sezonuna kadar oynanan maçları ve golleri içerir.

Tarihçe
İlk kurulan Romanya ligi, 5 Ekim 1970 tarihinde Mircea Angelescu tarafından Colegiul Divizionar A adıyla kuruldu. 1990 yılına kadar bu isim hiçbir değişikliğe uğramadı. 1990-1992 yılları arasında Takımlar Arası Klasman Ligi, Ulusal Futbol Ligi, Profesyonel Kulüpler Ligi gibi isimlerle anılan lig; 10 Ekim 1992 tarihinde ligin adı Profesyonel Futbol A Klasmanı Ligi oldu. Ligin başkanı Mircea Angelescu, başkanvekili Dumitru Dragomir ve genel sekreter de Daniel Lăzărescu oldu. 22 Ocak 1993'te ligin ismi Romanya Profesyonel Futbol Ligi oldu. 13 Ekim 1993 tarihinde Divizia B kuruldu. 30 Eylül 1996 tarihinde Dumitru Dragomir, Romanya Profesyonel Futbol Ligine başkan seçildi. Merkez ofisi, Şubat 1997'den beri 47 Mihai Eminescu Caddesi'nde bulunmaktadır. Aralık 1997'de 1997-1998 sezonundan itibaren geçerli olmak üzere ligin A Division Championship adıyla organize edilmesine karar verildi. Ekim 2000'de Dumitru Dragomir, Romanya Profesyonel Futbol Ligine yeniden başkan seçildi.

Statü
Ligde 18 takım bulunur. Son dört sıradaki takımlar küme düşer ve gelecek sezon Liga II'de oynarlar.

Sezonu 1.tamamlayan takım şampiyonlar ligine direkt 2. sırada tamamlayan takım UEFA Şampiyonlar Ligi'nde ön eleme oynamaya hak kazanır. Ayrıca sezonu 3.4.5. sırada tamamlayan takımlar ve lig kupasını alan takımda UEFA Avrupa Ligi'nde yarışmaya hak kazanır.

Şampiyonluklar

Ligin en başarılı takımları Steaua București ve Dinamo București'tir. Ayrıca ligin diğer önemli takımları da Universitatea Craiova, Rapid București ve UTA Arad takımlarıdır. Son yıllarda Bükreş takımlarının egemenliği kırılmış, FC Unirea Urziceni, FC Timişoara ve CFR Cluj gibi takımlar sivrilmeye başlamıştır.

 Steaua București/CCA Bükreş: 26
 1951, 1952, 1953, 1956, 1959-60, 1960-61, 1967-68, 1975-76, 1977-78, 1984-85, 1985-86, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 2000-01, 2004-05, 2005-06, 2012-13, 2013-14, 2014-15
 Dinamo București: 18
 1955, 1961-62, 1962-63, 1963-64, 1964-65, 1970-71, 1972-73, 1974-75, 1976-77, 1981-82, 1982-83, 1983-84, 1989-90, 1991-92, 1999-00, 2001-02, 2003-04, 2006-07
 Venus Bükreş: 8
 1919-20, 1920-21, 1928-29, 1931-32, 1933-34, 1936-37, 1938-39, 1939-40
 CFR Cluj: 8
 2007-08, 2009-10, 2011-12, 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-22
 Chinezul Timişoara: 6
 1921-22, 1922-23, 1923-24, 1924-25, 1925-26, 1926-27
 UTA Arad/ITA Arad/Flamura Roşie Arad: 6
 1946-47, 1947-1948, 1950, 1954, 1968-69, 1969-70
 Ripensia Timişoara: 4
 1932-33, 1934-35, 1935-36, 1937-38
 Universitatea Craiova: 4
 1973-74, 1979-80, 1980-81, 1990-91
 Petrolul Ploiești: 3
 1957-58, 1958-59, 1965-66
 Rapid București: 3
 1966-67, 1998-99, 2002-03
 FC Argeș Pitești: 2
 1971-72, 1978-79
 Colentina AC Bükreş: 2
 1912-13, 1913-14
 Olympia Bükreş: 2
 1909-10, 1910-11
 Colţea Braşov: 1
 1927-28
 ICO Oradea: 1
 1948-49
 Juventus Bükreş: 1
 1929-30
 Prahova Ploieşti: 1
 1915-16
 Româno-Americana Ploieşti: 1
 1914-15
 UDR Reşiţa: 1
 1930-31
 Unirea Tricolor Bükreş: 1
 1940-41
 United AC Ploieşti: 1
 1911-12
 Oțelul Galați: 1
 2010-11
 FC Unirea Urziceni: 1
 2008-09
Viitorul Constanta: 1
 2016-17
FC Astra Giurgiu: 1
2015-16

Dış bağlantılar
 http://www.liga1.ro/

Kaynakça

Liga I


Otto Nelte (* 4. Dezember 1898 in Berlin-Adlershof; † 25. Juli 1941 in Berlin-Plötzensee) war ein deutscher Kommunist und Widerstandskämpfer gegen das NS-Regime.

Leben
Nelte, von Beruf Metallarbeiter und Kunstformer, schloss sich 1921 der Kommunistischen Partei Deutschlands (KPD) an. Im Mai 1933 wurde er zum ersten Mal verhaftet und mehrere Wochen inhaftiert, von der SA zunächst ins "Vereinslokal Kaiser" in Berlin-Adlershof verschleppt, dort misshandelt, dann in das SA-Lokal "Blumengarten" in Berlin-Oberschöneweide verbracht, schließlich im Gefängnis Papestraße erneut schwer misshandelt und später entlassen. Von den Misshandlungen und Folterungen erlitt Nelte bleibende körperliche Schäden.

Nach seiner Freilassung nahm er seine Tätigkeit im Widerstand wieder auf und übernahm verschiedene Parteifunktionen: so war er unter anderem ab 1936 Mitglied der illegalen KPD-Unterbezirksleitung Adlershof/Bohnsdorf/Alt-Glienicke, im Frühjahr 1938 wurde er Politischer Leiter der kommunistischen Gruppen in den südöstlichen Bezirken Berlins. Nelte stand in dieser Zeit auch in Kontakt zu einer sozialdemokratischen Gruppe Arbeiter in Alt-Glienecke.

Im Mai 1939 unterrichtete ihn der aus Dänemark kommende KPD-Instrukteur Willi Gall über die Berner Konferenz der KPD. In mehreren Flugschriften rief Nelte zur Einheit aller Hitlergegner und zur Verhinderung des Krieges auf. Als Willi Gall im August 1939 erneut nach Berlin kam, arbeitete Nelte wieder mit ihm zusammen. Sie verfassten Flugschriften, wie Der Feind steht im eigenen Land, und gaben im November 1939 eine illegale Zeitung, die Berliner Volkszeitung, heraus. Noch vor der zweiten Ausgabe wurde Nelte am 7. Dezember 1939 von der Gestapo verhaftet. Nelte wurde am 23. Januar 1941 zusammen mit Gall vom "Volksgerichtshof" zum Tode verurteilt und am 25. Juli 1941 im Zuchthaus Plötzensee hingerichtet.

