Društveni status je razina društvene vrijednosti za koju se smatra da osoba posjeduje, a odnosi na određenu razinu poštovanja, časti, kompetencije i poštovanje koje se dodjeljuje pojedincima, grupama i organizacijama u društvu. Status se temelji na općeprihvaćenim uvjerenjima o tome za koga članovi društva misle da ima više ili manje društvene vrijednosti, to jest pojedinac kojeg smatraju boljim ili lošijim od sebe. Status je određen posjedovanjem različitih osobina za koje se kulturno vjeruje da ukazuju na superiornost ili inferiornost (npr. samouvjeren način govora ili rasa). Ljudi koriste statusne hijerarhije za dodjelu vodećih pozicija i drugih oblika moći. Na taj način zajednička kulturna uvjerenja čine da se nejednaka raspodjela resursa i moći čini prirodnom i poštenom, podržavajući sustave društvene stratifikacije (raslojavanja). Čini se da su statusne hijerarhije jednoznačne u ljudskim društvima, pružajući vrijedne prednosti onima koji zauzimaju više mjesto, kao što su bolje zdravlje, društveno odobravanje, resursi, utjecaj i sloboda.

Definicija
Sociolog Max Weber opisao je tri glavna elementa stratifikacije u društvu: klasu, status i moć. U njegovoj shemi, koja je i dan danas utjecajna, ljudi posjeduju status u smislu časti zato što pripadaju određenim skupinama s odrđenim životnim stilom i privilegijama. Moderni sociolozi i socijalni psiholozi proširili su ovo razumijevanje statusa kako bi se odnosilo na nečiju relativnu razinu poštovanja i časti općenito.

Neki pisci upućuju na društveno vrijednu kategoriju koju pojedinac posjeduje kao "status" (spol, društveni sloj, etnicitet, posjedovanje kriminalne presude, mentalne bolesti, itd.) Analitičari društvenih mreža upozoravaju da "postoji značajno neslaganje među društvenim znanstvenicima oko definicija društvenog položaja, društvenog statusa i društvene uloge." Napominju da, iako znanstvenici razlikuju te pojmove, oni ih mogu definirati na način koji je suprotan definicijama drugog znanstvenika.

Određenje
Statusna hijerarhija prvenstveno ovisi o posjedovanju i korištenju statusnog simbola. To su tragovi ili karakteristike oko kojih se ljudi slažu da predstavljaju koliko statusa osoba ima i kako bi se te osobe trebalo tretirati. Takvi simboli mogu uključivati posjedovanje poželjnih osobina; biti konvencionalno lijep,  imati prestižnu diplomu. Drugi statusni simboli uključuju bogatstvo i njegovo prikazivanje kroz  potrošnju. Status u interakciji licem u lice također se može prenijeti kroz određena ponašanja koja se mogu kontrolirati, poput asertivnog govora, držanja i emocionalnih prikaza. Analitičari društvenih mreža također su pokazali da nečije veze također mogu biti izvor statusa. Nekoliko studija zabilježilo da biti popularan ili demonstrirati dominaciju nad vršnjacima povećava status osobe. Analize privatnih tvrtki također otkrivaju da organizacije mogu steći status ako imaju cijenjene korporativne partnere ili investitore.

Zato što je status uvijek relativan pojam, znači da se osoba može upustiti u mnoge situacije tijekom života gdje ona posjeduje prestižni, jednak ili nizak status ovisno o njegovoj okolini. Na primjer, doktor posjeduje visok status kad je u interakciji s pacijentom, jednak status kada je u društvu svojih kolega doktora, nizak status kad je u društvu svog nadređenog. Osoba također može imati veći status od svih u svojoj organizaciji, ali nizak ili jednak status u odnosu na profesionalce u svojem profesionalnom području.

Neke perspektive o statusu naglašavaju njegove relativno fiksne i fluidne aspekte. Pripisani statusi su vezani za pojedinca od rođenja, dok je postignut status određen društvenim nagradama  koje pojedinac stječe tijekom života kao rezultat razvijanja svojih mogućnosti i/ili upornosti. Primjeri su kaste, rasa i ljepota. U međuvremenu, postignuti statusi slični su nečijem obrazovanju ili zanimanju: te stvari od osobe zahtijevaju napor i godine ulaganja truda. Izraz glavni status koristi se za opisivanje statusa najvažnijeg za određivanje položaja osobe u danom kontekstu, poput posjedovanja mentalne bolesti.

