was a Japanese voice actress. Having graduated from the Toho Gakuen College of Drama and Music, she was a member of Production Baobab.

Career
Kawakami debuted in 1994 as a role of a boy in Metal Fighter Miku. Her first regular performance was in 1995 as Chiriko in Fushigi Yuugi. Two years after, she landed her first starring voice role as Utena Tenjou in Revolutionary Girl Utena. Aside from Chiriko and Utena, her famous roles are in Air (Misuzu Kamio), Bleach (Soifon), Chrono Crusade (Rosette Christopher), Hikaru no Go (Hikaru Shindo), Sgt. Frog (Fuyuki Hinata), Ape Escape (Natsumi),Yukiko Kawasaki (Dear Boys), Sugar (A Little Snow Fairy Sugar) & Aria (Athena Glory).

Kawakami provided voices for young boys, girls and comical characters. The best-known genre of her roles are tomboyish characters (Soifon, Utena Tenjou). With such a powerful voice, she was often affiliated in paranormal and yuri-themed anime. She also  made her name voicing the heroine in the Harukanaru Toki no Naka de series, based from the Neoromance game with the same title produced by Koei in 2000.

Illness and death
In August 2008, Kawakami had ovarian cancer, which required surgery. During a three-year battle with cancer, most of her ongoing roles were replaced by other voice actresses, although Kawakami managed to do some voice work until her retirement in early 2010s. She died on June 9, 2011. Her death was met with an outpouring of grief. Kumiko Watanabe, a particular voice actress and a close friend of hers prior to her passing whom worked alongside Kawakami for works such as the Klonoa video game series and Sgt. Frog anime, responded on her web diary with condolences just two days after her death.

Filmography

Anime series
 Air - Misuzu Kamio
 Amaenaideyo!! - Sumi Ikuina
 A Little Snow Fairy Sugar - Sugar
 Angelic Layer - Madoka Fujisaki
 Aria - Athena Glory
 Ashita no Nadja - Shudefan
 Battle Athletes Victory - Chris Christopher
 Best Student Council - Cyndi Manabe
 Betterman - Sēme
 Bleach - Soifon (Episode 24 - 205)
 Cardcaptor Sakura - Rika Sasaki
 Chrono Crusade - Rosette Christopher
 Clannad - Girl from the Illusionary World
 Crush Gear Turbo - Yamano Kimomo
 Cyborg 009 - Cynthia
 Darker than BLACK - Amber
 Dear Boys - Yukiko Kawasaki
 Descendants of Darkness - Kazusa Otonashi
 Detective School Q - Kazuma Narusawa
 Di Gi Charat Nyo! - Chibi Akari, Kareida-san
 Doki Doki School Hours - Akane Kobayashi
 Elfen Lied - Mariko
 Emily of New Moon - Emily Byrd Starr
 F-Zero GP Legend - Sasuke Reina
 Fullmetal Alchemist - Kyle (in episode 9)
 Fushigi Yûgi, Fushigi Yūgi Oni, and Fushigi Yūgi Eikoden - Chiriko
 Fushigiboshi no Futago Hime Gyu! - Fine's Mother
 Gakuen Heaven - Satoshi Umino
 Gaiking - Lulu
 Gakko no Kaidan - Satsuki Miyanoshita
 Genesis of Aquarion - Futaba
 Great Teacher Onizuka - Hoshino (in episode 28)
 Godannar - Luna
 Harukanaru Toki no Naka de - Akane Motomiya
 Hikaru no Go - Hikaru Shindō
 I'm Gonna Be An Angel! - Noelle
 Jigoku Shōjo - Yoshimi Kuroda (in episode 1)
 Jibaku-kun - Pink
 Jinki: Extend - Elnie Tachibana
 Kanon - Sayuri Kurata
 Kara no Kyōkai - Ryougi Shiki (Drama CD)
 Magical Project S - Konoha Haida/Funky Connie
 Kenichi: The Mightiest Disciple - Miu Fūrinji
 Martian Successor Nadesico - Eri, Ai
 MegaMan NT Warrior - Princess Pride
 Mirmo! - Wakaba
 Mon Colle Knights - Fearī
 NieA 7 - Kāna
 Nodame Cantabile - Elise (main story in anime), Puririn (Purigorota)
 One Piece - Amanda
 Orphen: Revenge - Licorice Nelson
 Paranoia Agent - "Otokomichi/A Man's Path" manga heroine (Episode 4)
 Piano: The Melody of a Young Girl's Heart - Yūki Matsubara
 Pocket Monsters - Ayame, Takami, Hikari's Mimirol, Pokédex (Sinnoh region)
 Popotan - Mai/Konami
 Power Stone - Ayame
 Rune Soldier - Merrill
 Revolutionary Girl Utena - Utena Tenjō
 Saiyuki Reload series - Lirin
 Saru Get You -On Air- - Natsumi
 Sgt. Frog - Fuyuki Hinata (Episode 1 + 231)
 Shaman King - Pirika, Mini Mongomeri
 Space Pirate Mito - Mito Mitsukuni
 Steel Angel Kurumi - Eiko Kichijōji
 Tactics - Yōko
 The Law of Ueki - Ai Mori
 The Twelve Kingdoms - Rangyoku
 The World of Narue - Ran Tendō
 Those Who Hunt Elves - Annette, Emily
 Those Who Hunt Elves 2 - Annette, Pichi
 Tokyo Mew Mew - Ayano Uemura (in episode 34)
 Touch: Miss Lonely Yesterday - Kōchi
 Trinity Blood - Elise Wasmeyer (in episode 2)
 Uta Kata - Satsuki Takigawa
 VS Knight Ramune & 40 Fire - Trumpet
 Yakitate!! Japan - Princess Anne (episode 31)

Anime films
 Air - Misuzu Kamio
 Bleach: Memories of Nobody - Soifon
 Bleach: The DiamondDust Rebellion - Soifon
 Lupin III: Alcatraz Connection - Monica
 Inuyasha the Movie: Affections Touching Across Time - Hari
 Keroro Gunso the Super Movie - Fuyuki Hinata
 Keroro Gunso the Super Movie 2: The Deep Sea Princess - Fuyuki Hinata
 Keroro Gunso the Super Movie 3: Keroro vs. Keroro Great Sky Duel - Fuyuki Hinata
 Revolutionary Girl Utena: The Adolescence of Utena - Utena Tenjō
 The Doraemons: The Great Operation of Springing Insects - Momo

Video games
 Air - Misuzu Kamio
 Ape Escape - Natsumi, Charu
 Bleach: Blade Battlers 2 - Soifon
 Bleach: Heat The Soul 3 - Soifon
 Bleach: Heat the Soul 4 - Soifon
 Bleach: Shattered Blade - Soifon
 Bomberman Generation - Bomberman
 Brave Story: New Traveler - Yuno
 Growlanser II: The Sense of Justice - Charlone Claudius
 Klonoa 2: Lunatea's Veil - Lolo
 Klonoa Beach Volleyball - Lolo
 Klonoa Phantasy Reverie Series - Lolo
 Magical Drop F - Judgment
 Never 7: The End of Infinity - Yuka Kawashima
 Radiant Silvergun - Reana
 Ratchet & Clank: Up Your Arsenal - Sasha (Japanese dub)
 SD Gundam G Generation - Rachel Ransom
 Sengoku Basara - Itsuki
 Shoujo Kakumei Utena: Itsuka Kakumei Sareru Monogatari - Utena Tenjō
 Skies of Arcadia - Aika
 Sonic Wings Assault - Mao Mao
 Super Smash Bros. Brawl - Fushigisou (Ivysaur)
 Tales of Destiny 2 - Nanaly Fletch
 The King of Fighters 2001 - May Lee
 The King of Fighters 2002 - May Lee
 The Law of Ueki: Taosu ze Roberuto Juudan! - Ai Mori
 The Legend of Dragoon - Meru
 Thousand Arms - Sodina Dawnfried
 Tokimeki Memorial: Girl's Side (Konami Palace Selection) - Fujii Natsumi
 Tokimeki Memorial Girl's Side 1st Love - Fujii Natsumi
 Tokimeki Memorial Girl's Side: 1st Love Plus - Fujii Natsumi
 Viper F40 - Raika Grace
 Viper CTR - Miki

Dubbing roles
 Blue Crush – Anne Marie Chadwick (Kate Bosworth)
 Hearts in Atlantis – Carol Gerber (Mika Boorem)
 Heat – Lauren Gustafson (Natalie Portman)
 Jumanji – Judy Shepherd (Kirsten Dunst)
 The Secret World of Alex Mack - Alex Mack (Larisa Oleynik)

Original video animation
  Amon: The Apocalypse of Devilman -Yumi
 Tokio Private Police -Noriko Ibuki

Successors
Houko Kuwashima - Sgt. Frog as Fuyuki Hinata, Bleach as Soifon
Sayuri Yahagi - Nodame Cantabile as Puririn - Season 2 (Kawakami returned in Season 3)
Kumi Sakuma - Nodame Cantabile as Elise - Season 2 (Kawakami returned in Season 3)
Yuki Kaida - A Foreign Love Affair as Kaoru Omi
Satsuki Yukino - Pokémon Diamond and Pearl as Dawn's Buneary (Hikari's Mimirol), Pokedex, Momoan, additional characters
Shiho Kawaragi - Desperate Housewives as Kayla Huntington - Season 4
Akiko Kimura - Battle Spirits as Mama
Yumi Kakazu - Tales of VS, Tales of the World: Radiant Mythology 3 as Nanaly Fletch
Omi Minami - Elemental Gerard as Ashea
Yuki Matsuoka - Heroes Fantasia as Mileru
Saki Fujita - Cardcaptor Sakura: Clear Card as Rika Sasaki
Rie Kugimiya - Kenichi: The Mightiest Disciple as Miu
Miyuki Sawashiro - Sengoku Basara as Itsuki
Ai Nonaka - Anpanman as Candle-Man
Yuka Imai - Demonbane PS2 game, Super Robot Wars UX as Claudius
Aimi Tanaka - The King of Fighters All Star as May Lee Jinju
Rina Hidaka - Shaman King 2021 as Pirika Usui
Rina Sato - Aria the Crepuscolo as Athena Glory
 Inuko Inuyama - Super Smash Bros. Ultimate as Ivysaur

References

Sources
Nakagami, Yoshikatsu. "The Official Art of AIR" (October 2007), Newtype USA. pgs. 135–41

External links

1970 births
2011 deaths
Deaths from cancer in Japan
Deaths from ovarian cancer
Japanese Roman Catholics
Japanese video game actresses
Japanese voice actresses
Production Baobab voice actors
Toho Gakuen School of Music alumni
Voice actresses from Tokyo
20th-century Japanese actresses
21st-century Japanese actresses

Tomoko Kawakami


An Pterostylis xerophila in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Mark Alwin Clements. An Pterostylis xerophila in nahilalakip ha genus nga Pterostylis, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha South Australia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pterostylis

Pterostylis xerophila


Missiv eller missive er en tidligere anvendt betegnelse for en speciel form for officiel skrivelse eller følgebrev til en officiel skrivelse.

Missiv er afledt fra det latinske verbum mitto, misi el. missum, som blandt andet betyder at sende eksempelvis et brev eller et bud. Det afledte verbum emitto betyder udgive, udslippe, udkaste eller kaste.

Betegnelsen missiv er i udbredt omfang anvendt om lukkede kongebreve udstedt gennem Danske Kancelli frem til 1814. Et lukket brev betegner et brev adresseret til en eller flere navngivne personer, og indholdet kan være af såvel fortrolig som af mere almen forordningsmæssig karakter. Disse missiver er ofte breve fra kongen og den centrale statsforvaltning til embedsmænd eller præster med instrukser inden for enkeltsager. Som supplering hertil anvendtes betegnelsen åbne breve om kongebreve udstedt af Danske Kancelli, hvor brevets indhold skulle gøres offentlig kendt, deriblandt bekendtgørelser om nye love og deres ikrafttræden.

Derudover er betegnelsen missiv også anvendt om lukkede breve fra embedsmænd til navngivne modtagere.

Eksterne henvisninger
 Missive - fra Salmonsens Leksikon, anden udgave
 Missiv - fra Wiki for Slægtsforskere

Forvaltningsakter
Korrespondance
Breve
Tekster

Missiv


Monash bezeichnet:
 Monash City, lokales Verwaltungsgebiet in Melbourne, Australien
 Monash University, Universität in Melbourne, Australien
 Monash South Africa, Campus der Monash University in Johannesburg, Südafrika

Monash ist der Familienname folgender Personen:
 John Monash (1865–1931), australischer General
 Paul Monash (1917–2003), US-amerikanischer Drehbuchautor und Filmproduzent

Monash


Olaylar

Doğumlar

Ölümler
 Edessalı Rabbula, Edessa şehrinin piskoposluğunu üstlenmiş bir din adamı, Süryani Kilise Babası (d. y. 350)

436


An Eragrostis elongata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Ludwig von Willdenow, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Joseph Franz von Jacquin. An Eragrostis elongata in nahilalakip ha genus nga Eragrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eragrostis

Eragrostis elongata


Mundzuk () a fost o căpetenie hună, fratele conducătorilor huni Octar și Rugila și tatăl lui Bleda și Attila. Iordanes povestește în Getica următoarele: "Pentru că Attila era fiul lui Mundzucus, ai cărui frați erau Octar și Ruas, despre care se spune că ar fi fost regi înainte de Attila, deși nu în întregime peste aceleași [teritoriilor] ca și el".

Etimologie
Numele este menționat ca Mundzucus de către Iordanes, Mundiucus de către Cassiodorus, Μουνδίουχος (Moundiouhos) de către Priscus și Μουνδίου (Moundiou) de către Teofan al Bizanțului. În latina vulgară d înainte de i și e, urmat de o vocală, a devenit dz. Gyula Németh și László Rásonyi considerau pe bună dreptate că acest nume ar fi o transcriere a cuvintelor turcice munčuq, munʒuq, minʒaq, bunčuq, bonʒuq, mončuq, cu două sensuri interconectate de "bijuterie, perlă, mărgea" și "steag". El are simbolismul regal și religios altaic de perlă numită munčuq care reprezenta soarele și luna, iar această piatră prețioasă a fost folosită ca ornament final pe lancea steagurilor imperiale.

