Émile Bravo, nacido en 1964 en París, es un historietista e ilustrador francés, nacido en una familia de origen español.

Biografía
De padre catalán y madre valenciana, Émile Bravo siguió estudios técnicos.

En 1992, se instaló en el Atelier Nawak con Lewis Trondheim, Christophe Blain, David B., Joann Sfar y Fabrice Tarrin. Más tarde, en 1995, formó parte de los fundadores del Atelier des Vosges con la mayoría de los autores del Atelier Nawak así como con Frédéric Boilet, Marjane Satrapi y Marc Boutavant.

Cercano a varios autores importantes de la editorial l'Association, Émile Bravo se diferencia de los autores de cómic « Alter» por un gran respeto a la tradición y a los cánones del cómic de aventuras para niños (retomando los principios de la línea clara de Hergé), género del que es uno de los escasos representantes y que contribuye a revivir.

Así en 2008, en la colección Une aventure de Spirou et Fantasio par..., publica Le Journal d'un ingénu donde imagina los orígenes del famoso botones inventado por Rob-Vel 70 años antes.

Realizó el cartel de Expocómic 2011, del cual fue uno de los invitados estrella.

Obra

Cómics

Series
 Une épatante aventure de Jules; contenido:
 L'imparfait du futur (1999) Dargaud (ISBN 2-205-04921-6)
 La réplique inattendue (2001) Dargaud, (ISBN 2-205-05062-1)
 Presque enterrés (2002) Dargaud, (ISBN 2-205-05320-5)
 Un départ précipité (2003) Dargaud, (ISBN 2-205-05414-7)
 La question du père (2006) Dargaud, (ISBN 2-205-05568-2)
 Un plan sur la comète (2011) Dargaud, (ISBN 2-205-06825-2)

 Aleksis Strogonov; contenido:
 Bielo (1993) Dargaud, (ISBN 2-205-04102-9)
 Kino (1995) Dargaud, (ISBN 2-205-04224-6)
 Tamo (1998) Dargaud, (ISBN 2-205-04535-0)
Se publicó una edición completa en 2004 (ISBN 2-205-05655-7).

Otros
 Ivoire, coguionista: Jean Régnaud, en la col. Atomium, ed. Magic Strip 1990 (ISBN 2-8035-0183-X).
 Fighters: Objectif Peenemünde, guion de Jacques Sorg, ed. Sorg 1988, (ISBN 2-906794-30-9).
 Les Frères Ben Qutuz à Frustration Land 10 páginas mudas en número 26 de Ferraille Illustré.
 Ma maman est en Amérique, elle a rencontré Buffalo Bill, guion de Jean Régnaud, colección Hors-série BD, Gallimard, 2007.
 Le Journal d'un ingénu, colección Une aventure de Spirou et Fantasio par..., Dupuis, 2008 (ISBN 978-2-8001-4052-0).
 Québec, un détroit dans le fleuve, obra colectiva con motivo del 400 aniversario de la ciudad de Quebec (Canadá) Casterman, 2008.

Obras ilustradas

Obras en colaboración
 Le jour des saigneurs (autor Hubert Ben Kemoun), ed. Nathan, 1999.

Obras en solitario
 C'était la Guerre Mondiale, ed. Bréal jeunesse, 2003.
 Boucle d'or et les sept ours nains, ed. Seuil jeunesse, 2004 (col. Bande des Petits).
 La faim des sept ours nains, ed. Seuil jeunesse, 2005 (col. Bande des Petits).
 La belle aux ours nains, ed. Seuil jeunesse, 2009 (col. Bande des Petits).

Notas y referencias

Enlaces externos

 Entretien avec l'auteur

Historietistas de Francia
Ilustradores de Francia
Artistas de París
Nacidos en París

Émile Bravo


21st Century Fox var bandarísk fjölmiðlasamsteypa með höfuðstöðvar í miðborg Manhattan í New York-borg. Það var stofnað árið 2013 sem annað tveggja fyrirtækja sem varð til við skiptingu News Corporation milli þess og nýju News Corp. 21st Century Fox tók við eignum News Corporation í sjónvarps- og kvikmyndaframleiðslugeiranum. Fyrirtækið var fjórða stærsta fjölmiðlasamsteypa heims þar til Walt Disney-samsteypan keypti það árið 2019.

Meðal eigna 21st Century Fox voru 20th Century Fox-kvikmyndaverið og sjónvarpsfyrirtækið Fox Broadcasting Company. Auk þess átti fyrirtækið meirihluta í National Geographic Partners sem fer með viðskiptahluta National Geographic Society. Fyrirtækið átti auk þess margar sjónvarpsstöðvar utan Bandaríkjanna, eins og Star India. Það var í 109. sæti á Fortune 500-listanum.

Árið 2018 var samþykkt kauptilboð Disney í megnið af afþreyingarframleiðslu fyrirtækisins upp á 71,3 milljarða dala. Aðrar eignir voru settar í fyrirtækið Fox Corporation. Eignum sem Disney keypti var dreift á hinar ýmsu deildir þeirrar samsteypu.

Bandarískar fjölmiðlasamsteypur

21st Century Fox


Chefi la cuțite este un cooking show românesc, care a fost difuzat prima dată în martie 2016, de către canalul de televiziune Antena 1. Emisiunea este moderată de către Gina Pistol în primele 9 sezoane. În sezonul al nouălea, Gina Pistol l-a avut ca ajutor pe Speak, iar ulterior Pistol a fost înlocuită pe perioada maternității de Irina Fodor. În sezonul al zecelea Gina Pistol revine la prezentarea emisiunii. Juriul a fost format din Chef Sorin Bontea, Chef Florin Dumitrescu și Chef Cătălin Scărlătescu, până în sezonul 12 inclusiv.

Format
Concursul Chefi la cuțite se desfășoară în trei etape. În prima etapă, concurenții ce ajung la casting-ul Chefi la cuțite participă mai întâi la proba audițiilor. Concurentul trebuie să pregătească un preparat urmând o rețetă aleasă de acesta. Ingredientele necesare sunt asigurate de către emisiune, iar participantul poate opta să aducă anumite elemente ale rețetei singur, condiția fiind ca preparatul propriu-zis să fie pregătit în bucătăria emisiunii. Apoi cei trei chefi acordă voturi sub forma unor cuțite. Un concurent are nevoie de cel puțin două voturi pentru a trece în proba următoare, cea a bootcamp-ului. Concurenții care au ajuns în această etapă sunt supuși mai multor probe culinare pe diverse teme. La sfârșitul fiecărei probe o parte din concurenți sunt eliminați de către chefi. După etapa de bootcamp, dintr-un număr mic de concurenți rămași, fiecare chef își alcătuiește o echipă din șase concurenți.

