Emanoil Manolescu Mladian (n. 18 iulie 1867, Negrești, Imperiul Rus - d. 1934, București) a fost unul dintre generalii Armatei României din Primul Război Mondial.

A îndeplinit funcția de comandant de divizie în campania anului 1916.

Biografie
Emanoil Manolescu Mladian s-a născut la 18 iulie 1867 în Basarabia Rusă, în comuna Negrești, județul Chișinău. Părinții săi erau căpitanul Ioan Manolescu Mladian, fost aghiotant al domnitorului Alexandru Ioan Cuza și viitor om politic și Maria (născută Hermeziu). Părinții au divorțat în 1877, Emanoil rămânând în grija tatălui. Urmează studiile primare și gimnaziale la Iași, la Școala de băieți nr. 1 și Institutele Unite.

Se căsătorește la 5 noiembrie 1906 cu Maria Boțan. Moare în 1934 fiind înmormântat la cimitirul Bellu Militar.

Cariera Militară
După absolvirea școlii militare de ofițeri cu gradul de sublocotenent, Emanoil Manolescu Mladian a ocupat diferite poziții în cadrul unităților de infanterie sau în eșaloanele superioare ale armatei, cele mai importante fiind cele de comandant al Regimentului 6 Infanterie, comandant al Școlii Militare de Infanterie și Cavalerie, sau comandant al Școlii Superioare de Război.

În perioada Primului Război Mondial, îndeplinit funcțiile de comandant al Brigăzii 7 Infanterie, în perioada 14/27 august - 15/28 octombrie 1916 și comandant al Diviziei 10 Infanterie, în perioada 15/28 octombrie - 25 octombrie/7 noiembrie 1916, când i se ia comanda pentru modul defectuos în care a condus trupele din subordine în cursul Bătăliei de pe Valea Prahovei.

Lucrări
 Bulgaria militară în 1900. Resumat de date istorice, geografice, militare (cu 5 planșe și 6 crochiuri), [de Căpitan Manolescu-Mladian], 1901.
 Exemple de exerciții și mișcări tactice cu grupa, plutonul și compania, [de Comandantul Regimentului, Colonel Mladian]. București (Tip. Universala, Iancu Ionescu), 1914.
 Instrucțiuni pentru călătoria de tactică și geografie executată de promoțiile, a 2-a de ofițeri elevi ai școalei speciale, a 55-a de elevi ai școalei pregătitoare și a 3-a a școalei pregătitoare de ofițeri de rezervă, [de Locot. Col. Mladian]. București (Tip. Universala Iancu Ionescu), 1912.
 Instrucțiuni, programe și directive relativ la exercițiile pe hartă făcute cu ofițerii de rezervă, [de Colonel Mladian]. București (Inst. Grafic Universala, Iancu Ionescu), 1913.
În colaborare:
 Resumatul convorbirilor aplicative de Tactică Generală [arme combinate], întocmit de Maior Manolescu Mladian, Profesor cu colaborarea Căpitanilor: Manolescu I. și Uică N. Bucuresci (Autografia școalei [militară de Infanterie]), 1909.
Traduceri:
 E. Bujak,  Resboiul serbo-bulgar din anul 1885, Piatra Neamț, 1894.
 Keim, Starea de azi a științei de a lupta, Iași, 1891.

Decorații
  Ordinul "Steaua României", în grad de ofițer (1912)
  Ordinul "Coroana României", în grad de ofițer (1911)

Note

Bibliografie
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, Documente, Anexe, Volumul 1, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial, Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Comandanți de mari unități ale Armatei României
Bătălia de pe Valea Prahovei

Nașteri pe 18 iulie
Decese în 1934
Ofițer al Ordinului Steaua României
Decorați cu Ordinul Coroana României
Generali români din Primul Război Mondial
Înmormântări în Cimitirul Bellu

Emanoil Manolescu Mladian


Jo enklere jo bedre er en dansk dokumentarfilm fra 1952, der er instrueret af Søren Melson efter manuskript af Ove Sevel.

Handling

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1952

Dokumentarfilm fra Danmark

Jo enklere jo bedre


රාජ්ගිර් (ඓතිහාසිකව ගිරිව්‍රාජ් ලෙස ද හඳුන්වයි) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ඉන්දියාවේ බිහාර් ප්‍රාන්තයේ නාලන්දා දිස්ත්‍රික්කයේ පිහිටි පුරාතන නගරයකි. රාජ්ගිර් නගරය (පුරාතන රාජගෘහ; පාලි: රාජගහ) මගධ රාජධානියේ පළමු අගනුවර විය. පසුව මගධය මෞර්ය අධිරාජ්‍යය බවට වර්ධනය විය. මෙම නගරය පිළිබඳී ඉන්දියානු මහා වීරකාව්‍යයක් වන මහාභාරතයේ සඳහන් අතර, ජාරාසන්ධ නම් රජකු පිළිබඳ එහි විස්තර වෙයි. මෙම නගරයේ සම්භවය නොහඳුනන නමුත්, ක්‍රි.පූ. 1000ට පමණ අයත් සෙරමික් නිර්මාණ මෙම නගරයෙන් හමුවී ඇත. වසර 2,500ක් පමණ පැරණි මහා ප්‍රාකාරය මෙම නගරය තුළ පිහිටා ඇත. මෙම ප්‍රදේශය ජෛනාගම සහ බුද්ධාගම සඳහා වැදගත් ස්ථානයක් වේ. මෙය 20වන ජෛන තීර්ථංකර මුණිසුව්‍රතගේ උපන් බිම වන අතර, මහාවීර සහ ගෞතම බුදුන් වහන්සේගේ දිවිය සමඟ මෙම ස්ථානය බැඳී පවතී. ක්‍රි.පූ. 6වන සහ 5වන සියවස්වල දී මහාවීර සහ බුදුන් වහන්සේ සිය ධර්ම දේශනාවන් මෙහිදී සිදුකොට තිබේ. බිම්බිසාර රජු විසින් බුදුන් වහන්සේට වේළුවනාරාමය පූජා කළේ මෙහිදී ය. පුරාතන නාලන්දා විශ්වවිද්‍යාලය පිහිටියේ රාජ්ගිර් ආසන්නයේ වන අතර, 2010දී පිහිටුවූ නාලන්දා විශ්වවිද්‍යාලය ද ඒ අසලම පිහිටා ඇත.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

 Bihar state tourism development corporation – Rajgir
 Places to visit in Rajgir

නාලන්දා දිස්ත්‍රික්කයේ නගර සහ මහනගර
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ වන්දනා ස්ථාන
නාලන්දා දිස්ත්‍රික්කයේ සංචාරක ආකර්ෂණයන්
බිහාරයේ බෞද්ධ අඩවි

රාජ්ගිර්


Alexander Johan Hjalmar Skarsgård (suedeză pronunție: [ˈskɑːʂɡoːɖ]; ) este un actor suedez. Este cel mai bine cunoscut pentru rolurile sale ca vampirul Eric Northman pe HBO din serialul True Blood , Meekus în Zoolander și Brad Colbert în miniseria HBO Generație Ucide.  Este fiul actorului suedez Stellan Skarsgård.

Skarsgård a jucat rolul lui Tarzan în 2016 filmul Legenda lui Tarzan.

Filmografie

Referințe

Nașteri în 1976
Suedezi în viață
Suedezi expatriați în Statele Unite
Laureați ai premiilor Emmy

Alexander Skarsgård


L'Institut officiel de crédit () (ICO) est une banque publique ayant la forme juridique d'une personne morale de droit public rattachée au ministère des Affaires économiques et de la Transformation numérique () par l'intermédiaire du secrétariat d'État à l'Économie et au Soutien aux entreprises (). l'institut a la nature juridique d'un établissement de crédit et est considérée comme une agence financière de l'État. Il est financé par l'émission d'obligations à taux fixe. Ses fonctions consistent principalement à promouvoir les activités économiques favorisant la croissance et le développement du pays, ainsi qu'à améliorer la répartition de la richesse nationale.

Il a été créé en 1962 sous le nom d'Institut de crédit à moyen et long terme () pour coordonner et de contrôler les banques publiques. Il a pris son nom actuel en 1971.

