Boicușul (Remiz pendulinus), numit și pițigoi pungar, este o pasăre mică din familia remizidelor (Remizidae), care cuibărește în centrul și sudul Europei și în vestul Asiei până în Kazahstan. În partea sudică a arealului de răspândire este o pasăre sedentară, iar în nordul arealului este o specie migratoare care iernează în Europa în sudul continentului și țările mediteraneene. În România se întâlnește tot timpul anului; iarna populațiile din nordul țării migrează în mare parte spre sudul țării sau chiar peste Dunăre; în Dobrogea este adesea o specie sedentară întâlnindu-se frecvent în sezonul rece. În Republica Moldova este o specie migratoare, fiind oaspete de vară, cuibăritoare, o parte din păsări iernează. Boicușul trăiește în stufărișuri cu sălcii și plopi de pe malurile lacurilor și râurilor, inclusiv în crescătoriile piscicole și în mlaștini. În România este frecvent mai ales în Delta Dunării, mai rar în luncile râurilor. În Republica Moldova se întâlnește sporadic în sălcișurile și plopișurile din bălțile râurilor, mai rar în sectoarele mai puțin umede. Populația din România este estimată a fi cuprinsă între 16.300 și 29.600 de perechi cuibăritoare, iar cea din Republica Moldova la 200-600 de perechi.  Este o pasăre mică, are o lungime de 10-11 cm și o greutate de 8-12,5 g. Longevitatea maximă înregistrată este de 7 ani. Femela este asemănătoare cu masculul. Creștetul și ceafa cenușiu-deschise. O dungă (mască) neagră vizibilă trece de pe frunte peste ochi până în zona auriculară. Spatele este brun-roșcat. Tectricele supracaudale brun-cenușii cu margini gălbui. Coada negricioasă, rectricele brun-cenușii tivite pe margini cu brun-gălbui. Tectricele supraalare brun-roșcate, remigele aripilor brun-cenușii tivite pe margini cu brun-gălbui. Bărbia și partea inferioară a gâtului albicioase. Pieptul brun-roșcat. Abdomenul brun-gălbui sau alb-gălbui, cu o nuanță roșcată pe flancuri.  Boicușul se hrănește cu ouă, larve și adulți de insecte mici, dar și cu păianjeni; toamna și iarna consumă și diferite semințe mici de salcie și papură. Boicușul poate fi monogam, dar adesea poligam sau poliandric și legătura dintre cei doi parteneri este adesea ruptă de către femelă după începerea incubației. În timpul unui sezon de reproducere, atât masculul, cât și femela pot avea până la 6 parteneri. Are cel mai frumos cuib dintre toate speciile de păsări europene. Cuibul este construit cu multă măiestrie, de forma unui cimpoi, cu un culoar de intrare în partea superioară; el este suspendat de ramurile unei sălcii sau ale unui plop, atârnând deasupra apei la circa 1-2 m distanță. Cuibul și-l instalează uneori și la înălțimi ce depășesc 10 m. Masculul începe construirea cuibului, realizându-l, uneori, până la gura acestuia unde va fi făcut un tunel de intrare, după apariția femelei, când ambii parteneri continuă clădirea cuibului. Adesea, tunelul de intrare este realizat numai de femelă. Cuibul este făcut din puf vegetal de salcie, plop, papură, coajă de salcie, amestecat cu pânză de păianjen și câteva pene. Construirea cuibului durează 14-15 zile. Masculul cântă lângă cuibul început pentru a atrage femela, care își selectează partenerul în funcție de calitatea cuibului construit. După împerechere, masculul lasă adesea pe seama femelei finalizarea cuibului și începe construcția altui cuib pentru a atrage o altă femelă.  Depune de obicei o singură ponta pe an, mai rar două ponte. Prima pontă formată din 5-10 ouă albe este depusă de la sfârșitul lui aprilie până la începutul lui mai. Femela clocește singură timp de 12-14 zile, perioadă când masculul îi aduce hrană la cuib. Masculul uneori clocește și crește singur puii, deoarece femela abandonează cuibul și se împerechează cu alt mascul. După eclozare, puii rămân în cuib și sunt hrăniți de părinți timp de 16-21 zile, apoi părăsesc cuibul stând în compania părinților încă două săptămâni. Sunt recunoscute 4 subspecii. În România cuibărește subspecia nominată Remiz pendulinus pendulinus, însă Dombrowski a întâlnit și subspecia Remiz pendulinus caspius, care cuibărea în Delta Dunării. În Republica Moldova cuibărește subspecia nominată Remiz pendulinus pendulinus.

Denumiri

Denumirea latină Remiz pendulinus a acestei specii, provine din numele polonez Remiz a specii + cuvântul latin pendulinus = pendant, pendul, care atârnă în jos. Denumirea latină a speciei se datorează suspendării cuibului de ramura de salcie și oscilării lui ca un pendul.

În limba română această specie se numește boicuș, pițigoi pungaș, pițigoi pungar, aușel. Cuibul se aseamănă cu o pungă, de unde provine una din denumirile populare ale speciei de pițigoi pungaș sau pungar. Subspecia Remiz pendulinus caspius se numește pițigoi pungaș rusesc, boicuș rusesc, aușel rusesc.

Taxonomie

Denumirea latină a acestei specii Motacilla pendulinus a fost dată de Linnaeus în 1758 (terra typica Polonia, Lituania, Ungaria și Italia).

Frecvent hibridizează cu boicușul cu capul negru (Remiz macronyx) pe malurile nordic și sud-vestic ale Mării Caspice; hibrizii din nord (de la gura râului Ural) se  numesc bostanjogli, iar cei din sud loudoni și altaicus; altaicus este tratat uneori ca o subspecie validă.

Păsările acestei specii din Siria (și posibil extremul nordic al Israelului) aparțin unei subspecii incerte și sunt plasate provizoriu în subspecia menzbieri. Alte subspecii propuse sunt persimilis (din Eregli, sudul Turciei), sinonimizată cu subspecia menzbieri, castaneus (din Astrahan) inclusă în subspecia caspius și barabensis (din stepele Baraba și Kulunda, din regiunea Tomsk, vestul Siberiei) considerată sinonim al subspeciei jaxarticus. Subspecia caspius este considerată uneori ca o subspecie a speciei Remiz macronyx.

Subspecii și distribuție

Patru subspecii sunt recunoscute:
 Remiz pendulinus pendulinus (Linnaeus, 1758)  - subspecia nominată - cuibărește în Danemarca și sudul Suediei, spre est în vestul Rusiei până la râul Ural, spre sud până în Iberia, Franța, regiunile de câmpie din Italia și Sicilia, Grecia și Creta, vestul Turciei și regiunea colinară din nord-vestul Caucazului. Iernează în sudul Europei și în unele locuri din nordul Africii (nord-vestul Marocului, nord-estul Egiptului).
 Remiz pendulinus menzbieri (Zarudny, 1913)  - cuibărește în Turcia (cu excepția vestului), Armenia, Azerbaidjan, nord-vestul Iranului, nord-estul Irakului, nord-estul Libanului și Siria, posibil și în nordul extrem al Israelului.
 Remiz pendulinus jaxarticus (Severtsov, 1873)  - cuibărește la est de Ural în vestul Siberiei și nordul Kazahstanului, spre est până la poalele nord-vestice ale munților Altai. Iernează probabil în sudul Turciei și Irak, sudul și estul Iranului, spre est până în Belucistan (vestul Pakistanului) și în unele locuri din centrul Asiei.
 Remiz pendulinus caspius (Peltsam, 1870)  - cuibărește în câmpiile din sud-vestul Rusiei și nord-vestul Kazahstanului (de la râul Volga până la râul Ural, regiunile de câmpie de pe malul vestic al Mării Caspice și la poalele nord-estice ale Caucazului.

Dementiev (1954) menționează 10 subspecii:
 Remiz pendulinus pendulinus Linnaeus, 1758  - în vestul, sudul, sud-estul Europei (până în estul Priazoviei și în Povolgia inferioară), vestul Siberiei, Asia Mică.
 Remiz pendulinus menzbieri Sarudny, 1913 - în cursul inferior al Donului, Transcaucazia, Armenia, Mesopotamia iraniană.
 Remiz pendulinus caspius Poelzam, 1872 - pe coasta Mării Caspice, Povolgia inferioară, cursul inferior al râului Ural, estul Caucazului, coasta lacului Balhaș.
 Remiz pendulinus jaxarticus Severtzow, 1872 (1873) - în regiunea din cursul inferior și mijlociu al Sîrdariei, cursul inferior al Amudariei.
 Remiz pendulinus neglectus Sarudny, 1908 - pe coasta sudică, sud-vestică și sud-estică a Mării Caspice; în prezent Remiz macronyx neglectus.
 Remiz pendulinus macronyx Severtzow, 1872 (1873)  - în sudul Kazahstanului, Uzbekistan; în prezent Remiz macronyx macronyx.
 Remiz pendulinus nigricans Sarudny, 1908 - în Sistan (estul Iranului); în prezent Remiz macronyx nigricans.
 Remiz pendulinus coronatus  Severtzow, 1872 (1873)  - în bazinele Amudariei și Sîrdariei, Pribalhașia, Altai, Tian-Șan, Himalaia (?), nordul Mongoliei; în prezent Remiz coronatus coronatus.
 Remiz pendulinus stoliczkae Hume, 1874 - în Kașgaria, sudul Transbaikaliei, Priamurie; în prezent Remiz coronatus stoliczkae.
 Remiz pendulinus consobrinus Swinhoe, 1870 - în China, valea râului Yangtze, Japonia (lângă Nagasaki), Coreea; în prezent Remiz consobrinus.

Descrierea

Este o păsare de talie mică, cât pitulicea, cu coada relativ lungă și ciocul negru, cu vârful conic ascuțit și culmenul drept. Este puțin mai mic decât pițigoii din genul Parus, are o lungime de 10-11 cm și o greutate de 8-12,5 g. Lungimea aripii = 53-58 mm; lungimea cozi = 47-55 mm; lungimea ciocului = 7-12 mm; lungimea tarsului = 13-16 mm. Adultul seamănă oarecum cu un mascul de sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio) la colorit.

Masculul subspeciei nominate în penajul nupțial are fruntea și părțile laterale ale capului, inclusiv regiunea auriculară, obrajii și lorul (frâul), de culoare neagră intensă, acest negru de pe laturile capului formează o bandă lată neagră, numită mască facială, ce se întinde de la cioc peste ochi până în zona auriculară asemenea unei perechi de ochelari de soare negri și se îngustează la baza ciocului. Partea anterioară a creștetului cu o dungă transversală îngustă brun-roșcată (brun-castaniu) deasupra marginii superioare a frunții negre. Creștetul capului, ceafa și partea posterioară a gâtului cenușiu-deschise (cenușiu-alburii), cu o tentă mai albă deasupra măștii; coloarea cenușiu-deschisă se întinde peste laturile gâtului și formează o bandă verticală mai mult sau mai puțin pronunțată. Mantaua și partea anterioară a spatelui castanii (brun-roșcate sau brun-castanii). Partea posterioară a spatelui și târtița mai deschise la culoare, brun-gălbui. Tectricele supracaudale brun-cenușii, tivite gălbui. Tectricele supraalare mijlocii și mari castaniu-negricioase (brun-roșcate negricioase), tivite pe margini și vârfuri cu brun-gălbui sau roșcat-deschis. Tectricele mici ale aripii roșcat-ruginii. Remigele aripilor negricioase (brun-cenușiu-negricioase), cu marginile deschise, brun-gălbui sau alb-gălbui. Remigele primare brun-negricioase, tivite îngust cu brun-gălbui. Remigele secundare brune-negricioase tivite lat pe margini cu brun-gălbui. Remigele terțiare tivite lat pe margini cu brun-gălbui deschis (formând o oglindă alară deschisă). Coada negricioasă (brun-cenușiu-negricioase), rectricele cu margini albicioase, brun-gălbui-deschise. Bărbia și partea inferioară a gâtului albe sau alb-murdare. Restul părții inferioare de culoarea crem, alb-gălbuie, cu o nuanță brun-roșcată pe piept și brun-roșcat-gălbuie spălăcită pe flancuri. Pe laturile pieptului adesea sunt pete castanii (brun-roșcate). Tectricele subcodale brun-gălbui. Subalarele sunt alb-gălbui. Irisul brun închis. Ciocul negricios, cenușiu-închis sau brun-închis, cu baza și marginile tăioase ale mandibulei superioare mai palide. Picioarele negricioase, cenușiu-închise. Toamna, luciul penajului este atenuat, iar bandă de peste ochi este brun-negricioasă. După năpârlirea de toamnă, în penajul proaspăt, capul și gâtul sunt mai cenușii, iar spatele mai deschis la culoare, ocru-roșcat.

Femela este asemănătoare cu masculul, dar are un colorit mai spălăcit, creștetul și ceafa mai cenușiu-închise, culoarea brun-castanie de pe partea anterioară a spatelui e mult mai palidă, mai degrabă brun-gălbue. Masca facială este mai mică, mai îngustă, mai puțin extinsă în regiunea auriculară și m ai îngustă sau absentă deasupra bazei ciocului. Centrele întunecate ale penelor aripii mai puțin contrastante. Femela are mai puține pete brun-roșcate difuze pe piept, compara¬tiv cu masculul.

