Sage je hrvatski sastav progresivnog metala iz Zagreba osnovan 2013. godine.

Životopis sastava
Osnovan je u listopadu 2013. godine. Glazbeni stil skupine čini mješavina žanrova kao što su rock, heavy metal, power metal, simfonijski metal i progresivni metal. Casey Grillo producent je skupine, a poznat je kao nekadašnji Kamelotov bubnjar i sadašnji član sastava Queensrÿche; gostovao je i na singlu "Join Us". Skupina je snimila album Anno Domini 1573 u studiju Morrisound na Floridi, gdje su snimali izvođači poput Iced Eartha i Demons & Wizardsa.

Skupina je albumom Anno Domini 1573 obradila temu Seljačke bune.

Snimanje albuma

Anno Domini 1573
Tema albuma prvijenca je Seljačka buna, koja prikazuje vječnu borbu između dobra i zla, poštenja i gramzivosti. Odlučili su napraviti album na engleskom jeziku kako bi približili živopisnu hrvatsku povijest ostatku svijeta. Album je snimljen u studiju Janka Mlinarica uz asistenciju Fedora Boica (producenta) i Franje Valentica (zvucnog inženjera). Unutar proteklih pet godina rada bend Sage se emitirao na domacoj, stranoj sceni od radia,televizije do raznih portala te su ih time prepoznali iz diskografske kuce Rockshots Records i potpisali ugovor kojim je album službeno izašao na svjetsko tržište 21.rujna.2018 godine. Unutar jedanaest snimljenih video uradaka sudjelovalo je više od stotinu statista uz viteške redove kao što su Viteški Red Srebernog zmaja, Viteški Red Crvenog zmaja, Viteški Red Sv. Nikole, Vitezovi Zelingradski, Red Cuvara Grada Zagreba, Vitezovi Glogova Zdenca, Bilogorski rendžeri i mnogi drugi iz inozemstva koji su se pridružili na snimanju spota "Battle" pri uprizorenju Seljacke bune kod Stubice.

VII Century
Tema albuma je dolazak hrvata u 7.stoljecu na teritorij Republike Hrvatske. Ovaj je album u procesu snimanja.

Biografije članova

Enio Vuceta
U muzicku školu krenuo s 9. godina, instrument gitara. u dobi od 13. godina pocinje svirati po raznim demobendovima što se nastavilo sve do 1983. goine kada osniva Legiju, jedan od prvih metal bendova s podrucja bivše države Jugoslavije. nakon izdavanja prve ploce "Legija" izlazi nakratko iz benda koji se razilazi pa Enio snima dva solo albuma: "Enio" i "Samo poljupci" i oformljuje Legiju 1990. godine. Snimaju 3 albuma, "Do pakla i natrag", "Postoji samo jedan" i " Apokalipsa sutra". Istovremeno Enio radi i kao studijski muzicar, najcešce pjevajuci na albumima rock i pop izvodaca. Legija se razilazi zbog obiteljskih situacija a 2014. goine Enio sa sinom Vladom pocinje stvarati Sage s kojim snima album "Anno domini 1573".

Davor Bušljeta
Rođen 1987. u Zagrebu, vokal benda Sage. Interes za muziku je došao kroz obitelj, s muzikom koja se nije mogla izbjeći pored oca i brata bubnjara. Te se s vremenom uz sav blues i rock otkrio i metal. Inspiriran bendovima poput Iron Maiden, Judas Priest, Queen, DIO i još mnogo drugih rock, blues, metal, hard rock bendova. Počeo se baviti pjevanjem sa šesnaest godina. Osim cover bendova i autorskog benda Triple Bypass pjevao je u Srpsko Makedonskom zboru i zboru Rock akademije. Te nakon toga 2013. godine postao član benda Sage i kasnije se pridružio zboru Medley teatar ansamblu.

Marko Karačić
Rođen 1986. gidine. Završio osnovnu glazbenu školu Pavao Markovac smjer gitara. Od 12. godine svira gitaru u nekoliko amaterskih rock/metalbendova te se krajem srednje škole "prebacuje" na bass gitaru koju svira i danas. Do sada je svirao/svira u bendovima Undercover, Big Rock, Caracas, Country Strike, Hard Time, Paranoid, Latino, Side Effects, Stone Leaders, Shark Island, Damir Šmić Shime, Sage i Prljavo Kazalište.

Andrej Božić
Rođen 1988. godine. Završio osnovnu glazbenu školu Ivan Gundulić u Zagrebu, smjer glasovir. Nakon glazbene škole svira gitaru i klavijature u bendovima Broken Sword, Triple Bypass i gostuje u raznim tribute bendovima, te se pridružuje Sageu prilikom snimanja prvog albuma.

Goran Mikulek
Rođen 1973. godine u Varaždinu. Glazbenu je školu pohađao s 8 godina na flauti, s kojom je završio srednju glazbenu školu Vatroslav Lisinski u Zagrebu. Nakon toga je 3 godine svirao Engleski rog (hornu). Paralelno s instrumentom u školi, svirao je bubnjeve kao samouk i u svom prvom bendu Fast food je svirao sa svojim kolegama u prvom srednje. Nakon toga je svirao u raznim "rockabilly" bendovima, te bio član raznih cover i pratećih bendova i izvođača kao što su Ivana Banfić, Zlatko Pejaković, Leteči odred. Želja i strast su mu bili Symphonic Metal i Hard Rock, te je nakon više bendova upao u Sage.

Kristian Tomić
Rođen 1999. godine. Od 6. godine se bavi glazbom, a gitaru svira od svoje 11. godine. Završio osnovnu glazbenu školu na Rock Akademiji u Zagrebu smjer gitara. Na Rock Akademiji Sastavlja svoj prvi bend pod imenom Mrak, a ubrzo i ulazi u bend Kraya s kojim snima pjesmu "Vrati se" i 2021. godine prelazi u bend Sage s kojim trenutno radi na novom albumu pod nazivom "VII Century". Neki od uzora i idola su: Doug Aldrich, Steve Morse, Eddie Van Halen.

Diskografija

Albumi

 Anno Domini 1573(2018.)
 VII Century(u procesu snimanja)

Video snimke uživo

 Anno Domini 1573 - Tvornici Kulture(2018.)

Sage (sastav)


Roberto Guzmán Pedreira Aljas-aissi  (Flores, 10 de julio de 1970) es un político uruguayo que integra el Movimiento de Participación Popular (MPP), Frente Amplio. Es diputado y también lo fue durante la legislatura comprendida entre el 15 de febrero de 2010 y el 15 de febrero de 2015, por el departamento de Flores.

Biografía

Nació el 10 de julio de 1970 y es el segundo de tres hermanos. Su padre es de ascendencia vasca y su madre, descendiente de sirio-libaneses, fue maestra hasta que fue destituida durante la dictadura cívico-militar (1973-1985).

Cursó sus estudios primarios en la escuela N.º2 José E. Rodó de Trinidad, y sus estudios secundarios en el liceo N.º 1 Carlos Brignoni de Trinidad, realizando bachillerato orientación biológico, opción medicina.

Culminados sus estudios secundarios, en 1989 ingresó a facultad de Odontología de la cual egresó en el año 1994 y donde realizó pregrado y postgrado. Desde 1996 trabaja en la policlínica Sánchez Echeverría y ayuda en otras policlínicas.

Tiene cinco hijos: Avril, Candela, Tobías, Salvador y Ángela.

Trayectoria política

En secundaria formó parte del gremio estudiantil y se identificó con posturas de izquierda. Participó de la fundación de la lista 1959, que competía con la lista 1 encabezada por Rodrigo Goñi Reyes.

En su juventud ya formaba parte de las filas del Frente Amplio como militante independiente. Ya entrados en los años '90 se vinculó al MPP (movimiento al cual representa actualmente en el Parlamento). Desde 2000 integró una dirección intermedia del Movimiento de Participación Popular.

También tuvo acción como cooperativista en COVAMF (afiliada a FUCVAM), cooperativa de viviendas. Fue integrante y militante en la Mesa Intersocial e Intersindical de Flores. Desde allí, en la crisis del 2002, organizaron ollas populares en barrios Ribot, Lavalleja y Primavera junto al grupo de Jóvenes de la Iglesia Metodista.
Militó en el Centro de Estudiantes de Facultad de Odontología (CEO) en los años 1990.

Trabajó en la Comisión de Defensa del Patrimonio y Reforma del Estado que logró derogar la Ley de Empresas Públicas durante la presidencia de Luis Alberto Lacalle del partido Nacional.

En las elecciones municipales de 2005 fue candidato a intendente por el Frente Amplio en Flores, obteniendo la lista 609 tres ediles (Pedreira incluido). Fue el candidato más votado del Frente Amplio en Flores en una elección municipal.

En las elecciones nacionales de octubre de 2009 fue candidato a diputado por el Frente Amplio, en la lista 6097732, acuerdo electoral que incluía al Frente LIber Seregni, MPP, CAP-L y Vertiente Artiguista, en donde obtuvo una banca en la Cámara de Representantes, cargo que desempeña en la actualidad.

Paralelamente a la política, ha seguido su carrera profesional como odontólogo, en donde trabajó en el Programa de Salud Bucal escolar que desarrolló Presidencia de la República y que fue encabezado por la esposa de Tabaré Vázquez, María Auxiliadora Delgado. También colabora con varias instituciones barriales, principalmente en la policlínica Dr. Edison Camacho (de COVIF-Trinidad).

Tiene formación de posgrado vinculada a cirugía dental (nivel I) y ha realizado varios cursos nacionales y extranjeros.

Referencias

Diputados de Uruguay
Políticos del Frente Amplio (Uruguay)
Odontólogos de Uruguay
Egresados de la Universidad de la República
Nacidos en el departamento de Flores

Guzmán Pedreira


Sound of Freedom  é um filme estadounidense de 2023, do gênero drama de ação, escrito e dirigido por Alejandro Monteverde. É estrelado por Jim Caviezel, Mira Sorvino e Bill Camp.

Caviezel interpreta Tim Ballard, um ex-agente especial do Departamento de Segurança Interna dos Estados Unidos que se tornou vigilante, e embarca em uma perigosa missão para resgatar crianças de traficantes sexuais na Colômbia.

Apesar da recepção mediana por parte dos críticos especializados, o filme foi bem recebido pelo público e teve uma bilheteria acima das expectativas do mercado, muito devido ao lobby realizado por conservadores, incluindo nos Estados Unidos e Brasil, em que, com intuito de tentar liderar bilheteria, foram distribuídas entradas gratuitas.

Sinopse

Tim Ballard, um ex-agente, deixa seu emprego como agente especial da Homeland Security Investigations (HSI) para se tornar um vigilante e embarca em uma perigosa missão para resgatar crianças de cartéis e traficantes de pessoas na América Latina.

Elenco

Produção

Desenvolvimento

Sound of Freedom foi inspirado na história de Tim Ballard e nos eventos que o levaram a se tornar um ativista contra o tráfico de crianças antes de fundar a Operation Underground Railroad.

Eduardo Verástegui conheceu Ballard e se sentiu chamado a fazer o filme para aumentar a conscientização sobre a indústria do tráfico sexual.

Tim Ballard solicitou pessoalmente que Jim Caviezel o retratasse no filme; os produtores ficaram surpresos com o pedido e tentaram convencê-lo a escolher um ator que mais se parecesse com ele. No entanto, Ballard foi firme, dizendo que foi afetado pelos papéis de Caviezel em A Paixão de Cristo e O Conde de Monte Cristo.

Caviezel, antes das filmagens do filme, passou vários dias acompanhando Tim Ballard e aprendendo sobre as operações da Operation Underground Railroad. Ele conta que conseguiu ir à América Latina e presenciar uma operação comandada pelo próprio Ballard.

O filme foi marcado pelo compositor espanhol Javier Navarrete.

Filmagens

A fotografia principal começou no verão de 2018. Enquanto parte de Sound of Freedom foi filmado nos Estados Unidos (Calexico, Califórnia), a maior parte do filme foi filmada em Cartagena, Colômbia. O filme foi concluído em 2018, e um acordo de distribuição foi feito com a subsidiária latino-americana da Twentieth Century Fox (atual 20th Century Studios). Quando o estúdio foi comprado pela The Walt Disney Company, o projeto do filme foi arquivado. Posteriormente, os cineastas compraram os direitos de distribuição de volta do estúdio.

Lançamento

Eduardo Verástegui procurou a Angel Studios, Inc. com os direitos de lançamento. O estúdio apresentou o filme a um grupo online de 100.000 investidores em seus projetos passados chamado Angel Guild, que lhe deu um voto "sim" em poucos dias. Em 2023, a Angel Studios adquiriu os direitos de distribuição mundial, com um lançamento planejado durante o segundo semestre de 2023. Em maio do mesmo ano, foi anunciado a data de lançamento do longa-metragem nos Estados Unidos em 4 de julho de 2023.

Em 30 de março de 2023, a Variety informou que a Angel Studios havia adquirido os direitos de distribuição do filme em todo o mundo.

A Angel  Studios usou equity crowdfunding, uma modalidade de financiamento coletivo, para levantar os fundos necessários para distribuir e comercializar o filme. Sete mil pessoas investiram, permitindo que a Angel atingisse sua meta de US$ 5 milhões em duas semanas. O estúdio também encorajou os clientes a usarem o método "pay It Foward", que permite as pessoas comprarem ingressos para outras pessoas que de outra forma não poderiam ver o filme para vê-lo nas salas de cinema gratuitamente. Sound of Freedom é o segundo lançamento da Angel Studios nos cinemas depois de His Only Son.

Sound of Freedom foi lançado nos Estados Unidos em 4 de julho de 2023.

Jim Caviezel afirmou que este foi o segundo filme mais importante que ele já fez. Ele classifica isso por trás de seu papel como Jesus Cristo em 2004, A Paixão de Cristo.

Em 11 de agosto de 2023, a Paris Filmes anunciou que o filme seria lançado no Brasil em 21 de setembro de 2023. Já em Portugal o longa tem data prevista em 16 de novembro.

Precisão

Os jornalistas investigativos Lynn Packer e Damion Moore, do American Crime Journal, relataram que Tim Ballard mentiu sobre seu envolvimento no caso retratado no filme e forjou detalhes sobre suas atividades de tráfico sexual infantil.