Fonctions

Présidents
On trouvera ci-dessous les présidents que l'ICO depuis sa restructuration en 1971 :
 ? (1971-1978)
 Rafael Bermejo Blanco (1978-1982)
  (1982)
 Julián García (1982-1985)
  (1986-1995)
  (1996-1998)
 José Gasset (1999-2000)
 Ramón Aguirre (2000-2003)
  (2004-2009)
 José María Ayala Vargas (2009-2011)
 Román Escolano (2012-2014)
 Irene Garrido (2014-2015)
 Emma Navarro Aguilera (2015-2016)
 Pablo Zalba (2016-2018)
 José Carlos García de Quevedo (depuis 2018)

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Fonds de placement

Liens externes

 Site de la fondation ICO

Organisme fondé en 1962
1962 en Espagne

Institut officiel de crédit


O matemático estadunidense Edward James McShane apresentou, em 1973, uma nova formulação da integral de Lebesgue sem o recurso à Teoria da Medida. Neste âmbito, passava na altura, a ser uma alternativa ao curso de F. Riesz e B. Sz. Nagy (ver [Ch.II]). Com base na integral de Henstock-Kurzweil, também conhecida por integral de Riemann generalizada, surgida uma década antes através dos trabalhos independentemente desenvolvidos pelo matemático inglês Ralph Henstock (1923-2007) e pelo matemático checo Jaroslav Kurzweil (1926-2022), McShane dá origem a uma integral, que haveria de ficar conhecida pelo seu nome. Usando as mesmas somas de Riemann tão bem conhecidas de muitos estudantes dos cursos de Ciências e Engenharia, tal integral não era, contudo, uma integral nova já que se formalizava equivalente à integral de Lebesgue, apresentada no princípio do século XX pelo francês Henri Lebesgue.

Partições, Pontilhados e Calibres
Tratando-se de uma integral baseada nas somas de Riemann, assenta ela obviamente em conceitos conhecidos como o de partição e ainda outros inerentes à integral de Henstock-Kurzweil. A nomenclatura relativa a estas noções variam bastante de autor para autor. Esta nossa exposição é nesse ponto sobretudo inspirada por definições semelhantes usadas, por exemplo, por Elon Lages de Lima e Djairo Guedes de Figueiredo no que respeita à integral de Riemann.

Dado um intervalo limitado e fechado, , da reta real, , por partição de  entenderemos um qualquer conjunto  finito e ordenado  em que  e . Cada intervalo   é chamado de subintervalo determinado pela partição  O valor  será dito diâmetro da partição  Por  designaremos o conjunto de todas as partições do intervalo .

Relativamente a uma partição , chamaremos pontilhado de  admissível para , a qualquer sequència finita de pontos daquele intervalo,  que tenha  termos, ou seja, tantos quantos os subintervalos de  determinados por . Um dado pontilhado,  de , diz-se subordinado à partição  de , se e só se  tiver um e um só elemento  em cada um dos subintervalos   em que  decompõe o intervalo . Isto é,

Notemos que a sequência  pode admitir termos repetidos, e que o número , indicado, tem em conta essa repetição. Observe- se que  no caso de  ser um pontilhado subordinado à partição , então o número de repetições não excede 2. Este mesmo número pode ser superior no caso de não haver subordinação.

Com uma partição  e um pontilhado  que lhe seja admissível, podemos formar o conjunto

,

a que chamaremos partição pontilhada associada ao par .

Todos estes conceitos provêm, como se sabe, da integral de Riemann. Os que se seguem têm origem na formulação da integral de Henstock-Kurzweil.

Iremos considerar partições pontilhadas de dois tipos. Umas em que o pontilhado   está subordinado à partição , as quais chamaremos de partição de pontilhado subordinado, e aquelas em que, pelo contrário,   não está subordinada a , a que daremos o nome de partição livremente pontilhada.

Dada uma função positiva , uma partição pontilhada , associada ao par , é dita -fina sempre que

, para .

Nestas circunstâncias, a função  toma o nome de calibre.

São válidas as seguintes relações com as amplitudes dos subintervalos determinados por uma partição pontilhada que seja  -fina.

Teorema 1
 Se a partição pontilhada  for -fina então existe um outro calibre  tal que

 para .

 Dada uma partição de pontilhado subordinado, ,

se existir um calibre  tal que  para , então  é -fina.

 Se  for um calibre limitado e  for um número real tal que , qualquer que seja , e   for uma partição pontilhada que seja -fina, então tem-se necessariamente .

Na verdade, se  for -fina, temos com , para ,

,

o que implica , o que demonstra .

Inversamente, para mostrarmos , seja  tal que  para   relativamente a um dado calibre . Então se  ou seja, se o pontilhado  for subordinado a ,  temos necessariamente , para , ou seja,  é -fina.

A asserção  é uma consequência imediata da demonstração de .

Exemplo 1
Uma função  tal que ,  para cada , isto é que seja constante e positiva no intervalo , constitui um calibre. Dizer que uma partição pontilhada, , é -fina implica que  independentemente do pontilhado  admissível para a partição . Reciprocamente, se  então qualquer partição de pontilhado subordinado, , é -fina.

Compatibilidade
Permanece a questão de saber se qualquer calibre, , admite uma partição pontilhada que seja -fina. A questão é inteiramente esclarecida pelo seguinte teorema, conhecido na literatura como lema de Cousin por ser devido, noutro contexto, ao matemático francês Pierre Cousin.

Teorema 2
Para cada função , existe uma partição de , de pontilhado subordinado, que é -fina.

A demonstração desta proposição resulta da seguinte observação. Se com ,  e  forem duas partições, de pontilhado subordinado, -finas dos intervalos  e , respetivamente, então por junção das duas partições construímos uma partição de pontilhado subordinado de , igualmente -fina.

Assim, procedamos por contradição, supondo que não existe nenhuma partição, de pontilhado subordinado de , que seja -fina. Então para qualquer , pelo menos um dos intervalos,  ou , também não admite nenhuma partição de pontilhado subordinado igualmente -fina. Escolhendo , o ponto médio do intervalo , designemos tal subintervalo de , por , cuja amplitude é igual a . Aplicando a  o mesmo argumento, construímos analogamente um subintervalo de , ,  de amplitude , o qual também não admite nenhuma partição, de pontilhado subordinado, que seja -fina. Por este processo constituímos uma sucessão descendente de intervalos fechados,

em que  é um intervalo de amplitude  que  não admite nenhuma partição, de pontilhado subordinado, que seja -fina. Nestas condições é possível afirmar que  é um conjunto não vazio, limitado e fechado (ver [Teorema 12, p.145]) e além disso, singular já que , quando . Isto é, , com , qualquer que seja .

Mas dado que , existe  tal que ,  Como tal,  constitui uma partição, de pontilhado subordinado, -fina do intervalo , o que é contraditório.

A Integral de McShane
Dada uma função , relativamente a uma qualquer partição pontilhada, , consideremos a respetiva soma de Riemann

,

onde  e .

Estas somas de Riemann intervêm na integral de Riemann e na integral de Henstock-Kurzweil sob a condição adicional de que o pontilhado  seja subordinado à partição . Para formularmos a integral de McShane essa condicionante não é tida em conta. Quer dizer, o pontilhado  é livre entre todos os pontilhados admissíveis para a partição .

Nestas condições, diremos que  é integrável à McShane se existir um valor real  tal que:

  Para qualquer  existe um calibre  tal que qualquer que seja a partição livremente pontilhada, , que seja -fina se tem .
A fim de relacionarmos este integral com o de Riemann e o de Riemann generalizado, recordemos que  é integrável à Riemann sempre que existir um valor real  tal que:
  Para qualquer  existe um valor  (ou se quisermos, um calibre constante )  tal que qualquer que seja a partição de pontilhado subordinado, , tal que  (respetivamente que seja -fina) se tem .
Mais geralmente para a integral de Henstock-Kurzweil a respetiva definição consiste na existência de um valor real , de modo que
  Para qualquer  existe um calibre, ,  tal que qualquer que seja a partição de pontilhado subordinado, , que seja -fina se tem .
São óbvias as relações entre estes tipos de integrabilidade que indicamos no seguinte teorema.