Juvenilul se poate recunoaște prin absența măștii întunecate de pe cap și coloritul mai șters. Uneori au o mască slab conturată, brun-cenușie pe ochi (niciodată neagră). Capul uniform colorat brun-gălbui cu o nuanță cenușie. Fruntea mai deschisă, aproape albă. Părțile superioare spălăcite, brun-gălbui cu o nuanță cenușie, contrastând puțin cu culoarea brun-gălbui deschisă a părților inferioare. Uneori sunt evidente partea inferioară a gâtului albă precum și inelul ocular și dunga supralorală vagă deschise la culoare. Marginile remigelor terțiare sunt palide în penajul proaspăt.  Masculul subadult în primul an de viață poate avea masca redusă și este dificil sau imposibil de distins de femela adultă.

Dombrowski descrie subspecia nominată (Remiz pendulinus pendulinus) astfel: "Mascul adult: Fruntea, frâul și laturile capului negre. Mijlocul părții superioare a capului alb-tulbure, despărțit de frunte printr-o bandă brun-castaniu deschisă; coloarea albă-tulbure se întinde peste cerbice și laturile grumazului și formează așa dar o bandă transversală mai mult sau mai puțin pronunțată. Partea anterioară a spatelui brun-castaniu deschisă, devenind mai deschisă spre partea posterioară și trecând în ocru-gălbui. Penele de pe umăr ocru-galbene, cu vârfuri brun-castanii. Aripele tivite (mărginite) smântâniu, de-a-lungul vârfurilor cu o dungă albicioasă pronunțată. Bărbia și gâtul alb, restul părții inferioare palid-smântâniu, laturile corpului trecând în galben-ocru. Jumătatea bazală a penelor de pe piept sclipesc puțin în afară. Tectricele subcodale și penele coapsei ocru-gălbui. Femelă adultă: Partea superioară a capului și cerbicea surii; fruntea și dunga ochiului, la fel cu banda brun-castanie, care e mai îngustă și mai puțin dezvoltată. Culoarea brun-castanie, pe partea anterioară a spatelui, e mult mai palidă. Pasăre tânără: Fruntea și regiunea orbiculară smântânie, regiunea auriculară brun-castanie. Partea superioară a capului și cerbicea sur-deschis, brun-spălăcită; spatele de culoarea scorțișoarei deschise, în partea posterioară cu striuri longitudinale închise. Dungile aripelor mai înguste."

Subspeciile diferă în principal după tonul penajului, dar care este complicat de variațiile individuale și diferențele de vârstă:

 subspecia menzbieri este mai palidă decât subspecia nominată, cu târtița aproape albicioasă și nu are o dungă castanie (brun-roșcată) deasupra bazei ciocului.
 masculul subspeciei caspius are cea mai mare parte a frunții castanie (brun-roșcată), uneori și cea mai mare parte a creștetului și cefei (dar de obicei partea superioară a cefei este mai cenușiu-deschisă); târtița și tectricele supracaudale foarte palide, acestea din urmă aproape albicioase, cu striații întunecate pe axul penei; remigele aripilor cu marginile foarte deschise; petele de pe laturile pieptului sunt mai evidente. Femela are de obicei niște pete brun-roșcate pe creștet și pe frunte, culoarea castanie de pe părțile superioare este de obicei restrânsă la partea inferioară a mantalei, este mai albă dedesubt decât subspecia nominată. Dombrowski descrie subspecia caspius astfel: "Mascul adult: Se deosebește în deosebi prin culoarea capului. Frâul, obrajii și regiunea auriculară negru. Penele frontale negricioase, cu vârfuri brun-castanii. Partea mijlocie a capului, laturile gâtului și partea anterioară a spatelui, brun-castaniu deschis, cu vârfuri singuratice albicioase. Partea posterioară dorsală, smântânie. Tectricele aripelor și remigele ca la forma tipică, însă cu dungi mai late, albicioase ori smântânii. Remigele interioare colorate deschis în cea mai mare parte. Rectricele, cu dungi marginale albicioase mai late, ceea ce se observă în special pe vârfuri. Bărbia, gâtul și pieptul, albicioase; penele pieptului colorate la rădăcină brun-castaniu, prin care se ivește o dungă transversală. Restul părții inferioare smântâniu. Penajul gambei, la vârf, brun-castaniu."
 subspecia jaxarticus este puțin mai mică decât subspecia nominată, are picioarele subțiri și ciocul mai mic, este mai palidă, cu mantaua brun-roșcat-gălbuie, și nu castanie (brun-roșcată).

Năpârlirea

Păsările adulte și juvenilii năpârlesc de două ori pe an. Prima năpârlire a păsărilor adulte este completă, și are loc în perioada postnupțială în iulie și august, se termină în septembrie. Începe cu schimbarea penelor mici și se termină cu  schimbarea rectricelor cozii și a remigelor aripilor (în august).

Năpârlirea postjuvenilă este parțială. Juvenilii încep să năpârlească la scurt timp după plecarea lor din cuib, în iulie. Se schimbă penele mici, tectricele supraalare mici și mijlocii și un număr variabil de tectrice supraalare mari; majoritatea păsărilor schimbă toate supraalare mari și unele remige, dar nu alula sau tectrice primare; năpârlirea de obicei se termină la începutul lui septembrie. Unii autori susțin că năpârlirea postjuvenilă este completă, atingând și penele mari de contur.

Adulții și juvenilii au și o năpârlirea prenupțială parțială în cartierele de iernat, din decembrie până în martie, schimbându-se doar penele mici (de pe cap, gât), supraalarele mari și unele remige terțiare și secundare.

Glasul

Strigătul obișnuit este un fluierat fin "siiiuiu" sau "tsiiiu" subțire, prelung, de tonalitate înaltă și oarecum pătrunzător, similar cu sunetul făcut de balamaua neunsă a unei porți și care seamănă cu strigătul de neliniște "tsiiih" al măcăleandrului (Erithacus rubecula),  dar este mai fin și de intensitate mai joasă, sau cu strigătul "siu" al presurei de stuf (Emberiza schoeniclus), însă mai alungit. Acest strigăt variază în ton și în lungime, în funcție de faptul dacă pasărea se află în zbor sau își caută hrana sau are grijă de cuib.

Cântecul este scurt și discret și constă dintr-un grup de note ciripitoare fine, plăcute  și variate, intercalate cu note de chemare și câteva fragmente de cântece imitate de la alte specii de păsări, de ex. "tsiiiu... sirrrr... tvitvitvi... tsiiiu.. zvir'r'r'r.. tsiiiu", asemenea unui florinte (Chloris chloris), dar mai moale sau un "ții-iu, ții-iu..." amintind de al pițigoiului de brădet (Periparus ater).

Habitatul

Preferă vegetația palustră abundentă de pe malurile lacurilor și râurilor, inclusiv cea care se întâlnește în crescătoriile piscicole și în mlaștinile de pe litoral. Locuiește de-a lungul fluviilor și în delte (Guadalquivir, Ron, Pad, Vistula, Dunărea, etc.). Se întâlnește mai ales în vecinătatea râurilor, brațelor moarte, iazurilor, carierelor de nisip, canalelor și șanțurilor, în mlaștinile împrejmuite cu păduri riverane, desișuri și boschete. Cuibărește de obicei pe malurile lacurilor și râurilor, pe care cresc arbori, arbuști și stuf, rareori departe de apă.

Preferă amestecul bogat de vegetație emersă la suprafața apei, inclusiv stuful (Phragmites) și papura (Typha) cu plopi (Populus) și sălcii (Salix); în unele locuri este întâlnit și în tamariscă (Tamarix) de pe țărm și din estuare.

Prezența stufărișurilor, chiar foarte mici în care crește stuful (Phragmites australis) sau păpurișurilor (Thypha sp.) este esențială pentru locurile unde se întâlnește. Preferă să cuibărească în arborii cu ramuri lungi flexibile: salca, arinul, ulmul, plopul, mesteacănul, tamariscul, dar cuibărește și în tufișuri, plante mari și mai ales în stuf. În Alsacia (Franța), depresiunile cu depuneri aluvionare, unde se întâlnesc sălcișuri și stufărișuri, constituie habitatul său preferat. În Lorena, locuiește în boschetele de salcie albă (Salix alba), care au recolonizat împrejurimile balastierelor vechi sau care cresc în brațele moarte ale râurilor.

În migrația postnupțială de toamnă și în cartierele de iarnă, această păsărică paludicolă frecventează preferențial stufărișurile de toate dimensiunile. În migrația prenupțială de primăvară, are în sudul Franței, o preferință deosebită pentru sălcișurile riverane, în timp ce nordul Franței, este întâlnit mai ales în păpurișuri și stufărișuri.

Se întâlnește în principal în zonele joase; cuibărește și în plopii și livezile de pe coastele dealurilor din estul Turciei și nord-vestul Iranului, iar în estul Austriei cuibărește până la 650 m în unele văi mai mari.

În România boicușul este frecvent mai ales în Delta Dunării, lagunele și lacurile litorale, mai rar în luncile râurilor. Preferă mlaștinile, canalele, luncile, estuarele, lacurile și bălțile cu arbori  (sălcii și plopi) și stuf.

În Republica Moldova se întâlnește sporadic în sălcișuri și în plopișurile din bălțile râurilor, mai rar - în sectoarele mai puțin umede. În pasaj se opresc în desișurile arborescente din luncile râurilor. În Republica Moldova habitatele tipice ale boicușului sunt pădurile din luncile riverane, desișurile de salcie, plopi și chiar copacii răzleți de lângă de apă: salcia, arțarul, ulmul, plopul negru (Populus nigra). Pe ramurile lor care atârnă deasupra apei pasărea îi fixează de obicei cuiburile lor complexe. Boicușul este mai numeros în luncile cursurile inferioare ale Nistrului și Prutului. Aici, în locurile sale preferate, se întâlnesc până la 10 perechi de păsări pe 1 ha de pădure. De exemplu, în pădurea de luncă de la Olănești, pe 22 mai 1965, pe o suprafață de 2 hectare, au fost găsite 19 cuiburi de boicuș. În stufărișurile din lunca Prutului lângă satul Crihana Veche pe 18 mai 1960, au fost găsite mai mult de 12 cuiburi pe sălciile care creșteau pe un dig vechi. Șase dintre ele erau deja terminate, restul erau în diferite etape de finalizare. Boicușul este destul de răspândit și în raioanele mai nordice ale republicii (Dubăsari, Rîșcani) și chiar și în centrul Moldovei (Grădina Botanică din Chișinău). Însă în aceste locuri numărul lor este mai mic. Astfel, în pădurea de la Coșnița în 1960 pe o suprafață de aproximativ 10 hectare au fost găsite patru cuiburi ale acestei specii. Aproximativ aceeași densitate a fost observată în pădurea de la Balatina în 1959.

Hrana

Boicușul se hrănește cu nevertebrate mici, mai ales cu insecte și păianjeni. Iarna, consumă și semințe mici. Uneori se hrănește cu nectarul florilor.

Hrana de vară este compusă din nevertebrate mici în diferite stadii de dezvoltare: păianjeni, insecte mici și ouăle și larvele lor, prinse mai ales la capătul ramurilor cu frunze și în vegetația deasă. Printre insectele consumate se numără ploșnițele (heteropterele), fluturii, ouăle și omizile lor, dipterele etc. Păianjenii mici (Araneae) sunt o hrană deosebit de importantă în stufărișuri. La sfârșitul verii păduchele cenușiu al prunului (Hyalopterus pruni) devine abundent în stufărișuri și formează o componentă deosebit de importantă a hranei boicușului.

Toamna și iarna consumă și semințe mici de salcie și de stuf, adesea culese la o înălțime mică pe plante și la poalele stufului.

În Ural în conținutul stomacuri a 30 de indivizi prinși de la sfârșitul lui mai până în prima jumătate a lui august, au fost găsite în principal omizi arboricole (61,3%), printre care erau multe omizi ale cotarilor (Geometridae). În plus, au fost găsiți gândaci mici, cicade, diptere și dăunători importanți ai pădurii - larvele țigărarului mesteacănului (Deporaus betulae) și afroforidelor (Aphrophoridae).

Puii sunt hrăniți cu nevertebrate. Un studiu din Slovacia a arătat că principala hrană a puilor sunt păianjenii (în principal Clubiona spp., mai ales Clubiona phragmitis, 15,1%), cicadele (Cicadinae, 18,9%) și aproximativ 20 de specii de omizi de fluturi (în special Noctuidae, mai puțin Tortricidae, Drepanidae, Pyralidae) care erau prinse mai ales pe salcie și stuf.
În Ural hrana puilor este formată în 65% din diferite omizi, mai ales omizi nepăroase, de culoare verde.