O aceeași etimologie, într-o formă prescurtată, a avut-o generalul gepid Mundus (Μοΰνδο-, Mundo).

Moștenire
Cunoscut sub numele de Bendegúz în limba maghiară, el apare în imnul național al Ungariei ca un strămoș al maghiarilor. Numele este prezent, de asemenea, în limba croată, formând numele de familie Mandzukic.

Referințe

Bibliografie

Huni

Mundzuk


Blindspot er en amerikansk tv-serie i genre kriminalitet/ drama/ action, som begyndte at vises den 21 september 2015 i USA på tv-kanalen NBC. Serien er skabt af Martin Gero, og i hovedrollerne ses Sullivan Stapleton, Jaimie Alexander og Rob Brown.

Medvirkende
 Sullivan Stapleton som Kurt Weller
 Jaimie Alexander som Remi "Jane Doe" Briggs (født Alice Kruger)
 Rob Brown som Edgar Reade
 Audrey Esparza som Natasha "Tasha" Zapata
 Ashley Johnson som Patterson
 Ukweli Roach som Robert Borden
 Marianne Jean-Baptiste som Bethany Mayfair
 Archie Panjabi som Nas Kamal
 Luke Mitchell som Roman Briggs (født Ian Kruger)
 Michelle Hurd som Ellen "Shepherd" Briggs

Kilder

Eksterne henvisninger

Krimiserier fra USA
Tv-programmer fra NBC
Amerikanske tv-serier fra 2010'erne
Amerikanske tv-serier fra 2020'erne

Blindspot


Astronomia de amatori este o activitate de loisir care constă în observarea unor obiecte de pe cerul diurn și nocturn situate în afara globului terestru. Ca și cele mai multe activități de loisir, astronomia de amator se poate practica singur, în grup neorganizat sau în grup organizat (club, asociație, societate). Se poate diferenția de astronomia profesionistă prin două aspecte principale:

 Contrar astronomului profesionist al cărui prim obiectiv este să producă un rezultat științific, mai precis să aprofundeze cunoștințele omenirii în astrofizică, astronomul amator consideră rareori observația astronomică drept un mijloc, ci mai degrabă drept un scop.
 Finanțată de cercetarea științifică, astronomia profesionistă beneficiază de mijloace de observație incomensurabile față de cele de care le poate dispune astronomul amator. Acest lucru se datorează, pe de o parte, costului instrumentelor și, pe de altă parte, progreselor tehnologice care sunt uneori indisponibile publicului larg.

Orice persoană care practică astronomia de amatori este numit "astronom amator". Termenul "amator" nu este resimțit ca peiorativ în acest context. Unele grupuri de astronomi amatori supraveghează aștri specifici ceea ce permite alertarea astronomilor profesioniști. Un astronom profesionist este, în general, și un "astronom amator", profesionismul fiind cel mai adesea urmarea unui "amatorism" deosebit de interesat științific.

Istoric
Astronomia este considerată ca una dintre științele cele mai vechi, practicarea ei ținea mai mult, până în secolul al XVII-lea și crearea primelor observatoare naționale, de o astronomie de amator decât de un demers științific coordonat. Astfel, astronomi de renume, care și-au construit propriul lor observator, cum sunt William Herschel (1738-1822) sau William Parsons, al treilea conte de Rosse (1800-1867) sunt uneori considerați drept strămoși ai astronomilor amatori.

Astronomia de loisir care nu pretinde niciunei vocații pare totuși mult mai recentă. Va trebui să se aștepte secolul al XIX-lea înainte să apară primele produse optice la îndemâna marelui public care să facă posibilă observarea cerului. Un pas suplimentar este trecut în 1880 cu editarea unei lucrări majore de "vulgarizare": Astronomie populaire de Camille Flammarion (1842-1925).

Este, prin urmare, dificil să se dateze cu precizie începuturile astronomiei de amatori așa cum este ea cunoscută astăzi. Totuși se pot cita trei momente determinante survenite în secolul al XX-lea:
 Prima treime a secolului al XX-lea: industrializarea procedeelor de fabricație optică și apariția primelor planetarii;
 Începutul anilor 1970: punerea pe piață a primelor telescoape de tip Schmidt-Cassegrain fabricate în serie și apariția unor telescoape de amator de tip Dobson, în Statele Unite ale Americii, aceste două tipuri de instrumente oferind o luminozitate generoasă, la tarife atunci fără concurență;
 Anii 1990: apariția primelor instrumente utilizabile produse în serie mare și la prețuri scăzute (adesea de producție chineză), marcând un mare progres în democratizarea astronomiei de amatori.

Tehnici de observare și unelte
Practica observațională a astronomiei de amatori grupează numeroase tehnici. Cei mai mulți astronomi amatori practică observarea vizuală și/sau luarea de imagini, însă există și alte tehnici tot atât de interesante care vor fi detaliate mai jos.

Observarea vizuală
Modul cel mai ușor de a observa cerul constă în a percepe în mod direct și în timp real lumina vizibilă provenind de la obiectul observat. Această tehnică este denumită "observare vizuală". În toate cazurile acest lucru constă în utilizarea ochilor, eventual prin interpunerea unui instrument amplificator.

S-ar putea crede, la prima vedere, că doar performanțele fiziologice ale ochiului (sensibilitate retiniană, stigmatism cornean etc.) sunt suficiente, pentru condiții de observare identice, să se poată prezice calitatea acestor observații. În realitate, experiența observatorului este foarte departe de a fi neglijabilă: unele tehnici, chiar ușor de obținut, permit să se câștige în sensibilitate. Cea mai cunoscută este, cu siguranță, "vederea decalată" care constă în exploatarea periferiei retinei mai sensibilă decât zona centrală (macula), care este optimizată pentru vederea diurnă: prin urmare nu mai este vorba de fixarea obiectului, ci de îndreptarea ochilor puțin într-o parte; în schimb, pierdem din culoare și din definiție (va fi mai dificil să se discearnă detaliile unei nebuloase, de exemplu) de aceea va trebui găsit compromisul adaptat. Forma fizică rămâne totuși un factor care nu trebuie neglijat: lipsa somnului sau o carență de vitamina A poate altera vederea scotopică într-un mod semnificativ. Alți parametri pot varia de la un individ la altul: percepția culorilor este un exemplu.

Ochiul liber
Cea mai evidentă tehnică a a observării este pur și simplu utilizarea celor doi ochi. Deși este o "tehnică" elementară (și cea mai veche), observația cu ochiul liber permite familiarizarea cu constelațiile și profitarea de fenomene astronomice, mai mult sau mai puțin importante, ca eclipsele (cu un filtru potrivit în cazul unei eclipse de Soare), conjuncțiile sau ploile meteorice.

Ochiul omenesc permite să se atingă o magnitudine limită vizuală de circa 8 în cel mai bun caz, pe Scara Bortle). Acuitatea vizuală, mărimea pupilei și mai cu seamă poluarea luminoasă constituie cei trei factori limitanți direcți. În Europa occidentală, un ochi tânăr, exersat și lipsit de defecte, situat pe înălțimile munților, va putea spera să atingă magnitudinea 7,5 în timp ce un orășean în vârstă și neinițiat va putea, cu dificultate, să depășească magnitudinea a patra (o stea de magnitudine 8 este de aproape 40 de ori mai slabă decât o stea de magnitudine 4).

Binoclul

Utilizarea binoclului astronomic permite ducerea unui studiu vizual aprofundat al cerului. Un binoclu ușor (7 × 50 sau 10 × 50, primul număr desemnând grosismentul, iar al doilea diametrul obiectivului în milimetri) ținut în mână este un ajutor eficace pentru găsirea și observarea asterismelor și roiurilor deschise, precum și a galaxiilor și nebuloaselor (obscure și de emisie, cea mai mare parte) cele mai strălucitoare. Binoclurile pot să se dovedească plăcute pentru observarea unei conjuncții strânse sau a unei comete în trecere.

Se poate semnala existența unor modele mari de binocluri (cele mai multe de origine japoneză), instrumente alese de către vânătorii de comete; de altfel cu un asemenea tip de instrument astronomul amator japonez Yuji Hyakutake (1950-2002) a descoperit, în 1996, celebra cometă care îi poartă numele. Aceste binocluri grele și incomode, al căror obiectiv atinge uneori un diametru de 150 mm, pot reprezenta o investiție importantă și necesita folosirea unei monturi stabilizatoare.

Cei mai reputați fabricanți de binocluri astronomice sunt Leica, Zeiss, Swarovski sau Steiner.

Luneta / ocheanul
Chiar dacă este un instrument conceput mai degrabă pentru observația ornitologică, o lunetă / un ochean poate să se dovedească de un ajutor interesant pentru observarea astronomică. Cu o utilizare asemănătoare cu aceea a binoclului, în pofida pierderii vederii binoculare și a senzației de confort pe care îl procură acesta, lunetele / ocheanele pot primi oculare (adesea specifice) care permit varierea grosismentului și să prezinte un dispozitiv care diminuează riscurile de torticolis. Aceste instrumente trebuie montate pe un trepied pentru a putea fi utilizate în cele mai bune condiții de stabilitate și de confort.

Telescopul și luneta astronomică

Pentru numeroși astronomi amatori telescopul reprezintă adesea stadiul ultim al practicii astronomiei vizuale. Telescopul face posibilă, pe de o parte, creșterea mai mult a diametrului obiectivului decât instrumentele menționate mai sus, pe de altă parte - și, în anumite condiții - să nu se mai limiteze la observarea vizuală și să încerce obținerea de imagini (în lumină vizibilă, infraroșu sau ultraviolet), însă, în acest domeniu, lunetele astronomice apochromatice sunt (cu diametrul egal) mult mai adaptate, cu un spectru secundar inexistent, cu o transmitere mult mai bună a luminii și o stabilitate optică mai mare.

Cel mai derutant aspect, la prima folosire a acestor instrumente, rămâne inversiunea imaginii: utilizat ca atare un asemenea instrument va da o imagine inversată (rotație de 180°) a sursei. Cu un redresor al imaginii, aceasta suferă o inversare în oglindă: susul este sus, însă dreapta se află la stânga. În cadrul unei utilizări astronomice, sensul nu are decât mică importanță: pe cer noțiunile de sus și jos sunt relative; de obicei, această inversare nu este incomodantă.

Nu este vorba doar de mărimea pe care o pot atinge, ci și de diversitatea modelelor existente și de versatilitatea pe care o oferă telescoapelor printre cele mai populare instrumente ale astronomilor amatori. Nu numai alegerea instrumentelor este vastă, ci și cea a accesoriilor care le pot fi adăugate. Într-adevăr, normele americane au devenit standarde, iar acum putem monta adesea un accesoriu american sau chinez pe un telescop rusesc sau japonez - printre alte combinații.

Un telescop este de fapt un întreg care nu poate fi redus la doar un "tub optic": trebuie să fie însoțit de accesorii esențiale care, uneori, nu pot fi furnizate în momentul achiziției.Mai întâi de toate este necesară o montură: obiectivele cu grosismente susceptibile de a fi utilizate cu un telescop, precum și greutatea și volumul acestora exclud orice utilizare a telescopului ținut în brațe; unele monturi sunt echipate cu dispozitive care permit "mișcări lente" pentru reglarea manuală a poziției telescopului, altele sunt motorizate pentru a se asigura urmărirea ecuatorială (compensarea rotației terestre) și chiar pentru căutarea unui obiect, în mod automat (GoTo).  De asemenea, în contextul unei observații pur vizuale, astronomul amator va trebui să folosească oculare adaptate la  grosismentul obiectivului instrumentului său, la condițiile exterioare și, bineînțeles, la obiectul observat.

Unele accesorii îi permit să meargă mai departe:
 "căutătoarele" și "ochitoarele" : Ele permit găsirea obiectului dorit să fie observat. Un căutător este o mică lunetă cu câmp larg (mai multe grade) al cărei ocular este prevăzut cu un reticul. Un ochitor este un dispozitiv care desenează o miră virtuală pe cer cu ajutorul unei surse de lumină (de obicei un LED roșu) și a unei măști a cărei imagine este proiectată la infinit pe o oglindă plană transparentă prin care se privește (prin urmare nu are grosisment și nici nu întoarce imaginea, contrar căutătorului). Se renunță foarte rar la acest tip de accesoriu dat fiind câștigul de timp pe care îl aduce.
 De notat existența unui aparat echipat cu un GPS și captori de gravitație, denumit SkyScout de la firma specializată Celestron, care permite, printr-o simplă vizare, să se obțină informațiile despre un obiect ceresc ales, sau invers, să se aleagă în baza sa de date un obiect ceresc prin numele său și să se urmeze indicațiile geometrice pentru a-l centra în ocularul aparatului.

 Filtrele:  solare: ele permit să se observe petele solare și granulația fotosferei mulțumită unei transmisii luminoase foarte slabe (de ordinul a 0,001 %); ele se așează pe apertura telescopului / lunetei astronomice (și nu în vecinătatea focarului adică în vecinătatea ocularului) și pot lua forma unui film sau a unei plăci de sticlă tratată. lunare: ele permit atenuarea luminii uneori supărătoare a Lunii; ele pot fi polarizante și să scoată în evidență eterogenitățile din solul lunar. colorate, ele pot ameliora redarea unor detalii planetare. interferențiale, ele permit (între altele) fie să reducă — cu o eficacitate foarte relativă — efectele poluării luminoase (respingerea și mai ales a liniilor sodiului, banda "tăioasă" de ordinul a zece nanometri), fie să amelioreze în mod notabil contrastul nebuloaselor de emisie (planetare și difuze) selecționând liniile vizibile cele mai energetice (oxigen-III, hidrogen-beta sau cele două, banda care trece de ordinul a zece nanometri), fie observarea ("în afară" de filtrul solar obligatoriu) a protuberanțelor solare (hidrogen-alpha, banda de trecere de ordinul unui ångström); în toate cazurile este vorba de îmbunătățirea raportului semnal/zgomot; dificultatea realizării fiind cu atât mai mare cu cât banda de trecere este mai strâmtă, aceste filtre sunt foarte costisitoare (grosso modo de la 10 la 150 €/cm2).