Teorema 3
Seja . Então são válidas as seguintes implicações:

  é integrável à Riemann   é integrável segundo Henstock-Kurweil;
  é integrável à McShane   é integrável segundo Henstock-Kurzweil.
Em qualquer dos casos as integrais correspondentes coincidem.

Unicidade
É fácil de demonstrar, em qualquer dos integrais acima apresentados, a unicidade do valor do integral.

Para o caso do integral de McShane suponhamos que existem dois valores,  e , para os quais é verificada a condição .

Tome-se  e calibres  e  tais que:

 , para qualquer partição livremente pontilhada, , -fina,

e

 , qualquer que seja a  partição livremente pontilhada, , -fina.

Seja  e usemos o Teorema 2 para obtermos uma partição pontilhada, , que seja -fina.

Então, como ser -fina implica ser -fina e -fina, obtemos

,

o que é contraditório.

Para os integrais de Riemann e de Henstock-Kurzweil a mesma demonstração pode ser seguida passo a passo.

Alguns exemplos

Exemplo 2
Com , seja  tal que  e  se  Como se sabe, esta função é integrável à Riemann e o valor do sua integral é  Mostremos que a função também é integrável à McShane, assumindo a integral respetiva, o mesmo valor.

Então dado  seja  o calibre dado por  e  se

Considerando uma partição pontilhada  podemos decompo-la nas sequências:

, para ,

, onde , e

, com , em que

Deste modo,  e por conseguinte,

Assim, se  for -fina temos

, para , e

, com .

Atendendo a que estes intervalos não intersetam o seu interior, sendo  no máximo justapostos, obtemos

Logo  é integrável à McShane e o valor do seu integral é

O exemplo seguinte mostra que existe uma distinção entre a integral de Riemann e a integral de McShane.

Exemplo 3
Seja  a conhecida função de Dirichlet dada por

que sabemos não ser integrável à Riemann. Mas mostremos tratar-se de uma função integrável no sentido de McShane.

Para isso comecemos por considerar o conjunto numerável, , dos números racionais do intervalo  e para , qualquer, constituamos o calibre

Seja  uma partição livremente pontilhada -fina tendo como soma de Riemann .

Tendo em conta que  sempre que  é irracional, eliminemos da sequência de pares que constituem a partição pontilhada, os pares  em que  é irracional. O que resta são subsequências do tipo  em que cada intervalo ,  Atendendo a que os diversos subintervalos determinados pela partição são justapostos, cada uma destas subsequências dá origem na soma de Riemann a subsomas do tipo

.

Logo , o que prova que a função de Dirichlet é integrável à McShane sendo o valor da integral respetiva igual a zero.

Relação com derivadas
Qualquer dos três integrais acima definidos verifica as propriedades elementares relativas a funções reais definidas num intervalo  que a seguir enumeramos, onde por  designamos indistintamente o valor de cada um desses integrais

 Se  é integrável em  então  é integrável em cada subintervalo de .
 Se  é integrável em  e  então  é integrável em  e .
 Se  é contínua em  então  é integrável em .
 Se  é monótona em  então  é integrável em .
 Seja  uma função diferenciável e estritamente monótona. Então  é integrável em  se e só se  é integrável em , caso em que .
 Se  é integrável em  então  é integrável em  e , para cada .
 Sejam  e  funções integráveis em . Então:

  é integrável em  e

  em .

No que respeita aos integrais de Henstock-Kurzweil e de McShane as demonstrações destas propriedades são idênticas excetuando ligeiras variações inerentes às diferenças de definição (ver, por exemplo, Washek Pfefer [Sec. 6.1]). Olhando também o que acima foi referido, se atentarmos na demonstração da unicidade da integral de McShane, ela pode repetir-se verbatim para concluir a unicidade da integral de Henstock-Kurzweil.

Observamos assim inicialmente um certo paralelismo entre estes dois integrais. Porém, surge uma impercetível rutura entre eles quando se analisam outras propriedades, como as que respeitam a integrabilidade absoluta e a integrabilidade das derivadas de funções integráveis.

A este respeito são válidos os seguintes teoremas (ver [Prop.2.2.3 e Th. 6.1.2]).

Teorema 4 (da integrabilidade absoluta da integral de McShane)
Se  integrável em , segundo McShane, então também  é integrável à McShane em  e .

Teorema 5 (fundamental do integral de Henstock-Kurzweil)
Se  é diferenciável em , então  é integrável em  segundo Henstock-Kurzweil e.

Com o objetivo de ilustrar estes teoremas analisemos o seguinte exemplo.

Exemplo 4
Consideremos a seguinte função:

Trata-se de uma função obviamente diferenciável se , igualmente diferenciável em , já que .

Além disso,

Como a função

é contínua e, pelo Teorema 5, a função  é, por exemplo, em  integrável segundo Henstock-Kurzweil, então, pelas propriedades 6 e 7, o mesmo sucede à função

Ora a função

não é integrável em  para nenhuma das integrais mencionadas. Na verdade, se o fosse, designando qualquer dessas integrais por  teríamos necessariamente para qualquer . Procedendo à mudança de variável , obtemos de acordo com a propriedade 5:

.

Atendendo a que  é arbitrário e , chegamos a uma contradição.

Das situações descritas neste exemplo, podemos então tirar as seguintes consequências:

I) O Teorema 4 não é válido para o integral segundo Henstock-Kurzweil, já que  é integrável à Henstock-Kurzweil e  não é.

II) O Teorema 5 não é válido para o integral de McShane. Se o fosse então  seria integrável à McShane, o mesmo sucedendo a , e pelo Teorema 4 também a , obtendo-se assim um absurdo.

III)  pode figurar assim como exemplo de uma função integrável segundo Henstock-Kurzweil que não é integrável à McShane. Isto é, tendo em conta o Teorema 3, a classe das funções integráveis à McShane é mais restrita que a das integráveis segundo Henstock-Kurzweil.

Relação com a integral de Lebesgue
O resultado mais importante e talvez o mais surpreendente da integral de McShane é o que descrevemos no teorema seguinte.

Teorema 6
Seja . Então

 é integrável à McShane   é integrável à Lebesgue.

As integrais correspondentes coincidem.

A demonstração deste teorema não é imediata. Antes obriga a que se estabeleçam previamente vários resultados para a integral de McShane em relação com resultados já conhecidos da integral de Lebesgue. Neste sentido, chamamos a atenção do leitor para Washek Pfeffer [Ch. 4] e também para os trabalhos de Robert McLeod [Ch. 8], Russel Gordon [Ch. 10] e Douglas Kurtz e Charles Swartz.

Constitui-se com ele uma espécie de unificação da teoria da integração em torno das somas de Riemann que praticamente lhe deram origem.

Referências

Cálculo integral
Análise

Integral de McShane


Effe était un magazine féministe italien, dont la rédaction était  à Rome, qui a été publié tous les mois entre 1973 et 1982 (84 numéros).

Histoire
Effe est né en 1973, avec la parution d'un numéro 0. Fondée par Daniela Colombo et Alma Sabatini, Adele Cambria est la cheffe de rédaction. Danielle Turone, Leslie Leonelli, Agnese De Donato, Donata Francescato, Lara Foletti, Viola Angelini, Giovanna Pala et Gabriella Parca ont participé à la rédaction de ce numéro.

Le premier numéro parait en novembre 1973. Édité par Dedalo installé à Bari jusqu'en 1974, la gestion est ensuite assurée sous forme coopérative. le sous-titre  mensile femminista autogestito apparaît sur la couverture. En 1974, Grazia Francescato et Vanna Vannuccini rejoignent le comité de rédaction.

Mensuel, il est publié pendant dix ans jusqu'au dernier numéro de décembre 1982.