Boicușul se hrănește în timpul zilei, folosindu-se de ciocul lung pentru a căuta hrană în crăpăturile din scoarța copacilor și stufului. Își procură hrana în frunzișul ramurilor periferice ale plopilor și sălciilor; vizitează florilor sălcilor primăvară, probabil pentru insecte, dar se hrănește și cu nectar. Caută insectele mai ales în masive mici de stufăriș aproape de vegetația arborescentă și este întâlnit mai rar în stufărișuri mari uniforme. Ciocănește în tulpinile goale pe dinăuntru a stufului (care sunt locuri ideale de hibernare pentru multe nevertebrate mici). Adesea ține amenții (mâțișorii) salciei sau smocul cu semințe al papurii cu piciorul în timp ce le rupe scoțând semințele; la fel, omizile sunt ținute cu piciorul și decapitate înainte de a fi înghițite.

Comportamentul

Boicușul are comportamentul asemănător cu cel al pițigoilor. Este întâlnit de obicei singuratic, în perechi sau în grupuri familiale mici, dar în afara sezonului de cuibărit, iarna și primăvara, uneori se adună în grupuri eratice mai mari de până la 15 indivizi. La sfârșitul verii și toamna, juvenilii pot forma grupuri mici de 20-30 indivizi, excepțional se adună în cârduri de 60 indivizi. Adesea se întâlnește împreună cu pițigoiul mare (Parus major) și pițigoiul albastru (Cyanistes caeruleus) în stufărișuri sau în copaci, dar se alătură rareori acestor pițigoi, sau altor specii, pentru a forma cârduri mixte.

De obicei este foarte credul și, dacă nu este speriat de mișcări bruște, lasă omul să se apropie de el la o distanță mică, ceea ce permite examinarea detaliată a culorii penajului. Are zborul rapid și ondulat. Cea mai mare parte a timpului o petrece printre coroanele copacilor, în tufișuri, prin lăstărișul tânăr de salcie sau în iarbă înaltă, deplasându-se ușor printre tulpinile și ramurile dese. Când se hrănesc adesea se strigă unul pe altul, legătura acustică între indivizii din cârd fiind bine dezvoltată. În căutarea hranei, se cațără foarte dibaci pe ramuri, atârnând cu capul sau spatele în jos.

De obicei se deplasează, zburând dintr-un copac în altul sau prin tufișuri, dar în timpul migrațiilor pot parcurge distanțe mari de până la 200 de kilometri, zburând adesea la înălțimi mari încât sunt foarte greu de observați și numai vocea le trădează prezența. Boicușul este foarte fidel locului de cuibărit și poate fi prezent în fiecare an în același loc sau chiar pe același copac și aceeași ramură. Cu toate acestea, nu are un teritoriu ocupat în sensul obișnuit al termenului, masculul apără numai împrejurimile apropiate de cuib, și numai în faza de construcție a lui.

Reproducerea

Sezonul de reproducere a boicușului are loc în mai-iunie în sudul Suediei, de la sfârșitul lui aprilie până la începutul lui iulie în centrul Germaniei, în mai în Ucraina, în aprilie în sudul Franței; stufărișurile din estul Austriei (din lacul Neusiedler) nu sunt suficient dezvoltate până la jumătatea lui iunie, când boicușul sosește aici pentru a cuibări (probabil că el deja a crescut prima generație de pui în altă parte). Perioadele de cuibărit a boicușului se prelungesc considerabil (cuiburi cu pui mici se pot găsi la sfârșitul lui iulie și chiar la începutul lui august), deoarece o parte din cuiburi sunt distruse și este construit un al doilea cuib.

Comportamentul sexual
Modul de împerechere variază, boicușul poate fi monogam, dar adesea poligam sau poliandric și legătura dintre cei doi parteneri este adesea ruptă de către femelă după începerea incubației. Poliginia și poliandria sunt strategii de reproducere foarte frecvente, astfel încât monogamia strictă rămâne dificil de dovedit.

Un părinte, masculul sau femela, abandonează cuibul după depunerea ouălor și lasă celuilalt partener toate îndatoririle parentale. Masculul sau femela pot fi poligami, având strategii diferite. Masculul părăsește cuibul atunci când femela începe depunerea pontei, începând construirea unui alt cuib și unui alt ciclu de reproducere. Femela  poate pleca prima, ea îngropă în puful din cuib ouăle deja depuse, înșelând astfel masculul, care așteaptă depunerea pontei, iar masculul este nevoit să clocească și crească singur puii. După ce puii devin independenți, femela se poate împerechea din nou și poate începe să cuibărească a doua oară în iunie-iulie. Femela este la fel de promiscuă ca și masculul. În timpul unui sezon de reproducere, atât masculul, cât și femela pot avea până la 6 parteneri. Uneori (în aproape 27% dintre cazuri) cuibul și ponta sunt părăsite de către ambii soți, ceea ce înseamnă o risipă foarte mare energetică atât din partea femelei, care a depus ouăle, cât și din partea masculului, care a cheltuit mult timp și energie în construirea cuibului complet.

De la sfârșitul lui martie până la începutul lui mai (în funcție de latitudine și natura primăverii), dar mai ales în aprilie, masculii se instalează în locurile de cuibărit și încep să construiască imediat cuibul. Construcția cuibului este începută de mascul în încercarea de a atrage femela, femela se implică atunci când carcasă cuibului este terminată ("stadiul coșului"). După împerechere, masculul lasă adesea pe seama femelei finalizarea cuibului și începe construcția altui cuib pentru a atrage o altă femelă și așa mai departe.  Masculul începe construirea cuibului, realizându-l, uneori, până la gura acestuia unde va fi făcut un tunel de intrare, după apariția femelei, când ambii parteneri continuă clădirea cuibului, femela se ocupă mai ales de căptușirea interiorului cu puf. Adesea, tunelul de intrare este realizat numai de femelă. Numai cuiburile aparținând unui mascul împerecheat au un tunel de intrare, construit de femelă.

După ce au sosit la locul de reproducere, masculii ocupă teritoriile de cuibărit și încep construcția cuiburilor pe ramura aleasă. În același timp, ei se străduiesc să fie mai vizibili - adesea și îndelung ciripesc lângă cuibul început și zboară peste spații deschise etc. Toată această activitate, bineînțeles, are ca scop atragerea femelei. Masculul continuă să construiască singur cuibul până când reușește să atragă femela, după care construirea este finalizată de ambele păsări. Uneori aceasta se întâmplă rapid - în a doua sau a treia zi. În cazul în care femela nu apare în câteva zile, masculul continuă să construiască singur cuibul și îl aduce până la punctul în care cuibul devine asemănător cu o pungă cu două găuri mari. Masculul devine din ce în ce mai neliniștit, deseori încetează muncă și piuie îndelungat cu voce tare. Raza zborurilor sale de la cuib se mărește treptat. În cuib se acumulează o rezervă mare de materiale de construcție.

Femela care a apărut pe teritoriul locului de cuibărit este atrasă de mascul spre cuib. El se îndepărtează în zbor de la ea la o anumită distanță, se uită îndărăt și printr-un piuit prelung o invită să-l urmeze. Din când în când interpretează un tril melodios scurt din două sau trei note. Dacă femela nu zboară imediat după el, masculul se întoarce la ea, piuie și zboară din nou la o anumită distanță spre cuib. Când femela vine în coroana copacului în care atârnă cuibul, masculul o invită în cuib, zburând de la femelă spre cuib și înapoi fără să se oprească de piuit. Dacă femela zboară spre cuib, când masculul este înăuntru, el îi cedează imediat locul, părăsind cuibul. Așa face el apoi în toată perioada de construcție a cuibului.Femela își selectează partenerul în funcție de calitatea cuibului construit, aceasta manifestând preferință pentru cuiburile mai mari și mai spațioase. Masculul continuă construcția numai dacă femela începe să lucreze cu el la acest cuib, în caz contrar îl abandonează și începe construcția altuia, într-un loc nou.

Destul de mulți masculi rămân celibatari, ei nu-și pot găsi o prietenă timp de o săptămână sau mai mult. Aceasta se întâmplă cel mai adesea la sfârșitul lui mai, când majoritatea boicușilor formează perechi și termină construcția cuiburilor. Rămânând fără femelă, și plictisit de construire cuibului masculul abandonează cuibul aproape finalizat și începe să construiască un al doilea cuib puțin mai departe sau chiar al treilea sau mai multe (un număr record de opt cuiburi începute au fost înregistrate în Lorraine). În trecut aceste cuiburi neterminate ale masculilor celibatari erau considerate cuiburi construite special pentru odihnă sau pentru distracție. Aceste cuiburi abandonate de mascul în diferite stadii de construcție sunt adesea demolate în favoarea altor cuiburi.

Cuibul

Construcția cuibului necesită 12-25 (de obicei 14-15 zile) de zile pentru a fi finalizat, dar al doilea sau al treilea cuib este construit în 6-7 zile.

Cuibul este suspendat într-o bifurcație a ramurilor periferice subțiri atârnate în jos ale copacului sau tufelor, sau mai rar între tulpinile de stuf, adesea deasupra apei. Cuibul este agățat pe diferiți copaci: salcie, plop, arin, etc. deseori deasupra apei. De obicei cuibul este fixat pe o ramură de salcie sau de plop. În cursul inferior al Uralului boicușii preferă să cuibărească pe plopul alb (Populus alba), dar unde acești copaci se întâlnesc rar, ei construiesc cuiburi pe sălcii și plopi negri (Populus nigra). În valea cursului mijlociu al Uralului majoritatea cuiburilor găsite erau amplasate pe sălcii și anini, iar în nordul Kazahstanului, în apropiere de Petropavlovsk, cele 13 cuiburi observate au fost găsite în mesteceni tineri (sub 25 de ani).

În România Dombrowski a găsit cuibul de cele mai multe ori pe sălcii ori plopi; în două rânduri pe salcâmi, în două pe ulmi, în șase pe arini, odată pe frasin și în fine odată pe un fir de trestie, la  înălțime de la trei până la nouă metri de la pământ. În Muzeul Ornitologic din Timișoara se păstrează un cuib al acestei specii construit pe ramura unui măr văratec, găsit în grădina unei gospodării țărănești de lângă bălțile comunei Satchinez (jud. Timiș), la mijlocul lunii Iunie 1918. Cuibul atârnă pe o ramură încărcată cu mere, la înălțimea omului. Acest cuib, de altfel normal și masiv construit, are forma mai mult sferică decât lungăreață sau ovală și este în parte acoperit de frunzele mărului. În cuib erau 6 ouă.

În Republica Moldova Averin și Ganea au găsit cuibul în salcie, plop, arțar, ulm. Cuiburile au fost amplasate la o înălțime de la 1,5 până la 12 m de la sol. Construcția cuibului în Republica Moldova în majoritatea cazurilor a început la sfârșitul celei de-a doua jumătăți a lui aprilie, uneori de la mijlocul lui mai sau mai târziu.

Cuiburile sunt situate la o înălțime mică, la 2-7 m de la sol, mai des la 2,5-5 m. Adesea cuibul stă deasupra apei la minimum 1 m de la oglinda acesteia. În păduri, departe de apă, ele sunt amplasate mai sus, uneori la o înălțime de 12-15 m. Denumirea latină pendulinus a speciei se datorează suspendării cuibului de ramura de salcie și oscilării lui ca un pendul. Boicușul preferă să ducă o viață mai ales arboricolă și numai, în mai mică măsură, în stuf. Furtunile de primăvară, adesea, au efecte negative asupra cuiburilor datorită modului lor de amplasare.

Boicușul se remarcă prin măiestria construirii cuibului, care este neconfundabil. Este cel mai interesant și frumos cuib dintre toate speciile europene de păsări și care provoacă admirația fiecărui observator. La exterior cuibul este gălbui, pufos sau pâslos, datorită semințelor de salcie, plop tremurător și rogoz ce sunt încorporate. Cuibul finalizat este oval-alungit, asemănător cu o pungă închise cu aspect pâslos sau cu un sac pufos,  de unde provine una din denumirile populare ale speciei (pițigoi pungar). În partea superioară are o intrare laterală sub formă de tunel special, numit tunel de intrare (sau tub de intrare, culoar de intrare), care adesea are vârful îndreptat în jos sub un unghi de 45°, rareori - perpendicular pe axa verticală a cuibului. Uneori se întâlnesc cuiburi cu două tuneluri de intrare situate pe laturile opuse. Motivele construirii unor astfel de cuiburi anormale nu sunt cunoscute. Pe partea opusă tunelului de intrare, cuibul are o proeminență mică, care se formează datorită astupării celei de-a doua găuri de intrare cu un dop de puf vegetal. Datorită tunelui de intrare cuibul se aseamănă cu o retortă de laborator,  cu un cimpoi sau cu o mănușă cu un deget, care servește drept intrare sau cu o pungă lungă, cu gâtul aflat sus, dar întors cu gura în jos. Mai multe cuiburi pot sta alături, dar nu este o specie colonială.