A Operation Underground Railroad, fundada por Tim Ballard, foi criticada por estar associada ao grupo Qanon, e numa entrevista em 3 de julho de 2023, de Jordan Peterson a Tim Ballard, é clarificado que o rapto de crianças para o uso em rituais de feitiçaria no continente africano, em que o sangue é bebido e genitais pendurados nos telhados de negócios com o objetivo de agradar a deuses obscuros, é bem real mas que o grupo Qanon contesta que esses rituais são também realizados por políticos e outras pessoas em altos cargos no Ocidente, cujo objetivo é recolher adrenocromo de crianças e usar como droga, Tim não aprova esta conexão.

Recepção
O Los Angeles Times notou que o filme se tornou parte da guerra cultural, afirmando que "apoiar o filme tornou-se uma causa do dia para o público MAGA". O National Post argumentou que o filme era um exemplo de estúdio independente "vencendo Hollywood em seu próprio jogo".

Crítica
Embora bem recebido pelo público, o filme foi um fracasso de crítica. No site agregador Rotten Tomatoes, teve um índice de aprovação de 58% baseado em 81 resenhas, com uma nota média de 5,9 (de 10). O consenso do site dizia: "Sound of Freedom é um apelo à ação eficaz e cheio de suspense contra o tráfico humano, mas não isento de problemas em sua descrição do assunto delicado". Já no site Metacritic, o filme recebeu uma nota agregada de 36 (de 100), baseado em onze críticas, indicando uma "recepção negativa".

Endossos
O filme foi abraçado pelo público e por personalidades conservadoras americanas, como Mel Gibson, Dana White, Elon Musk, Ben Shapiro, Jewel e pela organização Family Research Council. Donald Trump realizou uma exibição especial do filme no seu clube de golfe na terceira semana de julho de 2023; Caviezel, Ballard e Verástegui compareceram.

O sucesso do filme surpreendeu muitos especialistas do setor, especialmente considerando que foi lançado apenas em 2 850 salas de cinema, bem menos dos longas como Insidious: The Red Door (3 188 salas) e Indiana Jones and the Dial of Destiny (4 600 salas).

Supostas conexões com a teoria da conspiração QAnon
Os críticos do filme acusaram os cineastas de embelezar a realidade da exploração infantil e alimentar as teorias da conspiração QAnon, referindo-se a uma "crença de que um grupo central de elite adoradora do diabo governa o mundo". Vários jornalistas apontaram que o filme não mencionava nenhuma teoria da conspiração QAnon.

Tanto Ballard quanto Caviezel tornaram público suas crenças nas teorias da conspiração do movimento QAnon. Caviezel endossou a crença espúria de que traficantes de crianças drenam o sangue de crianças para obter adrenocromo, um produto químico com supostas propriedades antienvelhecimento. Caviezel sugeriu ter visto evidências de crianças sendo submetidas à prática. Caviezel reiterou sua crença na teoria da conspiração do adrenocromo durante a turnê de imprensa para Sound of Freedom.

Ballard criticou aqueles que traçavam uma conexão entre o filme e QAnon, dizendo:

"Eles não fazem nenhuma conexão com a história real. É muito difícil fazer essa conexão quando é realmente baseado em uma história verdadeira".

Ver também
 7 Prisioneiros
 2023 no cinema
 Abuso infantil
 Abuso sexual de menor
 Indústria cinematográfica cristã
 Prostituição infantil
 QAnon
 Salvador branco no cinema
 The Whistleblower (filme de 2010)
 Tráfico de crianças
 Turismo sexual infantil

Filmes dos Estados Unidos de 2023
Filmes gravados na Colômbia
Filmes gravados na Califórnia
Filmes de drama de ação dos Estados Unidos
Filmes de drama biográfico dos Estados Unidos
Filmes sobre sequestros de crianças
Filmes baseados em casos reais
Filmes com trilha sonora de Javier Navarrete
Filmes em língua espanhola
Filmes em língua inglesa
QAnon

Sound of Freedom


زهوفتنيفي (Жовтневе) هي مدينة في مقاطعة فولينسكا في أوكرانيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 4480  نسمة.

مراجع

مدن أوكرانيا

زهوفتنيفي (فولينسكا)


أولي شيرين  المولود عام 1971 ،كارلسروه) مهندس معماري ألماني وشريك مع ريم كولهاس، في مكتب متروبوليتان للهندسة المعمارية (OMA).

روابط خارجية

مراجع

خريجو مدرسة لوزان الاتحادية للفنون التطبيقية
أشخاص على قيد الحياة
ألمان مغتربون في الصين
خريجو معهد كارلسروه للتكنولوجيا
مخططون حضريون ألمان
معماريون ألمان
معماريون ألمان في القرن 21
معماريون من كارلسروه
مواليد 1971
مواليد في كارلسروه

أولي شيرين


Sarı Deniz, Büyük Okyanus'a açılan Doğu Çin Denizi'nin Çin ve Kore yarımadasının içlerine sokulmuş bir uzantısıdır. Denizin adı, içine dökülen Sarı Nehir'in getirdiği alüvyonlarda bulunan sarı kum partiküllerinden gelmektedir.

Denizin en batıdaki uzantısı, çoğu zaman ayrı bir deniz olarak adlandırılır. Eskiden Pechihli Körfezi adı verilen bu yer bugün, Bohai Denizi olarak adlandırılır ve Sarı Nehir aslında buraya dökülür. Sarı Deniz ile Bohai Denizi'ni Liaotung Yarımadası birbirinden ayırır. Kore Körfezi'de Sarı Deniz'in bir uzantısı olarak kabul edilir. Tüm bu alanların toplamı 416 000 km² dir. Denizin en derin noktası 115 metre olarak ölçülmüştür.

Coğrafya

Kapsam
Uluslararası Hidrografik Organizasyon Sarı Deniz'in ("Hwang Hai" olarak da adlandırdığı) sınırlarını şu şekilde tanımlar:
Sarı Deniz, Jeollanamdo'daki Haenam Yarımadasının güney ucundan Jeju Adası'na kadar olan sınırla Japonya Denizi'nden ayrılır ve Jeju Adası'nın batı ucundan Yangtze Nehri ağzına kadar olan sınırda Doğu Çin Denizi'ne bölünür.

Fizyografi

Bohai hariç, Sarı Deniz kuzeyden güneye yaklaşık  ve doğudan batıya yaklaşık  kadar uzanır; yaklaşık  alana ve yaklaşık  hacme sahiptir. Derinliği ortalama olarak yalnızca , maksimum 'dir. Deniz, son buzul çağından sonra (yaklaşık 10,000 yıl önce) deniz seviyeleri  mevcut seviyelerine yükseldiğinde oluşan kıta sahanlığının sular altında kalmış bir bölümüdür. Derinlik kademeli olarak kuzeyden güneye doğru artar. Deniz tabanı ve kıyılara, nehirlerin Bohai Denizi (Liao Nehri, Sarı Nehir, Hai He) ve Kore Körfezi (Yalu Nehri) yoluyla getirdiği kum ve silt hakimdir. Bu birikintiler, kum fırtınaları ile birlikte, deniz adına atıfta bulunulan suyun sarımsı renginden sorumludur.

Kuzeydoğu Asya'nın bir köşesini kaplayan Kore'yi çevreleyen denizler, "ada ulusunu" doğudan, güneyden ve batıdan sınırlar. Kore bunları sırasıyla Doğu Denizi, Güney Denizi ve Batı Denizi (resmen Sarı Deniz olarak bilinir) olarak adlandırmıştır.

Denizdeki başlıca adalar arasında Anmado, Baengnyeongdo, Daebudo, Deokjeokdo, Gageodo, Ganghwado, Hauido, Heuksando, Hongdo, Jejudo, Jindo, Muuido, Sido, Silmido, Sindo, Wando, Yeongjongdo ve Yeonpyeongdo'yu kapsar (tümü Güney Kore'dedir).

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki körfezler listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

Sarıdeniz


La forsterita es un mineral de la clase de los nesosilicatos, y dentro de esta pertenece al llamado grupo del olivino. Fue descubierta en 1824 cerca del monte Vesubio en la región de la Campania (Italia), existiendo controversia acerca de en honor de quién se le puso nombre, según unos autores fue por Adolarius J. Forster, inglés recolector de minerales en el siglo XVIII, mientras que según otros por Johann Forster, naturalista alemán. Sinónimos poco usados son: boltonita, peridoto blanco u olivino blanco.

Características químicas
Es un mineral silicato de magnesio, trimorfo con la ringwoodita y la wadsleyita, los tres conocidos por su presencia en meteoritos.

Se encuadra dentro del grupo de olivino, que son ortosilicatos simples, siendo la forsterita el equivalente con magnesio de otros minerales de dicho grupo como son: fayalita ((Fe2+)2SiO4), tefroíta ((Mn2+)2SiO4) o el olivino-cálcico ((Ca2+)2SiO4).

Forma dos series de solución sólida, una de ellas con la fayalita, en la que la sustitución gradual del magnesio por hierro va dando los distintos minerales de la serie. Una segunda serie es la que forma con la tefroíta, en la que se va sustituyendo el magnesio por manganeso.

Además de esta composición química, con frecuencia lleva como impureza hierro.

Formación y yacimientos
Aparece con cierta frecuencia en rocas ígneas de tipo ultramáfico. También en rocas metamórficas del tipo mármoles dolomíticos.

También ha sido encontrada en el interior de meteoritos, así como en el polvo que sueltan los cometas.

Suele encontrarse asociado a otros minerales como: enstatita, plagioclasa, flogopita, magnetita, cromita, antigorita, dolomita, brucita, diópsido, corindón, anfíboles, calcita, espinela o augita.

Usos
La variedad de forsterita llamada peridoto es una gema usada en joyería.

Referencias

 Forsterita, mindat.org.
 Forsterita, webmineral.com.
 Manual de forsterita, Mineral Data Publishing.

Enlaces externos

Nesosilicatos
Minerales de magnesio
Sistema ortorrómbico
Minerales descubiertos en Italia en el siglo XIX
Minerales descubiertos en 1824
Italia en 1824
Minerales descubiertos en el monte Vesubio
Minerales epónimos

Forsterita


El cine 4D es un sistema de proyección de películas que recrea en la sala de proyección las condiciones físicas que se ven en la pantalla, como niebla, lluvia, viento, sonidos más intensos u olores, así como vibraciones en los asientos y otros efectos, con el objetivo de generar una mayor inmersión del público con respecto a una sala tradicional.

Las salas de cine en 4D pueden proyectar tanto en formato 3D como en formato 2D (el formato común sin necesidad de lentes 3D).

Historia del cine 4D
El objetivo de conseguir una mayor inmersión del espectador en la película no aparece con el Cine 4D, ya que en el cine clásico ya se pueden resaltar ejemplos de directores que buscaron métodos y efectos visuales para conseguirlo. Uno de ellos es William Castle, director, productor y actor estadounidense, que ya introdujo en algunas de sus proyecciones efectos visuales y trucos para asustar y sorprender al espectador. Por ejemplo, durante una proyección de su película La casa de la colina encantada (1958), un esqueleto humano sobrevoló la sala y en Escalofrío (1959) mandó sentar a los espectadores en butacas que les provocaran descargas eléctricas. Más tarde, apareció la tecnología Smell-O-Vision, un sistema que libera determinados olores en una sala de cine, en ese momento, a través del sistema de ventilación de la sala. La primera película en utilizar esta técnica fue OromaRama, seguida de Scent of Mistery (1960), donde las fragancias eran despedidas desde los propios asientos

En 1974, se intentó conseguir la inmersión del espectador a través de una mejora de los sistemas de sonido. La película Terremoto (1974) se proyectó acompañada de un novedoso sistema de altavoces que incrementaron la sensación de realismo del filme. Aun así, aunque la película tuvo una buena acogida, esta experiencia de sonido no. En 1981, Jonh Waters presentó la película Polyester, la cual se proyectaba acompañada de efectos de olor gracias a la técnica desarrollada por su propio director, Odorama, muy parecida a la anterior Smell-O-Vision.

No fue hasta 1984 cuando apareció la que es considerada la primera sala de cine 4D llamada The Sensorium creada por Gary Goddart Entertainment en el parque de atracciones Six Flags, situado en Baltimore, EE.UU. Esta atracción fue pionera en el ámbito del cine 4D, ya que luego sería imitada por muchos otros parques temáticos, incluso en la actualidad. La sala ofrecía a los visitantes una proyección acompañada de asientos que vibraban, fomentando así la inmersión del público.

Fue a partir de la creación de The Sensorium cuando otros parques quisieron acoger también una experiencia en 4D. Un ejemplo destacable es el de Disney World en Hollywood, que en 1986 presentó Captain EO, una película dirigida por Francis Ford Coppola, producida por George Lucas y protagonizada por Michael Jackson creada especialmente para ser proyectada en una sala de cine 4D en el parque y equipada con láseres, humo y otros efectos visuales para acompañar la película. En el mismo parque de atracciones, en 1991 se estrena Muppet-Vision 3D, una experiencia que mezcla diferentes efectos como pompas de jabón o agua y el que podría ser considerado como el primer 3D de la historia. En 1994 y con un efecto 3D mucha más consolidado y eficaz, las películas Cariño, he encogido a los niños y Cariño, he agrandado al niño se trasladan a las salas 4D, que combinan un sistema de movimiento de las butacas y el 3D

A partir del éxito que este tipo de experiencia obtuvo en los parques temáticos, la tecnología de proyección 4D se consolidó como un sistema para proyectar películas fuera del circuito comercial, sobre todo en salas especiales de parques temáticos o parques de atracciones. Uno de los motivos de esto son los posibles efectos secundarios que estas salas pueden provocar. Por ejemplo, en una proyección de cine en 4D en el National Sea life Centre de Birmingham, el realismo conseguido con combinación de la vibración y movimiento de los asientos con la imagen en 3D causó mareos entre el público.

En 2009 la cadena surcoreana de exhibición cinematográfica CJ-CGV comenzó a exhibir películas 4D en una sala de 88 asientos, con Viaje al centro de la tierra (2008), a la que siguieron nueve películas más el mismo año; tras el éxito de la proyección de Avatar, la compañía coreana abrió tres salas más. En octubre de 2010 se anunció «el primer gran experimento con esta tecnología», el reestreno de Pesadilla antes de Navidad, de Tim Burton, en el cine El capitán, en Los Ángeles.