În a doua etapă a concursului, echipele conduse de chefi participă la un număr de probe culinare. Fiecare echipă pregătește un preparat după o temă dată și într-un interval de timp, de obicei de 1-2 ore. Chefii au rolul de a ghida și sfătui membrii echipelor lor, fără a participa la realizarea preparatului. Un juriu ales de emisiune degustă preparatele și acordă voturi sub forma unor farfurii. Echipa cu cele mai multe farfurii trece cu toți concurenții săi în următoarea probă culinară, iar celelalte două echipe participă la proba numită duel. Concurenții pregătesc fiecare câte un preparat, iar chefii acordă în urma degustării punctaje de la 1 la 5, fără a cunoaște concurentul din spatele preparatului. În urma notării, concurentul cu nota cea mai mică este eliminat. În cazul în care sunt mai mulți concurenți cu nota minimă, aceștia pot fi toți eliminați sau pot participa la încă un duel, după care chefii decid direct un concurent care trece mai departe.

După ce majoritatea concurenților sunt eliminați, începe etapa de semifinală, în care concurenții rămași pregătesc preparate fără ajutorul chefilor și sunt notați, asemănător cu duelurile. Trei semifinaliști sunt aleși să participe la finala concursului. Fiecare semifinalist își formează o echipă din foști concurenți ai sezonului care au fost eliminați din echipe. Finaliștii, cu ajutorul echipelor formate, pregătesc un meniu întreg, preparatele lor fiind notate din nou de un juriu ales de emisiune. În cele din urmă, se determină finalistul care câștigă trofeul și premiul de 30.000 euro.

În sezonul 6, s-au introdus în emisiune amuletele și cuțitele de aur. În prima etapă a emisiunii, când concurenții se află la proba audițiilor, chefii au câte un cuțit de aur pe care îl pot acorda odată unui participant pentru a-i asigura apartenența la echipa chefului respectiv. Tot în timpul probei audițiilor, chefii participă și ei la probe culinare, premiul acestora fiind amulete care acordă avantaje în a doua etapă a emisiunii, precum și posibilitatea degustării preparatului echipei cât acesta este pregătit, participarea pentru o durată scurtă la realizarea preparatului, blocarea celorlalte echipe de la realizarea preparatului pentru o perioadă de timp, sau înlocuirea unui concurent dintr-o echipă cu unul din altă echipă.

Câștigători

Sezoane

Sezonul 1
Primul sezon a început pe 7 martie 2016 și s-a încheiat pe 7 iunie 2016. Cristi Șerb, din echipa lui Chef Sorin Bontea, este câștigătorul primului sezon. Cristi Șerb este câștigătorul marelui premiu în valoare de 30.000 de euro.

Sezonul 2
Al doilea sezon a debutat pe data de 5 septembrie 2016 și s-a încheiat pe 15 noiembrie 2016.

Cei care au jurizat finala au fost bucătari cunoscuți din România. Lupta s-a dat între Alex Bălan, din echipa condusă de chef Sorin Bontea, și Cristian Voicu, din echipa condusă de chef Florin Dumitrescu. Chef Cătălin Scărlătescu nu a avut niciun reprezentant.

Cristian Voicu, din echipa lui chef Florin Dumitrescu, este câștigătorul celui de-al doilea sezon. Cristian Voicu a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro

Sezonul 3
Al treilea sezon a debutat pe data de 13 februarie 2017 și s-a încheiat pe 2 mai 2017.

Finaliștii celui de-al treilea sezon al show-ului au fost George Manole, din echipa condusă de chef Sorin Bontea, Ioan Popa Giovanni, din echipa condusă de chef Florin Dumitrescu, și Iulian Gianny Bănuță din echipa condusă de chef Cătălin Scărlătescu.

Gianny Bănuță este câștigătorul celui de-al treilea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Cătălin Scărlătescu. Iulian Gianny Bănuță a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Sezonul 4
Al patrulea sezon a debutat pe data de 11 septembrie 2017 și s-a încheiat pe 28 noiembrie 2017.

Finaliștii celui de-al patrulea sezon al show-ului au fost Andrei Cristian Olteanu, din echipa condusa de chef Sorin Bontea, Silvian Hârâială și Mihai Necula, ambii din echipa lui Florin Dumitrescu.

Andrei Cristian Olteanu este câștigătorul celui de-al patrulea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Sorin Bontea. Andrei Cristian Olteanu a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Sezonul 5
Al cincilea sezon a debutat pe data de 9 aprilie 2018 și s-a încheiat pe 26 iunie 2018.

Finaliștii celui de-al cincilea sezon al show-ului au fost Bogdan Vandici, din echipa condusă de chef Florin Dumitrescu, Cristina Pavel și Marlena Botezatu din echipa lui chef Sorin Bontea.

Bogdan Vandici este câștigătorul celui de-al cincilea sezon "Chefi la cuțite", din echipa lui chef Florin Dumitrescu. Bogdan Vandici a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Sezonul 6
Al șaselea sezon a debutat pe data de 29 octombrie 2018 și s-a încheiat pe 22 ianuarie 2019.

Finaliștii celui de-al șaselea sezon al show-ului au fost Maria Burlacu și Andrei Balazs, din echipa condusă de chef Cătălin Scărlătescu, Mihai Munteanu (Munti) din echipa lui chef Sorin Bontea. Chef Florin Dumitrescu nu a avut niciun reprezentant.

Mihai Munteanu (Munti) este câștigătorul celui de-al șaselea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Sorin Bontea. El a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Sezonul 7
Finaliștii celui de-al șaptelea sezon au fost Alexandru Popa și Robert "Bobby" Săvoiu, din echipa lui chef Sorin Bontea și Alexandru Comerzan, din echipa lui chef Cătălin Scărlătescu.