Cuibul este construit de fibrele vegetale fine de coajă de arbori ( mai ales de salcie) și puf vegetal de salcie, plop, papură, amestecate cu pânză de păianjen și câteva pene. Fibrele vegetale sunt înfășurate în jurul unei bifurcații situate la capătul unei ramuri. Din fibrele vegetale și puful vegetal masculul împletește o țesătură pâsloasă moale, dar trainică. În locurile în care aceste plante sunt puține, boicușul folosește pentru construcția cuibului lână de cămilă și de oaie, pene, iar în unele cazuri lână formează baza cuibului. În stratul exterior al cuibului sunt încorporate semințele de salcie, plop tremurător și rogoz, resturi de frunze și tulpini de pelin.

Dimensiunea și forma cuibului, precum și lungimea tunelului de intrare variază. De obicei, cuibul are un diametru de 70-100 mm și o înălțime de 130-170 mm, lungimea tunelului de intrare este de 40-50 mm, diametrul găurii de intrare este de 23-28 mm. Pereții cuiburilor, cu o grosimea de 20-25 mm, sunt atât de rezistenți încât cuibul care atârnă de copac nu se dărâmă timp de mai mulți ani. Cuiburile din valea Uralului au următoarele dimensiuni: înălțime de-a lungul axei verticale 150-220 mm, diametrul de-a lungul axei orizontale 90-120 mm. Lungimea tunelului de intrare este de 70-95 mm pe partea superioară, 15-40 mm pe partea inferioară, diametrul intrării în cuib 28-45 mm. Acoperișul și partea superioară a pereților sunt mai subțiri decât fundul, unde este așternut mult material moale. Cuiburile construite în mai-iunie sunt mai mari și mai rezistente decât cele din iulie.

Cuibul este suspendat de capetele subțiri (3-4,5 mm) ale ramurilor atârnate în jos ale copacilor, astfel încât acestea sunt împletite în pereții cuibului. Rezistența fixării este mărită de faptul că o parte din ramura alăturată cuibului este adesea împletită cu fibre vegetale, iar în unele cuiburi lungimea împletiturii atinge 15 cm. Aceasta, într-o anumită măsură, protejează ramura de rupere atunci când cuibul este puternic clătinat de vânt. O împletitură densă este capabilă să țină cuibul și atunci când ramura din interiorul acestuia este ruptă. În delta Volgăi, raportul aproximativ al cuiburilor cu și fără împletitură a ramurii este de 1: 4; iar din cele trei cazuri de distrugere a cuiburilor cauzate de ruperea ramurii de vânt, două cuiburi nu au avut împletitură, iar în al treilea cuib ruperea ramurii a avut loc mult mai sus decât împletitură.

Procesul de construire a cuibului se desfășoară în modul următor. Pentru cuib, este aleasă bifurcarea ramurii, foarte rar cuibul este construit între două ramuri paralele care atârnă. Aducând un mănunchi de fibre vegetale moi, elastice, masculul le ține de capăt și începe să se rotească rapid cu ele în jurul ramurii, apucându-se cu picioarele.
Fibrele sunt înfășurate strâns pe ramură, ca un fir de ață pe un mosor, iar capetele lor le fixează, băgându-le cu ciocul între cele înfășurate mai înainte. Într-o oră pasărea aduce materiale de construcție în medie de 15 ori. După 3-4 ore de lucru, masculul începe să lege bifurcație ramurii cu mănunchiuri de fibre înfășurate strâns, rezultând un triunghi. Din acest moment, pe lângă fibrele vegetale, care sunt folosite la împletitul bazei cuibului, masculul începe să aducă puf vegetal moale de semințe de plop sau de salcie. Boicușul bagă un ghem mare de puf în unul din unghiurile triunghiului. Cu bucăți mici de puf el umple etanș spațiile dintre fibre, împingând parțial puful în afară și dând cuibului un aspect distinctiv pâslos. Până la sfârșitul primei zile, cuibul ia forma unui coșuleț neadânc subțire cu mâner, mai gros și mai lat la bază. Ulterior, marginile coșulețului sunt înnădite și deschizăturile (găurile) laterale se micșorează treptat. Masculul aduce un mănunchi de fibre vegetale și fixează capetele lor de-a lungul marginilor găurii de intrare astfel încât se formează o plasă neregulată. Apoi, apucând cu ciocul mijlocul unei bucăți de fibre, o bagă prin perete cu mișcări frecvente a ciocului, până când o scoate afară sub formă de laț. În același mod, el bagă prin perete fiecare următoare secțiune a fibrei și, în final, capătul ei. Capetele lungi ale fibrelor de lângă gaura de intrare boicușul, scoțând capul afară din cuib, le prinde cu ciocul și le fixează pe partea internă a peretelui, astfel încât gaura este împletită de jur împrejur asemenea marginii unui coș de nuiele. Adesea boicușul aduce puful împreună cu capsula (de salcie sau plop) și, fără a o rupe, o împinge printre fibrele vegetale cu baza ascuțită înainte, ceea ce facilitează trecerea ghemului de puf prin peretele cuibului. Ghemul mare de puf îl așterne mai întâi într-un strat subțire pe fundul cuibului, apoi rupe niște bucăți mici din el și le împinge cu ciocul prin plasa de fibre. Mai târziu, masculul astupă ermetic o gaură de intrare cu ghemuri mari de material moale. Pe fundul cuibului se acumulează un strat gros de puf vegetal, pe care masculul îl bătătorește și îl calcă, învârtindu-se viguros în cuib.

Căptușirea minuțioasă ( "retezarea") a marginilor găurii de intrare se explică, probabil, prin aceea, că masculul aduce construcția cuibului până la stadiul în care este posibil începerea construcției tunelului de intrare, de aceea el întărește bine cu fibre marginile găurii. În toate cazurile, începutul construcției tunelului de intrare a coincis cu începutul depunerii pontei. Se pare că instinctele legate de construcția acestui tunel sunt specifice numai femelei. Etapa finală, construirea tunelului de intrare durează aproximativ o săptămână. El este făcut de femelă, iar masculul aduce materialul.

Spre deosebire de ceea ce este menționat în literatură, masculul rar reocupă același cuib. În fiecare an, boicușul construiește un nou cuib, cuiburile vechi nu sunt reparate. Dimpotrivă, aceste cuiburi abandonate de mascul în diferite stadii de construcție sunt demolate, iar materialul este folosit pentru a construi cuiburi noi. Boicușul poate fura materialul din alte cuiburi, al căror proprietari le păzesc prost, materialul furat fiind folosit pentru construirea cuibului.

Ponta

Depune de obicei o singură pontă pe an. Unele femele depun două ponte în fiecare an. Depunerea ouălor începe din momentul când femela începe să construiască tunelul de intrare.

Ponta este formată din 5-8 ouă (în medie 7), excepțional 9 sau 10.  Ouăle depuse sunt mici, destul de alungite, lung-fusiforme, netede, mate, albe sau albe-roz; cele depuse la început pot avea o tentă rozacee. Cincizeci ouă măsurate de Dombrowski în România au avut în medie: 16 × 10,6 mm; 18 × 11,1 mm și 16,1 × 13,3 mm; minimum 14,8 × 10,6 mm și 15,3 × 10,2 mm.

În România și Republica Moldova ponta este depusă de la sfârșitul lui aprilie până la începutul lui mai, și este formată, în medie, din 6-8 ouă, însă la prima pontă s-au găsit mai ales 7 ouă. Când depune a 2-a pontă aceasta are un număr mai mic de ouă. Dombrowski din cincizeci și două cuibare, a găsit că un cuibar consta din 9 ouă; 2 cuibare din câte 8 ouă ; 39 cuibare din câte 7 ouă; 17 cuibare din câte 6 ouă și 3 cuibare din câte 5 ouă. Primele ponte în Republica Moldova sunt depuse la începutul primei decade a lui mai (în 1955, în pădurea de la Chițcani a fost găsită o pontă cu 3 oua pe 8 mai, în stufărișurile din lunca Prutului s-au găsit ouă pe 17-19 mai 1960). Cele mai târzii ponte în Moldova au fost observate la 22 iulie 1962. Dintre cele 23 de cuiburi cu ponte complete, într-un cuib erau 8 ouă, în 12 cuiburi 7 ouă, în șapte cuiburi 6 ouă și în 3 cuiburi 5 ouă. În 1958, Averin și Ganea au reușit să urmărească reproducerea unei unei perechi, care cuibărea în Grădina Botanică din Chișinău, construcția cuibului a început pe 27 aprilie și s-a încheiat pe 12 mai, pe 17 mai, în cuib erau deja 2 ouă, iar la 3-6 iunie puii în vârstă de două zile, puii au părăsit cuibul pe 21 iunie.

Incubația este asigurată în general numai de către femelă și durează 12-15 zile. Masculul de obicei nu participă la incubație. Începând cu depunerea primului ou, masculul hrănește în mod regulat femela, care iese în zbor din cuib la chemarea lui și se întoarce rapid în cuib. În medie într-o oră ea părăsește cuibul de 4-7 ori, dar mai rar la sfârșitul incubației.

Femela adesea adoptă după pontă un comportament agresiv față de mascul și îl izgonește  lovindu-l cu ciocul și pieptul atunci când el continuă să aducă materiale de construcție. Masculul construiește un alt cuib în alt loc, sperând să atragă o altă femelă.

Uneori, de obicei când pontele sunt depuse mai târziu, femela abandonează cuibul cu ouăle depuse, pe care le îngropă în puful din cuib, înșelând astfel masculul, în cazul acesta masculul termină construcția cuibului, clocește ouăle și crește puii singur. După ce puii devin independenți, femela se poate împerechea din nou și poate începe să cuibărească a doua oară în iunie-iulie. Femela se poate împerechea cu până la șase masculi într-un singur sezon de reproducere.

Puii

Puii eclozează în decurs de 1-2 zile. Puii  eclozați sunt nidicoli, golași, cu gâtlejul portocaliu deschis, având două pete alungite, neclare, pe cerul gurii; umflătura marginală a ciocului este galbenă. Puii rămân în cuib 14-26 zile (în medie 22 zile) de la eclozare, și sunt hrăniți în general numai de către femelă. După ce vine cu hrană, femela rămâne în cuib câteva secunde, mai rar până la 3-5 minute. Ea hrănește puii mai intens dimineața devreme, între orele 4 și 7, și aduce mâncare de 17-18 ori într-o oră, iar în timpul rămas al zilei - mai rar. Găinațul puilor este scos de femelă și aruncat la o anumită distanță de cuib. Puii cresc destul de încet. Ei devin mai puternici la 14-15 zile de la eclozare și încep să privească prin gaura de intrare, iar femela îi hrănește, fără să intre în cuib. Femela doarme noaptea în cuib cu puii, masculul nu își petrece noaptea în cuib.

La vârsta de 14-26 de zile puii părăsesc cuibul, însă în primele zile nu zboară departe, și în primele nopți se întorc să doarmă cu mama lor în cuibul deformat. Femela continuă să îi hrănească încă două sau trei săptămâni, până când ei devin independenți și își procură singuri hrana.

Masculul ignorează completamente descendenții săi în majoritatea cazurilor. Comportamentul masculului în această perioadă este ciudat. El nu participă la hrănirea puilor, nu reacționează la strigătele lor, și încearcă să distragă femela care aduce mâncare pentru a se copula. Instinctul sexual al masculilor durează mult timp și este adesea motivul pentru care ei încep să construiască un al doilea cuib, când primul este deja terminat. De accea femela alungă masculul de la cuib după ce ea începe să depună ouăle, deoarece el continuă să construiască pereții cuibului adăugând material și peste ouă. Au fost găsite ouă astupate cu material de construcție aduse de mascul. În același timp masculul își apără în mod activ locul de cuibărit și adesea strigă. Cu toate acestea, unii masculi participă la hrănirea puilor.

Succesul reproductiv este destul de variabil: 30% de ponte sunt abandonate de ambii părinți. La cuplurile formate mai precoce succesul reproductiv este de două ori mai mare decât la cele formate mai tardiv.

În libertate, longevitatea maximală observată după datele de inelare este de aproape șapte ani. Ating maturitatea sexuală la un an.

Deplasări sezoniere

Populațiile din nordul arealului sunt migratoare; cele din sudul arealului sunt sedentare, mai rar se deplaseze pe distanțe mari. Iernează în zona de sud și centru a arealului său.

În timpul migrației de toamnă majoritatea se deplasează spre sud sau sud-vest spre cartierele de iernare. Populațiile din Europa iernează mai ales în sudul și estul Spaniei, sudul Portugaliei, vestul Franței și în Italia, puține ajung pe coasta mediteraneană a Marocului. Unii iernează în estul Austriei (pe lacul Neusiedler). Uneori vagabondează în Anglia, dar mai însemnată este o populație de până la 500 de indivizi care iernează în lagunele de pe coasta baltică a Letoniei. Populațiile din sudul Rusiei, estul Turciei și nordul Iranului iernează în principal în sudul Turciei, Irak, sudul și estul Iranului, la est până în Belucistan (vestul Pakistanului). Juvenilii pleacă primii din locurile de cuibărit, majoritatea pleacă începând cu jumătatea lui iulie, unii dispersându-se la întâmplare spre nord, precum și spre sud și vest. Adulții pleacă în prima jumătate a lui august, în Germania trec în pasaj de la sfârșitul lui septembrie până în noiembrie. Numărul indivizilor care zboară spre sud prin Israel este surprinzător de mare, indicând că există un cartier de iernat încă necunoscut, posibil în Delta Nilului (deși sunt foarte puține înregistrări în Egipt).