La revue magazine est le premier magazine féministe italien (la prima rivista femminista italiana, nata come rivista di attualità e cultura legata al movimento Femminismo). Écrit par des femmes, truffé de photographies et d'images, Effe est pendant des années une référence importante pour toutes les italiennes intéressées par le féminisme avec ses enquêtes, ses articles sur l'avortement, les violences sexuelles et  la production culturelle des femmes.Effe se veut aussi un lieu d'élaboration de discours féministes, en particulier sur le corps et la corporéité.

Les abonnements constituent la source principale de financement et garantissent l'autonomie de la publication. La diffusion  dépasse régulièrement les 30 000 exemplaires, avec des pointes jusqu'à 80 000 exemplaires dont 12 000 abonnements vers 1978.

Les succès du mouvement féminisme au début des années 1980 et les difficultés économiques persistantes de la coopérative conduiront d'abord à une relance avec un nouveau format typographique puis à la fermeture du magazine.

Notes et références

Liens externes

Presse féministe en Italie

Effe (magazine)


Marek Marian Piątek CSsR (* 10. Oktober 1954 in Tuchów) ist ein polnischer Ordensgeistlicher und römisch-katholischer Bischof von Coari.

Leben
Marek Marian Piątek trat der Ordensgemeinschaft der Redemptoristen bei und legte am 15. August 1974 die Profess ab. Der Bischof von Tarnów, Jerzy Karol Ablewicz, weihte ihn am 5. Juni 1980 zum Priester.

Papst Benedikt XVI. ernannte ihn am 15. Juni 2011 zum Prälaten der Territorialprälatur Coari. Der Erzbischof von São Salvador da Bahia, Murilo Sebastião Ramos Krieger SCI, spendete ihm am 12. August desselben Jahres die Bischofsweihe; Mitkonsekratoren waren Czesław Stanula CSsR, Bischof von Itabuna, und Gutemberg Freire Régis CSsR, emeritierter Prälat von Coari.

Mit der Erhebung der Territorialprälatur zum Bistum Coari am 9. Oktober 2013 durch Papst Franziskus wurde Piątek dessen erster Diözesanbischof.

Weblinks

Römisch-katholischer Bischof (21. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
Redemptorist
Pole
Geboren 1954
Mann

Marek Marian Piątek


An Epidendrum quispei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eric Hágsater ngan Benjamin Collantes. An Epidendrum quispei in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Peru. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum quispei


Esta é uma lista de filmes do ator, comediante e cineasta americano Buster Keaton.

Filmes curtos

Estrelando Roscoe Arbuckle, apresentando Buster Keaton

Estrelado por Buster Keaton sob a Buster Keaton Productions

Estrelado por Buster Keaton para imagens educativas

Estrelando Buster Keaton para a Columbia Pictures

Estrelado por Buster Keaton para produtores independentes

Com Buster Keaton em papéis especiais

Longas-metragens

Estrelando Buster Keaton para Metro Pictures

Estrelado por Buster Keaton sob a Buster Keaton Productions

Estrelando Buster Keaton para Metro-Goldwyn-Mayer

Com Buster Keaton em papéis especiais

Aparições na televisão (incompleto)

 The Ed Wynn Show, (1949) como Buster
 O Buster Keaton Mostrar, KKTV (1950) como Buster
 Vida com Buster Keaton, KKTV (1951) como Buster
 Douglas Fairbanks Presents, episódio "The Awakening" (1954) como The Man
 Screen Directors Playhouse, episódio "The Silent Partner" (1955) como Kelsey Dutton
 The Rosemary Clooney Show, (1956) como Keystone Policeman
 Hora do Circo, Buster Keaton (1957)
 Qual é a minha linha? 01/09/1957 (Episódio # 378) (Temporada 9, Ep 1) como Convidado Misterioso
 The Donna Reed Show (1957) episódio "A Very Merry Christmas" como Charlie
 Via Láctea, Buster Keaton TV Comercial (1961)
 The Twilight Zone, episódio "Once Upon a Time" (1961) como Woodrow Mulligan, o zelador
 Candid Camera, episódio "In the Diner" (1962)
 Os ladrões de cena, Buster Keaton e Ed Wynn (1962).
 Rota 66, em "Journey to Nineveh" (1962) como Jonah Butler, o azar da cidade
 Mr. Smith Goes to Washington, no episódio "Think Mink" (1963) como Si Willis
 Cleopatra Skit, (1964) Buster Keaton no Palácio de Hollywood
 Lei de Burke, (1964)
 Buster Keaton e Lucille Ball, em comédia para saudar Stan Laurel (1965) como Buster
 Alka Seltzer, anúncio de TV
 Ford Van, anúncio de TV, (1966) como Buster

Referências

links externos

Cinema mudo
Keaton, Buster
Keaton, Buster
Keaton, Buster
Keaton, Buster

Filmografia de Buster Keaton


Pițigoiul moțat (Lophophanes cristatus, sin. Parus cristatus)  este o pasăre sedentară montană din familia paridelor, larg răspândită în regiunile muntoase din toată Europa, unde preferă pădurile de conifere, mai ales cele de molidișuri. Frecventează însă și partea superioară a etajului pădurilor mixte. Cu toate că este o pasăre sedentară, pot există totuși deplasări sezoniere, în timpul iernilor foarte grele unele exemplare coboară la altitudini mai joase. În această perioadă rece a anului formează stoluri mixte, împreună cu alte specii de pițigoi. În România este un locuitor al pădurilor de conifere din Carpați, întâlnită frecvent între 730 m și 1800 m în Munții Călimani, Bucegi, Piatra Craiului și Retezat. Populația din România este stabilă și cu efective importante la nivel european, fiind apreciată la 50.000-150.000 de perechi cuibăritoare. În Republica Moldova au fost înregistrate câteva apariții accidentale în timpul iernii. Este o pasăre mică. Are o lungime de 11,5-12 cm (între pitulice și vrabie) și o greutate de 9,7-15,8 g. Atinge în libertate longevitatea maximă de 11 ani și 6 luni. Sexele sunt asemănătoare și nu se pot diferenția după penaj. Este ușor de recunoscut după moțul ascuțit și ridicat pe care-l are pe cap, acesta fiind cu pete albe și negre, și îndreptat spre spate. Obrajii sunt albi, înapoia regiunii urechii se află o dungă neagră în formă de potcoavă. Bărbia și gușa negre. Penajul dorsal brun-cenușiu, pe târtiță și subcodale o tentă roșcată. Partea inferioară albicioasă cu tente ruginii pe flancuri. Picioarele relativ puternice, albăstrui. Ciocul negru, ascuțit, conic. Irisul brun-roșu. Are un strigăt scurt, un tril ca un tors de pisică, răsunător (amintește de cel al presurii de iarnă). Cântecul este rapid, un "ți-ți-turrrrit ți-ți-turrrrit". Se hrănește în timpul sezonului de reproducere în special cu insecte (ouă, larve și adulți) și păianjeni, iar în perioada rece și cu diferite semințe. Hrana o caută în coronament, stând cu capul în jos cu aceeași ușurință ca atunci când e în poziția normală. Adesea coboară pe pământ pentru a se hrăni. Când găsește hrană din abundență, își face provizii, pe care le ascunde sub lichenii fixați pe scoarța copacilor.  Pițigoiul moțat este o specie monogamă, masculul apărându-și teritoriul ocupat. Cuibul și-l instalează în diferite scorburi, de obicei în scorburile arborilor bătrâni, parțial putreziți ce se află în picioare; mai rar sunt folosite cuiburile vechi ale altor păsări (mai ales ale ciocănitoarei pestrițe mari) sau cele de veveriță, sau în cavități din sol sau sub rădăcinile copacilor. Cuibul are forma unei cupe și este constituit din mușchi, uneori și din licheni, iar interiorul căptușit cu păr de animale, pene, pânză de păianjeni și lână. Construiește cuibul numai femela, timp de aproximativ 3 săptămâni. Depune de obicei 2 ponte în ani favorabili. Prima pontă este depusă de la sfârșitul lui aprilie până în mai și este formată din 5-8 ouă, rareori alt număr. Incubația durează 13-18 zile. Clocitul este asigurat de femelă, care în acest timp este hrănită de mascul. Puii sunt nidicoli. La hrănirea puilor participă și masculul. Puii părăsesc cuibul la vârsta de 18-22 de zile, însă rămân în îngrijirea adulților încă 23 de zile. Dacă femela începe depunerea celei de a 2-a ponte, cu îngrijirea puilor, până ce aceștia devin complet independenți, se ocupă masculul. Sunt recunoscute șapte subspecii. În România se găsește subspecia nominată Lophophanes cristatus cristatus (în Carpați) și Lophophanes cristatus mitratus (în Munții Apuseni, unde intergradează cu subspecia nominată).