Câștigătorul sezonului 7 a fost Alexandru Comerzan din echipa lui chef Cătălin Scărlătescu.
El a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Top 21
{| class="wikitable" style="text-align:center"
!Echipă!! Concurent!! Vârstă!!Domiciliu!Ocupație!Status|-
!Mov|bgcolor=#FFD700| Alexandru Comerzan🔪||bgcolor=#FFD700| 31 de ani||bgcolor=#FFD700|                 🇲🇩Chișinău
|bgcolor=#FFD700|Chef Bucătar|bgcolor=#FFD700|Câștigător 18 Decembrie 2019|-
!Verde|bgcolor=#C0C0C0|Robert "Bobby" Săvoiu||bgcolor=#C0C0C0|26 de ani|| bgcolor="#C0C0C0" |🇦🇺Marea Britanie| rowspan="2" bgcolor="#C0C0C0" |Bucătar| rowspan="2" bgcolor="#C0C0C0" |       Finaliști    18 Decembrie 2019|-
!Verde|bgcolor=#C0C0C0|Alexandru Popa🔪|| bgcolor="#C0C0C0" |28 de ani|| bgcolor="#C0C0C0" |București|-
!Albastră|bgcolor=#CD7F32 | Andrei Flueraru||bgcolor=#CD7F32 | 23 de ani||bgcolor=#CD7F32 |Constanța|bgcolor=#CD7F32 |Sous Chef| rowspan="6" bgcolor="#CD7F32" |Semifinaliști 17 Decembrie 2019|-
!Albastră/Mov|bgcolor=#CD7F32 | Rahela Pîslaru||bgcolor=#CD7F32 | 22 de ani||bgcolor=#CD7F32 |Jilava,Ilfov|bgcolor=#CD7F32 |Cofetar|-
!Verde|bgcolor=#CD7F32 |Alexandru Sasu|bgcolor=#CD7F32 |25 de ani|bgcolor=#CD7F32 |București|bgcolor=#CD7F32 |Bucătar|-
!Mov|bgcolor=#CD7F32 |Daniel Andries|bgcolor=#CD7F32 |30 de ani|bgcolor=#CD7F32 |București
|bgcolor=#CD7F32 |Executive Chef|-
!Albastră|bgcolor=#CD7F32 |Paul Mino Niculescu|bgcolor=#CD7F32 |30 de ani|bgcolor=#CD7F32 |București|bgcolor=#CD7F32 |Inginer Electronist|-
!Verde|bgcolor=#CD7F32 |Răzvan Babană|bgcolor=#CD7F32 |24 de ani|bgcolor=#CD7F32 |Timișoara,Timiș|bgcolor=#CD7F32 |Organizator de evenimente|-
!Albastră|bgcolor=#FF0000 |Daniel Budai|bgcolor=#FF0000|24 de ani|bgcolor=#FF0000 |Maramureș|bgcolor=#FF0000|Antreprenor| rowspan="2" bgcolor="#FF0000" |Eliminați  11 Decembrie 2019|-
!Verde|bgcolor=#FF0000 |Irina Onescu|bgcolor=#FF0000 |34 de ani|bgcolor=#FF0000|Pietriș,Arad|bgcolor=#FF0000 |Primar|-
!Mov/Albastră|bgcolor=#FF0000 |Amalia Bellantoni|bgcolor=#FF0000 |39 de ani|bgcolor=#FF0000 |București|bgcolor=#FF0000 |Manager|bgcolor=#FF0000 |Eliminată 10 Decembrie 2019|-
!Albastră|bgcolor=#FF0000 |Eugenia Gheorghe|bgcolor=#FF0000 |51 de ani|bgcolor=#FF0000 |București
|bgcolor=#FF0000 |Bucătar|bgcolor=#FF0000 |Eliminată 4 Decembrie 2019|-
!Albastră|bgcolor=#FF0000 |Ernesto Dosman🔪|bgcolor=#FF0000 |47 de ani|bgcolor=#FF0000 |Brașov/🇵🇦Panama|bgcolor=#FF0000 |Executive Chef|bgcolor=#FF0000 |Eliminat 3 Decembrie 2019|-
!Verde|bgcolor=#FF0000 |Iulian Olaru|bgcolor=#FF0000 |37 de ani|bgcolor=#FF0000 |București|bgcolor=#FF0000 |Bucătar|rowspan="2" bgcolor="#FF0000" |Eliminați 27 Noiembrie 2019|-
!Verde
|bgcolor=#FF0000 |Florin Petcu|bgcolor=#FF0000 |27 de ani|bgcolor=#FF0000 |Reșița|bgcolor=#FF0000 |Chef Bucătar|-
!Mov|bgcolor=#FF0000|Alexandra Ștefănescu|bgcolor=#FF0000|36 de ani|bgcolor=#FF0000|      🇩🇰     Danemarca|bgcolor=#FF0000|Șoferiță de TIR|bgcolor=#FF0000|Eliminată 26 Noiembrie 2019|-
!Albastră| bgcolor="#FF0000" |Andrei Tănasă| bgcolor="#FF0000" |32 de ani| bgcolor="#FF0000" |Pitești,Argeș| bgcolor="#FF0000" |Bucătar| bgcolor="#FF0000" |   Eliminat   20 Noiembrie 2019|-
!Mov| bgcolor="#FF0000" |Alin Voinea (Rechinu')| bgcolor="#FF0000" |29 de ani| bgcolor="#FF0000" |Constanța| bgcolor="#FF0000" |Bucătar| bgcolor="#FF0000" |    Eliminat     19 Noiembrie 2019|-
!Mov| bgcolor="#FF0000" |Alfred Olteanu(Alfa)| bgcolor="#FF0000" |24 de ani| bgcolor="#FF0000" |București| bgcolor="#FF0000" |Jucător și profesor de kendama| bgcolor="#FF0000" |   Eliminat    13 Noiembrie 2019|-
!Mov|bgcolor=#FF0000 |Luminița Borcean|bgcolor=#FF0000 |37 de ani|bgcolor=#FF0000 |București
|bgcolor=#FF0000 |Bucătar|bgcolor=#FF0000 |Eliminată 12 Noiembrie 2019|}

Tabel eliminări

 Sezonul 8

Al optulea sezon a debutat pe data de 7 septembrie 2020 și s-a încheiat pe 16 decembrie 2020.

Finaliștii celui de-al optulea sezon al show-ului au fost Roxana Blenche din echipa condusă de chef Florin Dumitrescu, Maria Șandru și Ionut Belei din echipa lui chef Sorin Bontea. Chef Cătălin Scărlătescu nu a avut niciun reprezentant.

Ionut Belei este câștigătorul celui de-al optulea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Sorin Bontea. El a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

 Top 21

Legendă:
 – Eliminat
 – Câștigător
 – Locul 2/3

 Probe pe echipe

 Tabel eliminări

Legendă:

 (CÂȘTIGĂTOR) - concurentul a câștigat Chef la cuțite.
 (LOCURILE 2/3) - concurentul a fost pe locurile 2 sau 3 la Chef la cuțite.
 CÂȘ – concurentul a obținut cel mai mare punctaj la o probă individuală.
 ELIM  – concurentul a fost eliminat de la Chef la cuțite.
 IMU   – concurentul a fost în echipa câștigătoare și nu a participat la probă individuală, avansând la următoarea bătălie.
 IND – concurentul a participat la probă individuală, avansând la următoarea bătălie.
 ULT   – concurentul a fost salvat de la eliminare de unul dintre Chefi, avansând la următoarea bătălie.
 ULT   – concurentul a fost ultimul salvat, avansând la următoarea bătălie.
 AVA - concurentul a participat în probele din semifinale, avansând la următoarea probă

 Sezonul 9

Al noulea sezon a debutat pe data de 28 februarie 2021 și s-a încheiat pe 16 iunie 2021.