Međutim, koncept glavnog statusa je kontroverzan. Teorija statusnih karakteristika tvrdi da će članovi radne grupe poslušati onoga za koga vjeruju da će im najviše pomoći u rješavanju problema. Nečiji vanjski status u društvu (npr. rasa, spol) određuje utjecaj u malim grupama, ali također i sposobnost i znanje osobe da odradi zadatak (npr. znati popraviti auto).  To upućuje da bi posjedovanje određene sposobnosti ublažilo učinak vanjskog statusa, što upućuje na to da određena karakteristika vanjskog statusa nije glavni status. Program istraživanja otkriva da su karakteristike za koje se pretpostavlja da su glavni statusi (npr. mentalna bolest) zapravo oslabljene poznatim sposobnostima. Štoviše, status utječe na samopouzdanje članova grupe samo kada karakteristike razlikuju članove grupe (tj. grupe su mješovite rase ili mješovitog spola). Iako za skupine u nepovoljnom položaju statusna nepovoljnost nije u potpunosti negirana cijenjenim karakteristikama, njihov društveni status ne ovisi pretežno o pripadnosti bilo kojoj grupi. Kao takvo, istraživanje statusnih karakteristika tek treba identificirati društvenu karakteristiku koja djeluje poput robusnog međusituacijskog glavnog satusa.

Upotreba statusa
Iako nečiji status uvijek ne odgovara zasluzi ili stvarnoj sposobnosti, on dopušta članovima grupe da koordiniraju svoje djelovanje i brzo se dogovore koga od njih treba poslušati. Kada stvarna mogućnost odgovara statusu, tada hijerarhija statusa može biti od velike koristi. Omogućuje pojavu vođa koji postavljaju informirane presedane i utječu na manje upućene članove grupe, dopuštajući grupama da koriste zajedničke informacije svoje grupe za donošenje ispravnijih odluka. Ovo može biti od posebne pomoći u novim situacijama u kojima članovi grupe moraju odrediti tko je najbolje osposobljen za izvršenje zadatka.

Osim toga, grupe odaju više poštovanja i uvažavanja članovima koji im pomažu u uspjehu. Ovo potiče grupe da motiviraju članove da pridonose zajedničkom dobru nudeći poštovanje i uvažavanje kao neku vrstu naknade za pruženu pomoć svima u grupi da uspiju. Na primjer, ljudima za koje se priznaje da su postigli velike podvige za svoje  društvo ponekad se dodjeljuje orden narodnog heroja.

Status također održava društvenu nejednakost. Budući da se status temelji na uvjerenjima o društvenoj vrijednosti i poštovanju, sociolozi tvrde da se može činiti sasvim prirodnim da ljudi višeg statusa imaju više materijalnih resursa i moći. Status čini da se čini da je rang ili položaj neke osobe u društvu rezultat njihove relativne zasluge. Na primjer, ako društvo smatra da su beskućnici nedostojni poštovanja ili dostojanstva, tada članovi tog društva ne ocjenjuju njihove loše materijalne uvjete kao nepravedne.

U raznim društvima
Formalne ili neformalne, statusne hijerarhije prisutne su u svim društvima. U društvu, relativna čast i ugled koji se dodjeljuju pojedincima ovise o tome koliko se za pojedinca smatra da odgovara vrijednostima i idealima društva (npr. bogat u kapitalističkom društvu). Status često dolazi s pripadajućim pravima, dužnostima i načinom života.

U modernim društvima, zanimanje se obično smatra glavnom odrednicom statusa, ali i drugo članstvo ili pripadnost (kao što su etnicitet, religija, spol, zajednica, hobi) mogu imati utjecaj. Status, kada su ljudi smješteni u stratifikacijsku strukturu na temelju njihovih individualnih zasluga ili postignuća poput obrazovanja ili obuke, smatra se odrazom modernih razvijenih društava. Samim time postignuti status upućuje da je socijalna pokretljivost u društvu moguća, za razliku od kastinskih sustava gdje pojedinac ne može promijeniti svoj pripisani status.