Obținerea de imagini
O altă practică extrem de obișnuită a astronomiei de amatori este producerea de imagini ale cerului. Se poate practica în grade diferite, bugetele variază cu un factor de 100 în funcție de aria de observație și de rezultatele așteptate.

Exercițiul constă în combinarea unui obiectiv cu un senzor:
 Obiectivul este elementul optic care va proiecta cerul pe o suprafață focală trecând prin focarul acestui obiectiv. În practică, acest obiectiv este un obiectiv de aparat fotografic, de cameră astrografică (Schmidt, Buchroeder-Houghton...) sau mai în general de telescop (refractor, reflector sau catadioptric). Distanța focală a obiectivului condiționează mărimea imaginii: cu cât distanța focală este mai mare cu atât imaginea este mai mare - și, prin urmare, câmpul este mai mic pentru o aceeași arie la nivelul suprafeței focale.

 Senzorul este elementul care transformă semnalul luminos într-un semnal chimic sau electric și care se va traduce prin impresiunea unei imagini fixe pe un suport (tangibil sau electronic). Este așezat într-un mod să coincidă cu suprafața focală a obiectivului cu scopul garantării punerii la punct – se vorbește atunci despre obținerea unei imagini în focar. Pelicula fotografică a fost până în a doua jumătate a secolului al XX-lea singurul mijloc de fixare a imaginii; de atunci, suporturile digitale au invadat piața și deși există încă filme astrofotografice pe bază de argint, viitorul este al senzorilor optoelectronici (CCD sau CMOS).

În unele cazuri se poate efectua o proiecție prin mijlocirea unui ocular sau chiar a unui montaj afocal, tehnici mai complexe și mai puțin uzitate decât obținerea de imagini "în focar".

Procedeul pe bază de argint
Astrofotografia pe bază de argint a intrat din anii 1990 într-un cerc vicios, care tinde să-i accelereze disparițiaː marele public fiind sedus de atuurile fotografiei digitale, fabricanții de filme fotografice — adesea aceiași cu fabricații de senzori electronici — au avut tendința de a-și axa producția pe aceste noi dispozitive, ceea ce a făcut ca posibilitățile de alegerea a filmelor fotografice să se restrângă accentuând, cu atât mai mult, dezangajarea publicului de la procedeele pe bază de argint.

Filmele tehnice, cum este celebrul Kodak Technical Pan 2415, au fost, după hipersensibilizare, uneltele alese ale astrofotografilor. Ca și filmele color sensibile la roșu (roșu ca abundenta linie hidrogen-alpha din nebuloase), aceste filme au dispărut în totalitate de pe piață, cu excepția câtorva modele folosite pentru diapozitive,

Astrofotografia pe bază de argint poate totuși să dea rezultate plăcute pe marile câmpuri de stele, îndeosebi (constelații), folosind timpul de poză de ordinul a zeci de minute cu un obiectiv standard, în paralel cu un instrument de ghidaj. Mai simplu chiar: traseele stelelor (posibil circumpolare) nu necesită monitorizare. Acestea fiind spuse, fotografia pe bază de argint "în focar" a fost întotdeauna o tehnică cu atât mai delicată cu cât focala obiectivului este mai lungă, și acest lucru din motive de precizie a monitorizării ecuatoriale.

Fotografia de câmp larg, cu cameră Schmit, tehnică eficace, însă costisitoare, nu este posibilă decât cu filme fotografice întrucât doar acestea pot fi capabile să se potrivească cu suprafața focală care are în acest caz forma unei calote sferice (filmul este întins prin elasticitate pe un suport care se potrivește cu suprafața focală).

Cameră CCD
Calea regală pentru obținerea de imagini ale cerului profund rămâne tehnologia CCD (abreviere a sintagmei din ), care oferă o sensibilitate excepțională și beneficiază de avansurile tehnologice cele mai recente. La începuturile sale foarte costisitoare și exigentă, această tehnică a avut tendința să se răspândească mulțumită îndeosebi tarifelor scăzute și apariției autoghidajului care permite automatizarea monitorizării monturii instrumentului. Doar tehnicile de obținere și de tratare a imaginilor nu sunt de primă simplitate și necesită anumite cunoștințe.

Cu această tehnologie au fost produse cele mai frumoase imagini ale nebuloaselor, roiurilor sau galaxiilor. Amatorii cei mai dotați au tot timpul propriul lor observator care adăpostește un echipament costisitor, acest observator fiind situat în fundul grădinii lor ori pierdut, la mii de kilometri, într-un sit ales. Se întâmplă totuși ca excelenți astrofotografi să rămână nomazi cu material relativ simplu, însă utilizat într-un mod optim.

Cameră web
Anii 1990 au văzut apariția primelor camere web, aceste mici camere de videoconferință informatică. Astronomii amatori au avut ideea de a le plasa în focarul telescopului lor, fiind precauți să le scoată lentila care făcea oficiul de obiectiv.

Utilizate ca atare, aceste camere web devenite astrocamere, permit să se înregistreze mici secvențe video ale Lunii și ale planetelorː capacitățile de calcul ale computerelor personale fac posibilă aplicarea acestor secvențe de imagini unor tehnici performante de tratare a imaginilor (înregistrare, compoziție...) care vor permite ameliorarea foarte netă a raportul semnal/zgomot în raport cu o imagine brută, chiar fără o monitorizare precisă a astrului. La începutul acestui secol al XXI-lea camera web este în același timp mai puțin costisitoare și una dintre cele mai eficace pentru producerea unor imagini frumoase ale Lunii, ale planetelor Marte, Jupiter sau Saturn.

Chiar dacă talia redusă și sensibilitatea limitată a pixelilor senzorului nu predispune camerele web la o activitate în cerul profund, unii amatori au reușit să modifice aceste camere cu scopul de a le face apte la expuneri lungi de poză. Chiar dacă rezultatul este destul de departe de ceea ce se poate obține cu tehnologia CCD (chiar dacă ar fi doar zgomotul termic dificil de stăpânit), costul puțin ridicat al acestei soluții permite cel puțin  să guste fără prea multe riscuri din plăcerile (și dificultățile) obținerii de imagini ale unor nebuloase, roiuri și galaxii.

Aparat de fotografiat digital
A trebuit să se aștepte câțiva ani între apariția primelor aparate de fotografiat digitale și a modelelor de tip reflex care permit fotografia în focarul obiectivului utilizat. Rezultatele obținute cu dispozitive ale căror obiective nu pot fi detașate de carcasă sunt deseori mediocre, chiar proaste, având în vedere tehnici de obținere mai puțin naturale (de exemplu proiecția în ocular).
Totuși, când se utilizează material de calitate, pot fi realizate clișee superbe, îndeosebi cu unele APN compacte așezate afocal, în spatele unui telescop. Imaginile obținute cu ajutorul carcaselor reflex sunt, în revanșă, mult mai încurajatoare: fotografia cu câmp larg în focar redevine posibilă, ca și cu aparatele bazate pe argint, de altădată — cu avantajele suplimentare ale fotografiei digitale (număr mare de fotografii, telecomandă etc.).

Această tehnică prezintă avantajul de a fi mai puțin costisitoare decât CCD și mai cu seamă mai autonomă: nu e nevoie de niciun calculator portabil la fața locului. Pe de altă parte, zgomotul termic nu este întotdeauna bine controlat într-un aparat fotografic ca într-o adevărată cameră CCD, fapt ce limitează sever timpul de poză.

Desenul

La jumătatea drumului dintre observația pură și dură, pe de o parte, și obținerea de imagini, pe de altă parte, există o tehnică străveche, dar care a știut să-și păstreze un oarecare număr de adepți. Într-adevăr, desenul astronomic prezintă ce e mai bun dintre cele două lumi: simplitatea primei și tușa artistică (sau utilitară) a celei de a doua.

Această tehnică permite, de asemenea, amatorilor să-și dezvolte simțul observării, deoarece trebuie să transcrie pe hârtie toate detaliile aflate în ocular. Cel care nu desenează va avea mai degrabă tendința de a "observa în zbor" obiectele respective.

Spectroscopia
Putând să fie practicată atât vizual cât și în fotografie, spectroscopia este o modalitate de a observa cerul într-o lumină diferită, mai aproape de studiul chimiei stelare decât de o observare dezinteresată de orice interpretare astrofizică, cum s-ar face în cadrul observațiilor tradiționale.

Această tehnică rezidă în descompunerea spectrului vizibil al unui obiect (stea, planetă sau nebuloasă de emisie) cu ajutorul unei rețele de difracție sau a unei prisme și în observarea sau fotografierea liniilor de absorbție cu scopul de a le identifica a posteriori și deci a deduce compoziția chimică a corpului observat.

În prezent, mai multe programe există pentru înțelegerea și studierea cerului, îndeosebi stelele Be, stelele simbiotice și cataclismice.

Radioastronomia
Deși este fațeta cea mai ușor de înțeles, Universul observabil nu emite exclusiv lumină vizibilă. Domeniul accesibil prin camerele CCD este abia mai întins decât cel al ochiului uman, adică redus la o porțiune extrem de redusă a spectrului electromagnetic, motiv pentru care a fost creat un senzor adaptat fiecărui domeniu al spectrului.

Din nefericire, tehnologiile necesare observării razelor X și gamma sunt astăzi inaccesibile astronomului amator. Cât despre undele radio, în revanșă, tehnologia este deja omniprezentă, deoarece permite gospodăriilor izolate să primească date prin satelit. Astfel, în radioastronomie, o antenă parabolică asociată unui vu-metru permite să se observe un flux pe care niciunul din cele cinci simțuri ale noastre n-ar putea să le obțină fără această conversie de semnal. În acest fel se pot observa radiosursele cele mai puternice: Soarele, Jupiter, bulbul galactic, câteva galaxii eliptice gigante...

Profilurile astronomilor amatori
Astronomii amatori își pot practica activitatea la niveluri diferite potrivit afinităților, gradului de implicare precum și timpului disponibil. Ar fi desigur iluzoriu și simplist să vrei să clasezi un amator în cutare sau cutare categorie, pot fi totuși distinse patru psihologii diferite deși acestea pot coexista la un anume amator.

Observatorii de duminică
Această tendință se caracterizează prin prezența neperturbatoare a astronomiei în viața amatorului. Ea nu influențează suficient programul  acestuia pentru a-i perturba ritmul vieții diurne, iar astronomul amator nu face observații decât în mod excepțional după miezul nopții.

Practica astronomiei este, prin urmare, pentru Observatorul de duminică, un real loisir neconstrângător, care nu necesită o planificare deosebită. Ocazional, el citește presa de vulgarizare (Ciel & Espace, lucrări ale lui Hubert Reeves etc.)

Esteții
După apariția unor imagini spectaculoase, așa cum sunt cele produse de Telescopul spațial Hubble, numeroși astronomi amatori doresc să regăsească — într-o anumită măsură — aceste senzații cu propriile lor mijloace. Să obții asemenea senzații în observare vizuală necesită folosirea unor telescoape cu diametru mare. Un bun desenator va putea să aștearnă pe hârtie splendorile observate prin ocular.

Calea regală rămâne obținerea de imagini colorate și uneori spectaculoase ale unor planete, nebuloase și ale altor galaxii. Practica astronomiei poate, prin urmare, în acest ultim caz, să devină pe de-a-ntregul o artă și să necesite stăpânirea unor tehnici uneori dificil de aplicat și a căror stăpânire se dobândește puțin câte puțin.

"Extremiștii"
Complementar estetului, amatorul "extremist" se atașează mai mult de valoarea fizică  a obiectului observat decât de aspectul său vizual. Astronomul care se recunoaște în acest raport de dependență face parte, cu siguranță, din cei mai conștienți de caracterul grandios al obiectelor pe care le observă: el nu va ezita să parcurgă sute de kilometri pentru a găsi condițiile care-i vor permite, de exemplu, să observe câteva roiuri de galaxii aflate la distanțe de peste o sută de milioane de ani-lumină, chiar dacă galaxiile din roi nu apar decât sub forma unor mici pete flu.

Ca estetul, "extremistul" va putea utiliza tehnicile de obținere a imaginilor sau desenul pentru a-și consemna observațiile chiar dacă suportul scris rămâne cel mai răspândit (sub forma unor dări de seamă); de sigur, cercetarea estetică va trece, în mod necesar, pe al doilea plan — în profitul calității și/sau al originalității informației. Literatura-tip a "extremistului" este, desigur, Ciel Extrême.

Semiprofesioniștii
Această categorie este un pic deosebită întrucât nu satisface prima diferență dintre amator și profesionist: semiprofesionistul nu-și efectuează observațiile decât în perspectiva unei descoperiri sau a unei măsurători susceptibile să intereseze știința, chiar dacă nu așteaptă nicio răsplată pentru aceasta, dacă nu, poate notorietatea. Vânătorii de asteroizi, de comete sau de supernove se recunosc în această stare de spirit. Îi regăsim aici și pe amatorii care gustă statistica științifică, îndeosebi măsurarea variațiilor strălucirii stelelor variabile, poziției componentelor stelelor multiple, femus etc. Destul de adesea de altfel, profesioniștii fac apel la amatori când mijloacele tehnice, bugetul alocat sau, pur și simplu, timpul consacrat cercetărilor nu le permit să efectueze programele de observație cum și le-ar fi dorit.

Astronomul semiprofesionist poate avea, în materie, o cultură științifică apropiată de aceea a profesioniștilor. Are posibilitatea prin intermediul lucrărilor utilizate pentru formarea acestora (colecțiile Savoirs Actuels editate de CNRS-Éditions/EDP-Sciences și Astronomy and Astrophysics Library editate de Springer), să adopte o pregătire de bază prin lectura unor reviste destinate acelorași oameni de știință, cum sunt:
 Astronomy and Astrophysics în Europa,
 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society în Marea Britanie,
 Astrophysical Journal și Astronomical Journal în Statele Unite ale Americii.

Nu este rar ca același amator să fie un fost student în materie. Stăpânirea informaticii și englezei sunt, la acest nivel, două domenii importante cărora li se adaugă, dacă se dorește abordarea și înțelegerea părții teoretice a astronomiei, matematicile.