El cine 4D en Latinoamérica
Desde septiembre de 2011, con el reestreno de Avatar, la tecnología se encuentra disponible en México en algunas salas de la compañía Cinépolis. A partir de 2013 la cadena de cines CineMexicani inició su incursión al mercado de cines 4.5D. En 2012 fue emitida Mini Espías 4 y los Ladrones del Tiempo, que fue emitida en 4.5D y con Aroma-Scope.

En 2012, Cinépolis inauguró su primera sala 4DX en Sudamérica, en la ciudad de São Paulo, Brasil.

En 2013, la cadena Cine Hoyts abrió una sala 4DX en Chile.

En  2013 en el Cinex Tolón, en Caracas, Venezuela, se inauguró una sala de cine con dicho formato, para el estreno de la película Los Pitufos 2.

En 2013 se abrió en Lima, Perú, la Sala Cinépolis 4DX y en Caracas, Venezuela, la Sala Cinex San Ignacio. En diciembre del mismo año se inaugura la sala 4DX en Bogotá, Colombia, ubicada en el Centro Comercial Calima, la cual cuenta con tecnología coreana cuya inversión fue de aproximadamente 2 millones de dólares.

En 2014 se abrió una Sala Dinamix 4D en Barranquilla, Colombia, y dos salas más Dinamix 4D en la ciudad de Bogotá, Colombia. En abril de 2015, se abrió una nueva sala en Cali, Colombia. Adicionalmente, existe una sala 4D en el Parque nacional del Chicamocha.

En 2015 la empresa argentina Lumma presenta 4D E-Motion, el primer desarrollo latinoamericano con tecnología propia en sistema de cines 4D. En este mismo año en la Ciudad Colonial, República Dominicana, se estrena "The Colonial Gate 4D Cinema", el primer cine 4D del Caribe y el primero a nivel mundial que permite al visitante escuchar la película en 9 idiomas simultáneamente. Los idiomas son español, inglés, portugués, italiano, francés, alemán, ruso, mandarín y japonés.

En marzo de 2016 abre la primera sala de cine 4D de Argentina con sistema 4D E-Motion para cines Multiplex en el complejo Shopping Palmas del Pilar, en la ciudad de Pilar, Provincia de Buenos Aires, Argentina. Se inauguró con el estreno de la película Kung Fu Panda 3 y Batman v Superman: Dawn of Justice. Lumma instaló su segundo cine 4D E-Motion en el Parque Comercial Avellaneda, en la ciudad de Avellaneda, Provincia de Buenos Aires, con la empresa Village Cines. En diciembre de 2016, Lumma continuó con más aperturas de salas 4D E-Motion, en Village Cines Rosario, en la ciudad de Rosario, Provincia de Santa Fe, y Multiplex Canning, en la ciudad de Canning, Provincia de Buenos Aires, con la película Rogue One: una historia de Star Wars. El 31 de agosto de 2017, Lumma abrió una sala en los cines Gran Rex en la Ciudad de Córdoba (la primera de la Provincia de Córdoba) con la proyección de Annabelle: Creation. Actualmente, Lumma se encuentra fabricando más salas para Argentina y el Mercosur.

En mayo de 2023, en la ciudad de La Paz, Bolivia,  inauguró su primera sala 4DX de la mano de Multicine, una de las principales cadenas de cine en el país y en julio de ese mismo año Cine Center en la ciudad de. Cochabamba abrió la segunda sala.

El cine 4D en España
En España, el sistema 4D, se pueden encontrar sobre todo en parques temáticos, de atracciones o centros de ocio y entretenemiento similares, siendo presentados como experiencias cortas y no tanto para presentar largometrajes. El ejemplo con más renombre es el del cine 4D ubicado en L'Oceanogràfic de Valencia, cuya apertura en 2017 lo convirtió en la sala con esta tecnología más grandes del país. Situado en el auditorio Mar Rojo del complejo, este cine 4D de 190 localidades pone a disposición de los visitantes dos películas diferentes, una destinada a un público más infantil con una duración que no supera los 10 minutos (20 000 leguas de viaje submarino) y otra al público adulto con una duración de 20 minutos (Huracán).

Otros ejemplos de cine 4D en España son la sala Dididado, situada en el Parque de atracciones del Tibidabo en Barcelona y estrenada 2012; la atracción Cine 4D del Parque de atracciones de Madrid o la sala Templo de Kinetos en el parque temático Terra Mítica situado en Benidorm. Todas estas salas ofrecen una experiencia envolvente a través de sistema de proyección 3D, movimiento de butacas y efectos sonoros y ambientales.

En diciembre de 2017 la compañía Kinépolis abre la primera sala 4DX en su complejo de Ciudad de la imagen, Madrid.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial de 4DX
Sitio web oficial de Olorama Technology
 Sitio web oficial de Lumma
 Sitio web oficial de 4DEmotion
(2018) Grease (la película) con olores: primera proyección con olores del mítico musical de 1978.

Tecnología de video y cine
Imagen 3D
Introducciones de 1984

Cine 4D


The City of Kingston is a local government area in Victoria, Australia in the south-eastern suburbs of Melbourne, its northern boundary lying approximately 15 km from the Melbourne city centre along the north-eastern shorelines of Port Phillip. It covers an area of 91 km² and has an estimated population of 163,431 people.

History

The City of Kingston area was originally governed by the Moorabbin Roads Board, which formed in 1862 and became a shire council in 1871, covering a large area of mixed agricultural and semi-urban land. After years of agitation, in 1917 the seaside town of Sandringham became a borough with its own council, and this fuelled the desire of those living in towns further south to combine their efforts and demand self-representation. This finally occurred in May 1920 and the "Borough of Mordialloc and Mentone" was formed. It became a town in 1923 and the City of Mordialloc in 1926.

The City of Moorabbin had a population of 109,588 by the time of the 1971 census.

In 1994, the state government amalgamated local councils all over Victoria, as part of its local government reform.  The new City of Kingston was one result, and on 15 December 1994 the City was formally Gazetted comprising all of the City of Chelsea, most of the City of Mordialloc, a substantial portion of the City of Moorabbin, and parts of the Cities of Oakleigh and Springvale.

A new electoral structure for Kingston was effected in November 2008. Under the new structure there are three wards – North Ward, Central Ward and South Ward, and three Councillors representing each ward. This makes a total of nine Councillors, instead of the previous structure of seven wards each represented by one Councillor, and as of November 2020 there are 11 wards each individually represented by a ward councillor.

Kingston's headquarters are located at the 7-storey '1230 Nepean Hwy' building, which has become a landmark to Cheltenham as well as the council. The A-Grade office building was built in 1993.

Schools
Primary education

Secondary education

Primary and secondary education
 Mentone Girls' Grammar School
 Mentone Grammar School

Townships and localities
The city had a population of 158,129 at the 2021 census, up from 151,389 in the 2016 census.

^ - Territory divided with another LGA

Railway stations
Aspendale
 Aspendale railway station – April 1891
Bonbeach
 Bonbeach railway station – February 1927
Carrum
 Carrum railway station – August 1882
Chelsea
 Chelsea railway station – February 1907
Cheltenham
 Cheltenham railway station – December 1881
Southland railway station – November 2017
Clayton South
 Westall railway station – February 1951
Edithvale
 Edithvale railway station – September 1919
Highett
 Highett railway station – December 1881
Mentone
 Mentone railway station – December 1881
Moorabbin
 Moorabbin railway station – December 1881
Mordialloc
 Mordialloc railway station – December 1881
Parkdale
 Parkdale railway station – September 1919

Library services
The City of Kingston operates nine free council run libraries.

Major branches
 Chelsea
 Cheltenham
 Clarinda
 Parkdale
 Westall

Minor branches
 Dingley
 Highett
 Moorabbin
 Patterson Lakes

Sport and recreation facilities
The City of Kingston operates two swimming and recreation centres:
 The Waves Leisure Centre which has a 50-metre swimming pool, spa, gym and separate wave pool.
 The Don Tatnell Leisure Centre which has a 25-metre swimming pool, spa and gym (closed as of 2021 due to structural damage).

Council structure

Corporate management
Chief Executive Officer, Peter Bean
General Manager, Customer & Corporate Support, Dan Hogan

General Manager Planning and Development, Jonathan Guttmann

General Manager Organisational City Assets and Environment, Samantha Krull

General Manager Community Sustainability, Sally Jones

Chief Financial Officer, Bernard Rohan

Council services
The council has an annual budget of $245 million (2021–22), with works involving areas such as road maintenance and construction, community, cultural and youth activities, town planning and development, waste management and recycling, maintenance of parks and public areas, public health and animal control, library services, and business and tourism support.

Election results

As of November 2020 there are 11 wards each individually represented by a ward councillor. At the 2020 election, the councillors re-elected included Tamsin Bearsley, David Eden, George Hua, Georgina Oxley, and Steve Staikos. They were joined by newly elected councillors Tim Cochrane, Jenna Davey-Burns, Tracey Davies, Chris Hill, Cameron Howe and Hadi Saab.

Elected representatives

Starting in November 2020 the City of Kingston commenced a new ward system with 11 wards each electing a single Councillor. This new system was introduced by the Victorian Government under the Local Government Act 2020.

Councillors and Mayors 1997 - 2024
Greg Alabaster 1997 – 2000 / 2005 - 2008

Ron Brownlees OAM 1997 – 2000 / 2000 – 2003 / 2008 – 2012 / 2012 – 2016 / 2016 – 2020 (Mayor: 1998-99, 2010-11 & 2012-13)

Di Comtesse 1997 - 2000

Lesley McGurgan 1997 – 2000 (Mayor: 1999-2000)

Bill Nixon OAM 1997 – 2000 / 2003 – 2005 / 2005 – 2008 (Mayor: 1997-98 & 2007-08)

John Ronke 1997 – 2000 / 2000 – 2003 / 2005 – 2008 / 2008 – 2012 / 2012 – 2016 (Mayor: 2011-12)

Dalene Salisbury 1997 – 2000

Arthur Athanasopoulos 2000 – 2003 / 2003 – 2005 / 2005 – 2008 / 2008 – 2012 (Mayor: 2000-01, 2003–04, March – December 2004, 2008–09)

Elizabeth Larking 2000 – 2003 / 2003 – 2005 (Mayor: 2001-02)

David Normington 2000-2001

Topsy Petchey OAM 2000 – 2003 / 2003 – 2005 / 2005 – 2008 (Mayor: 2002-03, 2004–05, 2005-06 & 2006-07)

Joanna van Klaveren 2000 - 2005

Trevor Shewan 2001 - 2003 / 2008 – 2012

Andrew Adams 2003 - 2005

Rosemary West OAM 2003 – 2005 / 2005 – 2008 / 2008 – 2012 / 2012 – 2016 / 2016 – 2020

Justin McKeegan 2005 – 2008

Donna Bauer 2008 – 2010

Lew Dundas 2008 – 2012

Paul Peulich 2008 – 2012 / 2012 – 2016 (Mayor: 2013-14)

Steve Staikos 2008 – 2012 / 2012 – 2016 / 2016 – 2020 / 2020 – 2024 (Mayor 2009-10, 2017–18, 2020-21 & 2021-22)

Dan Maloney 2011 – 2012

Tamara Barth 2012 – 2016 / 2016 – 2020

Geoff Gledhill 2012 – 2016 / 2016 – 2020 (Mayor: 2014-15)

Tamsin Bearsley 2012 – 2016 / 2016 – 2020 / 2020 – 2024 (Mayor: 2015-16)

David Eden 2012 – 2016 / 2016 – 2020 / 2020 – 2024 (Mayor: 2016-17)

George Hua 2016 – 2020 / 2020 – 2024

Georgina Oxley 2016 – 2020 / 2020 – 2024 (Mayor: 2018-19 & 2019-20)

Tim Cochrane 2020 – 2024

Jenna Davey Burns 2020 – 2024

Tracey Davies 2020 – 2024

Chris Hill 2020 – 2024

Cameron Howe 2020 – 2024

Hadi Saab 2020 – 2024 (Mayor: 2022-23)

See also
 List of places on the Victorian Heritage Register in the City of Kingston

References

External links

Kingston City Council
Kingston Historical Website, in particular The Battle for Local Government: The Severance of Mordialloc from Moorabbin in 1920
Department for Victorian Communities Kingston City Council Municipality Profile (includes ward map)
Metlink local public transport for City of Kingston
Link to Land Victoria interactive maps

Local government areas in Melbourne

City of Kingston


Bask Ülkeleri Komünist Partisi (, EHAK; , PCTV),
Bask Ülkesi'ndeki Komünist Bask ayrılıkçısı bir siyasi partidir.

2005 Bask Özerk Bölgesi seçimlerinde %12,5 oy alarak parlamentoda 9 sandalye kazandı.

Yargıtay tarafından Batasuna ve sonuçta ETA'nın bir parçası olduğu kanıtlandıktan sonra, İspanya Yüksek Mahkemesi tarafından yasa dışı bırakıldı.

Kaynakça

İspanya'daki eski siyasi partiler
2002'de kurulan siyasi partiler
2008'de kapatılan siyasi partiler

Bask Ülkeleri Komünist Partisi


Esta é uma lista dos municípios do Rio Grande do Sul por população, segundo o censo de 1940, o quinto realizado no Brasil.

Municípios

História do Rio Grande do Sul
Populacao
Rio Grande do Sul

Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população (1940)


Gökçekonak, Tunceli ilinin Pülümür ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün eski ismi Tahsini'dir. Yerleşimden 1518 yılı Osmanlı kayıtlarında bahsedilmezken, 1523 kayıtlarında Tahsini adıyla Kiğı sancağı Kızuçan nahiyesine bağlı bir köy olarak bahsedilmiştir. 1569 yılı kayıtlarında ismi geçmeyen yerleşim 1642 kayıtlarında yeniden kayıtlara geçmiştir. 16. ve 17. yüzyıl kayıtlarına göre köyde sadece Müslüman nüfus yaşamaktaydı. Türkiye Cumhuriyeti'nin kuruluşuyla da Tahsini adıyla Pülümür kazasına bağlı görülen yerleşim, 1960 yılı nüfus sayımından itibaren günümüzdeki adıyla kayıtlarda yer almaya başlamıştır.