Migrația de primăvară poate începe încă din februarie, cu un pasaj de vârf prin centrul Europei (de ex., în Elveția) în prima săptămână a lui aprilie, însă pasajul continuă până la jumătatea lunii mai.

În România este o specie sedentar-migratorie și se întâlnește tot timpul anului; iarna o mare parte a populațiilor din nordul țării se retrag spre sudul țării sau chiar peste Dunăre; în Dobrogea se întâlnește permanent, fiind aici o pasăre sedentară, întâlnită și în sezonul rece. Migrația de toamnă începe în august-septembrie, iar păsările revin la teritoriile de cuibărit în lunile martie-aprilie.

În Republica Moldova boicușul este o specie migratoare, oaspete de vară. Primele păsări apar în pasajul de primăvară la finele lunii martie, mai frecvent în prima jumătate a lunii aprilie. În timpul migrației de primăvara cea mai timpurie apariția a boicușului a fost remarcată pe 30 martie 1955 în pădurea de la Chițcani, când temperatura aerului era de doar 7° C. Vârful migrației de primăvara are loc la începutul lui aprilie. În acest timp, unele păsări se țin în cârduri mici, dar masa principală în perechi. Migrația de toamnă începe în octombrie și continuă până la începutul lui noiembrie. Însă cârduri singuratice și indivizi sunt observați în noiembrie, decembrie și chiar în februarie. O parte din păsări iernează. În pasaj se opresc în desișurile arborescente din luncile râurilor.

Statutul și conservarea

Specia nu este amenințată cu dispariția la nivel global (LC după criteriile IUCN).

Are o distribuție destul de fragmentată în cea mai mare parte a arealului, și este destul de localizată în anumite locuri, formând mici "colonii" de-a lungul malurilor râurilor.

Mărimea populațiilor este greu de evaluat din cauza comportamentului neobișnuit de împerechere a speciei; numărul indivizilor cuibăritori nu poate fi dat sub formă de perechi cuibăritoare, dar densitățile în teritoriile de reproducere pot fi exprimate ca număr de cuiburi pe kilometru pătrat, densitățile cele mai mari fiind de 9,4-13,8/10 km² sau ca număr de femele care se reproduc simultan pe kilometru pătrat cu densități maximale de 4,8-7,8/10 km². Cu toate acestea, cele mai multe evaluări se referă la "perechi cuibăritoare".

În Europa, populația cuibăritoare este estimată la 219.000-443.000 perechi, ceea ce echivalează cu 437.000-886.000 de indivizi adulți. Europa formează circa 65% din arealul global, astfel încât o estimare foarte preliminară a populației globale este de 672.000-1.360.000 de indivizi adulți, însă este necesară o validare ulterioară a acestei estimări.

În Romania populația cuibăritoare este estimată a fi cuprinsă între 16.300 și 29.600 de perechi și este considerată stabilă. În România boicușul în secolul al XIX-lea a fost una dintre cele mai comune specii de păsări din luncile cu sălcii și plopi, însă din motive necunoscute a început declinul ei după 1900, reducându-se din an în an, fiind în etapa actuală o specie rară ce poate fi întâlnită mai ales în Delta și bălțile Dunării. Întâlnirea unui cuib de-a lungul unui curs de apă sau al unor bălți a devenit cu totul excepțională. Dionisie Linția scria în 1946 că "pițigoiul pungaș a fost până la anul 1904 o pasăre foarte frecventă, nu numai în zăvoaiele Dunării și ale Deltei ci în toate bălțile celorlalte râuri, cu sălcii și plopi; în ultimii doi ani însă numărul lui s-a micșorat într-atât, încât a devenit rar chiar și în unele locuri de pe lângă Dunăre. Cauzele acestui fapt cu adevărat trist, îmi sunt absolut inexplicabile, deoarece această pasăre nu este aici de loc persecutată și afară de aceasta nici pe teren nu s-a schimbat nimic."

Populația din Republica Moldova este estimată la 200-600 de perechi cuibăritoare. În Republica Moldova specie are un efectiv redus, declinul numeric al populațiilor fiind cauzat de distrugerea zăvoaielor.

Cuibărește sporadic în Portugalia, Irak și Siria; în mod excepțional, a cuibărit în Anglia. Prezentă în Spania din anii 1950. În sudul Franței a dispărut din Camargue (delta Ronului) pe la începutul anilor 1980, dar a devenit mai frecventă la vest de delta Ronului și acum cuibărește și în nordul Franței. Din anii 1950, această specie și-a extins considerabil arealul spre vest într-o serie de valuri prin Europă, dar nu poate fi considerată comună oriunde. A ajuns în centrul Poloniei, Danemarca, Slovacia, estul Germaniei și estul Austriei până în 1965, apoi în sudul Suediei și centrul Germaniei până în 1975 și sudul Finlandei, nordul Olandei și nord-estul Franței până în 1985. Totuși s-au înregistrat declinuri populaționale în Turcia, Danemarca, Suedia, Germania, Franța, Slovenia, Albania, Bulgaria și Armenia.

Modificările gestionării habitatelor și a malurilor râurilor, crearea crescătoriilor piscicole și a carierelor de pietriș și formarea de lacuri prin subsidență minieră (lăsarea terenului deasupra excavațiilor miniere), precum și exploatarea minieră în cariere, au ajutat la formarea unor habitate suplimentare și mai bune, de care specia a profitat pe deplin. În plus, eutrofizarea lacurilor și a râurilor lin curgătoare a permis dezvoltarea a numeroase plante care furnizează materiale adecvate pentru construirea cuiburilor, ca hameiul (Humulus) și urzica (Urtica).

Populația este estimată a fi în creștere după extinderea substanțială înregistrată a arealului, existând numai diminuări minore a arealului. Trendul populației europene nu este cunoscut. În ciuda declinului din anii 1990-2000, care a avut loc în unele țări, alte populații au rămas stabile (inclusiv cea din Romania).

Principalele amenințări la adresa speciei sunt pierderea și alterarea habitatului, poluarea apelor, gestionarea defectuoasă a apelor, perturbarea antropogenă. Cauzele exacte ale dispariției mai multor populații reproducătoare până în anii 1990, rămân astăzi puțin cunoscute. Modificarea și dispariția habitatului speciei (distrugerea și degradarea zonelor umede, în special regresia vegetației riverane, legată mai ales de pescuitul sportiv) pot provoca declinuri populaționale. Prezența umană permanentă în locurile de reproducere provoacă incomodări neîncetate, în special disconfort sonor care duce la abandonarea cuiburilor. În ceea ce privește populațiile migratoare și de iernă, eutrofizarea, poluarea și salinizarea pot afecta eventual stufărișurile. Urbanizarea și diversele amenajări (autostrăzi, porturi, aeroporturi ...) cauzează pagube ireversibile stufărișurilor ocupate de specie.

Populația europeană estimată de perechi cuibăritoare.

Note

Legături externe
 Boicuș Remiz pendulinus. SOR
 Ion Grosu. Păsări din Moldova. Boicuș (Remiz pendulinus)
 Eurasian Penduline-tit  Remiz pendulinus. The Internet Bird Collection (IBC). Video
 Eurasian Penduline Tit (Remiz pendulinus). BirdGuides
 Rémiz penduline Remiz pendulinus - Eurasian Penduline Tit. Oiseaux.net
 Rémiz penduline Remiz pendulinus - Eurasian Penduline Tit. Tit. Photos, Oiseaux.net.
 Remiz pendulinus (Linnaeus, 1758) - Обыкновенный ремез. Позвоночные животные России
 Обыкновенный ремез Remiz pendulinus (Linnaeus, 1758). Птицы Казахстана
 Eurasian Penduline-Tit - Remiz pendulinus - Buidelmees / Wondelgem - Belgium / 26-1-2017. YouTube Video
 Remeza (Remiz pendulinus) Eurasian Penduline Tit. YouTube Video
 Penduline tit nest building (Remiz pendulinus) - Sjenica mošnjarka gnijezdo. YouTube Video

Remizidae
Păsări din România
Păsări din Republica Moldova
Păsări descrise în 1758

Boicuș


Die lettische Davis-Cup-Mannschaft ist die Herren-Tennisnationalmannschaft Lettlands.

Geschichte
Seit 1993 nimmt Lettland am Davis Cup teil, konnte sich bislang aber noch nie für die Weltgruppe qualifizieren. 2008, 2010 und 2014 spielte die lettische Mannschaft in der Europa/Afrika Gruppenzone I, ihr bislang bestes Resultat. Erfolgreichster Spieler ist Andis Juška mit insgesamt 37 Siegen. Mit 34 Teilnahmen innerhalb von 14 Jahren ist er gleichzeitig  Rekordspieler.

Weblinks

Davis-Cup-Mannschaft
Daviscupmannschaft
Daviscup

Lettische Davis-Cup-Mannschaft


Michael Kelly kan henvise til flere personer:

 Michael Kelly (sanger) (også Michael O'Kelly; 1762–1826), irsk operasanger (tenor), komponist og skuespiller
 Michael Kelly (skytte) (1872 - 1923) - amerikansk skytte og OL-guldvinder
 Michael Kelly (skuespiller) (født 1969) - amerikansk skuespiller
 Michael Patrick Kelly (født 1977) - irisk-amerikansk sanger musiker og komponist

Se også
 Mike Kelley (1954–2012), amerikansk sanger m.v.

Michael Kelly


محمد الدويش, هو محمد بن سليمان الدويش, صحفي رياضي سعودي, من مواليد 1956 م في  الرس, السعودية. وكان يَعمل مُدير عام الإدارة العامة للشؤون القانونية في وزارة العمل والشؤون الاجتماعية.

بدأ الكتابة الرياضية عام 1979 في جريدة الرياض, كَتب بِشكل ثابت في صحيفة عكاظ والملاعب الرياضية وجريدة الرياض وجريدة الجزيرة وصحيفة الوطن, وكتب أحياناً في مَطبوعات أخرى.

سابقآ كان ضيف ثابت في برنامج خط الستة والذي بث على قناة أبوظبي الرياضية.

لٌقب من قِبل محبيه ومتابعين الوسط الرياضي بعميد الكتاب كونه له باع طويل بالنقد والصحافة الرياضية وبالأخص الشؤون النصراوية .

مراجع

وصلات خارجية
 موقع عميد الكتاب

أشخاص على قيد الحياة
صحفيون سعوديون
مواليد 1956
نجديون
مواليد 1375 هـ

محمد الدويش


جائزة الكويت هي جائزة مقدمة من مؤسسة الكويت للتقدم العلمي تهدف إلى دعمِ وتشجيع البحث العلمي في الكويت والوطن العربي. تُقدّم المؤسسة جائزتين، واحدة للباحثين الكويتيين وأخرى للباحثين العرب في كل مجال من المجالات التالية:

 العلوم الأساسية
 العلوم التطبيقية
 العلوم الاقتصادية والاجتماعية
 الفنون والآداب
 التراث العلمي العربي والإسلامي

وتتألّفُ الجائزة من مبلغ قدره ثلاثون ألف دينار كويتي ودرع المؤسسة مع ميدالية ذهبية وشهادة تقدير تُبيّن مميزات الإنتاج الفائز وأهميته بصورة موجزة. وقد تم إنشاء جائزة الكويت في عام 1979 تماشيا مع أهداف مؤسسة الكويت للتقدم العلمي وتحقيقا لأغراضها في دعم الأبحاث العلمية بمختلف فروعها وتشجيع العلماء والباحثين العرب.

الفائزون بالجائزة

 عام 2005
 العلوم الأساسية - الحاسوب : أمير فؤاد عطية
 العلوم التطبيقية - تنمية مصادر المياه: فوزية محمد الرويح ونضال هلال
 التراث العلمي العربي والأسلامي - علم الطب وتاريخه: يوسف زيدان وربيع السعيد عبد الحليم

 عام 2006
 العلوم الأساسية - علم البصريات: بهاء صالح
 العلوم التطبيقية - التآكل: فايزة محمد الخرافي

عام 2007
 العلوم الأساسية - علم المناعة: سامية خوري
 العلوم التطبيقية - الصيدلة: عبد الرحمن أحمد عبد الرحمن
 الفنون والآداب - الأدب الأندلسي: محمد رضوان الداية

عام 2008
 العلوم التطبيقية: علي قطريب
 التراث العلمي العربي: أحمد باشا ومطفى مولدي

عام 2018
 العلوم الأساسية - هلال أحمد الأشول (من الجمهورية اليمنية) ومحمد االصائغ (من الجمهورية اللبنانية)
 العلوم التطبيقية - زاكيه حسين حسني كفافي (من جمهورية مصر العربية) وحسام الشريف (من دولة فلسطين)
 العلوم الاقتصادية والاجتماعية - عماد أحمد موسى (من الجمهورية العراقية) وبادي هاني بلطه جي (من الجمهورية اللبنانية)
 الفنون والآداب - محسن جاسم الموسوي (من الجمهورية العراقية)

عام 2019
 العلوم الأساسية - نادر المصمودي (تونس)
 العلوم التطبيقية - عمر فرحه (فلسطين)
 العلوم الاجتماعية - علي أومليل (المغرب)

المراجع

جوائز علمية
جوائز كويتية
1979

جائزة الكويت


Where Dead Angels Lie EP je švedskog black metal sastava Dissection. Diskografska kuća Nuclear Blast Records objavila ga je 26. travnja 1996. Pjesme s albuma ponovno su objavljene na ponovnom izdanju albuma Storm of the Light's Bane.