Ehrungen
 Im Berliner Ortsteil Adlershof, in dem Nelte lebte, wurde 1957 eine Straße nach ihm benannt, auch eine Polytechnische Oberschule in Adlershof trug seinen Namen.
 Eine 1977 aufgestellte Gedenkstele im Zentrum des Ortsteils Adlershof (Dörpfeldstraße, Ecke Nipkowstraße) erinnerte an die Widerstandskämpfer Otto Nelte, Willi Gall und Walter Gerber. An dieser Stelle befindet sich seit 2014 ein Neubau. Die Gedenkstele befindet sich heute auf dem geschlossenen Teil des Friedhofs Adlershof.
 Das Artillerieregiment 26 der Grenztruppen der DDR (Groß Berliner Damm; wurde 1986 in die 40. Artilleriebrigade der NVA umgewandelt und war ab 1988 in Blankenfelde südlich von Berlin stationiert) trug den Ehrennamen Otto Nelte.

Literatur
 Luise Kraushaar (Hrsg.): Deutsche Widerstandskämpfer 1933–1945. Biographien und Briefe. Band 2. Dietz, Berlin 1970, S. 11–13.
 Kurt Schilde, Rolf Scholz, Sylvia Walleczek: SA-Gefängnis Papestraße. Spuren und Zeugnisse. Overall-Verlag, Berlin 1996, S. 160.
 Ulrike Puvogel, Martin Stankowski: Gedenkstätten für die Opfer des Nationalsozialismus. Eine Dokumentation II: Berlin, Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern, Sachsen-Anhalt, Sachsen, Thüringen. Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn 2000, S. 194.
 Hans-Joachim Fieber et al. (Hrsg.): Widerstand in Berlin gegen das NS-Regime 1933 bis 1945. Ein biographisches Lexikon. Band 5. Trafo-Verlag, Berlin 2005, S. 267

Weblinks

Person (Widerstand gegen den Nationalsozialismus)
KPD-Mitglied
Hingerichtete Person (NS-Opfer)
Deutscher
Geboren 1898
Gestorben 1941
Mann

Otto Nelte


Gertrud Meyer ist der Name folgender Personen:

* Gertrud Meyer (Autorin) (1898–1975), deutsche Antifaschistin und Autorin
 Gertrud Meyer (1914–1999), deutsche Kunstturnerin, siehe Trude Meyer
 Gertrud Meyer (Politikerin) (1914–2002), deutsche Sekretärin und Exilpolitikerin in Norwegen
 Gertrud Meyer-Denkmann (1918–2014), deutsche Komponistin, Pianistin, Musikwissenschaftlerin und Musikpädagogin

Gertrud Meyer


Der Jude  (în traducere română Evreul) a fost o revistă lunară germană, înființată de Martin Buber și Salman Schocken, care a fost publicată din 1916 până în 1928.

Buber a fost editorul revistei, iar redactori au fost Max Mayer (1886-1967), Max Mayer Präger (1889-1942), Gustav Krojanker (1891-1945), Ernst Simon și Siegmund Kaznelson.

Der Jude a fost publicată lunar din 1916 până în 1928 lunar de R. Löwit Verlag (Berlin/Viena). În ultimii doi ani ea a apărut neregulat. Tirajul revistei a fost 3.000-5.000 de exemplare.

Revista lui Buber a fost cea de-a treia revistă germană care a purtat acest titlu. Gottfried Selig publicase o revistă diferită din 1768 până în 1772 și Gabriel Riesser a editat o revistă cu același nume începând din 1832. Cele trei reviste erau diferite. Prima revistă cu acest nume era o foaie aproape antisemită. De asemenea, începând din 1895 a fost publicată la New York o revistă săptămânală în limba germană cu titlul Der Jude.

Martin Buber planificase deja în anii 1903-1904 să publice o revistă intitulată Der Jude ca "Revue der jüdischen Moderne" (Revista modernismului evreiesc), împreună cu Chaim Weizmann, Berthold Feiwel,  E. M. Lilien și Davis Trietsch, ca un proiect al nou-înființatei edituri Jüdischer Verlag. Un prospect, alcătuit de Buber, a fost tipărit și distribuit, dar revista nu a mai fost publicată din motive financiare.

Referințe

Lectură suplimentară
 Martin Buber, Die Losung . Zur Programmatik der Zeitschrift "Der Jude", in: Der Jude 1/1, April 1916.
 Eleonore Lappin (ed.), Der Jude 1916–1928. Jüdische Moderne zwischen Universalismus und Partikularismus, Mohr Siebeck, Tübingen 2000, , Reviews at Perlentaucher.
 Aufbau, November 2008, ps. 18 ff.

Legături externe

Reviste din Germania

Der Jude


Francisco Luís da Silva Campos (Dores do Indaiá, 18 de noviembre de 1891 — Belo Horizonte, 1 de noviembre de 1968), jurista y político brasileño.

Estudió abogacía en la Facultad Libre de Derecho de Belo Horizonte, graduándose en 1914; siempre se destacó por su brillante oratoria.

Durante el gobierno de Getúlio Vargas fue sucesivamente ministro de Educación, Justicia e Interior.

Fue responsable, entre otras obras, de la redacción de la Constitución brasileña de 1937 (que dio inicio al Estado Novo), del AI-1 del golpe de 1964 y de los códigos penal y procesal del Brasil que, aún con sus reformas posteriores, continúan en vigor.

Obras
 A doutrina da população (1916)
 Natureza jurídica da função pública (1917)
 Pela civilização mineira (1930)
 O estado nacional (1939)
 Educação e cultura (1940).

Véase también
 Filinto Müller
 Plínio Salgado

Referencias

Enlaces externos

 Biografía en el sitio web de la Fundación Getúlio Vargas

Nacidos en Minas Gerais
Abogados de Brasil
Juristas de Brasil
Ministros de Justicia de Brasil
Ministros de Educación de Brasil
Ministros del Interior de Brasil
Diputados federales de Minas Gerais
Diputados estatales de Minas Gerais

Francisco Luís da Silva Campos


Regeringen Fälldin I var Sveriges regering fra 8. oktober 1976 og til 18. oktober 1978. Thorbjörn Fälldin blev Sveriges første ikke-socialdemokratiske statsminister siden Axel Pehrsson-Bramstorp (Bondeförbundet) havde været statsminister fra 19. juni til 28. september 1936.