Astronomi amatori celebri
Este totuși dificil să se tranșeze între profesionist și amator când se evocă unele personaje istorice. De exemplu Clyde Tombaugh (1906-1997) a fost un amator pasionat înainte de a fi fost recrutat la Observatorul Lowell, unde a făcut descoperirea lui Pluto. Trebuie să-l socotim la profesioniști pe un André Couder (1897-1979) ?

În continuare, nu se prezintă decât câțiva astronomi care nu au avut o carieră profesionistă ca atare.

 Johann Bayer (1572-1625): a creat primul catalog de stele veritabil, după constelație, utilizat frecvent și astăzi, precum și primul atlas complet al bolții cerești: Uranometria.
 John Herschel (1792-1871): fiul lui de William Herschel, a descoperit mii de stele duble și a creat numeroase instrumente.
 William Lassell (1799-1880): a descoperit numeroși sateliți cu ajutorul unor instrumente concepute de el.
 William Parsons, al treilea conte de Rosse (1800-1867): a construit un telescop imens pentru epoca sa, care i-a permis să descopere structura spirală a unor galaxii.
 Camille Flammarion (1842-1925): este autorul lucrării Astronomie populaire și al altor câtorva lucrări despre Sistemul Solar.
 Percival Lowell (1855-1916): a fost apărătorul ardent al canalelor marțiene și fondatorul observatorului care-i poartă numele (și unde a fost descoperit Pluto).
 John Dobson (1915-2014): a inventat un concept de telescop manual de concepție rudimentară, dar care a oferit construirea posibilă pentru toți a unui telescop.
 Pierre Bourge (1921-2013): a inventat un concept de telescop capabil să asigure o urmărire ecuatorială cu cheltuieli mici.
 Sir Patrick Moore (1923-2012): autor a zeci de lucrări; a prezentat emisiunea de televiziune The Sky at Night pe canalul britanic de televiziune BBC.
 Yuji Hyakutake (1950-2002): a descoperit una dintre cometele cele mai spectaculoase din secolul al XX-lea.
 Donald Machholz (născut în 1952): este autorul unor numeroase lucrări pentru amatori și rămâne unul dintre descoperitorii de comete cei mai prolifici din generația sa.
 Alan Hale  (născut în 1958) și Thomas Bopp (născut în 1949): au descoperit cometa care le poartă numele, una dintre cele mai spectaculoase din secolul al XX-lea.
 Takao Kobayashi (născut în 1961): a descoperit numeroși asterozi și câteva comete.
 Jean Meeus a popularizat calculul astronomic cu un calculator științific.
 Victor Buso (născut în 1953): a putut observa, în mod accidental, o supernovă în timp ce-și regla telescopul în direcția galaxiei NGC 613.
 Claudine Rinner (născută în 1965): a descoperit 3 comete și 159 de asteroizi numerotați.
 Zouina Mehdi (născut în 1991): de profesie infirmier, a putut observa pentru prima oară o gaură neagră supermasivă situată în constelația Săgetătorul.

Documentație și unelte

Periodice
Astronomul amator, grijuliu să se informeze, dispune de un anumit număr de reviste periodice. Doritorii vor găsi mai jos o listă cu cele mai semnificative. Sunt incluse periodicele științifice de care unii amatori (îndeosebi semiprofesioniștii) sunt avizi.

 Amateur Astronomy (): amatori
 Astronomia (): generalistă
 Astronomia (): generalistă
 Astronomical Journal: Astronomical Journal  (): științifică
 Astronomicheskii Zhurnal (): științifică
 Astronomie Heute (): generalistă cu tendință amatori
 Astronomie Magazine (): generalistă tendință amatori
 Astronomie-Québec  ( Québec): generalistă cu tendință amatori (electronică și gratuită)
 Astronomie + Raumfahrt  (): generalistă cu tendință științifică
 Astronomy & Astrophysics  (): științifică
 Astronomy & Space (): generalistă cu tendință amatori
 Astronomy Magazine (): generalistă
 Astronomy Now (): generalistă
 Astrophysical Journal  (): științifică
 Astrosurf Magazine (): amatori
 Ciel & Espace (): generalistă
 Ciel Extrême (): amatori (electronică și gratuit)
 Der Sternenbote  (): generalistă cu tendință amatori
 Gekkan Tenmon (): amatori
 Interactive Astronomy (: amatori
 Interstellarum (): amatori
 Journal of the British Astronomical Association (): generalistă cu tendință amatori
 L'Astronomie  (): generalistă
 Le Magazine de l'Observatoire de Paris  (): generalistă cu tendință științifică
 L'Observateur ( Québec): amatori (electronică și gratuită, nu mai este publicată din 2011)
 Mercury Magazine  (): generalistă
 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society  (): științifică
 SkyNews  (): generalistă
 Sky & Telescope (): generalistă cu tendință amatori
 Skywatcher (): amatori
 Sterne und Weltraum  (): generalistă
 Tenmon Guide (): amatori
 The Astronomer (): amatori
 The Observatory  (): științifică.

Ghiduri
 Engleză
 Robert Burnham Jr., Burnham's Celestial handbook : An Observer's Guide to the Universe Beyond the Solar System, Dover Publications, 1978 : trei volume cu idei de observare grupate după constelație. Doar în engleză.
 George R. Kepple & Glen W. Sanner, The Night Sky Observer's Guide, Willmann-Bell, 1998: două volume care prezintă numeroase obiecte de cer profund de descoperit, după constelație și după anotimp. Doar în engleză.
  D. Machholz, Ghidul observatorului Messier, 2002

 Franceză
 Guillaume Cannat, Le Guide du Ciel, AMDS/Nathan: prezentare aprofundată a evenimentelor astronomice ale anului, clasate în ordine cronologică.
 Jean-Raphaël Gilis, J'observe le ciel profond avec une lunette de 60 mm ou un télescope de 115 mm, Broquet, 2000: un ghid ilustrat pentru a începe observarea vizuală a cerului profund.
 Ian Ridpath & Wil Tirion, L'observation du ciel à l'œil nu, aux jumelles ou au télescope, Broquet, coll. Alpha, 2000: permite familiarizarea cu cerul.
 André Van der Elst, Guide du matériel d'observation de l'astronome, Vuibert, 2004, 159 pages; ISBN 2-7117-5399-9

 Germană
 Mark Emmerich, Sven Melchert: Alles über Astronomie, Kosmos-Verlag 2016, ISBN 978-3-440-15622-3
 Storm Dunlop: Astronomie für Einsteiger, Kosmos-Verlag, ISBN 3-440-05715-1
 Arnold Hanslmeier: Den Nachthimmel erleben : Sonne, Mond und Sterne – Praktische Astronomie zum Anfassen. Springer. Berlin 2015, ISBN 978-3-662-46031-3.

 Română
 Matei Alexescu, Cerul, o carte pentru toți, Editura Albatros, București 1974
 Marieta Nicolau-Plămădeală, Astronomia de la A la Z: ghid de astronomie, Editura Junior, București 1999 ISBN 9739209432
 Martin Rees, Universul, ghid vizual complet, coordonator [...], Traducere din limba engleză de Ana-Maria Negrilă-Chisega, Liana Stan, Enciclopedia RAO 2008, București, 512 de pagini. ISBN 978-973-717-319-5
 Marcel Jinca, Astronomie practică și teoretică - de la amator la expert, Bumbești-Jiu, 2012, 220 de pagini + un CD cu softuri astronomice și planșe A4 cu diverse șabloane necesare în observațiile astronomice. "Cartea îmbină problemele de astronomie practică cu astronomia de observație. Poate fi un bun ghid pentru astronomul amator. Se adresează deopotrivă celor de nivel mediu, dar și începătorilor."
 Marcel Jinca, Aurelia Idita, Stele și constelații. Ghid pentru observarea stelelor și a corpurilor de cer profund, Bumbești-Jiu, 2014, 216 pagini + Atlas stelar + CD; ISBN 978-973-0-16848-8
 Marcel Jinca, Aurelia Idita, Astronomie, Manual pentru amatori, Bumbești-Jiu, 2017, 288 de pagini ISBN 978-973-0-25203-3
 Marcel Jinca, Aurelia Idita, Efemeride astronomice (apare în fiecare an, fiind editată de Societatea Astronomică Română de Meteori)
 Valentin Grigore, Dan Mitruț, Meteorii, călători grăbiți pe bolta cerului. Ghid practic pentru observarea meteorilor, SARM, Editura SFINX Târgoviște, 2000
 Klaus M. Schittenhelm, Stele și constelații pe înțelesul tuturor, 96 de pagini, Editura Casa, 2017 ISBN 9786067870343: "O carte despre cum să recunoașteți cu ușurință cele mai importante 25 de constelații".
 Mirel Bîrlan, Adrian Șonka, Introducere în lumea asteroizilor, Editura Zorio, Bucuresți, 2018, ISBN 9786068759234
 Adrian Șonka, Ghidul micului astronom prin Univers, Editura Nemi, București, 2018. "[...] cea mai așteptată carte de astronomie pentru copii și restul lumii".
 Adrian Șonka, O plimbare prin Univers. Carte de relaxare astronomică, Orion (imprint al Grupului editorial Nemira), București, 2021, 400 de pagini, ISBN 978-606-43-1061-3. "Tot ce trebuie să știi despre cosmos, într-un stil amuzant și prietenos".
 Victor Anestin, Cum să înveți stelele - Cu 27 de hărți cerești în text, Ediția a III-a comentată, revizuită și adăugită de Mircea Pteancu și Dan-George Uza, Editura Astromix, Cluj-Napoca 2021, 252 de pagini, ISBN 978-606-95123-1-9

Software gratuit
 Stellarium: "[...] este o aplicație software gratuită, disponibilă pentru Linux, Windows și Mac OS X a cărui scop este reprezentarea corpurilor cerești în interiorul unui planetarium virtual. Cu Stellarium, este posibil să fie observate corpuri cerești ce nu pot fi observate cu ochiul liber, binocluri sau telescoape de dimensiuni."

Atlase
 Aladin (CDS) este un atlas ceresc, unealtă software, serviciu al Centre de données astronomiques de Strasbourg.
 Engleză
 David Herald & Peter Bobroff, Herald-Bobroff Astroatlas, HB2000 Publications, Canberra, 1994: atlas de format mare cu 214 hărți cu șase niveluri diferite de zoom (ultimele trei doar pentru regiunile dens populate) și o tipografie elaborată (necesită o utilizare frecventă pentru a fi în măsură să treci de legendă). Stele până la magnitudinea 9,0 (14 în unele cazuri). Mai puțin adaptat unei folosiri pe teren. Doar în engleză.
 Roger W. Sinnott & Michael A. C. Perryman, Millennium Star Atlas, Sky Publishing Corp., 2006 : atlas de 1 548 hărți repartizate în trei volume; stele până la magnitudinea 11. Doar în engleză.
 Wil Tirion & Roger W. Sinnott, Sky Atlas 2000,0, 2nd ed., Cambridge University Press, 1998: atlas de format mare de 26 de hărți, stele până la magnitudinea 8,5. (Echivalent al precedentului atlas pentru observatorii experimentați; aceeași tipografie, dar hărți mai complete, plastifiate, și legătură spiralată ușurând folosirea pe teren). Doar în engleză.
 Wil Tirion, Atlas du ciel 2000,0 Cambridge, 2e éd., Broquet, Ottawa, 1999: mică introducere a cerului, 20 de hărți (stele până la magnitudinea 6,5, roiurile, nebuloasele și galaxiile cele mai strălucitoare, câteva stele duble). Ușor de utilizat pe teren, chiar dacă legătura nu o face prea practică.
 Wil Tirion, Barry Rappaport, Will Remaklus, Murray Cragin & Emil Bonanno, Uranometria 2000,0, 2nd ed., Willmann-Bell, 2001: atlas în trei volume (emisfera nordică, emisfera sudică și index), stele până la magnitudinea 9,75. Permite pregătirea unor observații precise. Puțin adaptat unei folosiri pe teren (hârtie obișnuită). Doar în engleză.
  - Atlas ceresc descărcabil liber în format PDF. În engleză.

 Franceză
 :fr:Carte du ciel mobile
 Michael Feiler, Stephan Schurig, Planisphère, Cherche-étoiles, Carte du Ciel orientable, Drehbare Himmelskarte, 2007 - Poziția stelelor în fiecare moment; Ediția a doua e publicată de către www.oculum.de. Cele câteva indicații pe hartă sunt în germană, dar pot fi interpretate cu ușurință.
 Maurice Provencher, Cherche-étoiles Alpha 2000, Broquet ISBN 9782890004610 : hărți ale cerului (planisfere) pentru reperarea cu ochiul liber. Magnitudine stelară limitată, cuprinsă între 4 și 5.

 Germană
 Joachim Herrmann: dtv-Atlas Astronomie, 15. Auflage, 2005, dtv, ISBN 3-423-03267-7

Premii pentru recunoașterea meritelor astronomilor amatori
 Amateur Achievement Award of Astronomical Society of the Pacific
 Chambliss Amateur Achievement Award

Note

Bibliografie
 Academia Română, Institutul de Lingvistică "Iorgu Iordan - Al. Rosetti", Dicționarul ortografic, ortoepic și morfologic al limbii române, Ediția a II-a revăzută și adăugită, Univers Enciclopedic, București, 2005, 2007, ISBN 973-637-087-x sau ed. Univers Enciclopedic Gold, București, 2010, ISBN 978-606-8162-08-9.
 Academia Română, Institutul de Lingvistică "Iorgu Iordan - Alexandru Rosetti", Dicționarul ortografic, ortoepic și morfologic al limbii române, Ediția a III-a revăzută și adăugită, Coordonatoare: Ioana Vintilă-Rădulescu, București, Editura Univers Enciclopedic Gold, 2021. ISBN 978-606-704-935-0.

Lecturi suplimentare
 Camille Flammarion, Astronomie Populaire, description générale du ciel (1880, couronnée par le prix Montyon de l'Académie française)

Legături externe

 Amateur Astronomy Magazine
 Le Guide du Ciel
Asociatia Astronomica Sirius

Vezi și
 Astrofotografie
 Astronomie
 Astrorama
 Catalogul Caldwell O listă de obiecte astronomice pentru observare de către astronomii amatori întocmită de Sir Patrick Caldwell-Moore.
 Catalogul Messier Un set de obiecte astronomice catalogate de astronomul francez Charles Messier în 1771, care este încă folosit de mulți amatori ca listă de observare.
 Construirea unui telescop de amator
 Observarea cerului
 Obiect astronomic
 Poluare luminoasă
 Radioastronomie de amator

Astronomie
Hobby
Recreații în natură

Astronomie de amatori


was a town located in Soo District, Kagoshima Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 20,106 and the density of 155.75 persons per km². The total area was 129.09 km².