Coğrafya
Tunceli iline 87 km, Pülümür ilçesine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Pülümür belde ve köyleri

Gökçekonak, Pülümür


Tom Budgen () este un wrestler neerlandez care a evoluat în WWE într-e anii 2016 și 2021, în brandul RAW, sub numele de Aleister Black. Înainte de a semna cu WWE, Budgen a lucrat pentru promoții în Europa, Statele Unite și Japonia sub numele de ring Tommy End. În prezent, se află sub contract cu All Elite Wrestling, unde luptă cu numele de ring Malakai Black.

Campionate în wrestling

Adriatic Special Combat Academy
Super 8 Cup II (2013)
Catch Wrestling Norddeutschland
CWN Mittelgewichtsmeisterschaft Championship (1 dată)
Fiend Wrestling Germany
 FWG Lightweight Championship (1 dată)
 FWG Lightweight Title Tournament (2009)
Fight Club: PRO
 FCP Championship (1 dată)
Freestyle Championship Wrestling
 FCW Deutschland Lightweight Championship (1 dată)
Insane Championship Wrestling
 ICW Tag Team Championship (1 dată) – alături de Michael Dante
 ICW "Match of the Year" Bammy Award (2015) –
International Catch Wrestling Alliance
 ICWA Heavyweight Championship (1 dată)
 ICWA World Junior Heavyweight Champion (1 dată)
ICWA European Tag Team Championship/NWA European Tag Team Championship (1 dată) – alături de Michael Dante
Pro Wrestling Holland
 PWH Tag Team Championship (1 dată) – alături de Michael Dante
Pro Wrestling Illustrated
Clasat pe locul 41 în topul 500 de wrestleri în PWI 500 din 2018
Pro Wrestling Showdown
 PWS Heavyweight Championship (1 dată)
Progress Wrestling
 Progress Tag Team Championship (1 dată) – alături de Michael Dante
 Super Strong Style 16 (2016)
Southside Wrestling Entertainment
 SWE Tag Team Championship (1 dată) – with Michael Dante
Westside Xtreme Wrestling
 wXw Unified World Wrestling Championship (1 dată)
 wXw World Lightweight Championship (2 ori)
 wXw World Tag Team Championship (2 ori) – with Michael Dante
 16 Carat Gold Tournament (2013, 2015)
 Chase The Mahamla (2011)
 World Lightweight Tournament (2006)
 WWE
 NXT Championship (1 dată)
 NXT Year-End Award (3 ori)
 Cel mai bun wrestler al anului (2017)
 Breakout Star al anului (2017)
 Rivalitatea anului (2017) –

Note

Nașteri în 1985
Wrestleri neerlandezi
Sportivi neerlandezi în viață

Malakai Black


බෝග වගාවේදී තවාන් වර්ග රාශියක් භාවිතා කෙරේ.එහිදි ගොඩ බෝග වගාවේදී  විශේෂ වු තවාන් වර්ග ද වී ගොවිතැනේ දී  එයටම විශේෂවූ තවාන් වර්ග ද භාවිතා කෙරේ.ගොඩ බෝග වගාවේ දී භාවිතා වන තවාන් වර්ග නම්

1. උස් වු තවාන්

2.ගිල් වු තවාන්

3.නොරිදෝ‌කෝ තවාන්

4 බදුන් තවාන්

වී වගාවේ දී විශේෂිත තවාන් වර්ග කිහිපයක් භාවිතා කෙරේ.මෙම තවාන් ගොඩ බෝග වගාවේ දී භාවිතා නො‌කෙරේ.

1.ඩැපෝග් තවාන

2.මඩ තවාත

3.තැටි තවාන

යන තවාන් වර්ගටයි

ලසන්ත ගුණසේකර

තාවාන් වර්ග


În arhitectura fortificată, o hersă (din ) este un grătar metalic sau grilaj de lemn care închidea intrarea cetăților medievale, servind ca barieră auxiliară a porții. Hersa aluneca pe verticală într-un șanț special amenajat în ambrazura unei porți sau al unei uși, spre a bara calea atacatorilor care intenționează să pătrundă într-o cetate sau într-un alt edificiu întărit.

Elemente arhitecturale

Hersă


Die Liste der Endspiele des EHF-Pokals enthält alle Finalbegegnungen der Männer im IHF- und EHF-Pokal sowie der EHF European League seit Durchführung des ersten Wettbewerbs 1981/82. Es ist der zweitwichtigste Europapokal-Wettbewerb für Handball-Vereinsmannschaften. Er wird von der Europäischen Handballföderation (EHF) ausgerichtet.

Endspiele

Erfolgreichste Teams

!
EHF Europa Pokal

Liste der Endspiele des EHF-Pokals


La Ford Abeille  est la version utilitaire de la Ford Vedette, un projet américain abandonné pour fabriquer une voiture d'après-guerre bon marché. Sa production débute en 1952 et finit en 1954. Elle conserve la carrosserie à "dos rond" et hayon en deux parties lorsque la Vedette est restylée à l'automne 1952. Courant 1953, le pied milieu amovible est optionnel tandis que la présentation extérieure se veut moins austère (chromes). Pour le millésime 1954, la palette de couleur s'élargie et la calandre grillagée spécifique est abandonnée au profit du modèle équipant la Vedette.

Références

Automobile des années 1950

Ford Abeille


تلفزيون ديزني للرسوم المتحركة  هو قسم لشركة والت ديزني لإنتاج مسلسلات تلفزيونية متحركة. أسس القسم في 1985 كـ « أفلام وتلفزيون والت ديزني » (Walt Disney Pictures and Television) ولاحقاً تغير اسمه في نصف الثمانيات لـ « تلفزيون والت ديزني » (Walt Disney Television) ولاحقاً أيضاً تغير اسمه إلى الاسم الحالي في 2004. وتم تغيير اسم الشركة من « تلفزيون والت ديزني للرسوم المتحركة » (Walt Disney Television Animation) إلى « تلفزيون ديزني للرسوم المتحركة » , (Disney Television Animation) عام 2011. كما تنتج كذلك بعض الأفلام المتحركة.

منذ 2002 أصبح القسم جزء من قناة ديزني. رئيس القسم كان باري بلامبيرغ، والذي أعلن عن استقالته في نوفمبر 2005. مايكل مون ثم أصبح نائب الرئيس للسلاسل المتحركة منذ فبراير 2006.

المسلسلات التلفزيونية المتحركة

برامج ديزني الأصلية

سلاسل أصلية لقناة ديزني

سلاسل أصلية لديزني إكس دي (Disney XD)

برامج إنتاج جتيكس أنيمايشن كونسبتس (Jetix Animation Concepts)

برامج إنتاج جتيكس يوروب (Jetix EUROPE)

برامج أصلية لقناة بلايهاوس ديزني القديمة (Playhouse Disney) وقناة ديزني جونيور (Disney Junior)

روابط خارجية

مراجع

شركات الإنتاج التلفزيوني للولايات المتحدة
استديوهات رسوم متحركة أمريكية
تأسيسات سنة 1984 في كاليفورنيا
شبكة إعلام ديزني
شركات أمريكية أسست في 1984
شركات إعلامية أسست في 1984
شركات مقرها في غلينديل (كاليفورنيا)
قناة ديزني

ديزني تيليفشن أنيمايشن


Dan Stanca () este un prozator și romancier român contemporan. Debutând în 1992 cu romanul Vântul sau țipătul altuia, Dan Stanca a publicat peste 20 de romane, multe dintre ele premiate, majoritatea lor fiind influențate de gândirea filozofului ezoteric francez René Guénon și a filozofului român Vasile Lovinescu. Dintre romanele sale se pot enumera: Aripile arhanghelului Mihail, 1996; Apocalips amânat, 1997; Morminte străvezii, 1999; Ultimul om, Iași, 1999; Drumul spre piatră, 2002; A doua zi după moarte, 2003; Mut, 2006; Noaptea lui Iuda, 2007; Mare amară, 2014; Ghetsimani '51, 2015, Înainte de întuneric, 2021.

Premii
 Premiul pentru proză al Uniunii Scriitorilor din România pe 2015 pentru volumul "Ghetsimani '51" (Editura Cartea Românească).

Referințe critice

"Dan Stanca este un halucinat, un deznădăjduit care strigă în zadar în hărmălaia generală, un patriot fără țară, fiindcă țara (aceea din memoria lui culturală) s-a schimbat și a devenit de nerecunoscut. Deși își câștigă existența ca ziarist (la România liberă), trece prin lume absent, insensibil la realitatea imediată. Cu părul cărunt și rebel, cu fața îngustă, cu ochii de un negru scânteietor, pare propovăduitorul unei religii exotice, rătăcit în babilonia de jeep-uri și căruțe, fast-food-uri și blocuri muncitorești din București. Acest personaj, care se îmbracă modest și nu-și dă importanță în nici un fel, care vorbește puțin și fără tragere de inimă chiar și cu apropiații săi, care nu-și face apariția la recepții decât rareori și atunci numai pentru a-și îndeplini o obligație profesională, se numără printre cei mai valoroși prozatori afirmați după 1989. Cei mai valoroși prozatori apăruți după 1989 sunt,ca să nu rămânem evazivi, Mircea Cărtărescu și Dan Stanca. Primul, cunoscut dinainte ca poet, a făcut senzație cu romanul Orbitor. Al doilea, practic un necunoscut, ar fi putut și el să facă senzație - dar n-a făcut, pentru că nu i s-a dat suficientă atenție - cu numeroasele sale romane publicate în avalanșă". (Alex Ștefănescu, Dan Stanca în dezacord cu moda, România Literară nr. 3/ 2006).

"Dan Stanca e un eretic... promotor aproape singular al radicalismului spiritualist și metafizic într-o literatură aflată sub zodia relativismului, el este în același timp un reprezentant de frunte al celei mai importante tendințe din proza noastră postdecembristă: realismul vizionar și apocaliptic... spiritualismul său ortodox cu derivații gnostice și ezoterice se asociază cu un scepticism (...) Alături de Mateiu Caragiale, Dan Stanca e, cum ar fi spus I. Negoițescu, cel mai reacționar scriitor roman". (Paul Cernat)

Note

Nașteri în 1956
Nașteri pe 30 septembrie
Romancieri români contemporani
Bucureșteni

Dan Stanca


OLT Express Poland (ursprünglich Yes Airways) war eine polnische Fluggesellschaft mit Sitz in Warschau und Basis auf dem Flughafen Warschau.

Geschichte
OLT Express Poland wurde unter dem Namen Yes Airways 2010 als Charterfluggesellschaft gegründet und bediente diverse Routen zu Urlaubszielen im Mittelmeerraum. Ende 2011 wurde sie unter Führung des Investors Amber Gold zusammen mit ihren neuen Schwestergesellschaften OLT Express Germany (zuvor OLT – Ostfriesische Lufttransport) und OLT Express Regional (zuvor Jet Air) neu strukturiert und erhielt ihren daher auch diesen Namen.

Am 26. Juli 2012 gab OLT Express Poland bekannt, dass vom 27. Juli bis auf Weiteres alle Flüge ausgesetzt werden. Die Gesellschaft wollte sich zukünftig auf das Chartergeschäft konzentrieren. Bereits am 31. Juli wurde jedoch bekanntgegeben, dass man wie schon OLT Express Regional wenige Tage zuvor Insolvenz anmelden und alle Flugzeuge an ihre Leasinggeber retournieren werde.

Flugziele
OLT Express Poland bot ein dichtes Netz an Verbindungen zwischen Zielen innerhalb Polens an, angeflogen wurden beispielsweise Warschau, Breslau, Krakau, Danzig und Posen. Einige der Strecken wurden durch die Schwester OLT Express Regional bedient. Ab Oktober 2012 wollte OLT Express Poland zahlreiche internationale Ziele bedienen, darunter Memmingen, Dortmund, Liverpool, Rom und Lyon.

Flotte
Vor Einstellung des Betriebs mit Stand Juni 2012 bestand die Flotte der OLT Express Poland aus zehn Flugzeugen:

 1 Airbus A319-100
 9 Airbus A320-200

Siehe auch
 Liste ehemaliger Fluggesellschaften (Europa)

Weblinks

Einzelnachweise

Ehemalige Fluggesellschaft (Polen)
Gegründet 2010
Aufgelöst 2012

OLT Express Poland


Events from the year 1832 in Canada.

Incumbents
Monarch: William IV

Federal government
Parliament of Lower Canada: 14th
Parliament of Upper Canada: 11th

Governors
Governor of the Canadas: James Kempt
Governor of New Brunswick: Sir Archibald Campbell, 1st Baronet
Governor of Nova Scotia: Thomas Nickleson Jeffery
Civil Governor of Newfoundland: Thomas John Cochrane
Governor of Prince Edward Island: John Ready

Events
January 1 – William Lyon Mackenzie readmitted into the Legislative Assembly after being expelled
February 25 – The first railway charter in Canada is issued for the Champlain and St. Lawrence Railroad.
March – Attempted assassination of William Lyon Mackenzie at Hamilton.
March 30 – Bank of Nova Scotia is founded
May 21 – Election riots at Montreal. Three supporters of Daniel Tracey of the Parti Patriote are shot dead by government troops. Colonel MacIntosh and Captain Temple are arrested for ordering the shooting. The next day, it is announced that Tracey is elected to the Legislative Assembly for Montreal West.
June – The immigrant ship The Carrick arrives in Quebec filled with Irish immigrants. A few of these immigrants are ill with cholera, which becomes an epidemic in Lower Canada and Upper Canada.
June 20 – Eighty-eight deaths from Asiatic cholera are reported at Montreal.
November – 1832 Newfoundland general election.
December – A meeting, at Toronto, proposes annexation of the District of Montreal to Upper Canada.

Full date unknown
 7,800 French-Canadians are killed by the cholera epidemic – 3,800 in Quebec and 4,000 in Montreal. Meetings of French Canadians attribute the cholera to British immigrants, 52 000 having arrived in that same year.
 The City of Montreal is incorporated. Heretofore an out-port of Quebec, it becomes a port of entry.
 William Lyon Mackenzie leaves for England with 25,000 names on the petition advocating more powers for elected representatives, with little result. He is expelled from the Assembly and re-elected while away.
 The Rideau Canal is opened after six years of construction.