Popis pjesama

Zasluge

 Dissection

 Johan Norman – gitara
 Peter Palmdahl – bas-gitara
 Jon Nödtveidt – gitara, vokal
 Ole Öhman – bubnjevi

 Dodatni glazbenici

 Alexandra Balogh – glasovir (na pjesmi "Feathers Fell")

 Ostalo osoblje

 Necrolord – naslovnica albuma

Izvori

Albumi sastava Dissection
Albumi iz 1996.
EP

Where Dead Angels Lie


Menallen Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Menallen Township (Adams County, Pennsylvania)
 Menallen Township (Fayette County, Pennsylvania)

Menallen Township


بني جليل بلدية بولاية بجاية بالجزائر

مواضيع ذات صلة
 بلديات ولاية بجاية
 دوائر ولاية بجاية

المصادر

بني جليل

بني جليل


Bras-Panon ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern () im Übersee-Département Réunion. Sie gehört zum Arrondissement Saint-Benoît und zum Kanton Saint-André-3 (bis 2015 Kanton Bras-Panon). Sie ist überdies Mitglied des Gemeindeverbandes Réunion Est.

Geografie
Das 88,55 km² große Gemeindegebiet von Bras-Panon umfasst einen etwa 2,5 Kilometer langen Abschnitt der Küste des Indischen Ozeans im Nordosten der Insel Réunion und das bergige, bis zum Mazerin auf 2092 m Meereshöhe ansteigende Hinterland. Die aus dem Inselinneren kommenden Flüsse Rivière des Roches und Rivière du Mât begrenzen das Gemeindeareal im Nordosten und Südwesten. Die Bergflüsse überwinden die großen Höhenunterschiede teilweise mit hohen Wasserfällen (Cascade du Chien, Cascade Blanche). Zu den eindrucksvollsten Naturschauspielen gehören die Wasserfälle in der Schlucht Trou de Fer an der Grenze zum Gemeindegebiet von Salazie.

Nachbargemeinden von Bras-Panon sind Saint-André im Norden, Saint-Benoît im Süden sowie Salazie im Südwesten.

Bevölkerungsentwicklung

Geschichte
1736 beauftragte Bertrand François Mahé de La Bourdonnais, Gouverneur der Île de Bourbon (alter Name für La Réunion), die angesehene französische Siedlerfamilie Panon mit der Vermessung des Gebietes zwischen den beiden Flussregionen Rivière du Mât und Rivière des Roches. Joseph Panon (1697–1767), Sohn des Siedlers Augustin Panon (1664–1749), wurde mit der Kartografierung beauftragt, wobei Joseph sich im schwierigen Gelände des Felsgebietes am Rivière des Roches bei einem Absturz einen Arm brach. Aufgrund der Begebenheit erhielt der Ort den Namen Bras-Panon (deutsch: "Arm des Panons"). Der heutige Stadtname Bras-Panon wurde per Dekret vom 24. Februar 1882 vom damaligen französischer Staatspräsident François Paul Jules Grévy aufgrund dieser Begebenheit bestätigt und amtlich eingeführt.

1882 wurde Bras-Panon selbständige Gemeinde. Bis dahin hatte die Siedlung zur Gemeinde Saint-Benoît gehört. Damals zählte die Stadt 2.587 Einwohner und Einwohnerinnen.

Klima
Das Klima ist tropisch, es bleibt das ganze Jahr warm und ist durch Passatwinde geprägt. Regen fällt etwa 100 Tage und der Passatwind weht rund 90 Tage pro Jahr.

Wirtschaft
Das Umland der Stadt ist fruchtbar und gut bewässert und ist ein bedeutender Produzent von Bourbon-Vanille. Jedes Jahr im Mai findet in Bras-Panon eine große Landwirtschaftsmesse statt.

Gemeindepartnerschaften
Seit 2005 besteht eine Partnerschaft zwischen Bras-Panon und der Gemeinde Chiconi im französischen Übersee-Département Mayotte.

Einzelnachweise

Weblinks

 Gemeindepräsentation (französisch)

Ort auf Réunion
Ort in Afrika

Stadt in Frankreich

Bras-Panon


was a town located in Funai District, Kyoto Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 6,090 and a density of 49.31 persons per km². The total area was 123.50 km².

On January 1, 2006, Hiyoshi, along with the towns of Sonobe and Yagi (all from Funai District), and the town of Miyama (from Kitakuwada District), was merged to create the city of Nantan.

External links
 Official website of Nantan

Dissolved municipalities of Kyoto Prefecture
Populated places disestablished in 2006
2006 disestablishments in Japan
Nantan, Kyoto

Hiyoshi, Kyoto


Norderstedt, Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Segeberg iline bağlı kent. 58,1 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 30 Eylül 2006 itibarıyla yaklaşık 71550 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hans-Joachim Grote tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 Resmi site
 Norderstedt eğitim portali
 Norderstedt Gelişim Cemiyeti
 Bölge Rehberi
 İtfaiye

Segeberg iline bağlı yerleşim birimleri

Norderstedt


لجنة الدفاع عن الحقوق الشرعية مجموعة سعودية لحقوق الإنسان ذات خلفية إسلامية ومطالب سياسية حُظِرت فور تأسيسها.

التأسيس والحظر
في أبريل 1993 اجتمع سرًا عدد صغير من مثقفي الصحوة بقيادة سعد الفقيه ومحسن العواجي ومحمد الحضيف والتحق بهم لاحقا عبد العزيز القاسم وعبد العزيز الوهيبي ومحمد المسعري واتفقوا على تأسيس لجنة للدفاع عن حقوق الإنسان لكنهم أرادوا أن يكون أعضاؤها المؤسسون الرسميون من المشهورين فكان الاختيار على ستة من المشائخ والمهنيين المشهورين هم عبد الله المسعري وعبد الله بن جبرين وعبد الله التويجري وعبد الله الحامد وسليمان الرشودي وحمد الصليفيح.

في 3 مايو 1993 صدر بيان بتوقيع الستة المشهورين معلنا تأسيس لجنة الدفاع عن الحقوق الشرعية ونص البيان أن غاية اللجنة «رفع الظلم [...] والدفاع عن حقوق الإنسان التي تقررها الشريعة» وطلبت من الناس التعاون بالإبلاغ عن المظالم وتولى محمد المسعري منصب الناطق الرسمي باسم اللجنة. عقِب تأسيس اللجنة استنكار المفتي العام للمملكة عبد العزيز بن باز الذي نصح بعدم قراءة منشورتها. بينما علق محمد بن صالح العثيمين عضو هيئة كبار العلماء على تأسيسها «أنه غير شرعي وأنه افتيات على ولي الأمر، وأنه يؤدي إلى الفوضى».

في 15 مايو اعتقل المتحدث الرسمي باسم اللجنة محمد المسعري (أطلق سراحه في شهر نوفمبر من نفس السنة) واعتقل عبد الله الحامد في 15 يونيو وسعد الفقيه ومحسن العواجي و12 أكاديميا آخرًا من الداعمين للجنة.

العمل من الخارج
بعد خروج المسعري من السجن قررت اللجنة فتح مكتب لها في لندن واختارت أن يمثلها كل من سعد الفقيه ومحمد المسعري. في عام 1994 خرج الفقيه مع أسرته إلى لندن بينما وصل المسعري إليها بعد أن تسلل إلى اليمن وبدأ نشاط اللجنة مجددا في أبريل 1994 بإرسال منشوراتها إلى داخل المملكة بالفاكس. في عام 1996 نشب خلاف حاد بين المسعري والفقيه حول إستراتيجية عمل اللجنة فبينما حاول الفقيه تركيز النشاط على مواجهة النظام السعودي أراد المسعري أن يكون للجنة نشاط ذو طابع عالمي وحاول أن يقيم علاقات بينها وبين حزب التحرير. انتهى الأمر إلى إقالة الفقيه وتأسيسه الحركة الإسلامية للإصلاح في مارس 1996.

مصادر

جماعات إسلاموية
منظمات أسست في 1993
منظمات سياسية مقرها في السعودية
منظمات مقرها في لندن

لجنة الدفاع عن الحقوق الشرعية


Büyükçekmece Barajı, İstanbul'da, Büyükçekmece Gölü üzerinde, içme-kullanma ve sanayi suyu temini amacıyla 1983-1988 yılları arasında inşa edilmiş bir barajdır.

Toprak dolgu tipi olan barajın gövde hacmi 2.020.000 m³, su yatağından yüksekliği 13,00 m, normal su kotunda göl hacmi 161,61 hm3, normal su kotunda göl alanı 43,00 km²'dir. Baraj yılda 102 hm3 içme-kullanma suyu sağlamaktadır.

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki barajlar listesi
 Büyükçekmece Gölü

Kaynakça

İstanbul ilindeki barajlar
Büyükçekmece'deki altyapı
1988'de tamamlanan altyapı
1988'de Türkiye'de kurulan oluşumlar

Büyükçekmece Barajı


Krustrupvej  er en to sporet omfartsvej der går vest om Hjørring, og er en del af primærrute 55 der går fra Hirtshals til Aalborg.

Den er med til at lede trafikken der skal mod Hirtshals eller Thisted og Aalborg uden om Hjørring Centrum, så byen ikke bliver belastet af for meget trafik.

Vejen forbinder Løkkensvej i syd med Hovedvejen i nord, den passere Hirtshalsvej og Vellingshøjvej og ender i Hovedvejen primærrute 55, hvorfra der er forbindelse mod Hirtshals.

Kilder

Veje i Hjørring
Omfartsveje i Danmark

Krustrupvej


Tutta Larsen (), født Tatjana Anatoljevna Romanenko () den 5. juli 1974.

Sangere fra Rusland

Tutta Larsen


Deutsche Welle ili u prijevodu Njemački val, skraćeno DW, međunarodni njemački javni medijski servis dostupan na 30 svjetskih jezika koji opslužuje više od 150 milijuna korisnika diljem svijeta. Predstavlja najveći i najpoznatiji medij na njemačkom jeziku namijenjen pružanju povjerljivih i provjerenih vijesti za strance. Nalazi se u vlasništvu ARD-a, krovne organizacije medijskih ustanova u Njemačkoj.

Osnovana je 3. svibnja 1953. godine. Sjedište kuće nalazi se u Bonnu. Zapošljava oko 3000 zaposlenika u 2 domaća (Berlin i Bonn) i 60 stranih dopisništava. Član je Europske radiodifuzijske unije (EBU-a) i Svjetske radijske mreže (WRN-a).

Kao javni servis novčano se potpomaže i održava iz državnog proračuna (325 milijuna eura za 2017. godinu).

Izvori

Vanjske poveznice
 Službene stranice pri www.dw.com

Njemački mediji

Deutsche Welle


1980 Yaz Olimpiyatları, resmi olarak XXII. Olimpiyat Oyunları (Rusça: И́гры XXII Олимпиа́ды Igry XXII Olimpiady), Sovyetler Birliği'nin başkenti Moskova'da yapılan çok sporlu etkinlik.

1980 Yaz Olimpiyatları, 1979'da Sovyetler Birliği'nin Afganistan'ı işgal etmesi gerekçesiyle ABD önderliğinde boykot edildi. Bu nedenle sadece 80 ülkenin temsil edildiği Moskova Olimpiyatları'nda Japonya, Batı Almanya ve ABD gibi kayda değer ülkelerin takımları katılmadı. Batı ülkeleri Moskova Olimpiyatları'ndan genelde düşük standartlara sahip bir organizasyon olarak bahsedegeldiler ve sonuçlarla kazanılan madalyaların sportif değerine şüphe düşürdüler. Ancak en üst seviyede olmasa da, kırılan 36 dünya rekoru, 39 Avrupa rekoru ve 73 Olimpiyat rekoru ile sergilenen üst düzey beceri nedeniyle, Moskova Olimpiyatları için standartların altında olduğunu söylemek oldukça güçtür.

Moskova Olimpiyatları Doğu Avrupa'da düzenlenmiş ilk olimpiyat oyunudur.

Adaylık süreci
Bu organizasyonu yapmaya diğer aday Los Angeles şehriydi. İkisi arasındaki seçim, 31 Ekim 1974 tarihinde Uluslararası Olimpiyat Komitesi'nin (IOC) 75. toplantısının yapıldığı Avusturya'nın Viyana şehrinde yapıldı. Moskova, Los Angeles'i 20'ye karşı 39 oyla geçti. Eski adı Dahomey olan Benin ile eskiden Rodezya adını taşıyan Zimbabve ilk kez yeni adlarıyla 1980 Yaz Olimpiyatları'na katıldılar.