On July 1, 2005, Sueyoshi, along with the towns of Ōsumi and Takarabe (all from Soo District), was merged to create the city of Soo and no longer exists as an independent municipality.

References
 Japanese Wikipedia article on Soo District

External links
 Official website of Soo

Dissolved municipalities of Kagoshima Prefecture

Sueyoshi, Kagoshima


أقيمت الانتخابات الرابعة لمجلس الأمة الكويتي في عام 1975، وقد وزعت المناطق على عشرة دوائر، ويفوز أول خمسة مرشحين بالمقعد النيابي.

توزيع الدوائر

الدائرة الأولى
 منطقة شرق
 منطقة الدسمة
 منطقة الصوابر
 منطقة بنيد القار
 منطقة المطبة
 منطقة البلوش

الدائرة الثانية
 منطقة القبلة
 منطقة المرقاب
 منطقة الصالحية

الدائرة الثالثة
 منطقة الشويخ
 منطقة الصليبيخات
 منطقة الجهراء
 منطقة البر
 مدينة العمال

الدائرة الرابعة
 منطقة الشامية
 منطقة الروضة
 منطقة الفروانية
 منطقة جليب الشيوخ
 منطقة العضيلية

الدائرة الخامسة
 منطقة كيفان
 منطقة الخالدية
 منطقة أبرق خيطان
 منطقة السرة

الدائرة السادسة
 منطقة القادسية
 منطقة المنصورية
 منطقة الفيحاء
 منطقة الحديقة

الدائرة السابعة
 منطقة الدسمة
 منطقة الدعية
 جزيرة فيلكا وسائر الجزر

الدائرة الثامنة
 منطقة حولي
 منطقة النقرة
 منطقة الجابرية
 منطقة العديلية

الدائرة التاسعة
 منطقة السالمية
 منطقة الرميثية
 منطقة البدع
 منطقة الراس
 منطقة الشعب

الدائرة العاشرة
 مدينة الأحمدي
 منطقة المقوع
 منطقة واره
 منطقة الصبيحية
 منطقة جعيدان
 منطقة برقان
 منطقة الفحيحيل
 منطقة الشعيبة
 منطقة أبو حليفة
 منطقة المنقف
 منطقة الفنطاس
 منطقة الفنيطيس

الفائزون حسب الدوائر

الدائرة الأولى
 حبيب جوهر حيات
 إبراهيم علي خريبط
 عيسى عبد الله بهمن
 إسماعيل علي دشتي
 خالد خلف التيلجي

الدائرة الثانية
 سالم خالد المرزوق
 أحمد عبد العزيز السعدون
 جاسم عبد العزيز القطامي
 جاسم الخرافي
 جاسم حمد الصقر

الدائرة الثالثة
 فلاح مبارك الحجرف
 خالد صالح الغنيم
 عبد الله فهد اللافي
 يوسف مجيم العنزي
 محمد ضيف الله القحص

الدائرة الرابعة
 ناصر الجعمي
 فيصل بندر الدويش
 خالد المعصب
 عباس حبيب المسيلم
 يوسف خالد المطيري

الدائرة الخامسة
 ناصر العصيمي
 عبد الرزاق عبد الحميد الصانع
 بدر ناصر الجبري
 خالد مسعود الفهيد
 خلف هضيبان العتيبي

الدائرة السادسة
 عبد الرحمن العوضي
 عبد الله محمد النيباري
 محمد حبيب حسن بدر
 محمد أحمد الرشيد
 راشد عبد الله الفرحان

الدائرة السابعة
 عبد المطلب عبد الحسين الكاظمي
 جاسم محمد القطان
 حسين مكي جمعة
 حسين محمد معرفي
 عبد الله يعقوب الوزان

الدائرة الثامنة
 جاسر الجاسر
 عبد العزيز فهد المساعيد
 أحمد محمد الخطيب
 علي عبد الله الحبشي
 سامي أحمد المنيس

الدائرة التاسعة
 سالم عبد الله الحماد
 جمعان محمد الحريتي
 راشد الجويسري
 مرضي عبد الله الأذينة
 محمد وسمي السديران

الدائرة العاشرة
 خالد العجران
 سلطان سلمان العجمي
 سعد بن طامي
 هادي الحويلة
 مريخان صقر العجمي

مصادر
 توزيع الدوائر
 الفائزون في الانتخابات

الكويت في 1975
الانتخابات في الكويت
انتخابات آسيا في 1975
انتخابات غير حزبية
مجلس الأمة الكويتي

انتخابات مجلس الأمة الكويتي 1975


Hicela (Joscella, Icella) Orseolo je bila hrvatska kraljica, supruga hrvatskog kralja Stjepana I. Kći mletačkog dužda Petra II. Orseola i Marije, unuka Petra I. i Felicite Malipiero (ili Badoer).

Brak je dogovoren u Trogiru koji je došao pod mletačku vlast. Mletački se dužd Petar II. Orseolo susreo s hrvatskim kraljem Svetoslavom Suronjom.

Zna se za Hicelina brata Ivana, Otona, Orsa, Vitelea, Enrica i sestru Felicitu i još dvije sestre kojima se ne zna imena.

Izvori

Hrvatska za narodnih vladara
Hrvatske kraljice
Trpimirovići

Hicela Orseolo


An Courtoisina assimilis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Ernst Gottlieb von Steudel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Maquet. An Courtoisina assimilis in nahilalakip ha genus nga Courtoisina, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Courtoisina

Courtoisina assimilis


Aboubacar Koly Kourouma, né le  à Nzérékoré en Guinée, est un juriste d'affaires et homme politique guinéen.

Il est depuis  membre du Conseil national de la transition.

Biographie et études

Origines
Aboubacar Koly Kourouma, né le  à Nzérékoré au sud de la Guinée, est le fils de Sekou Amadou Tidiane Koly Kourouma, ancien administrateur de la société Friguiya, et de Seny Kolikoro Loua, ainsi que le petit-fils de Elhadj Koly Kourouma, dernier chef de canton de Sonkölè, ancien commandant de cercle de Forécariah et premier gouverneur de la ville de Kérouané.

Études
Aboubacar Koly Kourouma a fait ses études primaires à Nzérékoré où il décroche son certificat d'études primaires (CEP) en 2009 à l'école primaire Sainte-Marie de Nzérékoré. En 2013, il obtient son brevet d'études du premier cycle au collège Ramatoulaye Keita de Nzérékoré où il continue jusqu'à l'obtention de son attestation de niveau terminal en sciences sociales. Après l'obtention du baccalauréat, il vient à Conakry pour les études supérieures à l'université Amadou Dieng où il décroche en 2019 un diplôme de master en droit des affaires.

Parcours politique
Le , Aboubacar Koly Kourouma est nommé par décret membre du Conseil national de la transition en tant que représentant du parti politique GRUP.

Notes et références

Voir aussi
 Conseil national de la transition (Guinée, 2021)

Membre du Conseil national de transition guinéen de 2021
Naissance à Nzérékoré
Naissance en juillet 1994

Aboubacar Koly Kourouma


Cognin ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Savoie in der Region Auvergne-Rhône-Alpes. Sie gehört zum Arrondissement Chambéry und zum Kanton Chambéry-3. Die Bewohner werden Cognerauds und Cogneraudes genannt.

Die Gemeinde erhielt 2022 die Auszeichnung "Zwei Blumen", die vom Conseil national des villes et villages fleuris (CNVVF) im Rahmen des jährlichen Wettbewerbs der blumengeschmückten Städte und Dörfer verliehen wird.

Geographie

Lage
Cognin ist ein Vorort der Stadt Chambéry und liegt etwa 40 Kilometer nördlich von Grenoble, etwa 80 Kilometer südöstlich von Lyon und etwa 20 Kilometer südlich von Annecy. Das Ortszentrum liegt auf  im Tal der Hyère. Die Nachbargemeinden sind im Norden wie im Osten Chambéry, im Südosten Jacob-Bellecombette, im Süden Saint-Cassin und Montagnole, im Südwesten Vimines und im Westen Saint-Sulpice.

Topographie
Cognin liegt zwischen den beiden Gebirgen Jura und Alpen am Übergang von der Chaîne de l'Épine, der südlichsten Antiklinalen des Jura, in das voralpine Kalksteinmassiv der Chartreuse. Der untere Teil von Cognin reicht bis weit in die Schwemmlandebene von Chambéry hinein und bildet mit der Stadt eine lückenlose Bebauung. Die südlichen und westlichen Teile des  km² großen Gemeindegebietes erreichen die sanft ansteigenden Gebirgsausläufer der Chartreuse und sind vorwiegend landwirtschaftlich geprägt. Das Gemeindegebiet liegt teilweise im Regionalen Naturpark Chartreuse.

Geschichte
Funde von Überresten einer gallo-römischen Villa bei Bauarbeiten im Zentrum von Cognin in den 1970er Jahren belegten eine frühe Besiedelung auf dem Gebiet der heutigen Gemeinde.

Im Hochmittelalter wird der Ort erstmals namentlich erwähnt als Choninum und Cohonnium (um 1100), später dann als Cognis (1232). Im Mittelalter bildete Cognin eine kleine Herrschaft, die erst zum Herrschaftssitz Montfort, danach von 1563 bis 1707 zur Baronnie Montfort auf dem Gebiet der heutigen Gemeinde Saint-Sulpice gehörte. Im 15. und 16. Jahrhundert war die Gemeinde dem Bistum Grenoble abgabepflichtig.

Sehenswürdigkeiten
In Cognin sind mehrere alte Bauwerke zu sehen. Darunter sind die Burgen und Schlösser Château de Montcharvin, Château de Villeneuve, Château de Salins, Château de Martinel sowie die Kirche Église Saint-Pierre und die Überreste einer gallo-römischen Villa.

Sehenswert ist auch der alte Gewerbekanal Canal des arts et l'atelier de l'eau und der Park und Bauernhof Parc et la ferme du Foreza.

Bevölkerung

Um das Jahr 1800 hatte Cognin 651 Einwohner. Nachdem die Einwohnerzahl in der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts zwischen 1000 und 1200 geschwankt hatte, stieg sie im 20. Jahrhundert ständig an. Durch die Entwicklung zum Vorort von Chambéry wuchs der die Gemeinde in den 1970er Jahren rasant auf knapp 6000 Einwohner und stagnierte dann bei dieser Größe. Heute zählt die Gemeinde  Einwohner (Stand ).

Wirtschaft und Infrastruktur
Cognin liegt an der Departementsstraße D 1006 und ehemaligen Nationalstraße N6, die von Chambéry nach Entre-deux-Guiers führt. Ein Anschluss an die Stadtautobahn von Chambéry (N201) in etwa 5 km Entfernung verbindet Cognin mit den regionalen Autobahnen A 41 und A 43. Der nächstgelegene Bahnhof ist der SNCF-Bahnhof Chambéry-Challes-les-Eaux in Chambéry.

Persönlichkeiten
 Henry Bordeaux (1870–1963), französischer Schriftsteller und Mitglied der Académie française, lange wohnhaft und beigesetzt in Cognin

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in Auvergne-Rhône-Alpes
Ersterwähnung 1100

Cognin


Raupunga est une petite localité du Nord de la région de Hawke's Bay dans l'est de l'Île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
Elle est située tout près du plus haut pont de chemin de fer du pays, nommé le , qui franchit le fleuve Mohaka.

Voir aussi

Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Ville en Nouvelle-Zélande
Hawke's Bay

Raupunga


Roffe o Roffé puede referirse a las siguientes personas:

  Diann Roffe, esquiadora estadounidense; o
  Reina Roffé, escritora argentina.

Roffe


شارع فهد السالم من أشهر طرق السياحية في دولة الكويت ، و يقع في قلب العاصمة الكويتية . يطل شارع فهد السالم على العديد من المجمعات التجارية و الفنادق منها مجمع المثنى ، مجمع الصالحية و فندق جي دبليو ماريوت .

شوارع في الكويت
مواقع جذب سياحي في الكويت

شارع فهد السالم


Samuel Baud-Bovy () a fost un muzician, etnomuzicolog, neoelenist, profesor universitar și om politic elvețian.

Biografie

Familie
Samuel Baud-Bovy este fiul istoricului de artă și scriitorului Daniel Baud-Bovy și al pianistei Jeanne-Catherine Barth și nepotul pictorului Auguste Baud-Bovy. În 1934 s-a căsătorit cu Lyvia Angst (1912-1984), fiica sculptorului, desenatorului și pictorului Carl Angst, cu care a avut doi copii, Manuel și Françoise.

Una dintre surorile lui, Bilili (Marie-Louise) Baud-Bovy, cântăreață care a susținut recitaluri muzicaluri în diferite țări, a avut o relație timp de câțiva ani cu Panait Istrati, în compania căruia și a lui Nikos Kazantzakis a făcut o călătorie în URSS. Relatarea călătoriei scrisă de văduva acestuia din urmă a fost publicată postum. O altă soră, Valentine, a fost căsătorită cu Henri Boissonnas, fiul fotografului Fred Boissonnas.

Studii
În paralel cu studiile clasice, Samuel Baud-Bovy a studiat vioara și pianul la Geneva, și apoi compoziția și muzicologia la Viena (iarna anilor 1926-1927) și Paris (1928-1929), cu Guido Adler, Paul Dukas și André Pirro. A studiat dirijatul cu Felix Weingartner la Basel și cu Hermann Scherchen la Geneva. Ca urmare a faptului că a urmat cursuri de greacă modernă cu d'Hubert Pernot la Sorbona, el a plecat în Grecia în 1929 ca bursier al fundației Lambrakis-Maunoir, care înființase un curs de greacă modernă la Facultatea de Litere a Universității din Geneva. El s-a întâlnit la Atena cu scriitori și artiști greci și a studiat muzica bizantină.