U predmodernim društvima statusna je diferencijacija uvelike varirala. U nekim slučajevima može biti prilično ukočena, kao što je slučaj s indijskim kastinskim sustavom. U drugim slučajevima, status postoji bez klase i/ili neformalno, kao što je slučaj s nekim društvima lovaca-sakupljača kao što je Khoisan, i nekim autohtonim australskim društvima, afričkim plemenima. U tim je slučajevima status ograničen na određene osobne odnose.

Status održava i stabilizira društvenu stratifikaciju. Puka nejednakost u resursima i privilegijama doživljava se kao nepravedna i stoga potiče odmazdu i otpor onih nižeg statusa, ali ako se neki pojedinci smatraju boljim od drugih (tj. imaju viši status), tada se čini prirodnim i pravednim da ljudi visokog statusa  dobivaju više resursa i privilegija. Povijesno gledano, Max Weber razlikovao je status od društvene klase, iako neki suvremeni empirijski sociolozi kombiniraju te dvije ideje kako bi stvorili socioekonomski status, koji se obično očituje kao jednostavan indeks prihoda, obrazovanja i prestiža zanimanja.

U životinja
Hijerarhije društvenog statusa dokumentirane su kod velikog broja životinja: majmuni,  pavijani, vukovi, krave/bikovi, kokoši, ribe i mravi. Prirodna selekcija potiče ponašanje kojim se životinje bore za bolji status unutar svoje skupine jer imaju više preživjelih potomaka kada posjeduju visok status u svojoj društvenoj skupini. Takva ponašanja  variraju jer su ona prilagodbe širokom rasponu okolišnih niša. Neka ponašanja društvene dominacije imaju tendenciju povećanja reproduktivnih mogućnosti, dok druga imaju tendenciju povećanja stope preživljavanja potomaka pojedinca. Neurokemikalije, osobito serotonin, potiču društveno dominirajuće ponašanje bez potrebe da organizam ima apstraktne konceptualizacije statusa kao sredstva za postizanje cilja. Hijerarhija društvene dominacije proizlazi iz individualnih ponašanja usmjerenih na preživljavanje.

Nedosljednost statusa
Statusna nedosljednost je situacija u kojoj društveni položaj nekog pojedinca ima  pozitivan i negativan utjecaj na njegov/njezin društveni status. Na primjer, učitelj može imati pozitivnu društvenu sliku (poštovanje, prestiž) što povećava njegov status, ali može zarađivati malo novca, što mu smanjuje status. Nekad su istraživači mislili da bi nedosljednost statusa bila izvor stresa, iako su se dokazi za ovu hipotezu pokazali nedosljednima, ostavljajući neke da zaključe da bi proturječna očekivanja kroz zauzimanje neželjenih uloga mogla biti pravi stresor.

Društvena stratifikacija/raslojavanje
Status je jedna od glavnih komponenti društvene stratifikacije, način na koji su ljudi hijerarhijski smješteni u društvu. Članovi grupe sa sličnim statusom komuniciraju uglavnom unutar vlastite grupe i u manjoj mjeri s onima višeg ili nižeg statusa. Iako su odrednice statusa specifične za različite kulture, neke od uobičajenih osnova za stratifikaciju temeljenu na statusu uključuju:

 imućnost/prihod
 Spol
 Rasu/Etnicitet
 Društvenu klasu
 zanimanje
 Popularnost (sociometrijski status)

Tri dimenzije raslojavanja Maxa Webera
Max Weber tvrdio je da se stratifikacija temelji na tri čimbenika: vlasništvu, statusu i moći. Tvrdio je da je društvena stratifikacija rezultat interakcije bogatstva, dakle klase, razine prestiža i moći.

Imovina se odnosi na materijalnu imovinu nekog pojedinca. Ako pojedinac ima kontrolu nad imovinom, tada on ima moć nad drugima i može koristiti imovinu za vlastitu korist.

Status se odnosi na relativnu razinu poštovanja i društvene časti osobe. Weber je bio posebno zainteresiran za skupine koje imaju različite kulturne dispozicije i privilegije, a čiji se članovi uglavnom međusobno druže.

Moć je sposobnost da pojedinac radi ono što želi bez obzira na to što drugi žele ili misle da je ispravno.