Arts and literature

Births
January 1 – David Oppenheimer, entrepreneur and 2 Mayor of Vancouver (died 1897)
January 9 – Félix-Gabriel Marchand, journalist, author, notary, politician and 11th Premier of Quebec (died 1900)
March 27 – Benjamin Pâquet, Roman Catholic priest and educationist (died 1900)
April 30 – Wilfrid Prévost, lawyer and politician (died 1898)
August 15 – Lucius Richard O'Brien, painter (died 1899)

Deaths
July 18 – Daniel Tracey, doctor, journalist and politician (born 1794)

Historical documents
Extensive geographical description of "Indian territories" from Labrador to Pacific Ocean (Note: racial stereotypes)

Prince Edward Island society described in terms of class and ethnic (English, Scottish, Irish, Acadian) stereotypes

Fur trading rivalry in Saguenay region makes trade of little value to any but Indigenous people, who "will soon be extinct"

References

Canada
Years of the 19th century in Canada
1832 in North America

1832 in Canada


Das Schweitzer Mountain Resort ist ein Wintersportgebiet im US-Bundesstaat Idaho. Es liegt 18 km nordwestlich von Sandpoint im Bonner County in den Selkirk Mountains und bieten von dort aus einen Überblick über den Lake Pend Oreille im Südosten und Ausblicke auf die Bitterroot Range und die Cabinet Mountains. Das Skigebiet befindet sich zirka 72 km südlich von der Grenze zu Kanada.

Geschichte
Der Gipfel, welcher als "Schweitzer Mountain" bezeichnet wird, wurde nach einem alten Eremiten aus der Schweiz benannt, der am Grunde des Bassins lebte. Er war ein Angehöriger des Schweizer Militärs und sein Haus wurde im Zuge von strafrechtlichen Ermittlungen durchsucht. Dort wurden die Körper zahlreicher Katzen gefunden, die im Umkreis als vermisst galten. Die Legende berichtet, dass der Mann Katzeneintopf geliebt habe. Herr Schweitzer wurde von dort weggebracht und ward schnell vergessen, sein Name indes ist geblieben.

Die erste Person, die die Bedeutung des Schweitzer Bassins als potentielles Skigebiet erkannten waren der Zahnarzt Doktor Fowler und Jerry Groesbeck aus Spokane (Washington). In den 1990er Jahren schrieb er das Buch Looking Back on Schweitzer: The History of Schweitzer Mountain Resort über das Gebiet. Inhaltlich konzentriert es sich auf die frühen Stadien der Entwicklung des Geländes zu einem Skigebiet. Das erste Mal sah Fowler den Berg als er mit seiner Familie auf dem Rückweg von einem Ski-Ausflug zum Big Mountain in Montana war. Beim Zwischenstopp in Hope (Idaho), erblickte Fowler das Schweitzer Bassin und fand die Sorte von Schnee, die er sich am Big Mountain (heute Whitefish Mountain Resort) erhofft hatte. Das Bassin blieb in seinem Kopf – bis er aufbrach es zu Fuß und mit Skiern – am Memorial Day – zu testen und dort Ski zu fahren. Er war beeindruckt und wurde so zu einem Förderer und Befürworter für das Skigebiet.

Mit dem Skifahren auf dem Schweitzer Mountain war schon 1933 begonnen worden, jedoch wurde es erst am 4. Dezember 1963 als "Schweitzer Bassin" mit einer Lodge auf 1432 m Höhe und einem 1,6 km langen Sessellift eröffnet. Damit konnte eine Höhe von 518 m überbrückt werden. In den 1960er Jahren wurde in nur einem Jahr Schweitzer Mountain zu einer profitablen Anlage. Zunächst als Wochenend Skigebiet geplant, hatte es schon bald, auf Drängen von Sam Wormington, des ersten Geschäftsführers hin, durchgehend geöffnet. 1967 kamen drei weitere Sessellifte hinzu, sie ersetzten die bisherigen Schlepplifte. Das Hintere Areal des Colburn Bassins wurde 1971 mit zwei weiteren Liften ausgestattet. Die Straße zum Skigebiet wurde 1973 befestigt und der siebente Sessellift kam 1974 hinzu, um die Kapazität auf der Vorderseite zu erhöhen. 1986 wurde begonnen im Sommer ebenfalls einen Lift zu betreiben und 1988 wurde das Skigebiet in Schweitzer Mountain Resort umbenannt und es wurden Wanderausflüge und Mountainbike Touren samt Vermietung angeboten.

Als der Besitzer und Mitbegründer Jim Brown im April 1989 verstarb übernahm seine Tochter Bobbie Huguenin den Familienbetrieb. Unter ihrer Leitung entwickelte sich Schweitzer Mountain zu einem Feriendomizil. Viele Ergänzungen und Verbesserungen kamen hinzu und die alte Lodge wurde zu einem neuen dreistöckigen Hauptsitz umgestaltet. 1991 wurde ein auskuppelbarer Sessellift für das nächtliche Skilaufen eingerichtet. Huguenin plante ebenfalls den Bau eines 82-Zimmer Green Gables Lodge.

Letztendlich hatte die Familie Brown nicht genügend Geld, um das Resort zu einer Wohnraumalternative auszubauen. Im November 1996 meldeten sie Konkurs an und im Jahr darauf folgte die Insolvenz. Am 31. Dezember 1998 kaufte Harbor Properties das Schweitzer Mountain Resort für eine Summe von 18 Millionen Dollar von US-Bank. Das in Seattle angesiedelte Unternehmen, Betreiber der Skigebiete Stevens Pass und Mission Ridge (verkauft im Jahr 2003) in Washington, sorgte durch die Bereitstellung ihrer Ausrüstung für sofortige Verbesserungen. Der Sechs-Personen-Sessellift Stella wurde im Sommer 2000 installiert, um das nördliche Gebiet des Colburn Bassins zu bedienen, er ersetzte den früheren fünften Lift. Durch diese Ergänzung dehnte sich das Skigebiet auf 10 km² aus. Im Juli 2005 änderten sich die Besitzverhältnisse erneut und das Resort ging an die McCaw Investment Group, kurz MIG, in Seattle ging. Dadurch kam es in der Saison 2005–06 zu der Erweiterung durch die "Idyl-Our T-Bar" das "Hermit's Hollow Tubing Center" und das "SunKid Magic Carpet". Der T-Bar-Lift Little Blue sorgte für eine Erweiterung des Areals um 1,6 km² und einige neue Abfahrten.

Entwicklung
Die kleine Ortschaft auf dem Schweitzer Mountain hat zwei Eigentumswohnung/Hotels: Die "Selkirk Lodge" und sie "White Pine Lodge". Darüber gibt es etliche private Wohnhäuser und Eigentumswohnungen im unteren und oberen Teil des Dorfes. Es gibt eines Tages Lodge, die "Lakeview Lodge", in der ein Gästeservice, eine Cafeteria, ein Café, die Ski Patrol und die Tagesbetreuung untergebracht sind.

Im Februar 2007 kündigte Schweitzer ein ehrgeiziges Expansionsprogramm an. Darin enthalten war ein 6.000.000 $ Lift-Ausbauprogramm, unter Einbeziehung der vorhandenen Lifte im Resort, besonders des "Chair One", mit seinen zwei Liften: ein High-Speed-Quad, der so genannte "Basin Express", im unteren Teil, und ein Fest-Griff Triple-Lift, der "Lakeview Triple", im oberen Abschnitt. Der "Basin Express" verwendet den alten Siebensessel-Liftlinie, auf der rechten Seite des "Chair One". (Ehemalige Chair Two, Three und Seven wurden 1990 entfernt, um Platz für den Bau für den "Great Escape Quad" zu machen, sie verliefen quasi parallel zur "Chair One" erreichten jedoch nicht den Gipfel.) Die Bahnen wurden im Sommer 2007 installiert. Ebenfalls im Programm enthalten war die Umgestaltung der "Lakeview Lodge" und die Anschaffung der neuen Beschneiungsanlagen zur Erhöhung der Kapazität, eine neue Bestuhlung auf dem "Great Escape Quad" und weitere 2.000.000 $ für die Infrastruktur und die Planung für zukünftige Erweiterungen.

Ebenfalls 2007 bot die Schweitzer Mountain Land & Timber Company, das Immobilienunternehmen des Schweitzer Mountain Resorts, 35 neue Ski-Ferienhaus-Parzellen, für 1–4 Unterkünfte, zum Verkauf auf dem Areal "Trapper Creek-1" an. Im Winter 2007–08 wurden die beheizbare Straßen, Unterführungen für Skifahrer und Versorgungseinrichtungen installiert. Gegen Ende des Jahres 2008 wurde beschlossen, alle Immobilienangebote von Schweitzer wegen der anhaltenden Finanzkrise in eine Warteschleife zu setzen.

Zusätzlich zu den Baugebieten in "Trapper Creek" und "Greyhawk", wurde im Jahr 2008 nach externen Unternehmen gesucht, um Gebäude mit bis zu fünf Eigentumswohnung zu errichten, so dass 50 Einheiten, ähnlich wie die des "White Pine Lodge", entstehen sollten. Das Verkaufsangebot wurde jedoch wieder zurückgezogen.

Im Jahr 2009 wurde mit dem Bau in "Mountainside", dem neuen Namen für "Trapper Creek", begonnen. Drei Teileigentums- und Eigentumshäuser wurden bis zum Frühling fertiggestellt. Es handelt sich hierbei um LEED-zertifizierte Häuser (Leadership in Energy Efficiency and Design). Ein besonderes Augenmerk liegt hierbei auf der Umweltverträglichkeit, der Nutzung lokaler Baustoffe und einer Architektur, die zu Nord-Idaho in Beziehung steht. Unklar ist, ob alle Haushalte in "Mountainside" dieser Zertifizierung entsprechen müssen und wie die Vorgaben für die übrige Bebauung des ehemaligen "Trapper Creek" aussehen soll.

Statistiken
Der Gipfel der Schweitzer Mountains hat eine Höhe von 1951 m über dem Meeresspiegel und einem Höhenunterschied zur Talstation von 744 m. Es gibt 92 unterschiedliche Abfahrten auf Areal des Schweitzer Mountain Resorts. Die längste präparierte Abfahrt, der Little Blue Ridge Run, ist 2,7 km lang. Die Kapazität der Skilifte liegt bei 12.502 Besuchern pro Stunde. Die Abhänge auf dem "Schweitzer Basin" neigen sich nach Süden und Osten, vom "Colburn Basin" aus blickt nach Nordosten.

Höhenprofil und Geografie
 Talstation: 1.210 m – am Outback Inn (Gaststätte)
 Mittelstation: 1.400 m – Hauptort mit den Lodges
 Bergstation: 2.000 m – obere Endstation des Great Escape Lifts
 Gesamt Höhenunterschied: 740 m
 Höhenlage des Skigebiets: 610–1341 m oberhalb des umliegenden Geländes

Gelände und Schneeverhältnisse
 durchschnittlich 762 cm Schneehöhe
 12 km² Skiareal, davon
 20 % Pisten für Anfänger
 40 % Pisten mit mittlerer Schwierigkeitsstufe
 35 % Pisten für Fortgeschrittene
 5 % Pisten für Experten
 40 km Mountainbikestrecken, Wander- und Reitwege (im Sommer)

Skilifte
 Nr. 1 – Basin Express – Doppelmayr CTEC – Hochgeschwindigkeits Vierersessel – (2007) – Unterer Abschnitt des ehemaligen Chair One.
 N/A – Lakeview – Doppelmayr CTEC – Festgriff Dreiersessel – (2007) – Oberer Abschnitt des ehemaligen Chair One.
 Nr. 2 – Musical Chairs – Riblet – Festgriff Doppelsessel – (von 1968, Umsetzung an den heutigen Standort im Jahr 1990)
 Nr. 3 – Great Escape – Lift Engineering/Doppelmayr – Hochgeschwindigkeits Vierersessel – (1990)
 Nr. 4 – Sunnyside – Riblet – Festgriff Doppelsessel – (1968)
 Nr. 5 – Stella – Garaventa CTEC – Hochgeschwindigkeits Six-Pack – (2000)
 Nr. 6 – Snow Ghost – Riblet – Festgriff Doppelsessel (von 1971, Umsetzung an den heutigen Standort im Jahr 1988)
 Nr. 7 – Idyle-Our – Doppelmayr CTEC – T-Bügel-Lift (2005)
 Nr. 8 – Musical Carpet – SunKid – Magic Carpet (2005)
 Nr. 9 – Happy Trails – Handle Tow – Handzug-Lift (von 1990, Umsetzung an den heutigen Standort im Jahr 2005)

Selkirk Powder Company
2005 bekam das Gebiet eine neue Dimension, als die Selkirk Powder Company das Gelände nördlich und westlich des Gipfels "Schweitzer Peak" und das umliegende Areal erwarb. Das Unternehmen bietet auf diesem Gelände Cat-Skiing und geführte Touren mit dem Schneemobil an, dort gibt es weitere Expansionsmöglichkeiten beispielsweise für einen Lift zum "Big Blue" oder zu den nordwestlichen Abhängen der "Schweitzer Mountains".

Presseberichte und Literatur
Presseberichte
Best Resort in the Inland Northwest. In: The Inlander Reader's Poll. 13 years running.
Big Slopes and small-town charm at Northern Idaho's up-and-coming resort. In: Sunset Magazine. Dezember 2003.
#21 in the USA. In: Skiing Magazine. Reader Resort Survey, 2007.
#3 in the USA for Tree Skiing. In: Skiing Magazine. Reader Resort Survey, 2007.
#3 in the USA for Lifts. In: SKI Magazine. Oktober 2008.
Best Place to Ditch the Crowds. In: Skiing Magazine. Oktober 2008.
Literatur

Weblinks

 Schweitzer.com – offizielle Webseite (englisch)
 skilifts.org – Fotos der Lifte im Schweitzer Mountain Resort (englisch)
 skiidaho.us – die Idaho Wintersportseite (englisch)
 Schweitzer turns 40, Dec-2003 – Sandpoint Online.com – Winter 2004 (englisch)
 Geschichtliches zum Schweitzer Mountain von Bob Gunter – Sandpoint.com (englisch)
 skigebiete-test.de über das Skigebiet
 skiresort.de aktuelle Informationen

Einzelnachweise

Wintersportgebiet in den Vereinigten Staaten
Tourismus (Idaho)

Schweitzer Mountain


Oğlaközü, Çorum ilinin Sungurlu ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 1928 yılı kayıtlarında Digi olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 69 km, Sungurlu ilçe merkezine 13 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Sungurlu belde ve köyleri

Oğlaközü, Sungurlu


Malá nad Hronom este o comună slovacă, aflată în districtul Nové Zámky din regiunea Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 383 de locuitori.