Etnomuzicolog
În perioada 1930-1931 s-a dedicat cercetării muzicologice pe teren, în insulele din Dodecanez, aflate atunci sub mandat italian, unde a înregistrat cuvintele și muzica multor cântece populare. El va efectua în 1954 o nouă campanie muzicologică, de această dată în Creta. Înregistrările și fotografiile din această campanie se află la Muzeul instrumentelor muzicale vechi din Atena, la poalele Acropolei.

Neoelenist
Întors la Geneva în 1931, a fost numit conferențiar, apoi, în 1942, profesor de limba și literatura greacă modernă la Universitatea din Geneva (1942-1958). În 1938, el i-a dedicat un articol premonitoriu lui Ghiorghios Seferis, iar în 1940 a fost primul care l-a tradus și prezentat publicului occidental pe Odysseas Elytis. Acești doi poeți, necunoscuți pe atunci în afara unui cerc de inițiați, chiar și în Grecia, au fost distinși cu Premiul Nobel pentru literatură în 1963 și 1979. În 1946, el i-a prezentat publicului occidental pe Andreas Kalvos, Dionýsios Solomós, Kostís Palamas, Konstantinos Kavafis și Anghelos Sikelianos, cu traduceri din poemele lor. Urmează apoi lucrări cu valoare de referință pe subiecte la fel de variate ca imnografia Bisericii Ortodoxe, balada, medievală și tradiția sa orală, existența unui teatru religios în Bizanț, geneza primei traduceri în neogreacă a Noului Testament, aspectul verbal în greaca modernă.

Om politic
Ales ca membru independent în Consiliul administrativ al orașului Geneva (1943-1947), el a primit însărcinări culturale și artistice: angajarea muzicienilor din Orchestra Elveției romande, renovarea Grand Théâtre și a Sălii Victoria, crearea împreună cu Constantin Brăiloiu a Arhivelor Internaționale de Muzică Populară, construirea Muzeului de Istorie Naturală, instituirea în anul 1947 a "Premiului orașului Geneva", acordat la fiecare patru ani (și care îi va fi acordat în 1975), inițierea examenului de "maturitate artistică", introdus în 1969.

Muzician
Samuel Baud-Bovy și-a dedicat cea mai mare parte a activității sale muzicii și dirijării orchestrei. Încă din 1933 a preluat cursul de orchestrație de la Conservatorul de muzică din Geneva; în 1942 el a inaugurat cursul de dirijat, avându-i ca studenți, printre alții, pe Michel Tabachnik, Charles Dutoit și Hubert-Moty Borgel.

Membru al Consiliului Internațional al Muzicii din cadrul UNESCO, el a prezidat din 1955 până în 1960 Asociația Muzicienilor Elvețieni. În 1947 a fost numit director adjunct al Conservatorului, apoi a îndeplinit funcția de director din 1957 până în 1970. A introdus asigurările sociale pentru cadre didactice, cursuri de interpretare muzicală (cu, printre alții, Arthur Grumiaux, Vlado Perlemuter, Pierre Fournier, Nikita Magaloff, Graziella Sciutti, Gérard Souzay) și de artă dramatică (Béatrix Dussane), o secțiune profesională de nivel academic, și a contribuit la înființarea în cadrul colegiilor geneveze a unui bacalaureat artistic și a unei reforme a statutului școlilor geneveze de muzică (Conservatorul, Conservatorul popular și Institutul Jaques-Dalcroze). El a organizat mai multe spectacole cu elevii Conservatorului, atât muzicieni, cât și dansatori și actori. A tradus în franceză «Let's Make an Opera» de Benjamin Britten.

El a dirijat, cel mai adesea cu Orchestra Elveției romande, sute de concerte, cu mari soliști, printre care David Oistrah, Clara Haskil și Dinu Lipatti. A condus din 1938 până în 1977 Societatea de Muzică Sacră din Geneva, alternând marile opere clasice ale muzicii sacre cu opere mai puțin cunoscute ale unor compozitori precum Bach, Mozart sau Schumann și cu creații în primă audiție ale compozitorilor elvețieni (printre care Ernest Bloch și Arthur Honegger). A dirijat concertul în premieră pe plan mondial în 1950 cu Golgota de Frank Martin la Geneva, Zürich și Paris. Începând din 1938 el a dirijat numeroase opere, inclusiv de Bizet, Gounod, Donizetti, Gluck (Orfeu și Euridice și Ifigenia), Mozart (toate marile opere, printre altele un Idomeneo cu Luciano Pavarotti în rolul titular și concertul în premieră Thamos, regele Egiptului). Este încă necesar să se menționeze a doua audiție mondială a concertului «Rakes' Progress» în prezența lui Stravinsky (1952) și pentru a 20-a aniversare a Concursului internațional de interpretare muzicală de la Geneva a operei Così fan tutte, cu foști laureați, în octombrie 1959). În 1957 a dirijat «Les Muses Galantes» de Jean-Jacques Rousseau, a cărei partitură a reconstituit-o pe baza bucăților separate depozitate la muzeul Abației Chaalis.

Rousseau a fost, de altfel, pentru Samuel Baud-Bovy un subiect de interes constant. Din 1960 până în 1986 i-a dedicat nouă studii, reunite și prezentate după moartea lui de către J.-J. Eigeldinger (analizând motivele diverse ale polemicii dintre Rameau și Rousseau, dezbaterea între muzica franceză și muzica italiană, originile prezentării cântecului Ranz des vaches în Dicționarul de muzică, recitalurile în limba franceză). Comentariile sale cu privire la muzica veche din Dicționarul de muzică de Rousseau, care a apărut în 1995 la Paris în Bibliothèque de la Pléiade, oferă concluzii noi despre activitatea de exeget al muzicii vechi a lui Rousseau.

La fel ca toți laureații "Premiul orașului Geneva", Samuel Baud-Bovy este îngropat în Cimetière des Rois din Plainpalais.

Note

Cărți
 La chanson populaire grecque du Dodécanèse, Paris, 1936.
  La jeune poésie grecque, Lausanne, 1940.
 Poésie de la Grèce moderne, Lausanne, 1946.
 Études sur la chanson cleftique, Athènes, 1958 (cu transcrierea a 17 cântece lirico-narative înregistrare de casa de discuri Pathé în 1930).
 Chansons populaires de Crète Occidentale, Geneva, 1972.
 Essai sur la chanson populaire grecque, Nauplie, 1983.
 Jean-Jacques Rousseau et la musique, Neuchâtel, 1988.
 Chansons aromounes de Thessalie, Tesalonic, 1990.
 Μουσική καταγραφή στην Κρήτη 1953-1954, Athena, 2006.

Bibliografie
 B. Bouvier et A. D. Lazaridis, Samuel Baud-Bovy (1906-1986) : néohélléniste, ethnomusicologue, musicien, Librairie Droz, Genève 2016,  .
 B. Bouvier, "A la mémoire de Samuel Baud Bovy (1906-1986), Samuel Baud-Bovy et la chanson populaire grecque", in: Bulletin Annuel du Musée d'Ethnographie de la Ville de Genève, 1987, no 28, pp. 111-113.
 Divers auteurs, "Hommage à Samuel Baud-Bovy", Revue musicale de Suisse romande, (1987), xl/1, pp. 13-28.
 J.-J. Eigeldinger, "Travaux de Samuel Baud-Bovy: essai de bibliographie" , Revue musicale de Suisse romande, xl/1,1987, pp. 31-35.
 L. Liavas, Fonds ethnomusicologique Samuel Baud-Bovy, 1989.
 G. Rouget, "Nécrologie de Samuel Baud-Bovy (1906-1986)", in: Revue de musicologie, 1986, Tome 72/2.

Legături externe

 Conservatoire de musique de Genève, fonds Samuel Baud-Bovy

Nașteri în 1906
Decese în 1989
Muzicieni elvețieni

Samuel Baud-Bovy


Emmy Danckwerts (* 27. Februar 1812 in Plate; † 12. April 1865 in Hannover) war eine deutsche Diakonisse und als Oberin erste Leiterin des Henriettenstiftes in Hannover.

Leben
Emmy Danckwerts stammt aus einer Pastorenfamilie. Ihr Vater Johann Alexander Danckwerts (* 1777 in Küsten; † 1831 in Müden an der Aller) war zur Zeit ihrer Geburt von 1807 bis 1821 Pfarrer an der St.-Marien-Kirche in Plate. Ihr zwei Jahre jüngerer Bruder Hermann Christian Friedrich (1814–1881) wurde ebenfalls Pastor und war später Superintendent in Börry/Calenberg und dann an St. Albani in Göttingen. Ihre Onkel sind Justus Friedrich Danckwerts und Johann Viktor Danckwerts (1799–1869), der das Pfarramt nach seinem Bruder von 1827 bis zu seinem Tod in Plate ausübte.

Emmy Danckwerts trat am 6. Oktober 1848 nach einem pietistischen Bekehrungserlebnis und einer enttäuschten Liebesbeziehung in die Diakonissenanstalt Bethanien ein, das Mutterhaus der Diakonissen in Berlin. Unter der Leitung des dortigen Anstaltsapothekers (und späteren Schriftstellers) Theodor Fontane ließ sie sich zur Apothekerin ausbilden. Am 6. Oktober 1849 wurde Danckwerts als Diakonisse eingesegnet.

1855 wurde Emmy Danckwerts die Leitung des Krankenhauses in Erdmannsdorf in Schlesien überantwortet.

Nachdem im Königreich Hannover die Königin Marie am 1. Juli 1859 die Diakonissenanstalt Henriettenstift in Hannover gegründet hatte, wurde Emmy Danckwerts erste Oberin des Stiftes. In enger Abstimmung mit dem Abt Gerhard Uhlhorn entwickelte Danckwerts die ersten Ordnungen und Regeln zum Betrieb der Anstalt. 1863 konnte das Gebäude an der (heutigen) Marienstraße bezogen werden.

Unter der Leitung von Emmy Danckwerts wurden die Arbeitsfelder der Stiftung in den folgenden Jahren stetig erweitert: Die Schwestern organisierten in den Vororten und Dörfern rund um Hannover Gemeindediakonien mit Kinder- und Säuglingsarbeit, häuslicher Pflege von Wöchnerinnen sowie von alten und kranken Menschen.

Emmy Danckwerts litt zeitweilig unter einem schweren Leiden, übte jedoch bis zu ihrem Tod 1865 die Leitung des Stiftes aus. Ihre Nachfolge trat die Diakonisse Anna Forcke an.

Ehrungen
 Im Jahr 2002 wurde im hannoverschen Stadtteil Kirchrode ein Abschnitt der Schwemannstraße in Emmy-Danckwerts-Straße umbenannt.

Literatur
 Neue Wege, alte Ziele – 125 Jahre Henriettenstiftung, Festschrift, Hannover 1985
 Das Henriettenstift – Evangelisch-lutherisches Diakonissen-Mutterhaus Hannover 1860–1935, Hannover, 1935
 Jens Schmidt-Clausen: DANCKWERTS, Emmy. In: Dirk Böttcher, Klaus Mlynek, Waldemar R. Röhrbein, Hugo Thielen: Hannoversches Biographisches Lexikon. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Schlütersche, Hannover 2002, ISBN 3-87706-706-9, S. 90f. u.ö.; teilweise online über Google-Bücher
 Jens Schmidt-Clausen: Danckwerts, Emmy. In: Klaus Mlynek, Waldemar R. Röhrbein (Hrsg.) u. a.: Stadtlexikon Hannover. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Schlütersche, Hannover 2009, ISBN 978-3-89993-662-9, S. 122.
 Stefanie Rieke: Emmy Danckwerts Biografie online als PDF-Dokument, zum 60. Geburtstag der Oberin Erika Krause, Hannover 1994
 Andreas Sonnenburg: Emmy Danckwerts (mit einer Kurzbiografie zu dem Bildhauer Karlheinz Oswald), online als PDF-Dokument (ohne Datum). Informationstafel zu einer der drei Büsten im Atrium des DIAKOVERE Henriettenstifts
 Hans-Cord Sarnighausen: Emmy Danckwerts (1812–1865), Theodor Fontane und das Henriettenstift in Hannover. In: Heimatkalender Uelzen 2014, S. 89–93; auch in: Archiv für Familiengeschichtsforschung, Heft 4/2013, S. 127–131.

Weblinks
 Barbara Fleischer:
 Joachim Döring: Frauen-Emanzipation in Gesellschaft und Diakonie, online auf diakonische-dienste-hannover.de vom 21. Februar 2012, zuletzt abgerufen am 21. April 2012
 Michael Grau (epd): Henriettenstiftung ehrt ihre erste Oberin Emmy Danckwerts zum 200. Geburtstag / Fest in Frauenhand, auf domradio.de vom 26. Februar 2012, zuletzt abgerufen am 2. März 2015.

Einzelnachweise

Diakonisse
Krankenhausleiter
Person (Lüchow (Wendland))
Person des Christentums (Berlin)
Gmina Mysłakowice
Person des Christentums (Hannover)
Geboren 1812
Gestorben 1865
Frau

Emmy Danckwerts


Mickevičius ist ein litauischer männlicher Familienname.

Der Name ist mit dem polnischen Namen Mickiewicz verwandt.

Weibliche Formen
Mickevičiūtė (ledig)
Mickevičienė (verheiratet)

Namensträger

 Vincas Krėvė-Mickevičius (1882–1954), litauischer Schriftsteller, Philologe, Politiker und Premierminister
 Vincas Mickevičius-Kapsukas (1880–1935), litauischer KP-Führer und Regierungschef

Siehe auch
 Minkevičius

Litauischer Personenname

Mickevičius


Mohamed Habib (20. srpnja 1993.) je bahreinski rukometaš. Nastupa za klub Barbar Club i reprezentaciju Bahreina.

Natjecao se na Svjetskom prvenstvu u Francuskoj 2017., gdje je reprezentacija Bahreina završila na 23. mjestu, te u Danskoj i Njemačkoj 2019. (20.). S reprezentacijom je osvojio srebro na azijskom prvenstvu u Južnoj Koreji 2018.