Finaliștii celui de-al nouălea sezon al show-ului au fost Cătălin Amarandei din echipa condusă de chef Florin Dumitrescu, Narcisa Birjaru din echipa lui chef Cătălin Scărlătescu și Cristina Elena Matei din echipa lui chef Sorin Bontea.

Narcisa Birjaru este câștigătoarea celui de-al nouălea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Cătălin Scărlătescu, fiind prima femeie ce câștigă concursul. Ea a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

 Top 24

Legendă:
 – Eliminat
 – Câștigător
 – Locul 2/3

 Proba de îndemânare

 Probe pe echipe

 Tabel eliminări

Legendă:
* Cuțitul de aur
 (CÂȘTIGĂTOR) - concurentul a câștigat Chef la cuțite.
 (LOCURILE 2/3) - concurentul a fost pe locurile 2 sau 3 la Chef la cuțite.
 CÂȘ – concurentul a obținut cel mai mare punctaj la o probă individuală.
 ELIM  – concurentul a fost eliminat de la Chef la cuțite.
 IMU   – concurentul a fost în echipa câștigătoare și nu a participat la probă individuală, avansând la următoarea bătălie.
 IND – concurentul a participat la probă individuală, avansând la următoarea bătălie.
 IND – concurentul a participat la probă individuală, fiind înlocuit de alta persoanâ spre eliminare, avansând la urmatoarea bătălie.
 ULT   – concurentul a fost salvat de la eliminare de unul dintre Chefi, avansând la următoarea bătălie.
 ULT   – concurentul a fost ultimul salvat, avansând la următoarea bătălie.
 AVA - concurentul a participat în probele din semifinale, avansând la următoarea probă

 Sezonul 10

Al zecelea sezon a debutat pe data de 4 septembrie 2022 și s-a încheiat pe 1 decembrie 2022.

Finaliștii celui de-al zecelea sezon al show-ului au fost Adrian Stroe din echipa condusă de Chef Cătălin Scărlătescu, Raluca Todea din echipa lui Chef Florin Dumitrescu și Florica Boboi din echipa lui Sorin Bontea.

Florica Boboi este câștigătoarea celui de-al zecelea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Sorin Bontea. Ea a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Top 26

Legendă:
 – Eliminat
 – Câștigător
 – Locul 2/3

 Sezonul 11
Al unsprezecelea sezon a debutat pe data de 27 martie 2023 și s-a încheiat pe data de 20 iunie 2023.

Finaliștii celui de-al unsprezecelea sezon al show-ului au fost Dumitru Paul Tudosescu (Pablo) din echipa condusă de Chef Cătălin Scărlătescu, Laurențiu Neamțu din echipa lui Chef Florin Dumitrescu și  Nina Hariton din echipa lui Sorin Bontea.

Nina Hariton este câștigătoarea celui de-al unsprezecelea sezon "Chefi la cuțite" din echipa lui chef Sorin Bontea. Ea a câștigat trofeul și marele premiu de 30.000 de euro.

Top 26

Legendă:
 – Eliminat
 – Câștigător
 – Locul 2/3

 Sezonul 12
Sezonul a debutat pe 2 septembrie 2023 și s-a încheiat în data de 18 octombrie 2023.

Finaliștii acestui sezon al show-ului au fost Valentin Timofte din echipa condusă de Chef Sorin Bontea și Ioana Dehelean alături de Janni Alexandridis din echipa condusă de Chef Florin Dumitrescu.

Câștigătorul acestui sezon este Janni Alexandridis.Acesta a câștigat marele premiu în valoare de 30.000€.

Începând cu sezonul 13 cei trei chefi nu vor mai juriza la emisiunea Chefi la Cutite.

 Premii Chefi la cuțite a fost desemnat de șase ori consecutiv Cel mai bun show culinar la Premiile TV Mania, între anii 2017 și 2022.

În anul 2017, Chefi la cuțite'', a fost desemnat cel mai bun show de divertisment la Premiile Radar de Media.

Note

Legături externe
 Site oficial
Pagină oficială de Facebook
Cont oficial de Instagram
Canal de Youtube
 Regulile concursului Chefi la cuțite, 2020

Emisiuni de televiziune din România
Producții Antena 1

Chefi la cuțite


Ord kan henvise til:

 Ord – består af et eller flere bogstaver
 Ord (film fra 1994) – dansk film fra 1994 instrueret af Jens Loftager
 Ord (film fra 2011) – dansk kortfilm fra 2011 instrueret af Sven Daniel Vinge Madsen

Ord (flertydig)


Hücresel Yapay Sinir Ağları (HYSA), hücrelerden meydana gelmiş ve her bir hücre en yakınındaki hücre ile etkileşim ve komşuluk ilişkisi içerisinde bulunan dinamik Yapay Sinir Ağ (YSA) modelidir. HYSA, ilk olarak 1988 yılında Leon Chua ve Lin Yang tarafından ortaya atılmıştır.

Kaynakça
 L. Chua ve L. Yang, Cellular Neural Networks: Theory. IEEE Transaction on Circuits and Systems, Vol 35, No.10 ; s.1257-1272. 1988.
 Chua, L.O ve Yang, L., Cellular Neural Networks: Applications. IEEE Transaction on Circuits and Systems, Vol 35, No.10 ; s.1273-1290. 1988.
 Uçan, O.N. ve Özmen A., Hücresel Yapay Sinir ağları ile Bölütlenmiş Görüntülerin ve Hücresel Yapay Sinir Ağ ile Modellenen Kaynak/Kanal Kanal İşaretlerin Rician Ortamında Hata Başarımı, SİU '99, 7. IEEE Sinyal İşleme Uygulamaları Kurultayı s.172- 176, Ankara, 1999.
 Güzeliş, C., Hücresel Yapay Sinir Ağları ile Görüntü İşlenmesi. Tübitak Proje No.EEEAG-103, Rapor, İstanbul, 1993

Dış bağlantılar
 Hobi Bilisim - Plaka tanima okuma sistemi
 Yapay Sinir Ağları Türkçe Webinar

Sibernetik
Yapay sinir ağları

Hücresel Yapay Sinir Ağları


Tiddlywinks is a game played on a flat felt mat with sets of small discs called "winks", a pot, which is the target, and a collection of squidgers, which are also discs. Players use a "squidger" (nowadays made of plastic) to shoot a wink into flight by flicking the squidger across the top of a wink and then over its edge, thereby propelling it into the air. The offensive objective of the game is to score points by sending your own winks into the pot. The defensive objective of the game is to prevent your opponents from potting their winks by "squopping" them: shooting your own winks to land on top of your opponents' winks. As part of strategic gameplay, players often attempt to squop their opponents' winks and develop, maintain and break up large piles of winks.