Statusna skupina
Max Weber razvio je ideju "statusne skupine". Statusne skupine su zajednice koje imaju zajedničke ideje o životnom stilu i časti koju ta skupina ističe. Statusne skupine postoje u kontekstu uvjerenja o relativnom prestižu, privilegiji i časti. Ljudi u određene statusne skupine trebaju se družiti samo s ljudima sličnog statusa, a posebno se obeshrabruju odnosi izvn grupe. Statusne skupine mogu uključivati profesije, etničku pripadnost, rasu i bilo koju drugu društveno skupinu.

Izvori

Antropologija
Sociologija

Društveni status


El fuero de Guadalajara, comúnmente llamado fuero largo, es el estatuto jurídico aplicable en comunidad de villa y tierra de Guadalajara (actual España) para regular la vida de su comunidad, estableciendo un conjunto de normas, derechos y privilegios, otorgado por Fernando III, el Santo en 1219, en sustitución del "fuero corto" o primer fuero de Guadalajara, concedido por Alfonso VII de Castilla el 3 de mayo de 1133.

Detalles
El desarrollo de Guadalajara y su alfoz hizo necesario que en apenas dos generaciones, el rey Fernando III de Castilla tuviera que conceder un nuevo fuero, dado en Toledo el 26 de mayo de 1219, bastante más extenso que el primitivo de 1133, acomodando sus disposiciones a las nuevas circunstancias. Frente a los reclamos ventajosos para atraer nuevos vecinos recogidos en el texto de 1133, que tenía como principal función potenciar la repoblación de la villa y su tierra, las nuevas disposiciones estaban encaminadas fundamentalmente a organizar de forma clara la convivencia entre los vecinos de la poblada villa.

En este sentido, aunque el texto de este «fuero largo» no es sistemático y aparecen en él entremezcladas disposiciones referentes a diversos asuntos, como suele ser habitual en la mayoría de los fueros medievales, destacan varias cuestiones.

Organización municipal
En primer lugar se identifican un pequeño número de artículos que regulan de forma breve y a veces indirectamente todo lo relativo a los principales cargos públicos municipales (juez, alcaldes, jurados, andadores y almotacén), destacando entre estas disposiciones dos prohibiciones: la de comprar las alcaldías so pena de no poder desempeñar nunca más oficio público alguno y que al infractor se le derribase la casa, y la de portar armas en las reuniones del concejo.

Administración de Justicia
El número más alto de artículos referidos a un mismo asunto, más de cuarenta sobre un total de ciento quince, se refieren a la regulación del procedimiento judicial: la forma de realizar las denuncias, la averiguación de los delitos, las garantías judiciales, la forma de asegurar las prendas, de cobrar las multas, el destino y el reparto de las mismas, etc.

También es muy numeroso el número de disposiciones dedicado a definir los delitos más frecuentes y sus penas correspondientes, regulando desde los más graves, como el asesinato, la violación o los grandes robos, hasta las cuestiones más livianas, como los daños corporales en riñas o los insultos. Sumados éstos con los que codifican las faltas relacionadas con el derecho civil, como los daños en las propiedades ajenas y otros, suman más de treinta.

Exenciones fiscales
Los artículos que establecen las exenciones tributarias y otras ventajas económicas presentan importantes diferencias con lo reglamentado antiguamente en 1133. Si bien se sigue contemplando la exención total del montazgo para el ganado, las ventajas para los nuevos pobladores quedan ahora reducidas a que no paguen impuestos solo durante el primer año. La misma medida se ofrece a los que adquirieran la categoría de vecinos a través de su primer matrimonio.

Estructura social
Como quiera que la frontera con las taifas andalusíes quedaba ya más lejana, las ventajas generales asociadas al servicio militar como la exención total de cualquier tipo de impuestos se reservan en el nuevo fuero solo para el grupo más privilegiado de la población: los caballeros que mantuviesen caballo de guerra y armas de cierta calidad, medios efectivos que aseguran que el beneficiario podría acudir a incorporarse al ejército real allá donde fuese necesario una vez al año. Medida que es complementada con la posibilidad de que a la muerte del caballero dichos medios fueran heredados por el mayor de los hijos vivos, lo que contribuyó en gran medida a la consolidación de esta casta de guerreros ciudadanos sobre el conjunto de los vecinos de la ciudad.

Dado que los clérigos de la ciudad fueron eximidos también totalmente del pago de cualquier contribución, para evitar que demasiados bienes raíces quedaran libres de pechar, se prohibió que cualquier vecino vendiera sus tierras o casas a hombres de orden. En los testamentos solo se podía dejar a la Iglesia bienes muebles.