Istoric
Localitatea Malá nad Hronom este atestată documentar din 1523.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Malá nad Hronom


Sekundærrute 205 er en rutenummereret landevej på Sjælland.

Ruten strækker sig fra Frederiksværk til Helsingør.

Rute 205 har en længde på ca. 40 km.

Kilder

205

Sekundærrute 205


The Shire of Macedon Ranges is a region in Central Victoria, Australia, best known for its native forests, geographical attraction Hanging Rock, and artisan food and wine industries. The region covers an area of . It is located in between the cities of Bendigo and Melbourne. In August 2021 the shire had a population of 51,458. It includes the towns of Gisborne, Gisborne South, Kyneton, Lancefield, Macedon, Malmsbury, Mount Macedon, New Gisborne, Riddells Creek, Romsey and Woodend.

The Shire is named after the region's major geographical feature, the Macedon Ranges. It has become one of Victoria's most popular tourist attractions and contains some of its most sought-after real estate.

It is governed and administered by the Macedon Ranges Shire Council; its seat of local government and administrative centre is located at the council headquarters in Kyneton, it also has service centres located in Gisborne, Romsey and Woodend. .

Macedon Ranges was one of the highest-rated areas in Australia in the Quality of Life Index 2008. It was the highest rated in Victoria (outside Melbourne), and was 13th of 590 Australian local government areas.

Council

Current composition
The Shire of Macedon Ranges was formed in 1995 from the amalgamation of the Shire of Romsey, Shire of Gisborne, Shire of Newham and Woodend, and most of the Shire of Kyneton.

The council is composed of three wards and nine councillors, with three councillors per ward elected to represent each ward.

Administration and governance
The Council meets in the Council chambers at Gisborne, which is also the location of one of the Council's administrative centres. It also provides customer services at both its administrative centre in Kyneton, and its service centres in Gisborne, Romsey and Woodend.

Education
Gisborne Secondary College, the largest Secondary School in the shire, is located in Gisborne and provides both academic and vocational programs for over 1000 students from across the Macedon Ranges. Kyneton Secondary College is Kyneton's state secondary school, along with Sacred Heart College (Catholic), and Braemar College east of Woodend (Ecumenical, co-educational) as the largest non-government secondary schools in the shire. In addition to a range of primary schools across the shire, Candlebark Primary School and Alice Miller High School (whose principal is John Marsden, Australian author and educator) provide alternative education options.

Townships and localities
The 2021 census, the shire had a population of 51,458 up from 46,100 in the 2016 census

^ - Territory divided with another LGA
* - Not noted in 2016 Census
# - Not noted in 2021 Census

References

External links
Macedon Ranges Shire Council official website
Residents association
Metlink local public transport map
Link to Land Victoria interactive maps
 Gisborne & Mount Macedon Districts Historical Society

Local government areas of Victoria (state)
Loddon Mallee (region)

North Central Victoria

Shire of Macedon Ranges


غليبوفسكيي  هي مدينة في مقاطعة موسكو أوبلاست في روسيا.

مراجع

مدن مقاطعة موسكو

غليبوفسكيي (مدينة)


NGC 6903 je eliptična galaktika u zviježđu Jarcu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6903
  Auke Slotegraaf: NGC 6903 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6900 - 6949

6903

NGC 6903


Proiphys, biljni rod iz porodice zvanikovki, raširen od Tajlanda preko zapadnog Pacifika do Australije. Postoji nekoliko vrsta (5) ,sve su lukovičasti geofiti.

Vrste
 Proiphys alba (R.Br.) Mabb.
 Proiphys amboinensis (L.) Herb.
 Proiphys cunninghamii (Aiton ex Lindl.) Mabb.
 Proiphys infundibularis D.L.Jones & Dowe
 Proiphys kimberleyensis M.D.Barrett & R.L.Barrett

Izvori

Amaryllidoideae

Proiphys


Shunta Nakamura (født 10. maj 1999) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Thespakusatsu Gunma.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shunta Nakamura


Tierra Negra puede referirse a:

En Edafología a unos tipos de suelo, entre los que pueden citarse:
 La tierra negra o chernozem en Rusia, Ucrania y Canadá.
 La terra preta en la cuenca del Amazonas.
 Kemet, la zona habitable de Egipto cercana al Nilo..

 Lugares geográficos:
 Región del Chernozem Central, en Rusia.
 Región económica del Chernozem Central, en Rusia.
 Tierra Negra, uno de los sectores que conforman la ciudad de Cabimas en el estado Zulia, en Venezuela.
 Tierra Negra, vereda del departamento de Santander, Colombia.

 En arte y literatura:
 El Libro de la Tierra Negra es una novela de ciencia ficción de Carlos Gardini.
 Ver: Mordor

Tierra Negra


Küstendorf, também conhecido como Drvengrad, é uma vila de montanha perto de  Mokra Gora  na Sérvia, perto da fronteira com Bósnia e Herzegovina. O cineasta Emir Kusturica construiu a vila para seu filme A vida é um milagre.

No local há uma galeria de fotos, uma biblioteca, um cinema, uma confeitaria, uma loja de arteuma piscina,  uma padaria, um ginásio, uma loja de souvenirs, além do  Teatro Stanley Kubrick .

O diretor mora com exclusividade desde 2005. Em 2010, a estátua de Johnny Depp foi inaugurada durante uma visita.

As ruas têm os nomes de Che Guevara, Diego Maradona, Novak Djokovic e Ivo Andric.

Emir Kusturica disse: "Perdi minha cidade durante a Guerra. É por isso que eu queria construir minha própria vila, Küstendorf. Sonho com um lugar aberto e com diversidade cultural que resista à globalização."

É aonde o Festival Anual de Cinema e Música de Küstendorf chega.

Galeria

Ligações externas

 http://kustendorf-filmandmusicfestival.org/ Festival Anual de Cinema e Música de Küstendorf

 http://www.mecavnik.info Página inicial de Küstendorf em sérvio

 http://m.tagesspiegel.de/kultur/emir-kusturica-utopia-aus-holz-und-groessenwahn/6067754.html Um longo artigo sobre Küstendorf

Sérvia
Cidades da Sérvia
Cultura da Sérvia

Küstendorf


Vasubandhu MS 420 ile 500 yılları arasında yaşamış olan ve "realist sistem" adıyla anılan Budist öğretiyi geliştirmiş olan Hint düşünür. Nirvanaya erişme yolu olarak değilleme mantığını kullanan, hakikati mantık işlemleriyle bulmayı amaçlayan Vasubandhu, varlığın bir taraftan çeşit çeşit somut nesnelerden, diğer taraftan da bu nesnelere geçici bir süre için yönelen benlik ya da ruhlardan oluştuğunu savunmuş, değilleme mantığını kişiler üzerinde uygulayarak sürekli ve kalıcı ruhlar olabileceği düşüncesini yadsımaya çalışmıştır.

4. yüzyılda doğanlar
Hint filozoflar
Budist keşişler
Mahayana Budistleri
İdealist filozoflar
4. yüzyılda ölenler

Vasubandhu


Die stöchiometrische Matrix ist eine Matrix, welche die Stöchiometrie eines Reaktionsnetzwerkes in kompakter Form repräsentiert.

Sie wird meist mit  abgekürzt. In der Regel entsprechen die Spalten von  den Reaktionen des Systems während die Zeilen den chemischen Spezies entsprechen. Spezies einer Reaktion, welche in Summe konsumiert werden, erhalten einen Eintrag mit negativen Vorzeichen und Spezies, welche in Summe produziert werden, erhalten einen positiven Eintrag an der Position von , welche der gegebenen Reaktion und Spezies entspricht. Die Änderung der Spezies nach der Zeit ist dann gegeben durch  wobei  den Vektor der Reaktionsraten (auch "Flussvektor" genannt) repräsentiert. In einem stationären Zustand gilt demnach , d. h. das System befindet sich in einem Fließgleichgewicht.

Die stöchiometrische Matrix lässt Rückschlüsse auf die Reaktionsraten der stationären Zustände zu. Im stationären Zustand muss dann mindestens  gelten, d. h. die Menge aller solcher  liegen im Nullraum von . Diese Bedingung ist unabhängig von der Kinetik, welcher das gegebene chemische System zugrunde liegt.

Der Rang der stöchiometrischen Matrix gibt die Zahl  linear unabhängiger Reaktionen an.

Beispiel
Die vier Reaktionen

lassen sich wie folgt als Matrix kodieren:

wobei die Spalten der Reihe nach den Reaktionen  und die Zeilen den Spezies  entsprechen. Reaktion  konsumiert eine Einheit von Spezies  und produziert eine Einheit von Spezies  (erste Spalte). Gleichfalls wird in Reaktion  netto eine Einheit von Spezies  produziert während netto eine Einheit von Spezies  konsumiert wird (zweite Spalte). Ist im Beispiel , dann ergibt sich  und das System befindet sich in einem stationären Zustand.

Wie man an diesem Beispiel sieht kann das originale chemische System nicht allein durch Kenntnis der stöchiometrischen Matrix rekonstruiert werden. Für Reaktion  existieren unendliche viele Möglichkeiten, welche die gleiche Spalte in  erzeugen:

Demnach enthält die stöchiometrische Matrix weniger Information als der ursprüngliche Satz an Reaktionen.

Weitere Eigenschaften
Seien  die Menge aller reellen Zahlen größer Null und  die Menge aller reellen Zahlen größer oder gleich Null. Weiterhin sei  die Anzahl der Reaktionen im gegebenen chemischen System. Die folgenden Mengen an Vektoren  repräsentieren stationäre Zustände chemischer Systeme mit unterschiedlichen Randbedingungen:
 nur reversible Reaktionen, d. h. Reaktionen, welche in Vorwärts- und Rückwärtsrichtung ablaufen können: ;
 nur irreversible Reaktionen, d. h. Reaktionen, welche nur in Vorwärtsrichtung ablaufen können: ;
 eine Mischung aus reversiblen und irreversiblen Reaktionen: , wobei  die Menge der Indices der irreversiblen Reaktionen bezeichnet.

Anwendung
Die stöchiometrische Matrix ist ein zentrales Werkzeug der Systembiologie. Sie ermöglicht eine systematische Analyse der Flussvektoren von stationären Zuständen eines chemischen oder biologischen Systems. Im Allgemeinen ist hierbei der Größe des zu analysierenden Systems fast keine Grenze gesetzt, da ihre Verwendung nur Methoden aus der linearen Algebra erfordert. Methoden, welche auf die stöchiometrische Matrix zurückgreifen, sind z. B.: FBA (Flux Balance Analysis), FCA (Flux Coupling Analysis), FVA (Flux Variability Analysis), das Konzept der EFMs (Elementary Flux Modes) und ähnliche Methoden wie Extreme Currents und Extreme Pathways, DFBA (Dynamic FBA) und CRNT (Chemical Reaction Network Theory).

Einzelnachweise

Weblinks
 Stöchiometrische Analyse zellulärer Reaktionssysteme (PDF; 168 kB)

Physikalische Chemie
Systembiologie

en:Stoichiometry#Stoichiometry matrix

Stöchiometrische Matrix


Victor Cavallo, pseudonimul lui Vittorio Vitolo, () a fost un poet, scriitor și actor italian de cinema, teatru și televiziune.

Biografie
Implicat în mișcările poetice și teatrale underground romane de la sfârșitul anilor 1970, s-a specializat în roluri de proletar și de persoane cu existență marginală în filme ca La tragedia di un uomo ridicolo, Pasolini, un delitto italiano și Il grande cocomero. A devenit cunoscut publicului larg ca un actor de roluri de substanță în multe filme de ficțiune și miniseriale de televiziune. Este amintit pentru rolul jurnalistului Alvaro Maurilli din miniserialul Caracatița 2, în rolul Partanna (personaj fictiv inspirat de Salvatore Riina) în Ultimo, în rolul lui Totò Riina din filmul Cadaveri eccellenti (1999) regizat de Ricky Tognazzi, dar și ca actor de teatru în opera Scarface, împreună cu Daniela Silverio, cu care a făcut un tur în Italia în anii 1970.

În anii 1980 a apărut într-un spot publicitar al unei renumite mărci de caramele.

A murit de ciroză hepatică în spitalul San Giovanni din Roma la 22 ianuarie 2000, la vârsta de numai 52 de ani.