Regeringen Fälldin I var en koalitionsregering mellem Centerpartiet, Folkpartiet og Moderaterna.

Ledende ministre
 statsminister: Thorbjörn Fälldin (Centerpartiet)
 udenrigsminster: Karin Söder (Centerpartiet)
 vicestatsminister samt minister for ulandsbistand og indvandring: Ola Ullsten (Folkpartiet)
 finans- og økonomiminister: Gösta Bohman (Moderaterna)

Statssekretærer
 Hans Blix, udenrigspolitisk rådgiver

Afgang
Regeringen blev afløst af Regeringen Ullsten, der sad fra 18. oktober 1978 til 12. oktober 1979, og som udelukkende bestod af ministre fra Folkpartiet. En af årsagerne til regeringskiftet var uenighed mellem den afgående regerings tre partier om atomkraft.

Den 12. oktober 1979 vendte Thorbjörn Fälldin tilbage som statsminister. Regeringen Fälldin II bestod også af Centerpartiet, Folkpartiet og Moderaterna.

Fælldin 1, Regeringen
Etableret i 1976
Ophørt i 1978

Regeringen Fälldin I


Granica bola ili prag bola je zvučni tlak koji može biti tako velik da prouzrokuje bol u ušima. Slušni osjet jakosti zvuka osniva se na fiziološkom djelovanju, to jest na podraživanju slušnih živaca. Zato je potrebno utvrditi kako taj slušni osjet ovisi o jakosti zvuka, odnosno o zvučnom tlaku. Ispitivanje je pokazalo da je za svaki čist ton potreban neki minimalni zvučni tlak da bi ga uho moglo čuti. Taj minimalni tlak kod kojeg se još određeni ton čuje zove se prag ili granica čujnosti. No zvučni tlak može biti opet tako velik da prouzrokuje bol u ušima pa se zato zove granica bola. Granica čujnosti i granica bola ovisne su o frekvenciji, to jest kod različitih frekvencija one su različite. Osjetljivost uha je najveća kod frekvencije oko 2 700 Hz. Ljudsko uho osjeća zvukom izazvanu promjenu tlaka zraka (akustički tlak). Za zvučni val frekvencije 1 kHz i jakosti koja odgovara pragu čujnosti (I0 = 10–12 W/m²), amplituda pomaka čestice iznosi oko 10–11 m, dok je amplituda akustičkoga tlaka oko 2 · 10–5 Pa. Za zvuk na granici bola pomak je čestice 10–5 m, a akustički tlak 30 Pa.

Glasnoća ili jakost glasa

Kao mjera za fiziološko djelovanje izvora zvuka na uho služi jakost glasa. Jakost glasa ovisi o jakosti zvuka, odnosno o zvučnom tlaku i s ovim se ne smije zamijeniti. Jakost glasa ili glasnoća je fiziološki, a jakost zvuka fizikalni pojam. Tako na primjer jakost glasa 10 motornih vozila nije 10 puta veća od jakosti glasa jednog vozila. Jedinica za jakost glasa je fon. Jakost zvuka od 2,5 ∙ 10-12 W/m2 odgovara jakosti glasa od nula fona.

Glasnoća zvuka jest osjet jakosti zvuka u ljudskom uhu. Ovisi o jakosti i frekvenciji zvuka. Razina glasnoće izražena u fonima jest, dogovorno, jednaka razini jakosti u decibelima za zvuk frekvencije 1 000 Hz u cijelom području od granice čujnosti do granice bola. Primjeri razine glasnoće različitih složenih zvukova dani su u sljedećoj tablici:

Jakost zvuka

Jakost zvuka (oznaka I) je fizikalna mjerna veličina koja opisuje energiju zvučnoga vala u vremenskom razdoblju (intervalu) kroz površinu okomitu na smjer širenja vala. Mjerna je jedinica vat po kvadratnom metru (W/m²).

Prag čujnosti je najmanja jakost zvuka koju ljudsko uho može čuti:

Razina jakosti zvuka (oznaka L) je mjerna veličina prilagođena osjetljivosti ljudskoga uha, deseterostruki logaritam omjera jakosti nekoga zvuka i praga čujnosti, odnosno:

gdje je:
I - razina jakosti zvuka;
I0 - prag čujnosti;
 Np - neper;
 B - bel;
 dB - decibel.

Izvori

Akustika

Granica bola


هيلفرسوم   هي مدينة وبلدية بمقاطعة شمال هولندا، هولندا.

طوبوغرافيا

خريطة طوبوغرافية هولندية لبلدية هيلفرسوم، مارس 2014، (تقرأ بعد ثلاث نقرات على الخريطة).

الموقع والاقتصاد
تقع هيلفرسوم في هيتغوا وهي منطقة ذات غابات ومروج وبحيرات صغيرة. تبعد المدينة 30 كلم إلى الجنوب الشرقي من العاصمة الهولندية أمستردام و25 كلم شمال أوتريخت. لها ثلاث محطات للسكك الحديدية. يربط الطريق السريع المدينة مع أوتريخت (A27) وأمستردام (A1).

كانت هذه البلدية إلى غاية حوالي عام 1820 قرية زراعية. تعتبر هيلفرسوم كمدينة إعلامية لأنها مركزا للإذاعة والتلفزيون في هولندا. بدأ البث الإذاعي فيها في بداية العشرينات من القرن الماضي، كما أن إذاعة هولندا العالمية تتخذ من هيلفرسوم مقرا لها. وأيضا العديد من الاستوديوهات الإذاعية والتلفزيونية. علاوة على ذلك توجد بعض الصناعات في هيلفرسوم.

أعلام

 إيمي لوبيس دياز
 والاس بيشوب
 ماكس فيرنر
 ماري هنري ماكنزي
 كريستيان فان لينيب
 فريد إمر
 كورنيليا راموند هيرشمان
 أولغا فيشر
 ريغي دي جونع
 إرنست باكر

معرض صور

مراجع

مصادر خارجية
 الموقع الرسمي

أماكن أقيمت فيها الألعاب الأولمبية الصيفية 1928
أماكن مأهولة في شمال هولندا
بلديات في شمال هولندا
مدن هولندا
ملاعب أولمبية للخماسي الحديث
ملاعب أولمبية للفروسية

هيلفرسوم


Hellen Wanjiku Mugo (* 12. Dezember 1985) ist eine kenianische Marathonläuferin.

2010 gewann sie den Belgrad-Marathon und mit 2:27:16 h die Maratona d'Italia, die wegen seines Gefälles nicht bestenlistentauglich ist. 2011 kam sie beim Dubai-Marathon auf den zwölften und beim Boston-Marathon auf den 13. Platz. 2012 wurde sie mit ihrem persönlichen Rekord von 2:30:01 h Fünfte beim Seoul International Marathon.