Izvori

Bahreinski rukometaši

Mohamed Habib (rukometaš)


An Calamagrostis atjehensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jisaburo Ohwi. An Calamagrostis atjehensis in nahilalakip ha genus nga Calamagrostis, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Sumatera. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Calamagrostis

Calamagrostis atjehensis


الملكة تتي شرى هي أول سلسلة نسل الملكات من آخر الأسرة السابعة عشر إلى آخر الأسرة الثامنة عشر، كانت زوجة الملك سقنن رع تاعا الأول ووالدة الملك سقنن رع تاعا الثاني وجدة كل من الملك كامس وأحمس الأول.

وتنتسب تتي شرى إلى أسرة من عامة الشعب لوالدين هما ثننا ونفرو، وكانت تلقب بالأم الملكية، وكانت أول ملكة ترتدى تاج النسر والذي يجعلها مكانتها مكملة للملك سقنن رع تاعا الأول زوجها الذي منحها إياه.

أنجبت تتي شرى من سقنن رع تاعا الأول ابنا هو سقنن رع تاعا الثاني وابنة هي اعح حتب وقد تزوج تاعا الثاني من أخته اعح حتب وأنجب منها كامس وأحمس الأول مؤسس الأسرة الثامنة عشر وطارد الهكسوس.

وقد قام حفيدها أحمس الأول بعمل لوحة تذكارية لها من الحجر الجيرى في أبيدوس لتخليد ذكراها اكتشف عام 1902 م وهو بارتفاع 225 سم وعرض 106.5 سم، وقد وجد مدونا عليه حديث دار بين أحمس ألأول وزوجته أحمس-نفرتاري يتحدث فيه عما صنعه لأجداده وخاصة جدته وأمه جاء فيه مخاطبا زوجته ((حقا لقد مر بخاطرى أم والدتى، والدة أبى الزوجة الملكية العظيمة، والأم الملكية تتي شرى المرحومة وحقا إن حجرة دفنها وقبرها الوهمى موجودان الآن في مقاطعنى طيبة وطينة على التوالى وقد قلت لك ذلك لأن جلالتي يرغب في أن يقيم لها هرما ومعبدا في الأرض المقدسة بالقرب من آثار جلالتي)).

مقبرتها
لم يتم بعد الكشف عن قبر تتي شرى الذي دفنت فيه في طيبة، وقد اكتشفت مومياء يعتقد أنها لها في خبيئة بالدير البحرى وسط عدد من المومياوات الأخرى.

انظر أيضًا
الأسرة المصرية السابعة عشر

مراجع

ملكات الأسرة المصرية السابعة عشر
نساء القرن 16 قبل الميلاد

تتي شري


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Podkriváň enthält die zwei nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Podkriváň im Okres Detva.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Podkrivan


واد القصب هو نهر في غرب المملكة المغربية، يصب في المحيط الأطلسي على شاطئ واسع. يقع قليلا إلى الجنوب من مدينة الصويرة الساحلية، وليس بعيدا شمالا من قرية ديابات. مصب النهر وجزر الصويرة هي موقع ممتاز لمراقبة الأنواع النادرة لصقر أسحم. إلى الجنوب من فم القصوب، يوجد برج مراقبة مدمر معروف باسم برج البارود.

يقع وادي القصب في جهة مراكش تانسيفت الحوز في الجزء الشمالي الغربي من البلاد على بعد 400 كلم جنوب غرب الرباط عاصمة البلاد. يتدفق واد القصب في المحيط الأطلسي.

الموقع

ينبع النهر من الأطلس الكبير لجبال الأطلس. يتدفق النهر من الجنوب إلى الشمال، ولكن قبل وقت قصير من نزوله إلى المحيط الأطلسي في إقليم الصويرة، جنوب مدينة الصويرة قليلاً وإلى الشمال قليلاً من قرية ديابات، يتحول النهر إلى الشرق والغرب. النهر له العديد من الأسماء على طول طريقه. يعتبر واد أيت عادل أحد روافد وادي القصب. تبلغ مساحة مستجمعات المياه في واد القصب 350 كيلومترًا مربعًا.

المناخ
مناخ وادي القصب جاف. متوسط درجة الحرارة 20 درجة مئوية. الشهر الأكثر سخونة هو أغسطس، وتبلغ متوسط درجة الحرارة 26 درجة مئوية، وأبرد شهر هو يناير، وتبلغ متوسط درجة الحرارة في يناير 14درجة مئوية. يبلغ متوسط هطول الأمطار 394 ملم في السنة. أكثر الشهور أمطارًا هو نوفمبر، حيث يبلغ المتوسط في هذا الشهر 132 ملمًا، بينما يكون شهر يونيو الأكثر رطوبة بمعدل 1 ملم.

تتزامن الأمطار في منطقة مستجمعات مياه وادي القصب مع موسم الأمطار من أكتوبر إلى أبريل. من ناحية أخرى، هناك موسم جاف من مايو إلى سبتمبر. يبلغ متوسط درجة الحرارة السنوية في منطقة مستجمعات المياه بين 17 درجة مئوية و 20 درجة مئوية. أبرد شهر هو يناير والأكثر سخونة يوليو وأغسطس.

تعمل منطقة مستجمعات مياه واد القصب بشكل رئيسي في الزراعة وتربية الحيوانات، فضلاً عن السياحة والحرف اليدوية. تقع أطلال قلعة برج البارود، التي بناها السلطان المغربي محمد الثالث، على بعد 400 متر جنوب مصب النهر.

انظر أيضًا

 إقليم الصويرة
 جزيرة موغادور
 برج البارود

مراجع

مصادر
 Internet Bird Collection: sighting of Eleonora's Falcon
 C.Michael Hogan, Mogador: promontory fort, The Megalithic Portal, ed. Andy Burnham, Nov. 2, 2007

روابط خارجية

 صورة للنهر التقطت في سبتمبر

أنهار المغرب

واد القصب


A eleição presidencial namíbia de 1999 foi realizada entre os dias 30 de novembro e . Confirmando o favoritismo, o presidente em exercício e candidato à reeleição pelo partido governista SWAPO, Sam Nujoma, sagrou-se vencedor do pleito por ampla margem de votos, obtendo 76,85% dos votos válidos e vencendo a disputa em 11 dos 13 estados do país.

Resultados eleitorais

Eleições na Namíbia
Namíbia
1999 na Namíbia

Eleição presidencial na Namíbia em 1999


An Elionurus tristis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Hackel. An Elionurus tristis in nahilalakip ha genus nga Elionurus, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Madagascar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elionurus

Elionurus tristis


Guillermo de Torroja, fue obispo de Barcelona (1144–1171) y arzobispo de Tarragona (1171-1174).
En el año 1149, como obispo de Barcelona participó en la toma de Lérida a los sarracenos. Mantuvo buena amistad con el conde de Barcelona Ramón Berenguer IV y el papa Alejandro III.

Con fecha 17 de julio de 1173 siendo arzobispo de Tarragona firmó con el rey Alfonso II de Aragón una concordia relativa a los derechos señoriales. Aceptó el levantamiento del destierro de los hijos de Robert d'Aguiló.

Sus restos reposan en la capilla de Santa Bárbara de la catedral de Tarragona.

Enlaces externos

Obispos de Barcelona
Arzobispos de Tarragona
Obispos de España del siglo XII
Fallecidos en Tarragona

Guillermo de Torroja


Nikolajgade er en gade i Indre By i København, der går fra Nikolaj Plads til Holmens Kanal. Langs den nordlige del af gaden ligger der fredede ejendomme med enkle facader, der for fleres vedkommende er opført i årene efter Københavns brand 1795. Mod syd ved Holmens Kanal ligger der til gengæld nyere kontorbygninger.

Gadens navn har både ændret og flyttet sig. Den nuværende gade hed tidligere Skvaldergade, der betyder sladregade. Navnet kendes fra 1645 og hentyder til søfolkenes skvalderbænke ved havnen. Navnet Nikolajgade blev indført i 1849 om gadestykket øst for Sankt Nikolaj Kirke i forlængelse af Skvaldergade. I 1894 blev Nikolajgade imidlertid udstrakt til også at dække Skvaldergade og den korte Halmstræde mellem pladsen og Østergade. I dag er gadestykket ved kirken og det korte stykke til Østergade imidlertid indgået i Nikolaj Plads. Resultatet er derfor at husnumrene i Nikolajgade begynder med 15, idet de lavere numre ligger umiddelbart før på Nikolaj Plads.

Bygninger og beboere

Den treetages hjørneejendom med tilhørende sidehus i Nikolajgade 15 / Vingårdsstræde 21 blev opført for enken Dorothea Basse i 1797. Den blev fredet i 1945 og drives nu som Andelsboligforeningen Vingården. I stueetagen er der en restaurant med en lisénomkranset indgang på hjørnet. Nr. 17 blev opført for hofguldsmed N. Christensen i 1828-1829. Den hvide firetages ejendom blev fredet i 1959. Nr. 19 på hjørnet af Dybensgade blev opført af hofarkitekt Andreas Kirkerup i 1796-1797. Den fireetages ejendom blev også fredet i 1959.

Den rødpudsede nr. 18 blev opført for bager N. Rentzmann i 1817-1818 og fredet i 1959. Den består af et fem fag bredt forhus og et fag bredt pakhus, der begge vender mod gaden. Udover farven gør ejendommen sig bemærket ved skodderne i pakhuset. I forhuset er der en port, der nu indgår i en restaurant. Den fireetages hjørneejendom og det tilhørende sidehus i Nikolajgade 20 / Dybensgade 20 blev opført af murermester A.C. Wilcken og tømrermester Andreas Hallander i 1799-1800. Den blev fredet i 1959. På hjørnet overfor i Nikolajgade 22 / Dybensgade 19 ligger ejendommen Halds Gård. Den består af et treetages hjørnehus samt et fireetages forhus mod Dybensgade, der begge blev opført i 1799. Ejendommen blev fredet i 1945.

Den grå karré Holmens Kanal 20 / Nikolajgade 25 / Laksegade 19 blev opført af Frits Schlegel i 1935-1937 for Overformynderiet. Bygningen er i seks etager med en grå facade, der er udført med bærende jernbetonribber og plader af grønlandsk marmor. Over indgangen fra Holmens Kanal er der en usædvanlig stor navneplade med Overformynderiets navn. Institutionen eksisterede fra 1869 til 1982 og havde blandt til opgave at forvalte umyndige personers formue. Bygningen har senere huset Beskæftigelsesministeriet.

På den modsatte side ligger der en grå kontorbygning på Holmens Kanal 22 / Nikolajgade 26 / Admiralgade 27-31. Den blev opført i 1960 efter tegninger af Povl Ernst Hoff og Bennet Windinge for forsikringsselskabet Haand i Haand i 1960. Den fireetagers bygning er opført i H-form med en mindre indskæring mod Nikolajgade og en dyb mod den parallelle Admiralgade. Facaden er enkel og er beklædt med lyse gråbrune kalksten. Bygningen huser nu Børne- og Socialministeriet.

Eksterne henvisninger

 Nikolajgade på Indenforvoldene.dk

Noter

Gader i Indre By (København)

Nikolajgade


Stema municipiului Tulcea a fost aprobată în 2003. Aceasta se compune dintr-un scut tăiat de o fascie îngustă neagră. În partea superioară, în câmp albastru, central, este Monumentul de Independență, în culori naturale, în vârful scutului, în câmp de argint, cu brâu undat albastru, broșează o ancoră neagră. În dreapta scutului, în franc cartier, în câmp de aur, se află un pelican în culori naturale. Scutul este timbrat de o coroană murală de argint, cu șapte turnuri crenelate.

Semnificația elementelor însumate:
 Monumentul de Independență atestă reintegrarea Dobrogei la România în anul 1878.
 Ancora simbolizează activitatea portuară și de construcții navale a municipiului.
 Pelicanul sugerează că municipiul Tulcea reprezintă poarta Deltei Dunării.
 Coroana murală cu șapte turnuri crenelate simbolizează faptul că Tulcea este municipiu reședință de județ.

Variante vechi ale stemei

Legături externe
 Hotărârea nr. 139/2003 privind aprobarea stemei municipiului Tulcea, județul Tulcea

 Stemele municipiilor din România
 Tulcea

Stema municipiului Tulcea


Himmerland Rundt 2018 var den 8. udgave af cykelløbet Himmerland Rundt. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 28. april 2018. Det blev vundet af hollandske André Looij fra Monkey Town Continental.

Hold og ryttere

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018

Himmerland Rundt 2018


කර්නල් (විශ්‍රාම) ප්‍රසන්න වික්‍රමසූරිය  (ඉංග්‍රීසි: Prasanna Wickramasuriya) RWP, RSP, WWP යනු හිටපු ශ්‍රී ලංකා යුද්ධ හමුදා නිලධාරියෙකි. වර්තමාන සභාපති ශ්‍රී ලංකා ගුවන් තොටුපල හා ගුවන් ගමන් සේවා තනතුර හොබවයි.රිවිර පුවත්පත් සමූහයේ හිමිකරුය.

පවුල් පසුබිම
වික්‍රමසූරිය යුවලට දාව උපතලැබීය. ජාලිය වික්‍රමසූරිය (අ.එ.ජ. ශ්‍රී ලංකා තානාපති) මොහුගේසොහොයුරාවේ. ශ්‍රී ලංකාවේ ජනාධිපතිතුමාගේ රාජපක්ෂ පවුලට  ඤාති සඔඳතා ඇත.

පාසල් දිවිය
කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයෙන්ද අධ්‍යාපනය ලබා ඇත.

ආශ්‍රිත

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
ශ්‍රී ලංකා යුද්ධ හමුදා නිලධාරීන්
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
සිංහලයෝ
රාජපක්ෂ පවුල
ජීවත්වන්නෝ

ප්‍රසන්න වික්‍රමසූරිය


L'Avène est une rivière du nord du Gard, longue de .

Géographie
L'Avène prend sa source à Laval-Pradel et se jette dans le Gardon d'Alès à Vézénobres.

Communes traversées
L'Avène traverse les communes suivantes, toutes situées dans le département du Gard :
 Laval-Pradel
 Saint-Florent-sur-Auzonnet
 Rousson
 Salindres
 Saint-Privat-des-Vieux
 Alès (marque une frontière avec Saint-Hilaire-de-Brethmas)
 Saint-Hilaire-de-Brethmas
 Vézénobres

Affluent
L'Avène n'a qu'un seul affluent : l'Arias.