Vida económica
Completan aún el texto otorgado por Fernando III un pequeño número de artículos destinados a fomentar el desarrollo económico de la población. Son medidas que atañen tanto a la agricultura y a la ganadería como al comercio. Por un lado, en algunos artículos se dispone una especial protección sobre los campos cultivados, con penas severas para quienes entraran en tierras de labor o en huertos con los ganados; mientras que en otros se reservan las dehesas existentes en la comunidad de villa y tierra solo para el ganado de sus vecinos. Además, se buscó potenciar el mercado por dos vías: prohibiendo la venta de productos en casas particulares y regulando con cierto detenimiento algunas cuestiones referentes a las pesas y medidas.

Véase también
 Comunidad de villa y tierra de Guadalajara
 Fuero de Guadalajara de 1133

Referencias

Bibliografía
 Cortés Campoamor, Salvador. «El problema de los límites de la comunidad de Villa y Tierra de Guadalajara: notas en torno a la toponimia del Fuero de Alfonso VII», en Wad-al-Hayara: Revista de estudios de Guadalajara, n.12., 1985, p. 81- 86.
 Díaz González, Francisco Javier. «La guerra en los fueros de la provincia de Guadalajara», en Wad-al-Hayara, 2003, n. 30, p. 43-62.
 Fernández Serrano, Tomás. «Relación de fueros y cartas pueblas de la provincia de Guadalajara», en Wad-al-Hayara, n. 2, 1975, p. 51-55.
 Fueros de Guadalajara. Ayuntamiento. Guadalajara, 1996.
 Martín Prieto, Pablo. «El derecho castellano en sus textos : los fueros de Guadalajara», en Anuario de Historia del Derecho Español, tomo LXXVIII-LXXIX, 2008-2009, p. 140-213.
 Martín Prieto, Pablo. Fueros de Guadalajara. Diputación Provincial. Guadalajara, 2010.
 Ubierna Eusa, José A. Estudio jurídico de los fueros municipales de la provincia de Guadalajara. Casa de Expósitos. Guadalajara, 1917.

Fueros de Guadalajara
España en 1219
Reinado de Fernando III de Castilla
Fueros de España del siglo XIII

Fuero de Guadalajara de 1219


An Aloe argenticauda in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hermann Merxmüller ngan Giess. An Aloe argenticauda in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Mabibilngan ini ha Namibia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aloe

Aloe argenticauda


Jonathan Wood (* 1982 als Jonathan Patrick Moore) ist ein australischer Schauspieler.

Leben
Bis 2004 studierte er an der Adelaide Centre for Performing Arts. Ein Jahr später erhielt er einen Gastauftritt in McLeods Töchter. 2008 spielte er in der Miniserie Underbelly – Krieg der Unterwelt mit. Seinen Durchbruch schaffte er in der australischen Seifenoper Nachbarn mit der Rolle des Lehrers Angus Henderson, die er von November 2007 bis August 2008 spielte. Außerdem absolvierte er 2008 einen Gastauftritt in Satisfaction. 2009 war er in dem Fernsehfilm The Director's Cut sowie in der Serie All Saints zu sehen.

Im Jahr 2011 spielte er die Rolle des Ian Musgrave in dem Fernsehfilm William und Kate – Ein Märchen wird wahr. 2012 ist er in der Rolle des Connor Lake in der kanadischen Dramaserie The L.A. Complex zu sehen. Außerdem war er im gleichen Jahr an der Seite von Tori Spelling in dem ABC-Family-Fernsehfilm Der große Weihnachtsauftritt zu sehen sein.

Filmografie (Auswahl)
 2005: McLeods Töchter (McLeod's Daughters, Fernsehserie, Episode 5x20)
 2006: Elephant Tales (Stimme)
 2007–2008: Nachbarn (Neighbours, Fernsehserie)
 2008: Underbelly – Krieg der Unterwelt (Underbelly, Fernsehserie, Episode 1x13)
 2008: Satisfaction (Fernsehserie, Episode 2x03)
 2009: The Director's Cut
 2009: All Saints (Fernsehserie, 9 Episoden)
 2011: William und Kate – Ein Märchen wird wahr (William & Kate: Let Love Rule)
 2012: The L.A. Complex (Fernsehserie, 19 Episoden)
 2012: Der große Weihnachtsauftritt (The Mistle-Tones, Fernsehfilm)
 2013: Navy CIS (NCIS, Fernsehserie, Episode 11x03)
 2014: Royal Pains (Fernsehserie, Episode 6x02)
 2014: Rizzoli & Isles (Fernsehserie, Episode 5x10)
 2016: Grimm (Fernsehserie, Episode 5x15)

Weblinks

Filmschauspieler
Australier
Geboren 1982
Mann

Jonathan Wood


Margita Figuli (, Vyšný Kubín - , Bratislava) est une écrivaine slovaque.