Weblinks

 Athletenporträt von Hellen Wanjiku Mugo bei der IAAF (englisch)

Marathonläufer (Kenia)
Leichtathlet (Kenia)
Kenianer
Geboren 1985
Frau

Hellen Wanjiku Mugo


Plutajuća dizalica, ploveća dizalica, plovna dizalica ili ploveći granik okretna je i nagibna dizalica montirana na plovnom objektu. Služi pri gradnji luka, obala i mostova, za lučke radove i za spašavanje brodova.

Plutajuća dizalica ima donji dio dizalice izgrađen kao četverokutni ponton. One plove i rade u blizini morskih obala. Isprva su, osobito oni teške, bile vezane za rad u svojoj izvornoj luci ili u ušćima rijeka, i uz veliki rizik prevozile su se u druge luke. Tek kasnije su konstruirane plutajuće dizalice kojima je stabilnost bila toliko povećana da su mogle sigurno ploviti morem.

Najjednostavnije plutajuće dizalice imaju na pontonu nepomični dohvatnik ili dohvatnik koji se može samo naginjati, a na radno ih mjesto dovlače tegljači. Osim tih, postoje plutajuće dizalice s okretnim dohvatnicima i vlastitim pogonom pontona. Dohvatnici mogu biti jednostruki ili člankasti.

Pogon plutajućih dizalica je dizelsko-električni. Brodske vijke izravno pokreću Dieselovi motori. Brzina plovidbe pontonskih dizalica iznosi od 7 do 10 čvorova (od 13 do 19 km/h).

Budući da je postolje plutajućih dizalica ponton ili neko drugo plovilo, one mijenjaju svoj položaj s vrijednošću momenta tereta i zakretanjem dohvatnika. Najveći je dopušteni otklon okomite osi od 3° do 5°.

Podjela
Razlikuju se uglavnom 3 skupine plutajućih dizalica:
 dizalice srednje nosivosti do oko 16 tona s velikim radnim brzinama služe za pretovar komadne i sipke robe. One potpomažu rad lučkih dizalica i istovaruju i utovaruju brodove na sidrištu.
 dizalice velike nosivosti, od 50 do 350 tona, s manjim radnim brzinama služe za pretovar teških tereta kao što su lokomotive, kotlovi i drugo. U brodogradilištima se upotrebljavaju za ugrađivanje teških postrojenja u brodove, a u gradnji luka za postavljanje lučkih dizalica. Takve su dizalice građene za visine dizanja od 25 do 40 metara iznad vode i od 10 do 15 metara ispod vode.
 dizalice vrlo velikih nosivosti, od 400 do 3 000 tona, s visinom dizanja do 100 metara iznad vode i oko 50 metara ispod vode, služe za dizanje brodskih olupina, prijenos teških mosnih konstrukcija, montažu svjetionika i slično. One imaju dohvatnik koji nije okretan.

Ploveće dizalice srednje i velike nosivosti imaju uglavnom okretne dohvatnike. Prije je okretni spoj bio izveden kao zvonasti spoj, a danas se primjenjuje spoj s okretnim stupom jer se tako mnogo smanjuje težina dizalica.

Izvori

Vanjske poveznice

Dizalice

Plutajuća dizalica


Limbile anatoliene alcătuiesc o familie de limbi indo-europene dispărute, care au fost vorbite în regiunea Anatolia (Asia Mică). Un exemplu este limba hitită.

Clasificare
 Limbile anatoliene
 Limba hitită
 Limba palaică
 Limbi luviene
 Limba luviană
 Limba liciană
 Limba sidetică
 Limba cariană
 Limba pisidiană
 Limba lidiană

Note

Limbi anatoliene


Oana Ionescu (Firică) (n. 3 octombrie 1962, București, România) este o producătoare română (de origine armeană) de televiziune și consultant media/new media, specializat în showbiz și entertainment.

Biografie
A debutat în presa scrisă în 1975, ca elevă, la un ziar din București, publicând o serie de poeme și eseuri. În perioada 1975-1981 a prezentat emisiunile de televiziune "Radar pionieresc" și "Dicționarul copiilor", realizate de Elisabeta Mondanos, și a jucat într-o piesă de teatru pentru liceeni, regizată, în 1978, de Nae Caranfil.

A colaborat cu regizorul Bițu Fălticineanu, concepând costumele și decorurile spectacolelor Teatrului de revistă "Constantin Tănase" din București (1980-1989).

În 1981, în urma unui interviu susținut cu Tudor Vornicu, se angajează la Televiziunea Română (TVR) ca scenograf, obținând ulterior o serie de premii naționale și internaționale acordate pentru decorurile și costumele create pentru diverse spectacole (Revelion 1984-1989), festivalurile de muzică (Mamaia 1985-1989) și emisiuni de divertisment realizate de Tudor Vornicu, Octavian Iordăchescu, Mariana Șoitu, Doina Anastasiu și Titus Munteanu, cât și pentru filmul pentru copii "Un pas pe lună, doi pași pe pământ", semnat de Ina Sterescu (1983). Urmează, în paralel, cursurile Facultății de matematică, Universitatea București, specializarea Informatică, pe care o absolvă în 1986, cu teza "Teoria Jocurilor".

În 1988, ca redactor al redacției Învățământ din TVR, lansează primul learning show din România - emisiunea "Întreabă-mă" (premiată la festivalul Japan PRIZE International Contest For Educational Media, 1992) -, pentru care creează și primul caracter digital animat - "profesorul trăznit" -, cu rol de co-moderator, alături de care va prezenta peste 100 de ediții.

În 1990, se transferă la redacția Emisiunilor pentru Copii, realizând, în calitate de autor și producător TV, primul talent-show din România - emisiunea "TIP TOP MINITOP" -concurs de muzică pentru copii, apărut initial ca spectacol cu public, difuzat lunar pe TVR 1(sept.1990-2000) și ulterior pe TVR 2 (200-2003). În fiecare ediție a concursului participau cinci copii, cu vârste cuprinse între 3 și 7 ani, care susțineau un dialog liber cu prezentatorul emisiunii, urmat de proba de interpretare muzicală, desfășurată live, cu acompaniamentul unei mici trupe muzicale. Formatele emisiunii au fost diverse: cu si fara public, jurizate de un juriu format din specialisti in domeniu, ulterior cu juriu format din toti telespectatorii care puteau vota prin telefon. Primele ediții au fost prezentate de actorul Cristian Popescu. Cei mai longevivi moderatori ai emisiunii au fost Ioan Luchian Mihalea (1991-1993), Florin Busuioc (1994-1996) și Horia Brenciu (1996-1999).