Tiddlywinks is sometimes considered a simple-minded, frivolous children's game, rather than a sophisticated strategic game. However, the modern competitive game of tiddlywinks made a strong comeback at the University of Cambridge in 1955. The modern game uses far more complex rules and a consistent set of high-grade equipment.

Etymology
Tiddlywinks derives from British rhyming slang for an unlicensed public house or a small inn only licensed to sell beer and cider (tiddlywink, kiddlywink). Tiddly was slang for an alcoholic drink. It may be related to pillywinks.

Rules

Tiddlywinks is a competitive game involving four colours of winks. Each player controls the winks of a colour, the colours being blue, green, red and yellow. Red and blue are always partners against green and yellow. There are six winks of each colour, which begin the game in the corners of a felt mat measuring 6 feet by 3 feet. This mat is ordinarily placed on a table, and a pot is placed at its centre. There are two primary methods of play with the four colors of winks: a pairs game, and a singles game. The pairs game involves four players, playing in partnerships, with each winker playing a single color. The singles game involves a single winker playing against another single winker, each playing two colors of winks in alternation.

The players take turns, and there are two basic aims: to cover (or squop) opponent winks, and to get one's own winks into the pot.  As in pool or snooker, if a player pots a wink of their own colour, they are entitled to an extra shot, and this enables a skilled player to pot all of their winks in one turn. The point of squopping, which is the key element distinguishing the modern competitive game from the child's game (though recognized in even the earliest rules from 1890), is that a wink that is covered (even partially) may not be played by its owner.  The wink on top may be played, though, and sophisticated play involves shots manipulating large piles of winks.

The game ends in one of two ways: either all the winks of one colour are potted (a pot-out), or play continues up to a specified time limit (usually 25 minutes), after which each colour has a further five turns.  Then a scoring system is used to rank the players, based on the numbers of potted and unsquopped winks of each colour.

Strategy
The important appeal of the game for many players is the required combination of manual dexterity and strategic thought as well as tactics. Tiddlywinkers often claim that the game combines physical skill (such as in snooker or golf) with the strategy of chess.  Tiddlywinks is unique in the combination of skill and strategy it requires.  Strategy in tiddlywinks is often rather deep, since winks can be captured by squopping (covering) them. Strategic and tactical planning involves anticipating opponents' moves rather than just building a sequence of one's own moves.  Another factor that complicates the game is that there is a time limit to the play of the game; it does not merely run until some objective in the game has been met.

All in all, tiddlywinks goes beyond the purely cerebral nature of a game such as chess.  The fact that shots can be made or missed, together with the continuum of possible outcomes, makes strategy much less rigid than in chess, and prevents planning more than seven or eight shots in advance.

Equipment

The winks and pot used in competitive play are standard, and are supplied by the English Tiddlywinks Association.  The pots are made of moulded plastic (historically always red), with specified diameters at the top and the base, and specified height.  The winks are made to specified measurements, and are made by slicing an extruded cylinder rather than by moulding, and then smoothing them in a tumbler. Although this leads to some minor variation in thickness, it produces a much smoother edge to the wink than that seen on cheap moulded winks.

The mats are made of thick felt. Mats obtained from different suppliers have different characteristics, and part of the skill of a tournament player is to adjust to different mats.

Squidgers are custom-made by their owners or purchased from squidger makers. A player may use as many as they like, selecting an appropriate squidger for each shot.  Top players may carry up to twenty different squidgers, but will not typically use all of them in one game.  The rules governing squidgers permit a range of dimensions, and the material is not specified, except for the condition that squidgers must not damage either the winks or the mat. Modern squidgers are predominantly made from different types of plastic, though antique ones were made from bone, vegetable ivory, and other materials. Squidgers are usually filed or sanded to form a sharp edge and then polished.

Terminology
Selected terms used in the game include:

Blitz: an attempt to pot all six winks of a given player's colour early in the game

Bomb: to send a wink at a pile, usually from distance, in the hope of significantly disturbing it

Boondock: to free a squopped wink by sending it a long way away, leaving the squopping wink free in the battle area

Bristol: a shot which moves a pile of two or more winks as a single unit; the shot is played by holding the squidger at a right angle to its normal plane

Carnovsky (US)/Penhaligon (UK): potting a wink from the baseline (i.e., from 3 feet away)

Cracker (UK): a simultaneous knock-off and squop, i.e. a shot which knocks one wink off the top of another while simultaneously squopping it

Crud (UK): a forceful shot whose purpose is to destroy a pile completely

Good shot: named after John Good. The shot consists of playing a flat wink (one not involved in a pile) through a nearby pile with the intent of destroying the pile

Gromp: an attempt to jump a pile onto another wink (usually with the squidger held in a conventional rather than a Bristol fashion)

John Lennon memorial shot: a simultaneous boondock and squop

Lunch: to pot a squopped wink (usually belonging to an opponent)

Scrunge (UK): to bounce out of the pot

Squidger: the disc used to shoot a wink

Squop: to play a wink so that it comes to rest above another wink

Sub: to play a wink so that it (unintentionally) ends up under another wink

Tiddlies: points calculated when determining the finishing placement of winkers in a tiddlywinks game

History

Nineteenth century

The game began as a parlour game in Victorian England. Bank clerk Joseph Assheton Fincher (1863–1900) filed the original patent application for the game in 1888 and applied for the trademark Tiddledy-Winks in 1889.  John Jaques and Son were the exclusive distributors of the game named Tiddledy-Winks.

However, competition was quite fierce, and for several years starting in 1888 other game publishers came out with their own versions of the game using other names,  including Spoof, Flipperty Flop, Jumpkins, Golfette, Maro, Flutter, and many others.  It became one of the most popular crazes during the 1890s, played by adults and children alike.

Throughout its history, many different varieties were produced to meet the marketplace demands, including those combining tiddledy-winks principles with tennis, basketball, baseball, croquet, cricket, football, golf, and other popular sports and endeavours. Throughout the first half of the twentieth century, the public perception of the game changed.