Filmografie

Filme de cinema

 Ring, regie: Luigi Petrini (1977) ca Vittorio Vitolo
 Molto di più, regie: Mario Lenzi (1980)
 Panagulis vive, regie: Giuseppe Ferrara (1980) - versiune cinematografică
 Miracoloni, regie: Francesco Massaro (1981)
 La tragedia di un uomo ridicolo, regie: Bernardo Bertolucci (1981)
 Sconcerto Rock, regie: Luciano Manuzzi (1982)
 Io con te non ci sto più, regie: Gianni Amico (1982)
 W la foca, regie: Nando Cicero (1982)
 Lontano da dove, regie: Stefania Casini și Francesca Marciano (1983)
 Lo specchio del desiderio (La lune dans le caniveau), regie: Jean-Jacques Beineix (1983)
 Le voyage, regie: Michel Andrieu (1984)
 Chi mi aiuta?, regie: Valerio Zecca (1984)
 Le due vite di Mattia Pascal, regie: Mario Monicelli (1985)
 I soliti ignoti vent'anni dopo, regie: Amanzio Todini (1985)
 Grandi magazzini, regie: Castellano e Pipolo (1986)
 Il mistero del panino assassino, regie: Giancarlo Soldi (1987)
 Gli invisibili, regie: Pasquale Squitieri (1988)
 Minaccia d'amore, regie: Ruggero Deodato (1988)
 Lungo il fiume, regie: Vanna Paoli (1989)
 Burro, regie: José María Sánchez (1989)
 Sirena, episodi din Provvisorio quasi d'amore, regie: Francesca Marciano (1989)
 Il colore dell'odio, regie: Pasquale Squitieri (1989)
 Stanno tutti bene, regie: Giuseppe Tornatore (1990)
 Verso sera, regie: Francesca Archibugi (1991)
 Piedipiatti, regie: Carlo Vanzina (1991)
 Amami, regie: Bruno Colella (1992)
 Non chiamarmi Omar, regie: Sergio Staino (1992)
 Il grande cocomero, regie: Francesca Archibugi (1993)
 OcchioPinocchio, regie: Francesco Nuti (1994)
 I pavoni, regie: Luciano Manuzzi (1994)
 L'amico immaginario, regie: Nico D'Alessandria (1994)
 Mollo tutto, regie: José María Sánchez (1995)
 Bidoni, regie: Felice Farina (1995)
 Pasolini, un delitto italiano, regie: Marco Tullio Giordana (1995)
 Hotel Paura, regie: Renato De Maria (1996)
 Porzûs, regie: Renzo Martinelli (1997)
 La ballata dei lavavetri, regie: Peter Del Monte (1998)
 La parola amore esiste, regie: Mimmo Calopresti (1998)
 L'albero delle pere, regie: Francesca Archibugi (1998)
 Vuoti a perdere, regie: Massimo Costa (1999)
 Unruly - Nessuna regola (Méditerranées), regie: Philippe Berenger (1999)
 La vita, per un'altra volta, regie: Domenico Astuti (1999)
 Monna Lisa, regie: Matteo Del Bò - cortometraggio (2000)
 Estate romana, regie: Matteo Garrone (2000)
 Regina Coeli, regie: Nico D'Alessandria (2000)
 Giravolte, regie: Carola Spadoni (2001)

Filme de televiziune

 L'usura, regie: Maurizio Rotundi - film TV (1981)
 Panagulis vive, regie: Giuseppe Ferrara, 4 episoade, 7-18 aprilie 1982.
 Caracatița 2, regie: Florestano Vancini - miniserial TV (1985)
 Naso di cane, regie: Pasquale Squitieri - miniserial TV (1986)
 Helena - serial TV (1987)
 Chiara e gli altri - serial TV (1989)
 Vincere per vincere, regie: Stefania Casini - film TV (1990)
 Scheggia di vento, regie: Stefania Casini - film TV (1990)
 Una prova d'innocenza, regie: Tonino Valerii - miniserial TV (1990)
 Amico mio - serial TV (1993)
 Uno di noi - serial TV (1996)
 Compagni di branco, regie: Paolo Poeti - film TV (1996)
 Ultimo, regie: Stefano Reali - miniserial TV (1998)
 Amiche davvero!!, regie: Marcello Cesena - film TV (1998)
 Tre addii, regie: Mario Caiano - miniserial TV (1999)
 I giudici - Excellent Cadavers, regie: Ricky Tognazzi - film TV (1999)
 Operazione Odissea, regie: Claudio Fragasso - miniserial TV (2000)
 Don Matteo - serial TV, episodul 1x09 (2000)

Scrieri
 Victor Cavallo, Ecchime. Antologia sinfonia, Stampa alternativa, 2003. ISBN 978-88-7226-735-6.
 Victor Cavallo, Storie, racconti, poesie, teatro, lettere, pensieri, disegni etc..., Edizioni Ribot, martie 2010, www.lulu.com (ID: 8492657)

Note

Legături externe

 Victor Cavallo, pe AllMovie, All Media Network.

Nașteri în 1947
Nașteri pe 8 mai
Decese în 2000
Decese pe 22 ianuarie
Actori de film italieni
Actori italieni din secolul al XX-lea
Actori de teatru italieni
Actori de televiziune italieni
Scriitori italieni din secolul al XX-lea

Victor Cavallo


A Declaration of the Causes and Necessity of Taking Up Arms (em português: Declaração das Causas e Necessidade de Pegar em Armas) é uma Resolução adotada pelo Segundo Congresso Continental em 6 de julho de 1775, que explica por que as Treze Colônias pegaram em armas no que se tornou a Guerra Revolucionária Americana. A versão final da Declaração foi escrita por Thomas Jefferson e revisada por John Dickinson.

Leitura adicional

 Boyd, Julian P. "The Disputed Authorship of the Declaration on the Causes and Necessity for Taking Up Arms, 1775." Pennsylvania Magazine of History and Biography, 74 (1950), 51–73.
 Hayes, Kevin J. The Road to Monticello: The Life and Mind of Thomas Jefferson. Oxford University Press, 2008.

Links externos

História dos Estados Unidos
Thomas Jefferson


මිද්නිඝ්ට්'ස චිල්ද්රෙන්

මිද්නිඝ්ට්'ස චිල්ද්රෙන් තනමින් මෙය 2012 දී අධ්‍යක්ෂණය කරන ලද දීපා මේතා

මිද්නිඝ්ට්'ස චිල්ද්රෙන්


Lepidium oleraceum, désignée en maori sous les noms , ,  et , et surnommée herbe à scorbut de Cook ou cresson côtier, est une plante endémique de la Nouvelle-Zélande.

Historique et taxonomie
La plante est découverte en 1770 par James Cook, pour qui elle est d'un grand secours en raison de sa richesse en vitamine C et donc de ses propriétés anti-scorbutiques.

Les études de la fin du  tendent à prouver que le nom générique « herbe à scorbut » correspond bien à l'espèce lepidium oleraceum, mais que cette désignation pouvait englober plusieurs taxons différents, notamment endémiques de diverses régions des explorations de Cook, notamment des îles Malouines, de la Terre de Feu, des archipels du Pacifique. Néanmoins, dès 1820, en Nouvelle-Zélande, l'usage de l'expression  est limité à lepidium oleraceum ainsi qu'à sa proche parente .

 Caractéristiques
La plante est décrite par Richard Taylor en 1847, 1848 et 1855 sous ses différents noms maoris :  ;  ; .

 Menaces et protection
Avant l'arrivée des Européens, Lepidium oleraceum est très présente dans toutes la Nouvelle-Zélande ainsi que plusieurs îles des environs. Par la suite, plusieurs facteurs réduisent fortement sa distribution. Tout d'abord, l'habitat approprié se réduit et s'appauvrit en qualité. La seconde cause de décroissance est le broutage par le bétail domestique et les opossums. Une partie de la population subit des catastrophes naturelles ainsi que la collecte excessive par l'Homme. La concurrence avec des espèces végétales invasives. Enfin le lepidium oleraceum est sensible à la rouille blanche, une maladie touchant les Brassicaceae, causée par des pathogènes communs comme l'oomycète Albugo candida'' et notamment véhiculée par la piéride de la rave.

La plante reste relativement abondante dans des sites protégés, notamment des petites îles de l'archipel néo-zélandais.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Bibliographie

Arbre en Nouvelle-Zélande

Lepidium oleraceum


Elena Loewenthal () este o scriitoare și traducătoare italiană. A tradus numeroase texte ebraice și a colaborat la cotidianul La Stampa din Torino. A predat un curs de cultură ebraică la IUSS - Istituto Universitario di Studi Superiori - a Pavia.

Biografie
A absolvit în anul 1983 cursuri la Universitatea din Torino cu o teză despre istoriografia evreiască din Evul Mediu timpuriu, după care a cercetat ani de zile texte din tradiția evreiască și a tradus opere literare ebraice, activități care i-au adus în 1999 unul dintre Premiile Naționale pentru Traducere decernate de Ministerul Italian al Patrimoniului Cultural. Ea a publicat, împreună cu Giulio Busi, lucrarea Mistica ebraica, care conține toate textele secrete ale tradiției iudaice din secolul al III-lea până în secolul al XVIII-lea. A lucrat pentru editura Adelphi la elaborarea ediției italiene a operei principale a lui Louis Ginzberg, Le leggende degli ebrei, în șapte volume (1995-2016)

Cartea I bottoni del signor Montefiore e altre storie ebraiche a câștigat Premiul Andersen în 1997. În iunie 2000 a colaborat cu Roberta Anau la redactarea unei cărți de gastronomie intitulate Cucina ebraica. În 2003 a publicat Fiabe ebraiche și primul ei roman, Lo strappo nell'anima. Una storia vera, cu care a câștigat Premiul Grinzane Cavour pentru tineri autori. A mai scris L'Ebraismo spiegato ai miei figli și Lettere agli amici non ebrei.

Scrie la cotidianul torinez La Stampa și colaborează, de asemenea, la Tuttolibri, suplimentul de week-end al aceluiași ziar.

A predat cursuri de cultură iudaică la Facultatea de Filosofie a Universității Vita-Salute San Raffaele

Din noiembrie 2015 până în 2017 a fost atașat cultural la Ambasada Italiei în Israel.

Opera

 Favole della tradizione ebraica, Arcana, Milano 1989
 Figli di Sara e Abramo, Frassinelli, Milano, 1995
 Gli ebrei questi sconosciuti. Le parole per saperne di più, Baldini Castoldi Dalai, Milano 1996
 I bottoni del Signor Montefiore e altre storie ebraiche, Einaudi, Torino 1996
 Un'aringa in paradiso, Baldini Castoldi Dalai, Milano 1997; Einaudi, 2011
 Ebraismo. Storia, dottrina, diffusione, Idea Libri, Rimini 1998
 Buon appetito, Elia! Manuale di cucina ebraica, Baldini Castoldi Dalai, Milano 1998
 Cucina ebraica, Fabbri editore, Milano 2000 (cu Roberta Anau)
 Il bar-mitzvà, Belforte Salomone, Milano 2002 (cu Giuseppe Laras și Moni Ovadia)
 L'Ebraismo spiegato ai miei figli, Bompiani, Milano 2002
 Gli ebrei questi sconosciuti. Le parole per saperne di più, Baldini Castoldi Dalai, Milano 2002
 Lo strappo nell'anima, Frassinelli, Milano 2002
 Lettera gli amici non ebrei. La colpa di Israele, Bompiani, Milano 2003
 Attese, Bompiani, Milano 2004
 Quando i pensieri presero la parola, Fabbri, Milano 2005
 La nascita nella tradizione ebraica. Birth in Jewish tradition, Belforte Salomone, Milano 2005
 Eva e le altre. Letture bibliche al femminile, Bompiani, Milano 2005
 Dimenticami, Bompiani, Milano 2006
 Scrivere di sé. Identità ebraiche allo specchio, Einaudi, Torino 2007
 Eva e le altre. Letture bibliche al femminile, Bompiani, Milano 2007
 Conta le stelle, se puoi, Einaudi, Torino 2008
 Tel Aviv. La città che non vuole invecchiare, Feltrinelli, Milano 2009
 Una giornata al monte dei pegni, Einaudi, Torino 2010
 La vita è una prova d'orchestra, Einaudi, Torino 2011
 Il mio piatto forte. La cucina ai tempi di Facebook, Einaudi, Torino 2012
 Vita, Raffaello Cortina Editore, Milano 2012
 La lenta nevicata dei giorni, Einaudi, Torino 2013
 Contro il Giorno della Memoria, ADD Editore,16 gennaio 2014
 Lo specchio coperto. Diario di un lutto, Bompiani, Milano 2015

Traduceri
Elena Loewenthal a tradus în italiană următoarele lucrări scrise de

 Amos Oz:
 Fima, Bompiani, 1997 (cu Sarah Kaminski)
 Una pantera in cantina, Bompiani, 2001
 La scatola nera, Feltrinelli, 2002
 Lo stesso mare, Feltrinelli, 2003
 Una storia di amore e di tenebra, Feltrinelli, 2003
 Contro il fanatismo, Feltrinelli, 2004
 D'un tratto nel folto del bosco, Feltrinelli, 2005
 Non dire notte, Feltrinelli, 2007
 La vita fa rima con la morte, Feltrinelli, 2008
 Una pace perfetta, Feltrinelli 2009
 Scene di vita nel villaggio, Feltrinelli, 2010
 Tra amici, Feltrinelli, 2012
 Giuda, Feltrinelli, 2014
 David Grossman:
 Ci sono bambini a zig-zag, Mondadori, 1998 (cu Sarah Kaminski)
 Un bambino e il suo papà, Mondadori, 1999 (cu Giorgio Voghera)
 Il libro della grammatica interiore, Mondadori, 1999 (cu Sarah Kaminski)
 Itamar e il cappello magico, Mondadori, 2005
 Con gli occhi del nemico, Mondadori, 2007 (cu Alessandra Shomroni)
 Itamar il cacciatore di sogni, Mondadori, 2008
 Meir Shalev:
 Per amore di una donna Frassinelli, 1999
 Il pane di Sarah, Frassinelli, 2000
 Storie piccole, Mondadori, 2000
 Re Adamo nella giungla, Frassinelli, 2001
 La montagna blu, Frassinelli, 2002
 Fontanella, Frassinelli, 2004
 La casa delle grandi donne, Frassinelli, 2006
 Un serpente, un diluvio e due arche, Frassinelli, 2008
 Il ragazzo e la colomba, Frassinelli, 2008
 Yoram Kaniuk:
 Adamo risorto, Theoria, 1996, Einaudi 2001
 Confessioni di un arabo buono, Theoria, 1997
 La casa dove gli scarafaggi muoiono di vecchiaia, Mondadori, 2000
 Tigerhill, Einaudi, 2008
 Aharon Appelfeld:
 Il mio nome è Katerina, Feltrinelli, 1994 (cu Sarah Kaminski)
 Badenheim 1939, Guanda, 2007
 Paesaggio con bambina, Guanda, 2009
 Un'intera vita, Guanda, 2010
 Yaakov Shabtai:
 Inventario, Theoria, 1994, Feltrinelli, 2006 (cu Sarah Kaminski)
 Lo zio Perez spicca il volo, Feltrinelli, 1997 (cu Sarah Kaminski)
 In fine, Feltrinelli, 1998, Cargo, 2010
 Yehoshua Kenaz:
 Ripristinando antichi amori, Mondadori, 1999, Giuntina, 2010
 Cortocircuito, Nottetempo, 2007
 Paesaggio con tre alberi, Nottetempo, 2009
 Alona Qimhi:
 Susanna in un mare di lacrime, Rizzoli, 2001 (cu Elisa Carandina)
 Lily la tigre, Guanda, 2007
 David Vogel:
 La cascata, Anabasi, 1993 (cu Sarah Kaminski)
 Davanti al mare, e/o, 1998 (cu Sarah Kaminski)
 Zeruya Shalev:
 Una storia coniugale, Frassinelli, 2001
 Dopo l'abbandono, Frassinelli, 2007

A mai tradus:

 Maimonide, Lettera sull'astrologia, Il melangolo, 1994
 Louis Ginzberg, Le leggende degli Ebrei, 5 volumi, Adelphi, 1995-2014 (cu Anna Allisio)
 Lawrence Kushner, Il libro delle parole ebraiche: piccolo abecedario della lingua santa, Ecig, 1998
 Theo Richmond, Konin: la città che vive altrove, Instar libri, 1998
 Gershom Scholem (a cura di), Zohar: il libro dello splendore, Einaudi, 1998
 Mistica ebraica, Einaudi, 1999 (cu Giulio Busi)
 Uri Orlev, La nonna sul filo, Feltrinelli, 1999
 Leo Rosten, Oy oy oy: umorismo e sapienza nel mondo perduto dello yiddish, Mondadori, 1999
 Orly Castel-Bloom, Di cosa sono fatti i baci?: dialoghi con mio figlio, Mondadori, 2000
 Dan Cohn-Sherbok, Ebraismo, San Paolo, 2000
 Uri Orlev, L'aggiustasogni, Feltrinelli, 2000
 Dorit Rabinyan, Spose persiane, Neri Pozza, 2000
 Judith Rotem, Lo strappo, Feltrinelli, 2000 (cu Massimo Bracchitta)
 Beatrice Silverman Weinreich (a cura di), Racconti popolari yiddish, Neri Pozza, 2001
 Fiabe ebraiche, Einaudi, 2003
 Sayed Kashua, Arabi Danzanti, Guanda, 2003
 Natan Zach, L'omino nel pane e altre storie, Donzelli, 2003
 Sayed Kashua, E fu mattina, Guanda, 2005
 Abraham Yehoshua, Ritorno dall'India, Einaudi, 2005 (cu Alessandro Guetta)
 Eshkol Nevo, Nostalgia, Mondadori, 2007
 Avraham Burg, Sconfiggere Hitler: per un nuovo universalismo e umanesimo ebraico, Neri Pozza, 2008
 Shulamith Hareven, Sete, ovvero Trilogia del deserto, Neri Pozza, 2008
 Boris Zaidman, Hemingway e la pioggia di uccelli morti, Il Saggiatore, 2008
 Haggadah: il racconto della Pasqua, Einaudi, 2009
 Shmuel Yosef Agnon, Appena ieri, Einaudi, 2010

Premii

 Câștigător al premiului Andersen în 1997 și al premiului Grinzane Cavour în 2003.
 Premiul pentru traducere al Ministerului Patrimoniului Cultural
 A fost distins cu premiul orașului Monselice pentru traducerea cărții La scatola nera a lui Amos Oz
 Premiul Procida în anul 2008 pentru traducerea cărții La vita fa rima con la morte a lui Amos Oz.
 Câștigător al premiului Roma și al premiului Campiello pentru cartea Conta le stelle se puoi
 În 2011 a câștigat premiul Piero Chiara pentru romanul Una giornata al monte dei pegni

Note

Nașteri în 1960
Nașteri pe 23 ianuarie
Evrei italieni
Scriitori italieni din secolul al XXI-lea
Scriitori italieni din secolul al XX-lea
Traducători italieni

Elena Loewenthal


, née à Paris le  et morte à Clamart le , est une paléontologue et géologue française devenue directrice de recherche au Centre national de la recherche scientifique en 1960.

Biographie
Élève à l'École normale supérieure de jeunes filles de Sèvres pendant trois ans,  Éliane Basse devient professeur-chef de laboratoire au lycée de Troyes puis est doctorante au Muséum national d'histoire naturelle pendant deux ans.

Elle obtient un doctorat ès sciences et elle est nommée directrice scientifique de la recherche au Centre national de la recherche scientifique ( CNRS) et professeure associée de sciences naturelles.

Basse épouse son collègue paléontologue Hervé de la Goublaye de Ménorval (1896-1973) le 11 juin 1935 et prend le nom d'Éliane Basse de Ménorval.

Recherche
Pour préparer sa thèse de doctorat, Basse part pour l'île de Madagascar comme chef de projet du Muséum d'Histoire Naturelle et est attachée au service minier local (1930-1932). Elle y poursuit ses recherches dans une zone approximativement délimitée par Sikili, la rivière Mangoky et Ménamaty, qui est la zone où se situe aujourd'hui la ville d'Ankazoabo dans la partie sud-ouest de l'île. Elle voyage seule dans ces régions avec des porteurs Bara, un géomètre malgache et un cuisinier Hetsiléo. De retour à Paris, elle soutient sa thèse en 1935 sur les groupements végétaux du sud-ouest de Madagascar, obtenant son doctorat.

Elle est nommée Fellow du Fonds national de la science (1932) et nommée chargée de cours au CNRS (1948) avant de devenir directrice de recherche (1960).

Basée à Paris, elle collabore à la carte géologique du Luxembourg puis à celle de la France. Elle est également responsable de missions paléontologiques dans les montagnes de l'Atlas central tunisien (1952) et de plusieurs autres missions géologiques.

Elle devient assistante associée à la carte géologique de la France (1956), et occupe dans les années 1960 le poste de directrice des antiquités préhistoriques dans le quartier dit « Paris-Nord ». L'auteur Anick Coudart écrit:

Elle publie en collaboration avec Nicolas Théobald, en 1974, à Besançon, la "carte géologique du Quaternaire et des formations superficielles de la France".

Associations
Elle est nommée membre honoraire de la Société paléontologique de l'Inde en 1956.

Éliane Basse est élue membre correspondant de la quatrième section de l'Académie des sciences d'outre-mer le  et devient membre à part entière le .

Fin de vie
Éliane Basse meurt en 1985 à Clamart, France. Dans sa nécrologie, publiée dans le journal parisien Le Figaro, le , elle est évoquée comme la , titre qu'elle a acquis avec son mariage.

Sélection de publications

Éliane Basse est l'auteur de plus d'une centaine de publications scientifiques. Seules six sont répertoriées ici.

 Gouvernement général de Madagascar et dépendances, Direction des Mines, Monographie paléontologique du Crétacé de la province de Maintirano, Madagascar, Antananarivo, Imprimerie officielle, 1931.
 Thèses présentées à la Faculté des Sciences de Paris pour l'obtention du diplôme de docteur ès sciences naturelles. Groupes végétaux du Sud-Ouest de Madagascar. . ., Paris, Masson, 1934.
 Macrocéphalites du sud-ouest de Madagascar : macrocephalitidae, eucycloceratidae, mayaitidae Récoltes de l'É mission, 1930-31, Paris: [Sn], 1951 (co-auteur)
 .
 Fossiles : évolution des structures de la matière vivante, Paris, Presses Universitaires de France, 1968.

Liens externes

Notes et références

Références primaires

Références secondaires

Femme paléontologue
Femme géologue
Géologue français du XXe siècle
Paléontologue français du XXe siècle
Naissance en mai 1899
Naissance dans le 19e arrondissement de Paris
Décès en janvier 1985
Décès à Clamart
Décès à 85 ans

Éliane Basse


නියැදිය එක් රුස් කිරීම
ගෙබිම දක්වාම පැවති තීන්ත ස්ථර පිටත ස්ථරයේ සිට ඉතා ප්‍රවේශමෙන් ස්ථර වශයෙන් ඉවත් කිරිමෙන් ඓතිහාසික තීන්ත විශ්ලේෂණය සිදු කෙරුණි. මෙම ක්‍රමය විලියම්බස් බර්ග් හි යොදා ගන්නා ලදී. දැනට මෙම ක්‍රමය අනුගමනය කරන්නේ කිහිපදෙනෙක් පමණක් වන අතර එය ජනප්‍රිය නොවීමට හේතුව වැරදි අර්ථකථන හා එමඟින් තීන්ත වල පැරණිකම හා බොදවීම් යන ගැටළු වලට පිළිතුරු ලබා දිය නොහැකි වීමයි.
විශ්ලේෂණය විද්‍යාගාර තත්ව යටතේ සිදුකරන නිසා එම ස්ථානයේදි රැස් කරගන්නා ලද නියැදිය පර්යේෂකයාට ලැබීමට සැලැස්විමෙන් ප්‍රතිඵල ලබා ගත හැකිය. එම නියැදි සාමාන්‍යයෙන් රැස්කර තබා ගැනීමට ආවරණ වර්ග දෙකක් භාවිතා වේ. මැනිලා කාසි කවර මේ අතරින් ප්‍රධාන වේ. එහි විශාල පියනක් පවතින අතර එය මුද්‍රා තැබීමෙන් වැළැක්විය යුතුය. මෙවැනි කවරයක් තුළ බහා ඇති නියැදියක් ඉන් ඉවත්වීම සිදු නොවේ. තවත් ක්‍රමයක් වන්නේ නැවත නැවත මුද්‍රා තැබිය හැකි ප්ලාස්ටික් මලුය(සිප්ලොක්). ඒවා විවෘත කිරීම හා නැවත වසා තැබීම පහසුවෙන් කළ හැකිය. මෙම ඇසුරුමේ අවාසිදායක තත්වය වන්නේ එය මත ලේබල් කිරීම අපහසු වීමයි. කුමන තත්වයක් යටතේ වුවද ඊට කඩදාසි ලියුම් කවර භාවිතා නොකළ යුතුය. නියැදිය එම ලියුම් කවරයක් තුළ බහා මුද්‍රා තබා ප්‍රවාහනය කළහොත් එය විවෘත කළ පසු ඒවා නැවත පාවිච්චියට ගත නොහැකි වේ. මුද්‍රා නොතබා විවෘතව ප්‍රවාහනය කළොත් නියැදිය ලියුම් කවරයෙන් පිටතට යා හැකිය.

මෙම නියැදි එක්රැස් කරගන්නා විටම ඒවාට ලේබල් තැබිම කළ යුතුය. මෙලෙස සටහන් කරන තොරතුරු නම් නියැදි අංකය, ගොඩනැගිල්ලේ නම, ගොඩනැගිල්ල පිහින ස්ථානය, තොරතුරු එක් රැස් කරගන්නාගේ නම, එක්රැස් කරගත් දිනය හා එම එක්රැස්කර ගත් ස්ථානය පිළිබඳ වැදගත් තොරතුරුවේ. මෙම තොරතුරු මැනිලා හෝ ප්ලාස්ටික් කවරයේ ඉදිරිපස ලියා තැබිය හැකි හෝ කොළයක ලියා එම කවරය තුළට බහා තැබිම කළ හැකිය. එක්රැස් කිරීම උපස්තර ස්වභාවය මත රදා පවතී. මෙම උපස්තර වර්ග නම් දැව, බදාම, බිත්ති ආවරණ, දැඩි බදාම හා වානේ වේ. නියැදි ලබා ගැනීම සඳහා තියුණු වානේ තුඩක් සහිත සැත් පිහි හෝ XACTO පිහියෙන් භාවිතා කළ හැකිය.

නියැදියේ ප්‍රමාණය එහි ප්‍රමිතිය හා සැලකූ විට එතරම් සැලකිය යුතු නොවේ. පර්යේෂණයට භාජනය වන්නේ ගොඩනැගිල්ලක කොටසක් වුවත්, නියැදිය පරික්ෂා කෙරෙන්නේ අන්වික්ෂයක් ආධාරයෙන් නිසා එහි ප්‍රමාණය විශාල වීම අවශ්‍ය නොවේ. අත්‍යවශ්‍ය වන්නේ තීන්ත ස්ථර සියල්ලම හොඳින් එකිනෙකට බැදී පැවතීම හා උපස්තරයට බැදී පැවතීමයි.

තීන්ත උපස්තරයට බැදී පැවතිම ප්‍රතික්ෂේප කරන අවස්ථා ද තිබේ. සාමාන්‍යයෙන් මෙය සිදුවන්නේ දැවය මත පළමුවෙන්ම වාර්නිෂ් තට්ටුවක් ආලේප කර තිබීම නිසාය. මෙවැනි අවස්ථාවකදී උපස්තරය රහිතව නියැදිය ලබාගත යුතු අතර ඊට සත්‍ය ලෙසින්ම වාර්නිෂ් යොදා ඇත්නම් අන්වික්ෂය තුළින් නිරීක්ෂණයේදී එය තහවුරු කර ගත හැකිය.

කාලයක් තිස්සේ අව්වැසි වලට ගොදුරු වු දැව පැරණි නිසා එහි ඓතිහාසික වටිනාකම නැතිවී ඇත. මෙහි අව්වැසි වලින් ආවරණය වු කොටස් වල තීන්ත ස්ථර තවමත් පවතී. මෙලෙස නියැදි එක්රැස් කිරීමට අපහසුම ස්ථානය වන්නේ ජනේල් පඩිය. මෙවැනි අවස්ථාවක පෘෂ්ඨයේ කැඩුණු ස්ථානයකින් හරස් කැපුමක් වඩා යෝග්‍ය වේ. දැවය කැපීම හෝ කියතෙන් කැපීම කළහොත් තීන්ත ස්ථර එකිනෙක මිශ්‍රවීමක් සිදුවිය හැකිය.

බදාම වාත්තු හැරුනු කොට බදාම පෘෂ්ඨ සාමාන්‍යයෙන් සමතල වේ. බදාම වාත්තු වලින් ඉහත සඳහන් ආකාරයට නියැදි ලබාගත හැකිය. සමතල පෘෂ්ඨවලට සැත් පිහියක් මඟින් සියළුම තීන්ත ස්ථර හා උපස්ථරය සහිත කැපුමක් යෙදිය හැකිය.

ගඩොල්, ගල් හා කොන්ක්‍රීට් වැනි තද බදාම සඳහාද ඉහත ක්‍රම අනුගමනය කළ හැකි වුවත් නියැදිය ලබා ගැනීමට ඉතාමත් අපහසු හෝ සමහර විට නොහැකි විය හැක. ඉතාමත් අපහසු අවස්ථාවකදී උපස්ථරය රහිතව තීන්ත තට්ටු පමණක් ලබා ගැනීමට සිදුවේ.

වානේ පෘෂ්ඨ වලදී උපස්ථරය සහිතව නියැදිය ලබා ගැනීම කළ නොහැකිවේ. වානේ කැබැල්ල කුඩා නම් මුළු කැබැල්ලම පර්යේෂණයට භාජනය කළ හැකිය. එසේ නොහැකි නම් සීරීමේ ක්‍රම යොදා ගත යුතුය. මෙම ක්‍රමයෙන් කුඩා කැබලි හා දුවිලි අංශු ලැබෙන නමුත් මෙවැනි නියැදියක් ද පර්යේෂණයට භාජනය කර අවශ්‍ය ප්‍රතිඵල ලබාගත හැකිය.

සටහන්

{|

Historic paint analysis Sample Collection
|-

ඓතිහාසික තීන්ත විශ්ලේෂණය