În 1998, după susținerea unui concurs pentru posturile de conducere din TVR, derulat prin intermediul societății Coopers & Lybrand, devine Redactor Șef al Redacției emisiunilor pentru copii și Director al Departamentului Tineret-Copii. În 1999 urmează cursurile de specializare în Media Management, Academia Media, Netherlands

În 1998, concepe și lansează emisiunea "KIKI RIKI MIKI" - primul magazin pentru copii din România, prezentat și transmis în direct din studioul Moliere al Televiziunii Române, în fiecare duminică dimineață, pe TVR1, orele 9 -11 (1998-2003). Alături de pisicuța KIKI,  papagalul RIKI și cățelușul MIKI (interpretați de păpușarii Violeta Mitescu, Oana Popa și Cristian Mitescu), moderatorii emisiunii - copiii Dodo (Diana Ionescu Caliniuc), Bubu (Mihai Andrei Cernea) și Sabrina (Sabrina Manoliu), împreună cu Horia Brenciu și, ulterior, Jojo (Cătălina Grama, care s-a lansat ca prezentatoare de televiziune și actriță în cadrul acestui program) -, prezentau diverse rubrici, dansau, cântau, interpretau scenete în direct și lansau concursuri interactive cu premii, intrând în legătură cu telespectatorii din toată țara.

În perioada 1998-2003, activează ca Expert al Uniunii Europene de Broadcasting (EBU), realizează și coordonează schimbul internațional de programe pentru copii (the EBU International Exchange of TV Programs for Children and Youth), implementează știrile pentru copii (News for Children's Program Exchange - as part of the YNE) și propune înființarea primului concurs european de muzica pentru copii, denumit ulterior Eurovisionul Copiilor (the JUNIOR EUROVISION Song Contest - JESC) pentru care elaborează, plecând de la exemplul oferit de Festivalul MGP Nordic, alături de alți experți EBU, regulamentul și formatul inițial al concursului. Ca reprezentant al TVR în cadrul EBU, derulează (1999-2003) o serie de proiecte media împreună cu alți specialiști de emisiuni de televiziune pentru copii și tineret, reprezentanți ai BBC (Anna Home, Adrian Mills), Channel 4, ARD, ZDF, SVT, RTF, DR, NTS, NRK, NOS, RTE, Nickelodeon Europe, ACTF (the Australian Children Television Foundation - Patricia May Edgar), ECTC (the European Children's Television Centre - Athina Rikaki, former President of CIFEJ), CBFA (the Children and Broadcasting Foundation for Africa), Marion Creely (Media Consultant and Training)

În iunie 2003, ca urmare a schimbării politicii editoriale a postului public de televiziune, demisionează din TVR.

În perioada 2007-2011 realizează, pentru B1 TV, magazinul "710" (2007-2010) - primul matinal interactiv care a difuzat știri și informații primite de la telespectatori prin intermediul new media și a intrat în legătură directă, prin skype și alte mijloace neconvenționale, cu invitații aflați la distanță, emisiunea de analiza politică și informare "Evenimentele Zilei" (2009-2011) -, transmisă în direct, de luni până vineri, între orele 14-18, din redacția (ex)ziarului "Evenimentele Zilei" și dezbaterea social-politică susținută de jurnaliștii Mircea Marian și Ioana Lupea - "Interviurile 2+1"(2010-2011)..

A scris scenariile și dialogurile tuturor spectacolelor, emisiunilor de televiziune, filmelor de ficțiune și documentarelor pe care le-a creat și realizat, și peste 60 de versuri pentru videoclipurile muzicale produse; a lansat și conceput o serie de formate originale de emisiuni de televiziune, spectacole pentru copii, spectacole de divertisment și magazine.

Între 1999-2003, organizează și moderează workshop-uri internaționale de know-how destinate studenților și profesioniștilor media, participă la întâlnirile internaționale ale experților media - 1st European Meeting for Audiovisual Creation for Children and Young People (2001), moderează schimbul de programe pentru copii derulat între țările estice Eastern Europe's TV Programs Exchange la cel de-al treilea congres de Media - the Third World Television Summit on Media for Children (Thessaloniki, Greece), și este membru al unor jurii internaționale la Festivaluri de Film și Televiziune pentru tineret și copii (2001, International Film Festival Golden Butterfly, Esfahan, Iran; 2000- The International Film Festival Prix Danube, Slovakia)

Emisiuni de televiziune
 1990-1992 - Întreabă-mă! (Ask Me!') – first Romanian learning show, magazin pentru copii, prezentat de Oana Ionescu (Firica). Special Award, Japan PRIZE International Contest for Educational Media, 1992
 1990-2003 - Tip Top Minitop – 60 min., concurs de muzică pentru copii cu vârste cuprinse între 3 și 7 ani. Frecvență lunară. Difuzori: TVR1 (1990-1999, TVR2 (1999-2003). Moderatori (1990-2003): Cristian Popescu (1990), Ștefan Bănică Jr., Ioan Luchian Mihalea (1991-1993), Florin Busuioc (1994-1996), Magda Catone, Adrian Enache(1996-1997), Horia Brenciu (1997-1999), Cătălina Grama (Jojo)
 1991-1992 - Aventuri în Țara LEGO – edutainment, film documentar pentru copii, 12 ep.x 30 min, TVR1; în coproducție cu LEGO Group, Billund, Denmarca. Moderator Oana Ionescu (Firica)
 1991- Carnavalul Copiilor – 60 min., spectacol de revelion pentru copii, difuzat pe TVR 1
 1992- Gemeni - 55 min., spectacol de divertisment difuzat pe TVR 2.
 1992-  Camera ascunsă - 45 min., spectacol de divertisment difuzat pe TVR 2.
 1993-1994 - Dodo Ring - 60 min. concurs de dans, prezentat de Dana Bartzer, frecvență lunară, TVR 1
 1993-1994 - Ping-Pong - 60 min. spectacol cu papusi pentru copii, difuzat pe TVR 1
 1994-1996 - Ping-Pong în familie  - 60 min. primul concurs între familii din România, spectacol de divertisment, frecventa lunara, TVR1. Moderatori: Florin Busuioc, Adrian Pleșca, Oana Ionescu (Firică)
 1994 - Academia Tip Top Minitop –  80 min. ediție specială, difuzată de TVR 1
 1995 - Carnaval de Anul Nou – 50 min. spectacol de divertisment pentru copii, difuzat pe 31.12.1995 de TVR 1
 1995 - 2000 - Gala Laureaților Tip Top Minitop – 80 min. editie anuala specială, difuzată pe TVR 1
 1996 - Fabrica de muzică (The Music Factory) – 50 min. spectacol de divertisment, difuzat de TVR 1 |remake cu denumirea Fizzy Dizzy Head, pentru Festivalul Prix Italia 1997 - Bridges - 13 ep. x 26 min. Serie de filme de ficțiune pentru copii, în coproducție cu ECTC (European Children's Television Centre)

 1997 - Orașul lui Moș Crăciun - spectacol de Crăciun pentru copii, difuzat de TVR 1. Moderatori: Horia Brenciu, Cătălina Grama

 1998 - 2003 - KIKI RIKI MIKI – 120 min. magazin pentru copii, transmis în direct  duminica, pe TVR 1, între orele 9-11. Frecvență săptămânală. Prima difuzare: 04.10.1998. Reluat pe TVR Internațional, între orele 11-13.