Katılım

80 ülkenin katıldığı 1980 Moskova Yaz Olimpiyatları 1956'dan sonraki en düşük katılımlı olimpiyat oyunu oldu. Altı ülke (Angola, Botsvana, Ürdün, Laos, Mozambik ve Seyşeller) ilk kez Moskova'da Olimpiyat Oyunları'na katıldı. Kıbrıs, aynı yıl içinde Lake Placid'de düzenlenen 1980 Kış Olimpiyatları'nın ardından ikinci kez bu oyunlara katılırken, Sri Lanka'nın yeni adıyla (önceden Seylan) katıldığı ilk olimpiyat oldu.

Apartheid sisteminin yürürlükte olduğu Güney Afrika Cumhuriyeti'nin katıldığı Montreal'de düzenlenen 1976 Yaz Olimpiyatları'nın boykot eden 24 ülkeden yaklaşık yarısı ABD öncülüğündeki boykot kampanyasına katılarak 1980 Yaz Olimpiyatlarına da katılmadı. Boykot kampanyası Aralık 1979'da Sovyetler Birliği'nin Afganistan'ı işgalinden sonra ABD Başkanı Jimmy Carter'ın 20 Ocak 1980'de Sovyet güçlerinin bir ay içinde Afganistan'dan çekilmemesi halinde ABD'nin Olimpiyat Oyunları'nı boykot edeceği yönündeki ültimatomuyla başladı.

Olimpiyat Oyunları'na çağrılan ülkelerden 65'i oyunlara katılmadı. Bu ülkelerden pek çoğu ABD'nin çağrısıyla karar alırken, diğer kısmı ekonomik nedenlerle olimpiyatlara katılmadı. Boykota katılan ülkelerden pek çoğu Philadelphia'da düzenlenen "alternatif oyunlar"a katıldılar. Sovyetler Birliği'nin Afganistan'a müdahalesine protesto eden 15 ülke de açılış töreni sırasında kendi bayrakları yerine Olimpiyat Bayrağı'yla katıldı. Yine bu ülkelerin sporcularının madalya törenleri sırasında Olimpiyat Bayrağı çekilerek, Olimpiyat Marşı çalındı. tüm bunlara rağmen boykotun oyunlar üzerindeki etkisi karışık oldu. Boykot çim hokeyi ve binicilik gibi dallarda etkili olurken, boks, judo, kürek, yüzme, atıcılık, atletizm ve halterde 1976'dan daha fazla sporcu katıldı.

İtalya bir öncekinin dört katı madalya sayısına erişirken, Fransa da altın madalya sayısını iki katına çıkardı. Romanya daha önce katıldığı olimpiyat oyunlarında kazandığından fazla altın madalyayı Moskova'da kazandı. İrlanda da 1956'dan beri en başarılı olimpiyat oyununu yaşadı. Üçüncü Dünya atletlerinin daha öncekilere göre daha fazla alanda rekabet ederek, daha fazla madalya kazandığı 1980 Yaz Olimpiyatları'nda, kadın sporcuların katılım oranı yüzde 21 önceki tüm oyunlardan daha yüksek oldu.

Rekorlar
1980 Yaz Olimpiyatları'nda 36 dünya rekoru, 39 Avrupa rekoru ve 73 Olimpiyat rekoru kırıldı. Bu sayı bir önceki olimpiyat olan 1976 Yaz Olimpiyatları'nda kırılan rekor sayısından daha fazlaydı. Oyunlarda 241 kez olimpiyat, 97 kez dünya rekoru kırıldı. Doğu Alman 4×100 bayrak yarışında 41.6'lık olimpiyat rekoru ancak 2012 Yaz Olimpiyatları'nda Jamaika tarafından kırılabildi.

Basın ve yayınlar
Oyunların en büyük yayıncıları SSCB Devlet Televizyonu ve Radyosu (1,370 akreditasyon kartı), Eurovision (31 ülke, 818 kart), Intervision (11 ülke, 342 kart) oldu. Asashi TV Japonya adına 68 kart alırken, OTI (Organización de Televisión Iberoamericana) Latin Amerika ülkeleri adına 59 ve Seven Network Avustralya adına 48 kart aldı. Salyut 6 mürettebatı, açılış töreni sırasında istasyonla Lenin Stadyumu yapılan canlı yayında kutlama mesajlarını ilettiler.

Göze çarpanlar
 Sovyet jimnastikçi Aleksandr Dityatin, evinde yarıştığı Moskova Olimpiyatları'nda SSCB'yi takım şampiyonluğuna taşıdığı gibi genel tasnifte de altın madalya kazandı. Altı aletli jimnastik dalında finale çıktı. Dityatin, bir gün içerisinde altı madalya kazandı ve tek bir Olimpiyatta sekiz madalya kazanabilmiş ilk atlet olarak tarihe geçti.
 SSCB'den Vladimir Salnikov 400 metre serbest, 4x200 bayrak yarışı ve 1500 metrede üç altın madalya kazandı. İlk defa bir yüzücü, 1500 metreyi 15 dakikanın altında yüzmeyi başardı.
 İngiliz koşucular Steve Ovett ve Sebastian Coe, unutulmaz ilk düelloda karşı karşıya geldi. 800 metrede altın madalyayı Ovett aldı. Altı gün sonraki 1500 metrede kararlı olan Coe, sözünü tuttu ve altını aldı. Ovett ise bronz madalyaya razı oldu.
 Dekatlonu kazanan İngiliz Daley Thompson "atletlerin kralı" oldu ve Sovyet atlet Yuri Kurtsenko'yu mağlup ederek de ev sahibi Sovyet izleyicileri hayal kırıklığına uğrattı.
 Yatçılık müsabakaları Tallinn'de yapıldı; futboldaki ön maçlar ve çeyrek final karşılaşmaları Moskova'nın yanı sıra Leningrad, Kiev ve Minsk' de yapıldı.

Sporlar

 Atıcılık
 Atlama
 Atletizm
 Basketbol
 Binicilik
 Bisiklet
 Boks
 Çim hokeyi
 Eskrim
 Futbol
 Güreş
 Halter

 Hentbol
 Jimnastik
 Judo
 Kano
 Kürek
 Modern pentatlon
 Okçuluk
 Sutopu
 Voleybol
 Yelken
 Yüzme

Madalya durumu

Takvim

Katılan Uluslar

Moskova'daki oyunlarda 81 ulus temsil edildi (Liberya açılış töreninden sonra olimpiyatlardan çekildi). Bu nedenle gerçekte toplam 80 ulus yarıştı.
Geniş çaplı boykoto rağmen, altı ulke 1980'de ilk kez Olimpiyat Oyunları'na katıldılar bunlar: Angola, Botsvana, Ürdün, Laos, Mozambik ve Seyşeller'di. Moskova Olimpiyatları, Kıbrıs'ın katıldığı ilk Yaz Olimpiyatı oldu. Sri Lanka (eskiden Seylan) ve Zimbabve (eskiden Rodezya) ilk defa bu yeni adlarıyla katıldılar.

Aşağıdaki listede, parantez içindeki sayılar ulusların Moskova'daki müsabakaya kaç atlet ile katıldığını gösterir. İtalik yazı ile yazılmış uluslar Olimpiyat bayrağı altında yarışmışlardır.

(İtalik harflerle yazılı uluslar,açılış ve kapanış seremonisinde Olimpiyat bayrağı ile yürüdüler.)

Boykot eden ülke ve bölgeler

62 ülke ve bölge bu oyunları boykot eden Birleşik Devletler'in yanında yer almıştır.Bu ülkelerin pek çoğu gelememe nedenlerini ekonomik sebeplerle açıklamışlardır.

  Arnavutluk
  Antigua ve Barbuda

  Bahamalar
  Bahreyn
  Bangladeş
  Barbados
  Belize
  Bermuda

 Cayman Adaları
  Merkezi Afrika Cumhuriyeti
  Çad
  Şili

  Fildişi Sahili
  Mısır
  El Salvador
  Fiji
  Gabon
  Gambiya

  Gana
  Haiti
  Honduras
  Hong Kong
  Endonezya
  İsrail

  Güney Kore
  Liberya
  Lihtenştayn
  Malavi
  Malezya
  Moritanya
  Monako
  Fas
  Hollanda Antilleri
  Nijerya

  Pakistan
  Panama
  Papua Yeni Gine
  Paraguay
  Filipinler
  Suudi Arabistan
  Singapur
  Somali
  Sudan

  Tayland
  Togo
  Tunus

  Birleşik Arap Emirlikleri

  Uruguay
  Virgin Adaları
  Zaire

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Olympic.org. Uluslararası Olimpiyat Komitesi Moskova 1980.
 1980 Olimpiyatları Değerlendirmesi - Resmi sonuçlar
 Moskova Olimpiyatları Açılış Töreni

Moskova'da spor

1980 Yaz Olimpiyatları


Joe "Satch" Satriani (d. 15 Temmuz 1956, New York), Amerikalı enstrümantal rock gitaristi ve dünyanın en büyük elektrogitar virtüözlerinden birisidir.

1980'lerin ortasında, Joe "The Squares" adlı bir yerel grupta çalmaktadır. Grupta davulları daha sonra yıllarca Joe için baget sallayacak olan Jeff Campitelli ve basları ise Andy Milton çalmaktadır. Ancak "The Squares" Satriani'yi hem tam olarak tatmin etmemekte, hem de biraz hayal kırıklığına uğratmaktadır. Eserlerini yayımlamak isteyen bir sanatçı için hiçbir şey yayımlamayan, onun yerine büyük bir firmayla anlaşma yapmak için bekleyen bir grup çok da uzun soluklu bir süreç olmaz. Geleceği için çok da umut beslemediği The Squares'in üç haftalık bir yeni yıl arası verdiği 1983 yılında, kendi adını taşıyan ilk eserini, "Joe Satriani" kısa albümünü (EP) kaydeder. Bu kayıtlar, kendi icra ettiği enstrümantal kompozisyonlardan oluşmaktadır. Farklı efekt denemeleri de yapmıştır. Örneğin gitarın kalın tellerinin akordunu azaltıp bas sesler elde ederken, alyan anahtarları ile gitarın manyetiklerine vurarak meydana getirdiği davul benzeri seslerden yararlanır. Kendi yayımcılık şirketini (Strange Beautiful Music) ve kendi küçük plak şirketini de (Rubina) tam bu arada kurar. Bayan Rubina daha sonra Joe'nun müstakbel eşi olacaktır.

Joe, kısa albümün ardından kayıtlara devam eder ve dört şarkı daha kaydeder.1985 yılında kayıtları biten albüm, 15 haftadan sonra, 1986 yılında "Not Of This Earth" adıyla, ilk solo albümü olarak, Relativity Plakçılık şirketinden piyasaya çıkar. Albüm gitar ortamlarında çok dikkat çeker. Guitar World, Guitar Player gibi dergilerden övgü üstüne övgü alır. "Not of This Earth" plağının çıkışından sonra Joe çeşitli ev kayıtları yapmaya devam eder. Sonrasında ise diğer eserler için Cuniberti'nin Hyde Street Stüdyoları geçer. 1987 yılında, onun adını gitar ve müzik dünyasına perçinleyecek klasiği olan "Surfing with the Alien" yine Relativity Plakçılıktan yayımlanır.1988 yılı içinde, kendisinin ikinci kısa albümü olan "Dreaming No. 11"i çıkarır. Kayıt kısa sürede altın plak alır. Albüm aynı zamanda Joe'yu ikinci Grammy adaylığına da ulaştırır. 1989 yılında "Flying in a Blue Dream" isimli albümünü yayınlar. Albüm kısa süre içinde, beklendiği üzere, büyük başarı kazanır ve 750.000 kopyanın üzerinde satar.

1990'lara gelindiğinde ise daha önceki albümlerin kadrosundaki müzisyenler ile stüdyoya girdiğinde rock çalmak amacında bile olsa sound'un daha farklı mecralara aktığını gören Joe, istediği değişiklikleri gerçekleştirmek için iki önemli değişikliğe gider; ilki yapımcısını değiştirmektir. Diğer albümlerin demirbaşı Cuniberti bu kez yardımcı yapımcı koltuğundadır. Bu görevdeki başrol ise efsanevi yapımcı olarak bilinen Andy Johns'undur. Temmuz 1992'de piyasaya çıkan "The Extremist", diğer albümleri gibi kısa sürede altın plağa ulaşır. Kısa sürede Billboard listelerinde 24. sıraya yerleşen albüm, Joe'ya bir Grammy adaylığı daha yaşatır.

1993 yılı başında ilk toplama albüm olan "Beautiful Guitar" çıkar. Joe'nun 1986-1993 yılları arasından seçilen 16 şarkının yer aldığı tipik bir toplama (best of) albümdür. Özel bir albüm çıkarmak için hazırlıklarını yapan Joe, Ekim ayında "Time Machine" adlı albümünü dinleyicilerin beğenisine sunar. Çift CD olarak piyasaya sürülen albümün ilk CD'si Joe'nun albüm dışı kalmış eski kayıtlarını, bazı Amerika dışı basımlarda ek şarkı olarak kullanılmış şarkıları, ilk kısa albümündeki bazı şarkıları ve birkaç tane de yeni kaydı içermektedir. 11 Ekim 1995 tarihinde ise Joe Satriani'nin en deneysel ürünü olan ve kendi adını taşıyan 7. albümü raflarda yerini almıştır.