Denumiri
Denumirea latină Lophophanes cristatus a acestei specii, provine din cuvintele grecești lophos = moț (de pasăre) + phane = aspect, înfățișare, aparență exterioară + cuvântul latin cristatus = moțat. Denumirea latină Parus cristatus provine din cuvintele latine parus =  pițigoi + cristatus = moțat.

În limba română această specie se numește pițigoi moțat, pițigoi crestat, pițigoi mitrat, pițigoi cu cârpă, pițigoi cucuiat, pițigoi cu creastă.

Taxonomia
Denumirea latină a acestei specii Parus cristatus a fost dată de Linnaeus în 1758  (terra typica Suedia).

Hibridizează cu pițigoiul de brădet (Periparus ater). Subspeciile weigoldi, abadiei și mitratus intergradează obișnuit în vestul Europei. Subspeciile baschkirikus și bureschi se  deosebesc puțin de subspecia nominată.

Subspecii și distribuție

Sunt recunoscute șapte subspecii:
 Lophophanes cristatus cristatus (Linnaeus, 1758) - subspecia nominată, în nordul și estul Europei,  la sud până în Munții Carpați.
 Lophophanes cristatus mitratus (C. L. Brehm, 1831) - în centrul Europei, la sud până în nord-estul Spaniei, Alpi, Croația și nordul Serbiei.
 Lophophanes cristatus bureschi (Jordans, 1940) - în Albania, la est până în Bulgaria și nordul și centrul Greciei.
 Lophophanes cristatus scoticus Prazák, 1897 - în nord-centrul Scoției.
 Lophophanes cristatus abadiei (Jouard, 1929) - în vestul Franței.
 Lophophanes cristatus weigoldi (Tratz, 1914) - în vestul și sudul Peninsulei Iberice.
 Lophophanes cristatus baschkirikus Snigirewski, 1931 - în sud-vestul și centrul Munților Ural.

În România cuibărește subspecia nominată Lophophanes cristatus cristatus (în Carpați) și Lophophanes cristatus mitratus (în Munții Apuseni, unde intergradează cu subspecia nominată).

În Republica Moldova au fost înregistrate câteva apariții accidentale în timpul iernii. Aici a fost observată de Osterman în 1912 și Nazarenko în 1953. În Muzeul Național de Etnografie și Istorie Naturală din Chișinău sunt expuse două exemplare. Gauzștein și Ufnarovskii în perioada 1955-1970, au observat de 6 ori această specie iarnă în parcurile din Chișinău și o dată în pădurea din Balatina.

Recunoașterea în teren

Are o lungime de 11,5-12  cm. Este ușor de recunoscut după moțul înalt de pe creștet, bine văzut chiar de la distanță, și petele albe și negre de pe cap, indiferent de vârstă și sex, aceste trăsături fiind unice printre pițigoii europeni. Moțul este ridicat când este excitat sau agitat sai când cântă.

Creștetul și moțul sunt negricioase, solzoase și dungate cu alb. Ceafa și părțile laterale ale capului  (inclusiv obrajii)  sunt albicioase, dungă de peste ochi și marginea posterioară a zonei auriculare sunt negre în formă de potcoavă, bărbia și gușa negre, în spatele obrazului alb se află un guler negru îngust ce se  întinde de la mantaua superioară până la gâtlej. Părțile superioare brunii, părțile inferioare albicioase, variabil nuanțate brun-gălbui pe flancuri.

Este o pasăre vioaie, sprintenă, aflându-se permanent în continuă mișcare. Locuiește în pădurile de conifere, unde se întâlnește cel mai adesea în coronamentul arborilor și pe capetele ramurilor. Adesea coboară pe pământ (în arborii tineri). Strigătul obișnuit de apel este un "si-si-si" sau "ți-ți-ți" repetat, însoțite de un tril scurt, răgușit. Zboară rapid, ondulat; coborând în jos și apoi ridicându-se în sus, bătând adesea din aripi. Iarna hoinărește, alăturându-se  altor specii de pițigoi și aușei, cu care formează stoluri mixte. Primăvara masculul cântă stând adesea nemișcat pe vârful unui brad sau pin.

Descrierea

Este un pițigoi de talie mică, cu moț pe cap, cu o culoare albă și neagră pe față. Are o lungime de 11,5-12 cm și o greutate de 9,7-15,8 g.

Masculul subspeciei nominate are fruntea, până la creștet neagră și un moț negru; moțul este scurt (are o înălțime de 2 cm) și are o formă conică, cu vârful ascuțit. Penele negre de pe frunte, creștet și moț sunt tivite lat cu alb (dând un aspect solzos), la baza moțului ele sunt tivite mai îngust (moțul mai scurt și tivurile absente în penajul uzat). O linie neagra verticală îngustă coboară de la ceafă și se unește pe marginea superioara a mantalei cu gulerul negricios. Părțile superioare în cea mai mare parte brun-cenușii fără luciu, ușor mai strălucitoare pe tectricele supracaudale și mai palide sau mai cenușii pe tectricele supraalare. Alula și remigele de la cenușiu-închise până la negricioase, remigele primare fin tivite pe margini cu cenușiu. Coada cenușiu-brunie, fin tivită cu brun-cenușiu, steagul extern al rectricelor laterale tivit pe margini cu alb. Sprânceană (dilatată în spatele ochiului), laturile părții posterioare a creștetului, obrajii, tectricele auriculare și laturile gâtului sunt albe, uneori ușor nuanțate cu brun-gălbui. Marginea posterioară a zonei auriculare în formă de potcoavă și dunga de peste ochi sunt negre (dunga de peste ochi este indistinctă înaintea ochiului și nu ajunge la baza ciocului). Baveta (bărbia, partea inferioară a gâtului și centrul părții superioare a pieptului) sunt negre. De pe partea superioară a pieptului se întinde în sus pe laturile pieptului (în spatele laturilor albe ale gâtului ) un guler negru îngust, care se unește cu linia neagră de-a lungul mantalei superioare. Restul părților inferioare în cea mai mare parte sunt albe; laturile pieptului, flancurile și tectricele subcodale brun-gălbui sau cenușiu-gălbui deschis. Irisul variabil la culoare de la brun-deschis până la roșu-închis. Ciocul negru. Picioarele cenușiu-măslinii sau cenușiu-albăstruii.

Femela este foarte asemănătoare cu masculul (sexele nu se pot diferenția după penaj pe teren), dar are un moț mai scurt, dungile negre de pe laturile capului sunt mai înguste, marginile penelor de pe creștet și moț sunt mai brun-gălbuii (mai puțin albe), pe flancuri mai mult brun-gălbuii.

Juvenilul este foarte asemănător cu adultul, dar are creștetul mai brun și moțul mai scurt cu vârful mai rotunjit, laturile capului cu o nuanță brun-gălbuie, dunga de peste ochi și marginea posterioară a tectricelor auriculare mai brunii și mai puțin conturate, părțile superioare mai spălăcite, baveta (bărbia și partea inferioară a gâtului) mai brunie cu vârfurile penelor ceva mai albicioase. Gulerul negru de pe laturile pieptului este absent.