 1999 - 2002 - Știrile XXL – 15 min. Program de știri pentru tineret, transmis în direct de TVR 2

 1998 - 2000 - Aventuri în limba română – 30 min. learning show pentru copiii români din diaspora, prezentat de caracterul digital animat "Splash" (o pată de cerneală). Emisiune difuzată săptămânal pe TVR Internațional.

 1998 - 2000 - Bzzz – 60 min. magazin de weekend pentru tineret, transmis sâmbăta, de TVR 2, între orele 10-12. Prezentatori: Jojo, Mihai Lungu, Cuti.

 13.12.1998 - KIKI RIKI MIKI - Duminica de Zahăr – 60 min., TVR1, ediție specială; spectacol selectat de UNICEF România pentru competiția anuală International Children's Day of Broadcasting (ICDB);  organizată de UNICEF New York.

 31.12.1998 - KIKI RIKI MIKI în Țara Minunilor – 60 min. ediție specială de revelion, parodie muzicală, difuzată de TVR 1, 31.12.1998. Cu Horia Brenciu (Gogu din Jungla), Bubu (Mihai Cernea jr.), Dodo (Diana Caliniuc Ionescu, în rolul Cruella), Sabrina (Sabrina Manoliu, în rolul Mica Sirena), și trupele de copii create pentru acest spectacol (clone ale trupelor de muzică consacrate): Mini Sfinx Experience, Mini Romania, Mini Abba, Mini Spice Girls, Mini Genius și Mini Parlament.

 24.12.1998 - KIKI RIKI MIKI - Așteptându-l pe Moș Crăciun – 60 min. ediție specială de Crăciun, difuzată de TVR 1.

 1999 - KIKI RIKI MIKI în Țara Iepurașului – 120 min. ediție specială, spectacol de divertisment pentru copii transmis în direct pe TVR 1.

 24.12.1999 - KIKI RIKI MIKI în Orașul lui Moș Crăciun – 60 min. ediție specială de Crăciun, difuzată de TVR 1.
31.12.1999 - KIKI RIKI MIKI în spațiu – 60 min. ediție specială de revelion, parodie muzicală, difuzată de TVR 1

 2001 - 2002 - Grădinița de duminică – 60 min. edutainment pentru preșcolari, frecvență lunară, difuzat de TVR 1.

 2001 - Spune DA copiilor – 60 min. transmisie directă, 31.05.2001, TVR 1. Spectacol produs pentru Global Movement for Children Say Yes for Children 2002 - 2003 - Aventuri cu Lilipufi – 60 min. magazin cu păpuși, transmis în direct duminica, TVR 1.

 31.12.2002 - Revelionul Lilipufilor – 60 min. ediție specială de revelion, divertisment pentru copii; TVR 1

 2007 - 2010 - Matinal 710 – 180 min. infotainment, magazin de știri și evenimente culturale, prezentat de Alexandru Conovaru; transmis în direct pe B1TV, luni-vineri, între orele 7-10.*Diploma de excelență acordată de Muzeul Cotroceni (2007), pentru realizarea emisiunii. 2010 - 2011 - Interviurile 2+1 – 30 min. dezbatere social-politica cu Mircea Marian și Ioana Lupea; în direct pe B1TV, 7-7.30 PM (Format propus de Mircea Marian și Ioana Lupea)

 2009 - 2011 - Evenimentele Zilei – 240 min. talk-show social-politic, transmis în direct de B1TV, luni-vineri,orele 2-6 PM. Cu Mircea Marian, Ioana Lupea, Silviu Sergiu și Horia Ghibutiu. Moderator Alina Stancu. (realizat în colaborare cu jurnaliștii ziarului "Evenimentul Zilei")

 Filmografie

 1991 - Ultimul mesaj (The Last Message) - 30 min., SF, difuzat de TVR1 | Special Award, The PRIX JEUNESSE International Children's Television Festival, Munich, Germany

 1992 - Corbul și Vulpea – 25 min. film muzical, parodie, adaptare după fabula lui La Fontaine; difuzat de TVR 1. Cu Dana Bartzer (Vulpea), Dan Creimerman (Corbul)

 1992 - Scufița Roșie - 3 ep.x 25 min., film muzical cu Petrică Lupu, difuzat de TVR1
 1992 - Omul Negru - 50 min., film muzical difuzat de TVR 1, cu Ștefan Bănică jr.
 1992 - Cine l-a răpit pe Moș Crăciun?'' – 50 min. parodie, film muzical, difuzat de TVR 1. Cu Ioan Gyuri Pascu, Ștefan Banica Jr., Magda Catone
 1992 - Brutus - 25 min. comedie, ficțiune, difuzat de TVR 1. Cu Florin Busuioc, Marina Procopie, Ștefan Mareș.

 1993 - Mama și tata se căsătoresc – 30 min. fictiune, comedie, difuzat de TVR1, cu Marina Procopie, Florin Busuioc, Ștefan Mareș.

Premiul Best Television Short Film for Children Award, acordat de International Foundation for Promotion of Cinema and TV for Children and Youth, Rolan Bykov.

 1994 - Alb Negru (Black and White) - 24 min. Short fiction film, comedy, broadcast on TVR1

 1995 - Ajunul Crăciunului (Christmas Eve) - 30 min. fictiune, difuzat de TVR 1*Diploma of Recognition of Excellence in Children's Media, acordată de Chicago International Film Festival, 1996

*Best Child Actor Prize, acordat de Golden Chest International Television Festival, 1996

 1995 - Album de familie – parodie, serial, 4 ep. x 5 min., difuzat de TVR 1. Cu Magda Catone, Ștefan Mareș and Dodo (Diana Caliniuc Ionescu). Serie selectată pentru ECTC International Children's TV Programs Exchange "Bridges"

 1995 - Zona interzisă (Forbidden Zone) – 24 min. film documentar despre copiii orfani bolnavi de sida din România, Chicago Film Festival, ep.1: În spatele gratiilor (La Vie en Rose) 1996 - Zona interzisă (Forbidden Zone) – 24 min. | episodul 2: Marionetele 1997 - Zona interzisă (Forbidden Zone) – 24 min. | episodul 3: Rochița de înger 2001 - Din toată inima – 50 min. film documentar, co-productie TVR-ZDF, pentru Global Movement for Children Say Yes for Children, difuzat de TVR 1*Diploma of Recognition of Excellence in Children's Television Content, acordată de UNICEF

 2002 - Călătoriile lui ICS – Travel & culture documentary pentru tineret, 13 ep. x  24 min.; difuzat de TVR 2*Best Children's Documentary - premiu acordat de Golden Chest International Television Festival Plovdiv, Bulgaria, 2002.