En parallèle de son emploi dans une banque, Margita Figuli publie ses premiers textes en prose et poèmes dans des revues à la fin des années 1920.

En 1940 sort son œuvre  dont le caractère antiguerre lui vaudra d'être licenciée par son employeur. La même année, le succès de  (traduit en anglais sous le titre de ) lui permet de se consacrer entièrement à l'écriture. L'ouvrage sera en effet réédité à huit reprises durant les sept ans qui suivent et devient un classique de la littérature slovaque.

Notes et références

Liens externes

Naissance en octobre 1909
Décès en mars 1995
Décès à Bratislava
Écrivain slovaque du XXe siècle
Décès à 85 ans

Margita Figuli


Damian Drăghici (* 31. März 1970 in Bukarest) ist ein rumänischer Politiker und ehemaliger Musiker. Seit 2014 ist er Abgeordneter im EU-Parlament.

Leben und Karriere
Drăghici wurde in Rumänien geboren und lebte zeitweise in den USA. Er gehört der Minderheit der Roma an. Er stammt aus einer musikalischen Familie. Im Alter von drei Jahren probierte er verschiedene Instrumente aus, mit zehn entschied er sich dann für die Panflöte. 1988 verließ er Rumänien und versuchte sich als Straßenmusikant in Athen. Er bekam ein Stipendium am Berklee College of Music in den USA; das Studium schloss er in zwei Jahren ab. Er ist der erste Panflötist in der Geschichte, der einen Bachelor of Music auf diesem Instrument stellt.

Er ist bekannt für sein schnelles Spiel, weil er dreimal so schnell spielt, wie es Panflötisten im Durchschnitt können. Er spielte bereits mit bekannten Musikern wie Paul Winter, Howard Levy, Glen Velez, Gary Thomas, Eugene Friesen, Randy Crafton, John Lockwood und bekannten Orchestern. 2001 spielte er bei der Night of the Proms zusammen mit James Brown, Joe Cocker, Shaggy, Cyndi Lauper, Zucchero, den Gipsy Kings, Roger Hodgson und den Pointer Sisters. Im selben Jahr gab er in Rumänien ein Konzert, das von 72.000 Menschen besucht wurde. Unterstützt wurde er dabei von 80 Sängern und 85 Musikern. 2006 wurde das Album "Silver Solstice" der Band Paul Winter Consort, auf dem er Gastmusiker ist, mit einem Grammy Award ausgezeichnet. Er trat bei Zauberhafte Heimat in Brandenburg auf.

Bei der Europawahl 2014 wurde Drăghici für die sozialdemokratische Uniunea Națională pentru Progresul României (UNPR, Nationale Union für den Fortschritt Rumäniens) ins Europäische Parlament gewählt.

Diskographie
 1999: Romanian Gypsy Pan Flute Virtuoso
 2001: United States Yale Strom: Garden of Yidn
 2004: Oneness
 2004: Damian's Fire
 2005: Journey to the Sun
 2007: Magdalena
 2009: Romaniac
 2010: Best of

Weblinks

Einzelnachweise

Panflötist
Mitglied des Europäischen Parlaments für Rumänien
Roma (Person)
Musiker (Rumänien)
Rumäne
Geboren 1970
Mann

Damian Drăghici


La Estación Salinas Grandes era una estación ferroviaria del Ferrocarril de Península Valdés que unía la ciudad de Puerto Pirámides con el lugar del mismo nombre, en la Provincia del Chubut. El ferrocarril funcionó desde 1901 hasta 1920 cuando fue clausurado. La estación se ubicaba en el kilómetro 32 de la línea, junto a los yacimientos de sal.

Referencias

Salinas Grandes
Departamento Biedma

Estación Salinas Grandes