Subspeciile diferă puțin după mărime și coloritul penajului:
 Subspecia baschkirikus este foarte asemănătoare cu subspecia nominată, dar mai palidă și mai cenușie, și ușor alb-gălbuie (nu brun-gălbuie) pe flancuri.
 Subspecia bureschi seamănă foarte mult cu subspecia nominată și cu baschkirikus, dar are părțile superioare ceva mai spălăcite și mai închise la culoare și flancurile gălbui.
 Subspecia mitratus se deosebește de subspecia nominată prin părțile superioare brun-gălbui (se întâlnesc și indivizi mai brunii și mai cenușii), târtița și tectricele supracaudale brune, mai strălucitore, cu o nuanță rozacee, marginile tectricelor aripii și rectricelor cozii brun-gălbui, marginile remigelor aripii brun-cenușii, alb-murdare dedesubt, abdomenul cu o nuanță brun-gălbuie, restul părților inferioare cu o nuanță gălben-brunie.
 Subspecia scoticus este asemănătoare cu subspecia mitratus, dar penele de pe frunte și creștet au marginile spălăcite, părțile superioare puțin mai spălăcite sau mai brun închise (nu brun-gălbui), de asemenea este mai spălăcită dedesubt, flancurile și tectricele subcodale cu o nuanță mai brunie.
 Subspecia weigoldi se aseamănă cu subspecia scoticus, dar marginile palide a penelor de pe vârful capului sunt mai late și mai albe (alb-gălbui la femelă), părțile superioare mai palide sau mai cenușii și mai puțin măslinii, părțile inferioare ceva mai albe.
 Subspecia abadiei se deosebește de subspecia weigoldi prin vârfurile penelor de pe frunte și creștet nuanțate brun-gălbui, obrajii cu o nuanță brun-gălbuie, părțile superioare brun-închise cu o nuanță brun-roșcată, târtița mai strălucitoare, brun-portocalie, părțile inferioare cu o nuanță intensă brun-gălbuie, flancurile brun-gălbui strălucitoare.

Năpârlirea

Năpârlirea postnupțială a adulților este completă și are loc de la mijlocul lui iunie până în octombrie. Până în iunie penajul păsărilor adulte se uzează foarte mult, iar în iulie și august ele își schimbă penele. Primele încep să năpârlească penele capului, gâtului, tectricele alare și remigele, treptat căzând și înlocuindu-se cu altele noi. Năpârlirea păsărilor adulte se termină complet în septembrie-octombrie. Păsările în penajul proaspăt au o nuanță vădită brun-gălbuie pe partea inferioară a corpului, iar partea superioară a corpului capătă o nuanță mai brunie decât cea a păsărilor în penajul uzat.

Năpârlirea postjuvenilă este parțială și are loc în iulie-septembrie, se schimbă tectricele, inclusiv majoritatea sau toate tectricele supraalare mari, uneori una sau mai multe remige terțiare, și mai rar rectricele centrale ale cozii. Juvenilii din prima pontă încep să năpârlească în iulie, însă  năpârlirea este incompletă. Se schimbă doar penele mici (tectricele), iar remigele și rectricele nu năpârlesc rămânând cele din penajul juvenil, schimbându-se doar în toamna următoare. Juvenilii din a doua pontă năpârlesc mai târziu, în august. Până în septembrie a anului următor juvenilii își schimbă toate penele.

Glasul

Cel mai adesea cântă în timpul zilei masculul, care însoțește o femelă sau stă undeva sus în coroana arborilor. Începe să cânte din februarie - martie. În comparație cu alți pițigoi cântă puțin.

Adesea emite un strigăt subțire, ascendent "si-si-si", "ți-ți-ți" sau "zi-zi-zi-cira-cira", urmat de un sunet jos, tremurător, torcător ca de pisică "brrrrrr, t-brrrrrr ...", cu note introductive variabile, uneori un "zizizi", "sizi-za, sizi-za , sizi-za" sau un ușor "si-si-si-sisisisisi" descendent spre sfârșit; de asemenea, emite un sunet subțire "si", pițigăiat, izolat sau în serie "sit, sit, silililili".

Cântecul constă dintr-o versiune mai lungă și mai puternică a notelor "ți-ți-ți burrurrlt, burrurrlt" sau "ți-ți-turrrrit ți-ți-turrrrit", variabil intercalat cu note de o tonalitate înaltă "sih-i-i" și repetat rapid și frecvent.

Habitatul

În nordul Europei se întâlnește în pădurile de pin (Pinus) și molid (Picea), mai ales în cele de molid (Picea abies), adesea și în coniferele din pădurile mixte; în Scoția este întâlnit numai în pădurile bătrâne (cu arbori de peste 20 de ani) de pin silvestru (Pinus sylvestris) în care cresc răzleț și arbori foioși, mai ales de mesteacăn (Betula) și arin (Alnus); în Belgia preferă molizii maturi înalți și pinii bătrâni, evitați de alte specii de pițigoi.

În centrul, sudul și sud-vestul Europei se găsește într-o varietate mai mare de habitate, inclusiv în păduri deschise cu strat ierbos sau subarboret bine dezvoltat și cu un număr mare de copaci și bușteni putreziți (folosiți pentru construirea cuiburilor); trăiește în pădurile de fag (Fagus) în Pirinei și de stejar de plută (Quercus suber) în sudul Peninsulei Iberice. În vestul Rusiei se întâlnește în special în pădurile de molid și de pin, evitând pădurile de foioase și mixte. În sud-estul Europei preferă pădurile de conifere de mare altitudine, mai ales cele de molid (Picea abies), de asemenea cele de brad grecesc (Abies cephalonica) și pin negru (Pinus nigra).

În afara sezonului de reproducere în căutarea hranei poate efectua deplasări sezoniere la distanțe scurte în zonele de ienupăr (Juniperus) sau de iarba neagră (Erica, Calluna); în unele locuri se întâlnește și în parcuri și livezi, vizitează și grădinile.

Poate fi găsit până la limita altitudinală superioară a pădurilor, până la 615 m în Scoția; în general este o pasăre montană în sudul Europei, întâlnindu-se până la 1800 m în Austria și până la 1000-2300 m în Balcani și nordul Greciei.

În România pițigoiul moțat este o specie sedentară și trăiește în zonele montane din Carpați și Munții Apuseni, în pădurile de conifere,  mai ales cele de molid (Picea abies). Coboară în etajele inferioare numai în iernile foarte grele. În Munții Călimani s-a întâlnit frecvent între 730 m și 1770 m, de asemenea în munții Bucegi, Piatra Craiului și Retezat; s-a observat în perioada clocitului între 750 m și 1800 m. Frecventează însă și partea superioară a etajului pădurilor mixte. Aparține tipului de faună european. În Carpați se găsește subspecia nominată Lophophanes cristatus cristatus, iar în Munții Apuseni subspecia nominată intergradează cu subspecia Lophophanes cristatus mitratus.

Hrana

Se hrănește în timpul sezonului de reproducere (primăvara și vara) în principal cu nevertebrate mici, în special cu insecte și larvele lor (inclusiv omizi) și păianjeni, iar în afara sezonului de reproducere (toamna și iarna) pe lângă nevertebrate consumă cantități mari de semințe (de molid, brad, pin și de alte conifere) și unele fructe.

Se hrănește în timpul verii în principal cu fluturi (mai ales cu omizi), gândaci (în special cu gărgărițe și crisomelide), homoptere, în special cu păduchi de plante (afide) și păduchii țestoși (diaspidide), și păianjeni; mai rar cu muște, himenoptere și alte insecte.

Printre nevertebratele consumate se numără zigoptere (Zygoptera) și mici libelule (Odonata), plecoptere (Plecoptera), efemeroptere (Ephemeroptera), hemiptere (Hemiptera), inclusiv afide (Aphidoidea), neuroptere (Neuroptera), lăcuste (Orthoptera), molii (Lepidoptera), muște (Diptera), trihoptere (Trichoptera), albine și viespi mici și furnici (Hymenoptera), gândaci (Coleoptera), păianjeni (Araneae), râme (Oligochaeta) și melci (Gastropoda).

Hrana cu nevertebrate este obișnuit completată în mare măsură, mai ales în afara sezonului de reproducere, cu semințe de molid, pin, brad și duglas (Pseudotsuga), ienupăr, chiparos (Chamaecyparis), fag, mesteacăn, plop tremurător (Populus), măcieș (Rosa) și crușân (Rhamnus), cu boabe de păducel (Crataegus), scoruș de munte (Sorbus) și sânger (Cornus), și cu sevă de mesteacăn, plop tremurător și arțar (Acer).