 2003 - Egipt, comoara lumii (Egypt, the World's Treasure) - Travel & culture documentary, 7 ep. x 13 min., difuzat de TVR 2.

 2007 - Cunoaște-i pe romi înainte să-i judeci (Know the Roma Before Judging) - film documentar, 5 ep. x 25 min. | History | Traditions | Rights | Education | Work |. difuzat de B1TV, realizat in cadrul campaniei "Cunoaște-i pe romi înainte să-i judeci", derulată sub patronajul Secretariatului General Guvernului României .

 Videoclipuri muzicale

 1990 - Te iubesc ca un bleg (I love you like a sissy) | Ștefan Bănică jr
 1991 - Mă voi întoarce (I will return) | Mihai Pocorschi
 1991 - Să iubești cu suflet de copil (A Child Love) | Elena Cârstea
 1991 - Pirații! (The Terrible Pirates) | Dana Bartzer, Dan Creimerman
1992 - Mistrețul galben (The Yellow Wild Boar) | Timpuri Noi
 1992 - Cântec de leagăn (Lullaby) | Mircea Vintilă
 1992 - Colind de An Nou | Madalina Manole
 1992 - Cristina | Ștefan Bănică Jr.
 1992 - Omul negru (The Man in Black) | Ștefan Bănică Jr.
 1992 - Jamaica Feeling | Ioan Gyuri Pascu
1993 - Tip Top Minitop | grupul Allegretto, muzica: Dan Creimerman, versuri Oana Ionescu
1993 - Africa, ce vis fierbinte (Africa, what a hot dream!) | Ioan Gyuri Pascu
 1995 - Hăulita de la Gorj (Country Shouts) | Vlad Fugaru, muzica Cornel Fugaru | *The Special Jury Prize, acordat de Golden Antenna International Festival, Albena, Bulgaria.
 1995 - Nuntă la ZOO (Wedding at the ZOO) | Vlad Fugaru, muzica Cornel Fugaru
 1995 - Catrina | Silvia Dumitrescu

 1995 - Cațele (The Gossip Girls) | Carla & Dodo
1996 - Lumea s-a întors pe dos (The World Has Turned Upside-Down) | Simona Nae
 1996 - Mielul(The Lamb) | Dodo & Alexandra
1996 - Unde ești voi fi și eu | Mădălina Manole
1996 - Lămâița (The Lemon Tree) | Timpuri Noi
 1996 - Vino! (Come over!) | Silvia Dumitrescu & Berti Barbera

 1996 - Nu vrem scandal! (We Don't Want Fights!) | Laurențiu Duță

 1996 - Voi fi o stea! (I'll be a Star!) | Alina Sorescu

 1996 - Vremuri | Andreea Bălan & Asemeni Vouă

 1996 - Poveste din Vest (West side Story) | Andreea Bălan & Asemeni Vouă

 1996 - U-we | Ioan Gyuri Pascu

 1996 - Omu bun' și pomu' copt (The Good Man and The Ripe Apple) | Mircea Rusu band

 1997 - Îngerii albi (White Angels) 1998 - Doar la KIKI RIKI MIKI | trupa KIKI RIKI MIKI - muzica Mihai Cernea, versuri Oana Ionescu
 1998 - KIKI RIKI MIKI în noaptea de Crăciun (KIKI RIKI MIKI's first Christmas) | trupa KIKI RIKI MIKI

 1998 - Gogu din Jungla (Gogu from Jungle) | KIKI RIKI MIKI band feat Horia Brenciu (în rolul Gogu din Junglă)
1998 – Câinii latră la lună (Dogs Barking at the Moon) | Horia Brenciu (în rolul Gogu din Junglă)) – versuri Oana Ionescu

 1998 - Gogu e amicul meu (Gogu is my best friend) | Diana (Jane of the Jungle) - versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare
1998 - Moda C de canin (C-Fashion) | Dodo (în rolul Cruella) -  versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare
1998 - E-o E-a | trupa Mini Sfinx Experience vs. Sfinx Experience
1998 - Mestec gumă! (Chewing gum) | Horia Brenciu (în rolul Detectivului) - versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare
1998 - Programe TV (TV Shows) (The power of the remote control) | Mini Spice -  versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
1998 - Tura-vura | trupa Mini Parlament (muzică și text: Sorin Vasile)
1998 - Groapa e pe strada mea (The pit on my street) | trupa Mini Genius feat Horia Brenciu (în rolul Tata) - remix Genius, versuri Oana Ionescu
1998 - E Gogu iarã! (Here is Gogu once again!) | KIKI RIKI MIKI band feat Horia Brenciu - versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare
1998 - La școală (Hard Time at School) | Sabrina (în rolul Mica Sirenă)  -  versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare

 1998 - După-amiaza (In the Afternoon) | trupa KIKI RIKI MIKI - versuri Oana Ionescu, muzica Crina Mardare
1998 – La anul (See You Next Year) | the KIKI RIKI MIKI band – remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 1999 - Numai tu (Only you!) | Mini Abba - versuri Oana Ionescu, remix Crina Mardare
1999 - Este ziua mea (It's My Birthday) | trupa KIKI RIKI MIKI  -  muzica Crina Mardare, versuri Oana Ionescu

 1999 - Două inimi (Two Hearts) | trupa KIKI RIKI MIKI - muzica Crina Mardare, versuri Oana Ionescu
1999 - Micul Iepuraș (The Little Bunny) | trupa KIKI RIKI MIKI - muzica Crina Mardare, versuri Oana Ionescu

 1999 - La fermă (Farmer Girl) | KIKI RIKI MIKI band feat Jojo - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 1999 - Vopsea de ouă (Egg paint) | trupa Mini Spice - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 1999 - Povestea unui pui (The Story of a Chicken) | trupa Mini Abba - versuri Oana Ionescu