Competition organisations
There are two national associations, the English Tiddlywinks Association (ETwA) and the North American Tiddlywinks Association (NATwA), (the Scottish Tiddlywinks Association having disbanded in the late 1990s). These organisations are responsible for conducting tournaments and maintaining the rules of the game.  International competition is overseen by the International Federation of Tiddlywinks Associations (IFTwA),, founded on 16 June 1963 though in practice it is rarely called upon to intervene.

Although tiddlywinks nowadays is a singles or pairs game, competition in the 1950s until the 2000s centred on team competition, with teams consisting of several (two to four) pairs.  There were a number of university teams, and international matches were also played.  More recently, singles and pairs tournaments have come to be the focus of competitive tiddlywinks, with only a few team matches being played each year.  The four most prestigious tournaments are the National Singles and National Pairs tournaments held in England and the United States.  The World Singles and World Pairs championships operate on a challenge basis; anyone winning a national tournament (or being the highest-placed home player behind a foreign winner) is entitled to challenge the current champion.

There are several other less prestigious tournaments in England and the United States throughout the year, often with a format designed to encourage inexperienced players.  The results of tournaments and world championship matches are used to calculate Tiddlywinks Ratings, which give a ranking of players.

1950s
The birth of the modern game can be traced to a group of Cambridge University undergraduates meeting in Christ's College on 16 January 1955. Their aim was to devise a sport at which they could represent the university. Within three years the Oxford University Tiddlywinks Society was formed; although the two universities had been playing matches since 1946. In 1957, an article appeared in The Spectator entitled "Does Prince Philip cheat at tiddlywinks?" Sensing a good publicity opportunity the Cambridge University Tiddlywinks Club (CUTwC) challenged Prince Philip (later to become Chancellor of the University in 1976) to a tiddlywinks match to defend his honour. The Duke of Edinburgh appointed The Goons as his Royal champions. The Duke presented a trophy, the Silver Wink, designed and made by Robert Welch for the British Universities Championship.

The English Tiddlywinks Association (ETwA) was founded on 12 June 1958 with the Reverend Edgar "Eggs" Ambrose Willis as its first Secretary-General.

1960s

During the 1960s as many as 37 universities were playing the game in Great Britain.

In 1962, the Oxford University Tiddlywinks Society (OUTS) toured the United States for several weeks under the sponsorship of Guinness. They were undefeated against teams from various American colleges including Harvard and newspapers. A match against the New York Giants was scheduled but the football players backed out at the last moment. A very prominent article appeared in Life magazine on 14 December 1962 with coverage of the Harvard team. Harvard's Gargoyle Undergraduate Tiddlywinks Society (GUTS) dominated winks in this era. In the next few years, Harvard and other colleges continued to play, though at a low ebb. From 1962 to 1966, tiddlywinks play in the United States was governed by the National Undergraduate Tiddlywinks Association (NUTS).

The North American Tiddlywinks Association (NATwA) was formed on 27 February 1966, replacing NUTS, with founders from both American (Harvard University and Harvard Medical School) and Canadian (University of Waterloo and Waterloo Lutheran University) teams.

In the meantime, in the fall of 1965, Severin Drix started a team at Cornell, and challenged his friend Ferd Wulkan of MIT to start a tiddlywinks team. MIT and Cornell played in NATwA's tiddlywinks tournaments starting in February 1967, and became dominant. The Harvard and Waterloo teams disappeared from the scene by 1968. The game took particularly strong root at MIT, and the early development of most American players can still be traced to MIT today.

While the basic elements of the modern strategic game were devised by CUTwC in its early years, the rules have continued to be modified under the auspices of the various national tiddlywinks associations. ETwA coordinated the game throughout the boom period of the 1960s when winks flourished. A decline in interest within the UK in 1969-1970 led to the establishment of the three national competitions which have been contested to date, namely the National Singles, National Pairs, and the Teams of Four. There are also annual Open Competitions, notably in Oxford, Cambridge and London.

1970s
The first serious trans-Atlantic contact was established in 1972, when a team from MIT including Dave Lockwood toured the UK. The success of the Americans shocked complacent Britons. Competition started at the highest level, the World Singles, in 1973. A challenge system was agreed between ETwA and NATwA. The supreme ruling body in world contests is the International Federation of Tiddlywinks Associations (IFTwA). To challenge at the world level, a player must win one of the national titles, or finish as the highest placed home player behind a foreign winner. There have been over 65 World Singles contests to date. The Americans dominated all the early matches, and it was not until the 22nd contest that a Briton won for the first time. Since then the top Britons and Americans have been closely matched. After the establishment of the World Singles, a World Pairs event followed, and there have since been over 40 World Pairs contests. International matches have been played since 1972.

Twenty-first century
During its history, winks has enjoyed variable levels of interest. The game has never taken a strong hold outside the UK and North America. The focus of British tiddlywinks is still at Cambridge, and CUTwC's 50th anniversary celebrations in 2005 were well attended. The Oxford University Tiddlywinks Society has recently fallen out of existence. Despite this there has recently been some resurgence in the game, with new clubs having been formed recently in the University of York and in Shrewsbury School.

In America, there has been a tradition of tiddlywinks in Washington D.C., Boston, Eastern Ohio, and Ithaca, New York. There was a renewal of winks in 2007 through the MIT Tiddlywinks Association. National competitions are well attended, with a group of enthusiastic young players joining the stock of veteran players who have proved themselves at the highest level in world competition. In the US, the game had a firm footing in certain high schools, since the children of many of the players who took up the game in the late 1960s and early 1970s played when they were in high school. These players are now looking to revive university tiddlywinks in the United States.

On 1 March 2008, there was a Royal Match in Cambridge to commemorate the 50th anniversary of the original Royal Match played against The Goons in 1958 (see above). CUTwC players took on HRH Prince Philip's Royal Champions, the Savage Club, with members of the original 1958 CUTwC team in attendance. Cambridge repeated their victory from 1958 by winning the match 24-18.

Since 2000, the World Singles championship has been dominated by Larry Kahn and Patrick Barrie, with each player having won seven matches (as of December 2019).

References

External links

The Rules of Tiddlywinks
World and national tiddlywinks championships
International Federation of Tiddlywinks Associations

Children's games
Games of physical skill
1888 introductions

Tiddlywinks


Supremum je u teoriji skupova onaj element x koji je najmanja gornja međa skupa B. Infimum je u teoriji skupova onaj element x koji je najveća donja međa skupa B.