Puii sunt hrăniți în principal cu păianjeni și omizi, dar și cu semințe de pin.

Atunci când găsește hrană din abundență își face provizii de hrană, mai ales de semințe de conifere, larve de lepidoptere și păianjeni, pe tot parcursul anului, pe care le ascunde în găurile și crăpăturile din scoarța trunchiurilor copacilor, de asemenea și în stratul de licheni de pe ramuri (rareori pe pământ), alimentele sunt fixate pe loc sau acoperite cu salivă sau funigei, insectele sunt parțial decapitate sau paralizate și adesea depozitate în timp ce ele sunt încă vii. La sfârșitul verii și toamna își face provizii de insecte (mai ales larve) și păianjeni, precum și de semințe, ca rezervă de hrană pentru iarnă, aceasta fiind o strategie a speciei pentru a supraviețui în sezonul rece, atunci când hrana se împuținează. Primăvara sunt stocate semințele de conifere. Rezervele de hrană probabil nu sunt memorizate, dar se pare că sunt amplasate în locurile unde păsarea își caută hrana. Proviziile ascunse de hrană sunt adesea folosite de mai mulți indivizi din grupul de pițigoi format iarnă.

Vara își procură hrana mai ales în etajul superior al pădurii, în coronamentul coniferelor; în alte perioade ale anului coboară în etajul inferior al pădurii pentru a se hrăni pe ramurile de jos ale copacilor tineri, în subarboret și pe pământ, unde caută semințele sau insectele căzute, iar în nordul arealului când ninge se hrănește pe pământ sub desișul ierbii negre bine dezvoltat. Adesea urmează veverițele care se hrănesc cu conuri, culegând semințele împrăștiate de ele. Uneori vizitează hrănitoarele de păsări în zonele apropiate locurilor lor de cuibărit. Caută hrana și prin frunziș sau grămezi de licheni. Se agață de ramuri și scoate semințele din conuri atârnând cu capul în jos pe rămurele subțiri sau uneori planând pe loc; de asemenea, scoate larvele și omizile de sub scoarță sau din lemnul mort.

Pițigoiul moțat aduce folos omului, nimicind insectele dăunătoare speciilor de conifere.

Comportamentul

Este o pasăre vioaie, sprintenă, veșnic în mișcare, uneori curioasă.

De obicei este observat solitar sau în perechi. Unde densitățile sunt destul de mari, se întâlnește în afara sezonului de reproducere în grupuri mici de până la 6 indivizi (excepțional, 12 sau ceva mai mult), care includ de obicei una sau mai multe perechi și câțiva juvenili, probabil neînrudiți.

Iarna în căutarea hranei formează stoluri mixte cu alte specii de pițigoi, mai ales cu pițigoiul de munte (Poecile montanus), cu cojoaica de pădure (Certhia familiaris) și aușelul cu cap galben (Regulus regulus). Uneori iarna se poate asocia cu pițigoiul de brădet, și petrece mai mult timp în partea inferioară a coroanei arborilor, în apropierea solului.

În Scoția, unde densitatea este cea mai mică, este de obicei solitar în afara sezonului de reproducere, dar se poate alătura grupurilor hoinare alcătuite de alte specii de pițigoi sau de alte păsări insectivore mici în timpul ce ele trec prin teritoriul său.

Reproducerea

Pițigoiul moțat este o pasăre monogamă, masculul apărându-și teritoriul, perechile formate rămân împreună pe toată viața. Într-un studiu din Rusia, s-a estimat că circa 90% de perechi sunt formate de adulții care se reproduc pentru prima dată și cei rămași văduvi, iar cele mai multe perechi s-au format în cadrul grupului social hibernal.

Teritoriul ocupat este menținut și apărat pe tot parcursul anului. Mărimea teritoriului ocupat nu este bine cunoscută, dar domeniul vital (care reprezintă majoritatea teritoriului) este de 6-11 ha în cea mai mare parte a Europei, deși în Scoția (unde populația este răzleață) dimensiunea teritoriului apărat indică faptul că acest teritoriu este probabil slab delimitat.

În timpul paradei nupțiale, care are loc în luna martie, masculul își ridică creasta și își flutură aripile, el oferă femelei hrană.

Sezonul de reproducere are loc din martie până în iunie.

Femela explorează cavități în copaci sau cioturi goale, pentru a alege locul de cuib. Cuibul este construit numai de femelă, el are forma unei cupe sau străchini și este făcut din mușchi, uneori și din licheni, iar interiorul căptușit cu păr de animale, lână, pene, câteodată și cu funigei (pânză de păianjen), frunze. Cuibul este amplasat de cele mai multe ori la o înălțime sub 4 m (excepțional 13 m) de la pământ.  Cuibul și-l instalează în diferite scorburi, de obicei în arbori parțial putreziți ce se află în picioare: în scorbura unui trunchi de copac putrezit sau mort, sau în scorbura dintr-o creangă sau buștean putrezit, uneori în scorburile arborilor vii bătrâni, parțial putreziți. Frecvent intră și ocupă scorbura veche abandonată a ciocănitorii (mai ales a ciocănitoarei pestrițe mari), sau în cuibul nefolosit al ciorilor sau a unor păsări răpitoare sau în cuibul abandonat de veveriță, uneori în scorbura unui par de gard sau într-o groapă în pământ sau sub rădăcinile copacilor. Scorbura pentru cuib este săpată în lemn putred sau lărgită de către ambii parteneri, în principal de către femelă, căreia îi ia aproximativ 3 săptămâni. Ocupă obișnuit și cuiburile artificiale.

Depune o pontă pe an, în sudul arealului în ani favorabili uneori două. Prima pontă este depusă de femelă din aprilie (mai rar din martie) până în mai. Ponta este formată din 5-11 ouă (de obicei 5-8 ouă), cea mai mică pontă este depusă în nordul arealului. Ouăle sunt fusiforme, netede, slab lucitoare, albe cu pete și puncte roșii purpurii sau maro-roșcate, abundente spre capătul rotund al oului, ele  au o dimensiunea medie de 16×13 mm. Femela clocește singură aproximativ 13-18 zile. Masculul aduce hrana la cuib femelei până ce aceasta termină clocitul.

Puii eclozați sunt nidicoli; în primele 6-7 zile sunt protejați și acoperiți de femelă, iar masculul aduce hrană.  În continuare, ambii părinți aduc hrană la cuib, puii sunt alimentați însă mai ales de femelă până când ajung la vârsta de 16-22 zile de la ecloziune și pot să părăsească cuibul. Puii au puful destul de abundent și lung, gri închis pe cap și mijlocul spatelui; gâtlejul este galben murdar; umflătura marginală a ciocului este galbenă deschis lucitor. După ce au părăsit cuibul puii rămân dependenți de hrana găsită de adulți pentru încă 23-25 de zile. Dacă femela începe depunerea celei de a 2-a ponte în iunie, cu îngrijirea puilor, până ce aceștia devin complet independenți, se ocupă masculul.

Succesul reproductiv este variabil, numărul mediu de pui capabili să zboare rezultați dintr-o pontă este de 4,7 în Finlanda, până la 5,9 în sudul Germaniei, rata succesului reproductiv este, în general, mai mică în scorburile naturale (cauza fiind necunoscută). Principalul prădător al cuibului este ciocănitoarea pestriță mare (Dendrocopos major), într-un studiu din regiunea Pskov (nord-vestul Rusiei) prădarea cuiburilor de către ciocănitori a fost de 39-60% și succesul reproductiv mediu de 3,27 de pui zburători pe pereche. Mortalitatea anuală a adulților într-un studiu din Rusia a fost de 73%.

Ajunge la maturitatea sexuală la vârsta de un an. Longevitate maximă înregistrată (după datele de inelare) este de 11 ani 6 luni.

Deplasări sezoniere

Este în general o pasăre sedentară; hoinărește în timpul iernii. În nordul arealului se deplasează uneori până la 100 km de la locul de cuibărit în afara sezonului de reproducere, ajungând până în Laponia, sudul Peninsulei Kola și gura fluviului Peciora, iar în sudul arealului hoinărește până în Ucraina și Republica Moldova.