 1999 - Școala și notele (School grades) | trupa Mini Valahia

 1999 - Fetele fac nazuri (Grumpy Girls) | trupa Mini Spice

 1999 - Ai plecat (You left) | trupa 3 Nord Vest - versuri Oana Ionescu

 1999 - Sunt în vacanță (Holiday) | trupa Mini Genius
1999 - Fost-am dus de-acasă (Away from Home) | trupa Ro-mânia Junior

 1999 - Spre Vest (Going West) | Cuti Marinescu – remix, versuri Oana Ionescu
1999 - Vin extratereștii (Aliens are Coming) | trupa KIKI RIKI MIKI - versuri Oana Ionescu
1999 - Planeta Gunoaielor (The Garbage Planet) – Cristian Mitescu (Monstrul de Gunoaie - Câh) - remix, versuri Oana Ionescu
1999 - Roz | Jojo - muzica Crina Mardare, versuri Oana Ionescu

 1999 - Cum aș putea (How could I) | trupa mini-Body & Soul
1999 - Un prieten bun | A Good Friend  - Cristina - versuri Oana Ionescu)

 1999 - Omul din Lună (The Man from the Moon) | Horia Brenciu - muzica Crina Mardare, versuri Oana Ionescu

 1999 - Planeta mea (My Planet Earth) | Horia Brenciu - versuri Oana Ionescu

 1999 - KIKI RIKI MIKI feat Santa | trupa KIKI RIKI MIKI - versuri Oana Ionescu

 2000 - De sărbători (Celebration) | trupa KIKI RIKI MIKI - versuri Oana Ionescu

 2001 - Vrăjitoarea Clonțica (The Evil Witch, Clontica) | Cristian Mitescu feat Gianina Corondan - versuri Oana Ionescu

 2001 - Cântecul Lilipufilor (We are the Lilipufs and that's so Fun!) | trupa Lilipufilor - voci: Violeta Mitescu, Oana Popa, Cristian Mitescu, muzica Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 2001 - Cinci șoricei (Five little mice) |  trupa Lilipufilor - voci: Violeta Mitescu, Oana Popa, Cristian Mitescu, remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 2002 - Culorile (Colors) |  trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Roșu (Red) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Galben (Yellow) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Alb (White) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Negru (Black) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Albastru (Blue) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Verde (Green) | trupa Lilipufilor - remix Viorel Andrinoiu, versuri Oana Ionescu
2002 - Zbor printre stele (Flying through the stars) (4:00) | Gianina Corondan – versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Tu și eu (You and me) (3:41) | Gianina Corondan - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Fructe și sirop (Fruits and syrup) |  trupa Lilipufilor feat Giant Puf  - voci: Viorel Adrinoiu, Oana Popa, Violeta Mitescu, remix V. Andrinoiu, versuri Oana Ionescu

 2002 - Scufița Roșie și Lupul cel rău (the Red Riding Hood and the Bad, Bad Wolf) | Ruxandra Gheorghe (Scufița Roșie) si Viorel Andrinoiu (Lupul cel rău) - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Fum (Smoke) | Ruxandra Gheorghe (Scufița Roșie) - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 – Scufița rătăcită (I'm lost) | trupa Lilipufilor feat Scufița Roșie (Ruxandra Gheorghe) - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Te urmăresc (I am watching you) | trupa Lilipufilor feat Lupul cel rău (Viorel Andrinoiu)  - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Hei! (Hey!) | trupa Lilipufilor - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Făt Frumos (The Handsome Guy) (3:16) | The Lilipufs' band - lyrics Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Acadele (Candies) (3:36) | The Lilipufs' band feat the Candy Princess (Printesa acadelelor) and the Handsome Guy (Fat Frumos) - lyrics Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Toată lumea (Everybody) (3:19) | trupa Lilipufilor feat Bubu (Bubu Cernea) - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - E sărbătoare (Celebration) | trupa Lilipufilor - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu
2002 - Redactorii (The editors) | trupa Lilipufilor - versuri Oana Ionescu, remix Viorel Andrinoiu

 Premii

 2007 - Diploma of Excellence for Television Programs, acordată de Muzeul Cotroceni, pentru emisiunea Matinal 710 2004 - The Best Multimedia Creation Award, acordat de SIMFEST, pentru publicația interactivă multimedia Uniunea Europeană pe înțelesul tuturor (The ABC of the European Union) 2003 - Diploma pentru cele mai bune emisiuni pentru copii, acordată de Consiliul Național al Audiovizualului (CNA)
 2002 - Best Children's Documentary Award, acordat documentarului ICS's Journeys/(Calatoriile lui ICS), de Golden Chest International Television Festival, Plovdiv, Bulgaria
 2001 - Diploma of Recognition of Excellence in Children's Television Content, acordat de UNICEF, pentru documentarul Din toata inima (From the Bottom of My Heart) și spectacolul  Spune Da Copiilor - produs pentru Global Movement for Children[2] - Say Yes for Children 1996 - Best Child Actor Prize, acordata de Golden Chest International Television Festival, pentru filmul Ajunul Crăciunului (Christmas' Eve)
 1996 - Diploma of Recognition of Excellence in Children's Media, acordată de The Chicago International Film Festival, pentru filmul Christmas' Eve (Ajunul Crăciunului) și pentru documentarul Zona interzisă (Forbidden Zone) 1995 - The Special Jury Prize, pentru videoclipul muzical Hăulita de la Gorj (Country Shouts),acordat de Golden Antenna 6th Festival for Musical and Entertainment Programmes, Albena, Bulgaria
1994 – Best Television Short Film for Children Award, acordat de Armenian Foundation for Promotion of Cinema and TV for Children and Youth, Rolan Bykov, pentru filmul Mama și tata se căsătoresc (Mom and Dad Are Getting Married) 1992 - Best Educational Children's TV Show Special Award, acordat de Japan PRIZE International Contest for Educational Media, pentru magazinul Întreabă-mă (Ask Me Why!) 1985 - Best Costumes and Stage Design Award, acordat de CIFEJ, The International Film Festival Prix Danube, pentru decorurile filmului muzical One Step on the Moon, Two Steps on Earth (Un pas pe Lună, doi pași pe Pământ'')

Note

Nașteri în 1962
Concursul muzical Eurovision Junior
Prezentatori de televiziune din România
Producători de televiziune români
Televiziunea Română
Bucureșteni
Oameni în viață

Oana Ionescu


Gid du må blive mor til hundrede sønner er en dansk dokumentarfilm fra 2003, der er instrueret af Nynne Haugaard.

Handling
5 historier om indiske kvinder, set igennem brillerne af en vesteuropæer.

Referencer

Eksterne Henvisninger

Danske film fra 2003

Dokumentarfilm fra Danmark

Gid du må blive mor til hundrede sønner