Crues

Références

Pour approfondir

Articles connexes
 Liste de rivières de France

Liens externes

Cours d'eau dans le Gard

Avène (rivière du Gard)


LDPR (), tidligere Ruslands Liberaldemokratiske Parti (, ) er et højreekstremt politisk parti i Den Russiske Føderation. Partilederen er grundlæggeren. Den kontroversielle Vladimir Zjirinovskij har stået i spidsen for partiet siden dets grundlæggelse i 1989.

Historie

Idet partiet i 1990'erne vendte sig både mod kommunisme og neoliberal kapitalisme, sikrede partiet sig en stor succes ved valget til den russiske duma i 1993. Ved valget i 2007 fik partiet 8,14% af stemmerne, hvilket gav 40 af de 450 pladser i statsdumaen. Ved valget i 2011 steg de til 11,4%.

På trods af partiets navn beskrives det ofte som "hverken liberalt eller demokratiskt." Partiets ideologi er primært baseret på Zjirinovskijs ideer om et "fornyet russisk imperium" og en autoritær vision om et "Storrusland".

Ved valget til statsdumaen i 2016 fik partiet 13,1% af stemmerne og har 39 mandater i det russiske underhus.

Politisk plattform

Partiets politik beskrives som alt fra konservativ til ultranationalistisk, nærmest revanchistisk og i stor udstrækning baseret på en forestilling om genopbygning af det russiske imperium. Partiet er fortaler for strengt, autoritært styre med særlig status for etniske russere og vil udvide Rusland til de "naturlige grænser". Partiet fokuserer på kriminalitet og Zjirinovskij har udtalt, at alle ledere af kriminelle bander skal henrettes. Partiet fokuserar även stort på kriminalitet och Zjirinovskij har bl a sagt att alla ledare för kriminella nätverk skall arkebuseras.

Referencer

Politiske partier i Rusland
Etableret i 1989
Højreekstremisme

LDPR


Derviš i smrt je jugoslavenski film snimljen 1974. godine u režiji Zdravka Velimirovića kao ekranizacija istoimenog romana Meše Selimovića. Glavne uloge: Voja Mirić, Bata Živojinović, Boris Dvornik, Branko Pleša, Pavle Vuisić i Olivera Katarina.

Radnja
Šejha mevlevijskog tarikata duboko porazi uhićenje i pogubljenje nevinog brata. Uzvrativši i sam zlom, šejh uspijeva da sruši vladajuće ljude i, u nadi da će uspostaviti pravdu, sam preuzima vlast. Stara uprava, u kojoj su se promijenile ličnosti, a ne i duh vladavine, razbiće mu iluzije i smrviće ga kao čovjeka.

Uloge

 Voja Mirić: šejh Ahmed Nurudin
 Bata Živojinović
 Boris Dvornik: Hasan Dželevdžija
 Faruk Begolli: Mula Jusuf
 Pavle Vuisić: muftija
 Oliver Katarina: Kadinica
 Špela Rozin
 Branko Pleša: kadija
 Abdurahman Šalja: Tatar
 Veljko Mandić: Kaza-Zaim
 Aleksandar Berček
 Rejhan Demidžić
 Dragomir Felba: Hadži Sinanudin
 Ranko Gučevac
 Bogdan Jakuš: stražar
 Ivan Jonaš
 Ratislav Jović
 Ljuba Kovačević
 Safet Pašalić
 Vojkan Pavlović
 Usnija Redžepova
 Petar Spaić Suljo: stražar
 Janez Vrhovec

Izvori

Vanjske povezice
 Derviš i smrt
 Derviš i smrt - Centar film

Meša Selimović
Filmovi 1970-ih

Derviš i smrt (film)


Racheta dirijată este un sistem autoghidat cu propulsie similară ca cea a oricărei rachete, care este, de obicei, prin contrast, nedirijată (deși rachetele pot fi dirijate sau chiar conduse, cele cosmice, în special).

Rachetele dirijate au patru componente de bază, sistemul de urmărire al țintei, mecanismul de zbor, motorul și încărcătura de plasat (încărcătura de atac). Rachetele dirijate pot fi îngust specializate, fiind adaptate exact scopurilor urmărite. Astfel există Rachetele dirijate sol-sol, aer-sol, aer-aer, rachete balistice, de croazieră, anti-navă, anti-submarin, anti-tanc, anti balistice, anti-satelit și enumerarea poate continua.

Rachetele dirijate sunt propulsate gazele degajate în urma arderii unui combustibil sau amestec combustibil, care are loc într-un motor cu ardere externă de tipul motorului rachetă, al unui motor cu reacție sau al unui alt tip similar. Dispozitivele aeriene explozive lansate, dar fără autopropulsie, sunt denumite proiectile și au o bătaie sensibil redusă comparativ cu cea a proiectilelor reactive/rachetelor.

Tipuri de rachete dirijate

Sol-sol

Aer-aer

Aer-sol

Anti-satelit

Articole conexe

 Apărarea de misile
 Centru de control de lansare a misilelor
 Centru de presiune (mecanica fluidelor)
 Distrugător cu misile ghidate
 Fenomene atmosferice la amurg
 Lansare ușoară (misile)
 Lansare dură (misile)
 Lansator de rachete
 Misil de comandă
 Parc de rachete
 Navigare proporțională
 Sistem NATO de apărare contra misilelor
 Sistem de lansare verticală

</div>

Referințe

Legături externe

  Evaluare impactului implementării sistemului de apărare antirachetă — Dr. Mirela Atanasiu

Arme explozive
Muniție

Rachetă dirijată


The "Bambi effect" is an objection against the killing of animals that are perceived as "cute" or "adorable", such as deer, while there may be little or no objection to the suffering of animals that are perceived as somehow repulsive or less than desirable, such as pigs or other woodland creatures.

Referring to a form of purported anthropomorphism, the term is inspired by Walt Disney's 1942 animated film Bambi, where an emotional high point is the death of the lead character's mother at the hands of the film's antagonist, a hunter known only as "Man".

Effects
Some commentators have credited this purported effect with increasing public awareness of the dangers of pollution, for instance in the case of the fate of sea otters after the Exxon Valdez oil spill, and in the public interest in scaring birds off airfields in non-lethal ways. In the case of invasive species, perceived cuteness may help thwart efforts to eradicate non-native intruders, such as the white fallow deer in Point Reyes, California. The effect is also cited as the anthropomorphic quality of modern cinema: most people in modern Western civilization are not familiar with wildlife, other than "through TV or cinema, where fuzzy little critters discuss romance, self-determination and loyalty like pals over a cup of coffee", which has led to influences on public policy and the image of businesses cast in movies as polluting or otherwise harming the environment.

The effect was also cited in the events following a record snowfall in the U.S. state of Colorado in 2007, when food for mule deer, pronghorns, and elk became so scarce that they began to starve; the Colorado Department of Wildlife was inundated with requests and offers to help the animals from citizens, and ended up spending almost $2 million feeding the hungry wildlife. Among some butchers, the Bambi effect (and in general, Walt Disney's anthropomorphic characters) is credited with fueling the vegetarian movement; chefs use the term to describe customers' lack of interest in, for instance, whole fish: "It's the Bambi effect – [customers] don't want to see eyes looking at them".

The 'Bambi' Effect has caused people to fight against organizations that manage wildlife. However, their intervention can often interfere with an ecosystem's circle of life and thus their efforts become counterproductive. For example, this phenomenon can promote people to create organizations like The Smokey Bear Campaign. This Campaign decreased the number of fires but consequently led to an unexpected change in ecosystem. The 'Bambi' effect is backed up by a study (Wilks, 2008) which found that to help the more aggressive and unfriendly wildlife become more loved and see improvements in their environments there should be cuter and more innocent cartoons created and marketed for them.

See also
Animal welfare
Animal rights
Cruelty to animals
Poaching

References

Further reading

Deep ecology
Hunting
Bambi

Bambi effect


Schizolaena es un género de árboles de la familia Sarcolaenaceae.  El género tiene 19 especies nativas de  Madagascar.

Especies

 Schizolaena capuronii Lowry & al.
 Schizolaena cauliflora Thouars
 Schizolaena cavacoana Lowry & al.
 Schizolaena elongata Thouars
 Schizolaena exinvolucrata Baker
 Schizolaena gereaui Lowry & al.
 Schizolaena hystrix Capuron
 Schizolaena laurina Baill.
 Schizolaena manomboensis Lowry & al.
 Schizolaena masoalensis Lowry & al.
 Schizolaena microphylla H.Perrier
 Schizolaena milleri Lowry & al.
 Schizolaena parviflora (F.Gérard) H.Perrier
 Schizolaena pectinata Capuron
 Schizolaena raymondii Lowry & Rabeh.
 Schizolaena rosea Thouars
 Schizolaena tampoketsana Lowry & al.
 Schizolaena turkii Lowry & al.
 Schizolaena viscosa F.Gérard

Referencias

Sarcolaenaceae

Schizolaena


Doğu Batı, ilk sayısı Kasım 1997'de yayımlanan 3 aylık akademik ve entelektüel bir düşünce dergisidir. Tarih, felsefe, psikoloji, sosyoloji, düşünce tarihi, kültürel araştırmalar gibi konularda makaleler yayımlar.

Dergi her sayısında farklı bir konu işlenmekte, değişik görüşteki yazarların yazılarına yer vermektedir. Halil İnalcık, Etyen Mahçupyan, İlber Ortaylı gibi yazarların da yazdığı dergi, zaman zaman çevirilere de yer vermektedir. Doğu Batı, yılda dört sayı olmak üzere kasım, şubat, mayıs ve ağustos aylarında yayımlanmaktadır. Hakemli bir dergi olup reklam kabul edilmemektedir. Birçok sayısının yeni baskısı yapılmıştır.

Derginin genel yayın yönetmeni Taşkın Takış'tır.

Yayın kurulu
Halil İnalcık, E. Fuat Keyman, Mehmet Ali Kılıçbay, Etyen Mahçupyan, Süleyman Seyfi Öğün, Doğan Özlem, Ali Yaşar Sarıbay

Danışma kurulu
Tülin Bumin, Ufuk Coşkun, Nezih Erdoğan, Cem Deveci, Ahmet İnam, Hasan Bülent Kahraman, Yusuf Kaplan, Kurtuluş Kayalı, Nuray Mert, İlber Ortaylı, Ömer Naci Soykan, İlhan Tekeli, Mirze Mehmet Zorbay

Kaynakça

Dış bağlantılar
Doğu Batı yayınları internet sitesi
DOĞU'dan BATI'ya BATI'dan DOĞU'ya  (Doğan Hızlan, Hürriyet, 27 Haziran 2008)

Türkiye dergileri
Türkçe dergiler
1997'de kurulan dergiler
Kapak resmi aranan dergiler

Doğu Batı


Nowra er en by i New South Wales i Australien. Byen blev grundlagt i 1852 og havde i 2010 en befolkning på 34.479.

Eksterne henvisninger

Byer i New South Wales

Nowra (New South Wales)


Para yerinde kullanılan bir tabir.

Sikke Osmanlılar'da biri damga, diğeri nakit yerinde olmak üzere iki şekilde kullanılırdı. Nakit yerine doğrudan doğruya para kastedildiği zaman bu tabir kullanılırdı.

Osmanlı paraları

Sikke-i hasene


Die 40. Vuelta al Táchira fand vom 8. bis zum 21. Januar 2005 in Venezuela statt. Das Straßenradrennen wurde in vierzehn Etappen über eine Distanz von 1800 Kilometern ausgetragen. Es gehörte zur UCI America Tour 2005 und war dort in die Kategorie 2.2 eingestuft.

Gesamtsieger wurde der Venezolaner José Rujano vom Selle Italia-Colombia vor seinen Landsmännern José Chacón und Carlos Maya (beide Loteria del Táchira). Rujano eroberte das Trikot erstmals auf der sechsten Etappe, um es dann wieder an José Chacón zu verlieren. Doch im Zeitfahren am vorletzten Tage holte er sich die Gesamtführung zurück und verteidigte sie auch auf der Schlussetappe. Rujano sicherte sich zugleich auch die Bergwertung, während Chacón die Punktewertung für sich entschied. Rujano wiederholte mit dem Sieg seinen Vorjahreserfolg bei der Vuelta al Táchira.

Teilnehmer
Am Start standen Teams aus Kolumbien, Kuba, Chile, Mexiko und Venezuela, darunter zwei Nationalmannschaften. Insgesamt nahmen fünfzehn Mannschaften teil.

Etappen

Weblinks
 Offizielle Webseite der Vuelta al Táchira
 Ergebnisse auf ciclismo.8m.net

2005
Radrennen 2005

Vuelta al Táchira 2005


Christopher Carson (24. december 1809 - 23. maj 1868), bedre kendt som Kit Carson, var militær guide i den amerikanske hær, amerikansk indianer agent og deltog i den Mexikansk-amerikanske krig. I 1826 tog Carson med et tog mod vest ad Santa Fe Trail. Her tog han videre nordpå til Taos, og der arbejdede han som kok.

Mellem 1828 og 1840 brugte Kit Carson, Taos, som en base for hans mange ekspeditioner i bjergene bl.a. gik til Californiens Sierra Nevada bjergene og Rocky Mountains.

I 1842, tog Carson til Missouri, hvor han mødte John C. Fremont på en floddamper på Missouri River. Fremont hyrede Carson, som en guide til hans første ekspedition, der skulle til South Pass i Wyoming. De følgende år efter, var han også guide til ekspeditioner imod Oregon, Californien, og en del af Rocky Mountains.

I 1862 under den amerikanske borgerkrig kæmpede Kit Carson imod Navajo Indianere, som nægtede at blive i indianere reservaterne. I 1864 overgav indianerne sig og Kit Carson tvang dem til at gå fra Arizona til Fort Sumner i New Mexico. Denne lange vandretur på 480 km er også kendt som "The long walk".

I 1866 flyttede han til Colorado, hvor han fik kommandoen over Fort Garland. Kit Carson døde i 1868 af sygdom.

Kilder

Eksterne henvisninger
 http://www.legendsofamerica.com/nm-kitcarson.html

Personer fra Det Vilde Vesten

Kit Carson