Izvori

Teorija skupova

Supremum i infimum


هوستوميل (Гостомель) هي بلدة من النمط المدني في محافظة كييف في أوكرانيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 11903 نسمة.

مراجع

إربين
مدن أوكرانيا

هوستوميل (محافظة كييف)


La Football Club Parfin est un club réunionnais de football né en 2009 et basé à Saint-André, commune situé à l'Est de l'île .

Historique
À partir de la création du club 2009, le club mettra 12 ans pour atteindre le régional 1, en 2021. Lors de la coupe de la Réunion 2016-2017, le FC Parfin atteint pour la première fois les huitièmes de finale. Le club fut battu par l'AS Marsouins sur le score de 1 but à 0. Mais le FC Parfin fut encore plus impressionnant lors de la coupe de la Réunion 2020 : en effet, les jaunes et noirs parviennent à battre successivement l'OCSA Léopards sur le score de 2-0, le Sainte-Rose FC sur le score de 2-4 puis le FC Bagatelle en finale du groupe A sur le score de 0-1. Malheureusement pour le FC Parfin, aucune finale n'est organisé en raison de la pandémie de Covid-19, laissant la coupe de la Réunion 2020 sans vainqueur (une première dans l'histoire).

En 2021, les seize clubs du championnat de la réunion sont divisés en deux groupes de huit. Le FC Parfin se retrouve dans le groupe A, et parvient à obtenir la cinquième place avec 6 points d'avances sur le barragiste, qui n'est autre que l'AS Marsouins. Les jaunes et noirs se maintiennent donc en Régional 1 pour leur première saison dans l'élite du football Réunionnais.

Liens externes

Notes et références

Parfin
Club de football fondé en 2009

Football Club Parfin


Karlo I. od Albreta (fr. Charles Ier d'Albret; prosinac 1368. – ubijen 25. listopada 1415.) bio je francuski plemić; lord Albreta i grof Dreuxa. Bio je sin lorda Arnaud-Amanieua od Albreta i njegove supruge, gospe Margarete te tako unuk lorda Bernarda Ezija IV. Najvjerojatnije je nazvan po svome pretku Karlu, grofu Valoisa.

Biografija

Lord Karlo je rođen u prosincu 1368. god. kao sin lorda Arnaud-Amanieua i njegove supruge. Kao mladić, Karlo se borio pod zapovjedništvom bretonskoga viteza Bertranda du Guesclina. God. 1401., Karlo je naslijedio svog oca na mjestu lorda i grofa te je sljedeće godine postao visoki činovnik (fr. Connétable de France) pod kraljem Karlom VI. Ludim, što je bio do 1411. Ponovno je postao Connétable 1413.

Brak i djeca
Karlo se oženio Marijom od Sullyja 27. siječnja 1400.; bio joj je treći muž. Marija je bila kći Luja od Sullyja i njegove supruge Izabele. Djeca Marije i Karla:
Ivana (1403. – 1433.), supruga grofa Ivana I. od Foixa
Karlo II. od Albreta (1407. – 1471.)
Vilim, lord od Orvala
Ivan
Katarina, supruga Ivana od Montagua (sin kralja Karla V.)

U popularnoj kulturi
Lord Karlo se pojavljuje u drami Williama Shakespearea naslovljenoj Henrik V. te ga u filmu Henrik V. iz 1944. glumi Leo Genn.

Izvori

Dinastija Albret

Karlo I. od Albreta


An Neololeba glabra in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elizabeth A. Widjaja. An Neololeba glabra in nahilalakip ha genus nga Neololeba, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Neololeba

Neololeba glabra


L'église de Santa Cruz dos Militares est une église coloniale de la ville de Rio de Janeiro qui a le privilège d'être rattachée à la basilique vaticane, depuis 1923, par le pape Pie XI. Ceux qui remplissent les conditions requises peuvent recevoir une indulgence plénière lors de leur visite.

Histoire

Le site de l'église actuelle était à l'origine occupé par un fort, Forte da Santa Cruz, une unité militaire de l'armée coloniale portugaise, construit en bord de mer par le gouverneur Martim Correia de Sá au début du XVIIe siècle. Entre 1623 et 1628, le fort étant désaffecté, une chapelle fut construite sur le site, dans laquelle les militaires de la ville fondèrent une Confrérie, qui exerça des fonctions d'assistance sociale. La cathédrale de Rio a également fonctionné dans la chapelle entre 1703 et 1733.

Au siècle suivant, il a été décidé de reconstruire l'église, qui a eu lieu entre 1780 et 1811. Le prince-régent D. João, arrivé à Rio en 1808, était présent à l'inauguration. La conception du nouveau bâtiment est attribuée à l'ingénieur militaire portugais José Custódio de Sá e Faria, qui a conçu une église baroque aux influences néoclassiques.

Deux fois, elle fut considérée comme une église impériale, la première par Dom Pedro I le 3 décembre 1828 et la seconde en 1840 par son fils Dom Pedro II.

Description

Façade
La façade de Santa Cruz dos Militares, de style baroque tardif, est similaire à celle de la célèbre église des Jésuites de Rome (1568-1575), ainsi qu'à l'église de Nossa Senhora dos Mártires, au centre de Lisbonne, qui avait été construit un peu plus tôt (1768-1774). Comme ces deux églises, la façade présente un second étage plus étroit que le premier, flanqué de larges volutes et surmonté d'un fronton triangulaire. Le premier étage utilise des pilastres à chapiteaux ioniques et le second à chapiteaux corinthiens, dénotant des influences classiques, tandis que la forme des grandes fenêtres suit les modèles baroque et rococo. La fenêtre principale a un balcon soutenu par les colonnes d'entrée du portail.

La façade s'écarte également du modèle le plus suivi du Rio de Janeiro colonial car elle n'est pas flanquée de deux tours, le clocher de l'église étant situé à l'arrière du bâtiment. Actuellement, les quatre niches de la façade abritent des statues des évangélistes ramenées d'Italie en 1926. Les deux statues en bois originales dans les niches supérieures, représentant Saint Matthieu et Saint Jean l'Évangéliste, ont été réalisées par Mestre Valentim et se trouvent aujourd'hui au Musée historique national.

Intérieur
L'église a une seule nef avec deux bas-côtés. Le chœur, l'arc en croix et une partie de la nef, y compris les autels de Nossa Senhora das Dores et de São Pedro Gonçalves, présentent des sculptures rococo de Mestre Valentim, sculptées entre 1802 et 1812. Malheureusement, un incendie en 1923 a détruit le maître-autel, qui a dû être reconstruit en mortier selon l'original. La nef avec des autels, des tribunes et des panneaux avec des armoiries présente un exubérant travail de sculpture achevé en 1853 par Antônio de Pádua e Castro. L'orgue de l'église a été inauguré par l'organiste de Rio Antônio Silva.