1996 yılından itibaren G3 adı ile başladığı tur organizasyonu ile birlikte rock müzik dünyasından önemli gitaristleri bir araya getiren bir konserler serisine başlamıştır. Bu konserlerde kendisine Eric Johnson, Steve Vai, Yngwie Malmsteen ve John Petrucci gibi önemli müzisyenler eşlik etmiştir. G3 turnelerinin devamı esnasında, daha modern ve bol efektlerle süslü "Crystal Planet" (1998) ve Engines of Creation (2000) raflarda yerini alır.

2000 yılından sonra sound olarak çok daha farklı ve çeşitli ögelerle kendisini yenileyen Satriani, 2002'de "Strange Beautiful Music" albümünü, 2004'te "Is There Love in Space?" albümünü, 2006'da ise "Super Colossal" albümünü yayımlar. Bu seneler içerisinde bir yandan değişik müzisyenler ile G3 turnesine devam ederken "Live in San Francisco" ve "The Electric Joe Satriani: An Anthology" gibi toplama ve konser kayıtlarından oluşan albümleri de dinleyicileriyle paylaşır.

1 Nisan 2008'de yeni albümü "Professor Satchafunkilus And The Musterion Of Rock" raflarda yerini alır. Bu albümde Satriani'nin doğu ritimlerine daha çok yer verdiği dikkat çekiyor. Ayrıca Satriani bu albümünde Âşık Veysel'in "Kara Toprak" türküsünü kendi üslubuyla yorumlamış.

14 Temmuz 2007 tarihinde İstanbul Arena'da konser veren sanatçı, 25 senelik kariyeri boyunca Türkiye'de verdiği ilk konser için İstanbul'a gelmiştir.

Canlı performanslarında ve albüm kayıtlarında Ibanez firmasının kendi adına çıkardığı JS marka elektrogitar kullanmaktadır. Amfi seçiminde ise Marshall firmasının kendi adına ürettiği JVM 410HJS modelini tercih etmektedir. Sıkça kullandığı wah efekti için Vox firmasının kendi adına ürettiği Big Bad Wah'ı kullanmaktadır. Kendi adına üretilen diğer pedallar ise Vox Satchurator Distortion ve Vox Time Machine Delay'dir.

Diskografi

Stüdyo albümleri
 Not of This Earth (1986)
 Surfing with the Alien (1987)
 Flying in a Blue Dream (1989)
 The Extremist (1992)
 Time Machine (1993)
 Joe Satriani (1995)
 Crystal Planet (1998)
 Engines of Creation (2000)
 Strange Beautiful Music (2002)
 Is There Love in Space? (2004)
 Super Colossal (2006)
 Professor Satchafunkilus and the Musterion of Rock (2008)
 Black Swans and Wormhole Wizards (2010)
 Unstoppable Momentum (2013)
 Shockwave Supernova (2015)
 Shapeshifting (2020)

EP'leri
 Joe Satriani (1984)
 Dreaming #11 (1988)
 Additional Creations (2000)

Toplama albümleri
 The Beautiful Guitar (1993)
 The Electric Joe Satriani: An Anthology (2003)
 One Big Rush: The Genius of Joe Satriani (2005)
 Joe Satriani Original Album Classics (2008)
 The Essential Joe Satriani (2010)

Konser albümleri
 Live in San Francisco (2001)
 Satriani Live! (2006)
 Live In Paris: I Just Wanna Rock (2010)
 Satchurated: Live in Montreal (2012)

Ortak çalışmalar
 G3: Live in Concert (Steve Vai ve Eric Johnson ile) (1997)
 G3 Live: Rockin' in the Free World (Steve Vai ve Yngwie Malmsteen ile) (2004)
 G3: Live in Tokyo (Steve Vai ve John Petrucci ile) (2005)
 Chickenfoot (Chickenfoot) (2009)
 Chickenfoot III (Chickenfoot) (2011)

Dış bağlantılar
 Resmi Web Sitesi
 G3
 Ibanez JS signature model

1956 doğumlular
Westbury, New York doğumlular
New York (eyalet) doğumlu gitaristler
Yaşayan insanlar
İtalyan asıllı Amerikalılar
Amerikalı rock gitaristleri
Amerikalı heavy metal gitaristler
20. yüzyılda Amerikalı gitaristler
21. yüzyılda Amerikalı gitaristler
Amerikalı blues gitaristleri
Amerikalı erkek gitaristler
Amerikalı solo gitaristler
Deep Purple üyeleri
The Greg Kihn Band üyeleri
Chickenfoot üyeleri
Epic Records sanatçıları
Relativity Records sanatçıları

Joe Satriani


පරාක්‍රමබාහු සහ පරාක්‍රම පාණ්ඩ්‍ය අතර ඇතිවූ සන්ධානය, 1120 වන විට චෝල අධිරාජ්‍යය ක්‍රම ක්‍රමයෙන් කුඩා වන්නට බොහෝ සෙයින් බලපෑවේය.

1167 දී පරාක්‍රම නම් පාණ්ඩ්‍ය රජු, ඔහුට  සතුරු කුලසේකර පාණ්ඩ්‍ය සහ චෝලයින් අතර තිබුණු සන්ධානයට එරෙහිව, ලංකාවේ පරාක්‍රමබාහු රජුගෙන් උදව් ඉල්ලා සිටියේය. එවැනි ඉල්ලීමක් අසාමාන්‍ය නොවන්නේ පාණ්ඩ්‍යයන් සහ සිංහලයන් අතර කාලයක් තිස්සේ පැවති එකමුතුවක් තිබුණූ හෙයිනි. ඒ චෝලයන්ට එරෙහිවයි. එමෙන්ම ඔවුන්ගේ (පාණ්ඩ්‍ය) ප්‍රභූවරු රටින් පිටුවහල් වී සිටි අවස්ථාවලදී සිව් වැනි මහින්ද (956-972) රජුගේ මාළිගයේ නැවතී සිටියහ. ඒ දෙවැනි පරන්තක චෝලගේ ආක්‍රමණයෙන් පසුවයි.

කෙසේ වෙතත් මෙම අවස්ථාවේදී ශ්‍රී ලංකාවෙන් උදව් ලැබෙන විට ප්‍රමාද විය. පරාක්‍රමබාහු රජුගේ හමුදාපති වූ ලංකාපුර, පාණ්ඩ්‍යනාඩු වෙත පැමිණෙන විට කුලසේකර විසින් මදුරෙයි අගනගරය අල්ලා ගෙන පරාක්‍රමගේ බිරිඳ සහ දරුවන් මරා තිබුනේය. ඔහුගේ පුතා වීරපණ්ඩු කුමරු කෙසේ හෝ පලා යාමට සමත් විය. මදුරෙයි බලා යනවාට වඩා ලංකාපුර සෙනෙවියා රාමනාදන්පුරම් පෙනෙන තෙක් මානයේ ස්ථානයකට ගොඩ බැස රාමේෂ්වරම් අල්ලා ගත්තේය. එය ඉන් පසු ගතවූ අවුරුදු 30 කට හෝ ඊටත් වැඩි කාලයක් තිස්සේ සිංහලයන්ගේ පාලනය යටතේ තිබුණි. එහි ඔහු පරාක්‍රම නම් බල කොටුවක් තැනුවේය. මේ යුද්ධයේ මුල් අවස්ථාවේ ඔව්හු කුලසේකර සමග කිහිප අවස්ථාවකදී සටන් වැදුනහ. අනතුරුව ඔහු මදුරෙයි නගරය වටලා නගරය අල්ලා ගත්තේය. වීරපණ්ඩු නැවතත් බලයේ පිහිටවූ නමුත් එය නාමමාත්‍රික වශයෙන් පමණි. මන්ද ලංකාපුර සෙනෙවියා දකුණු ඉන්දියාවපුරා චෝලවරු සමග නිරන්තර සටන් කරමින් මදුරෙයි නගරයෙහි තවදුරටත් සිටීම හේතුවෙනි.

ලංකාපුර සෙනෙවියා සහ කුලසේකර අතර ඉන්පසු ඇති වූ සටන් පිළිබඳ විස්තර කිරීම සඳහා චූලවංශය LXXVII පරිච්ඡේදයේ (77) වැඩි කොටසක් කැප කර ඇත්තේය. කුලසේකර සමහර විට සටන් කරන්නට ඇත්තේ චෝර (චෝල) යන්ගේ උදව් ලබා ගෙන විය හැකිය. ලංකාවේ උත්සාහය සාර්ථක වුනේ පරාක්‍රමබාහු පාණ්ඩ්‍යනාඩුවෙහි බලය සම්පූර්ණයෙන්ම වාගේ ස්ථාපිත කළ බව පෙනී ගිය හෙයිනි. (මෙම පරිච්‍ඡේදය නම්කර තිබෙන්නේ පාණ්ඩ්‍ය රාජ්‍යය ජයග්‍රහණය කිරීම යනුවෙනි.) එපමණක් නොව එම ජයග්‍රහණය සැමරීම සඳහා නගරයක් නිර්මාණය කොට එය 'පණ්ඩුවිජය' නමින් නම් කිරීමද සිදු විය. කෙසේ වෙතත් එම විස්තරය හදිසියේ නතර වන්නේය. ලංකාපුර ශ්‍රි ලංකාවට ආපසු ඒමක් ගැන හෝ තුන්වැනි වීරපණ්ඩු බලයට ඒමේ බලාපොරොත්තුව සඵල වීම ගැන විස්තර සඳහන් නොවේ.

විස්තරවල ඉතිරි කොටස දකුණු ඉන්දීය ලේඛනවලින් අහුලා ගත හැකිය. කෙසේ වෙතත් පල්ලවරායන්පෙට්ටෙයි ලේඛනයෙහි සඳහන් වන්නේ (1163-1178) රාජාධිරාජ චෝල රජු විසින් ලංකාපුර පරාජය කොට ඔහුගේ හිස මදුරෙයි නගරයේ වාහල්කඩක එල්ලා තැබූ බවකි. එසේ වුවද 1176 දී දෙවැනි රාජාධිරාජ සමග සටන් කොට ජයග්‍රහණ කිහිපයක් අත්පත් කර ගනිමින් පරාක්‍රමබාහුගේ හමුදාව පාණ්ඩ්‍යනාඩුවෙහි තව දුරටත් රැඳී සිටි බව පෙනෙන්නට තිබේ. ශ්‍රී ලංකාව හමුදාව පාණ්ඩ්‍යනාඩුවෙන් ආපසු කැඳවීම තුන්වැනි වීරපණ්ඩු 1181 දී පරාජය වන තෙක් සිදු නොවීය. එසේ වුවත් රාමේෂ්වරම් ප්‍රදේශයේ තව දුරටත් ඔවුහු රැඳී සිටියහ.

පාණ්ඩ්‍ය යුද්ධය 1167-1183


Die Autobahn Xinmin–Lubei oder Xinlu-Autobahn (), chin. Abk. G2511, ist eine im Bau befindliche regionale Autobahn in den Provinzen Liaoning und der Inneren Mongolei im Nordosten Chinas. Die 360 km lange Autobahn beginnt an der Liaozhong-Ringautobahn (G91) bei Xinmin, führt in nordwestlicher Richtung über Zhangwu und Tongliao nach Lubei im Jarud-Banner.

Einzelnachweise

Autobahn in der Volksrepublik China
Straße in Asien
Straße in Liaoning
Straße in der Inneren Mongolei

Autobahn Xinmin–Lubei


Nattens Gaade er en stumfilm fra 1915 instrueret af Hjalmar Davidsen efter manuskript af Agnete Blom.

Handling

Referencer

Eksterne henvisninger

Film fra Nordisk Film
Stumfilm fra Danmark
Danske film fra 1915

Nattens Gaade


An Neoregelia smithii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Wilhelm Weber. An Neoregelia smithii in nahilalakip ha genus nga Neoregelia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Neoregelia

Neoregelia smithii


botanical nomenclature වලදී author citation යනු යම් botanical name එකක් වලංගු ලෙස ප්‍රකාශයට පත් කළ පුද්ගලයා හෝ කණ්ඩායම හඳුන්වා දීමේ ක්‍රමය වේ. එනම් International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants (ICN) හි අඩංගු විධිමත් අවශ්‍යතා (formal requirements) සම්පූර්ණ කොට ප්‍රකාශයට පත් කිරීම සිදුකළේ කවුද යනවග දැක්වීම වේ.

ආශ්‍රිත
 Specific to botany
 Botanical name
 International Code of Nomenclature for Cultivated Plants
 Correct name (botany)
 Hybrid name (botany)
 List of botanists by author abbreviation
 More general
 Author citation (zoology)
 Biological classification
 Binomial nomenclature
 Nomenclature codes
 Glossary of scientific naming

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි
the IPNI Author Query page.

Botanical nomenclature

Author citation (botany)