Personnalités
D. João VI, D. Pedro I (qui lui a accordé le titre d'Impérial) et D. Pedro II étaient des protecteurs de la confrérie, ainsi que Martim Correia de Sá, Luís Alves de Lima e Silva (Duque de Caxias, patron de l'armée brésilienne) et le Comte D'Eu.

Galerie

Références

 «Arte Colonial do Rio de Janeiro por Milton Teixeira Mendonça» (PDF)

Liens externes
 «Artigo sobre a igreja na revista Da Cultura com muitas fotos» (PDF)

Édifice religieux du XIXe siècle au Brésil
Architecture baroque au Brésil
Édifice religieux à Rio de Janeiro
Rio

Église de Santa Cruz dos Militares


البطالة الاحتكاكية  وتسمى أيضاً ببطالة التنقل هي نوع من أنواع البطالة المؤقتة (لفترة زمنية قصيرة). تحدث في الفترة الزمنية من بين التقديم على وظيفة (من قبل العامل) والقبول والتوظيف (من قبل الشركة)، أو عند التنقل من وظيفة إلى أخرى.

من قبل العامل

تحدث البطالة الاحتكاكية بسبب الوقت المتخذ من العامل عندما يبحث عن عمل ايا كان جديداً في القوة العاملة ام باحثاً عن وظيفه أخرى بعد ترك وظيفته القديمة (ليس جديداُ في القوة العاملة)

من قبل الشركة (أو الحكومة)

الوقت المتخذ في الاستطلاع على ملف المقدم والاستطلاع على قدراته والتأكد انها توازن متطلبات الشركة.

مصطلحات أخرى

 بطالة مقنعة
 البطالة

المراجع

احتكاكية

بطالة احتكاكية


بريجيت برينتس  من مواليد (25 أكتوبر،1977 في فرانكفورت) هي لاعبة كرة قدم ألمانية دولية معتزلة، تألقت مع المنتخب الوطني الألماني للسيدات في مركز مهاجمة، وتحمل أعلى رصيد من الأهداف في مونديال السيدات وهو 14 هدف. كانت تلعب لنادي فرانكفورت أف أف سي في الدوري الألماني الأول لكرة القدم للسيدات.

حياتها الكروية

شاركت مع منتخب بلادها الوطني في أربع بطولات كأس العالم للسيدات وذلك في 1995، 1999، 2003، 2007 ولم تتغيب إلا عن البطولة الأولى حيث أن بطولة مونديال السيدات قد أنطلقت في سنة 1991 وكانت حينها في سن 14 ربيعاً.

حازت بريجيت برينتس على جائزة أفضل لاعبة كرة قدم في العالم ثلاث مرات متتالية وذلك في كلٌ من سنة 2003، 2004، 2005

وتعد اللاعبة الأكثر إحرازاً لهذا اللقب منذ انطلاقه في سنة 2001 ،وقد حلــّت وصيفة لأفضل لاعبة في العالم أيضاً ثلاث مرات وذلك في السنوات 2002، 2007، 2008 فلم يحالفها الحظ في نيل الجائزة.

كما تعد صاحبة الرقم القياسي في نيل جائزة أفضل لاعبة كرة قدم في الدوري الألماني للسيدات بإحرازها للقب لثمان سنوات متتالية بدءاً من 2001 ولغاية 2008.

وقد شاركت في تمثيل ألمانيا باللعب ضمن المنتخب الأولمبي الألماني للسيدات بدورة الألعاب الأولمبية الصيفية في أثينا 2004 والتي نال فيها المنتخب الألماني لكرة القدم للسيدات المركز الثالث.

وتعد بريجيت برينتس واحدة من ثلاث سيدات ألمانيات هن فقط اللاتي تجاوزن مع منتخب بلادهن أكثر من 150 مباراة دولية فهي بنهاية شهر أغسطس 2009 بلغ إجمالي مبارياتها الدولية 194 مباراة دولية سجلت خلالها 123 هدف كما أصبحت في مونديال 2007 للسيدات أكثر اللاعبات تسجيلاً للأهداف في هذه البطولة بعد أن أرتفع مجموع أهدافها إلى 14 هدف.

وفي سنة 2003 تلقت عرض من لوسيانو جوتشي رئيس نادي بيروجيا كالتشيو الإيطالي للعب في صفوف النادي لكنها رفضت العرض.

روابط خارجية

المصادر

أشخاص على قيد الحياة
ألمان فازوا بالميدالية البرونزية الأولمبية
حائزون على جائزة الفيفا لأفضل لاعب في العالم
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 2000
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 2004
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
حاصلون على ميداليات أولمبية في كرة القدم
رياضيون ألمان مغتربون في الولايات المتحدة
رياضيون من فرانكفورت
لاعبات كأس العالم للسيدات 1995
لاعبات كأس العالم للسيدات 1999
لاعبات كأس العالم للسيدات 2003
لاعبات كأس العالم للنساء 2007
لاعبات كأس العالم للنساء 2011
لاعبات كرة قدم ألمانيات
لاعبات كرة قدم فزن بكأس العالم
لاعبات كرة قدم مغتربات في الولايات المتحدة
لاعبات منتخب ألمانيا لكرة القدم للسيدات
لاعبات وسط كرة قدم نسائية
لاعبو إف إف سي فرانكفورت
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم أولمبيون ألمانيون
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 1996
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2000
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2004
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
لاعبو كرة قدم مغتربون ألمان
لاعبو كرة قدم من هسن
مهاجمات كرة قدم نسائية
مواليد 1977
مواليد في فرانكفورت
نادي الفيفا المئوي
حاصلون على ورقة شجر الغار الفضية
لاعبو كرة قدم من فرانكفورت
لاعبات كرة قدم ألمانيات مغتربات

بريجيت برينتس


Karaçepiş, Balıkesir ilinin İvrindi ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Coğrafya
Marmara Bölgesinin Güney Marmara Bölümünde bulunur.Balıkesir'in batısında ortalama yükseltisi 700 metre olan bir bölgede bulunur. Ayrıca bulunduğu bölgeden Gönen Çayı akar. Verimli arazisi sulak otlakları vardır. Karaçepiş göleti İvrindi'nin sayılı göletlerindendir. Balıkesir il merkezine 43 km, İvrindi ilçesine 6 km. uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Türkiye köy taslakları
İvrindi'nin mahalleleri

Karaçepiş, İvrindi