Apariții accidentale a fost înregistrate în centrul Siberiei, Kazahstan, Anglia (de asemenea, în Scoția departe de locurile de cuibărit) și Maroc.

Statutul și conservarea

Specia nu este amenințată cu dispariția la nivel global (LC după criteriile IUCN).

Este comună sau destul de numeroasă în cea mai mare parte a arealului; rară în unele locuri din Scoția, rară și în vestul și nord-estul Ungariei.

Populația europeană este estimată la 5.450.000-9.810.000 perechi, ceea ce echivalează cu 10.900.000-19.600.000 de indivizi maturi. Europa formează aproximativ> 95% din arealul global. Cele mai mari populații au fost înregistrate în Rusia (1.500.000-2.500.000), Spania (805.000-1.270.000) și Germania (400.000-790.000).

Populația din România este considerată stabilă și cu efective importante la nivel european, fiind apreciată la 50.000-150.000 de perechi cuibăritoare.

În întreg arealul, dar mai ales în nord, nivelul populației fluctuează ca urmare a condițiilor meteorologice nefaste din timpul iernilor severe. Densitățile populațiilor variază de la 48 perechi/km² în nord-estul Franței și 40 perechi/km² în pădurile de pin din nord-vestul Spaniei și cele de stejar de plută din Portugalia, la 17 perechi/km² în pădurile bătrâne de pini din centrul Scoției (dar numai 1 pereche/km² în pădurile mixte cu arbori de diferite vârste) și 2-3 perechi/km² în pădurile de molid și pin din nordul Finlandei.

Arealul s-a extins spre vest în centrul și sudul Franței, Belgia și Olanda și spre nord în Danemarca și în unele părți din Finlanda ca urmare a intensificării creșterii și extinderii plantațiilor comerciale de conifere. În schimb, a avut loc un declin general de circa 50% a populației în Finlanda între 1955 și 1985 datorită modernizării practicilor forestiere, și în aceeași perioadă s-a înregistrat un declin de circa 20% în Suedia și Cehia echilibrat de creșterea populațiilor din Spania, Italia și Ungaria. Efectivul speciei a fost stabil în perioada 1970-1990. Între 1990 și 2000 populațiile de pițigoi moțat din cele mai multe țări au crescut sau au rămas stabile, cu excepția Rusiei, unde s-a înregistrat un declin. În prezent populația este în scădere la nivel european.

Într-un loc de studiu din masivul muntos Erzgebirge din estul Germaniei, declinul local a populației a ajuns la 30% (în mare măsură datorită mortalității adulte ridicate și a fertilității reduse) ca urmare a poluării atmosferice a pădurilor de conifere. În Scoția, arealul s-a redus în secolul al XVIII-lea, după distrugerea pădurii Caledoniene de pin; unele recuperări a numărului populației au avut loc în a doua jumătate a secolului al XX-lea, iar populația este acum stabilă numărând circa 900 perechi; în ciuda abundenței de noi plantații forestiere comerciale, nu a existat nici o extindere a arealului tradițional din Scoția.

Principalele amenințări sunt modificarea, fragmentarea și pierderea habitatului, managementul defectuos al pădurii, incendiile de pădure și poluarea.

Populația europeană estimată de perechi cuibăritoare

 Note

 Legături externe

 Pițigoi moțat Lophophanes cristatus. SOR
 Crested Tit Lophophanes cristatus. The Internet Bird Collection (IBC). Video Crested Tit (Lophophanes cristatus). BirdGuides
 Mésange huppée Lophophanes cristatus - European Crested Tit. Oiseaux.net
 Mésange huppée Lophophanes cristatus - European Crested Tit. Photos, Oiseaux.net.
 Mésange huppée Lophophanes cristatus. Oiseaux-Birds.com
  Parus cristatus Linnaeus, 1758 - Хохлатая синица. Позвоночные животные России
 TOFSMES Crested Tit (Lophophanes cristatus) Klipp - 164. YouTube. Video Crested Tit (Parus cristatus). YouTube. Video Pițigoiul moțat hrănește puii din cuib. YouTube. Video Pițigoiul moțat la cuibul său. YouTube. Video'''

Paridae
Păsări din Europa
Păsări din România
Păsări din Republica Moldova
Păsări descrise în 1758
Taxoni clasificați de Carl Linnaeus

Pițigoi moțat


الدورية العلمية   هي نشرة تصدر على فترات محددة وتهتم بأخبار الأبحاث العلمية الأكاديمية. على العكس من المجلات العلمية، جمهور الدوريات العلمية هم عادة من الأكاديمين.

تعتبر الدوريات شريانًا هامًا من شرايين المعلومات في المكتبات ومراكز المعلومات وخاصة المكتبات الأكاديمية التي تولي اهتمامًا خاصًا للدوريات العلمية في مختلف مجالات المعرفة. ولقد ظلت الدوريات المطبوعة هي السائدة في مقتنيات المكتبات الأكاديمية حتى قبيل نهايات القرن الماضي وقبل التحول الجذري في وسائل نقل المعلومات إلى الوسيط الآلي الذي يزداد يوما بعد يوم.

ومنذ بضع سنوات تسارعت خطى النشر الإلكتروني حتى أصبحت نسبة كثيرة من الدوريات العلمية تنشر إلكترونيا بجانب النشر الورقي مما أدى إلى صدور الكثير من الدوريات المتخصصة في مجالات مختلفة في وسيط إلكتروني فقط مما سهل عملية إصدار هذه الدوريات المتخصصة وخفض تكلفة النشر والإصدار وليس هذا فحسب بل سهل أيضا عملية توزيع هذه الدوريات ووصولها إلى المهتمين بها. وفي ظل ارتفاع أسعار الدوريات الورقية وتزايد العبء المالي على ميزانية المكتبات الأكاديمية، فقد وجدت هذه المكتبات في الدوريات الإلكترونية مخرجا للاشتراك في أكبر عدد ممكن من عناوين الدوريات وبأسعار أقل من الاشتراك المعتاد في الدوريات الورقية. وتعتبر دورية نيتشر البريطانية من أشهر الدوريات العلمية.

الدوريات الإلكترونية
تصدر الدوريات الإلكترونية في صورتين مختلفتين كالتالي:
 دوريات مطبوعة؛ ولها إصدار مواز في شكل الإلكتروني وهذا يشمل الجزء الأكبر من الدوريات.
 دوريات إلكترونية فقط؛ أي أنها تصدر في شكل إلكتروني فقط وهي لا تحتاج إلى ناشر بل إلى محرر وربما هيئة علمية إذا كانت الدورية علمية محكمة.

ولكلا النوعين أهميتهما في المجتمع العلمي وأثرهما على خلق المعرفة ونشرها، لذلك حظيت الدوريات الإلكترونية بأهمية في صناعة المعلومات كما حظيت باهتمام الكتاب والمؤلفين والناشرين والمكتبات ومراكز المعلومات، وهناك شكلان للدوريات الإلكترونية الموجودة علي شبكة الإنترنت والتي أثَّرت على تحول الكثير من الدوريات العلمية من دوريات مطبوعة فقط إلى دوريات إلكترونية:
 عناوين النص الكامل  تحوي عدد من المجلدات السابقة للدورية بالإضافة للأعداد الحديثة وكل عدد يحوي جميع المقالات المنشورة به مع مقدمة المؤلف ومراجعات كتب وردود قصيرة وبعض المواد الملحقة. وقد تعامل المقالات في هذه الدوريات كملفات مستقلة أو كحزمة واحدة وتوزّع بطريقة توحي بأن الدورية أو العدد من الدورية يعامل كملف.

وينقسم الاشتراك فيها إلى ثلاثة أقسام:
 عناوين تتوافر على الإنترنت بالمجان ولا تحتاج إلى اشتراك، ويوجد عدد كبير من هذه الدوريات العلمية وشبة العلمية والإخبارية كاملة النص والمجانية على شبكة الإنترنت.
 عناوين تصدر في شكلها الإلكتروني بالإضافة إلى النسخة المطبوعة ويكون الاشتراك الآلي مصاحبا للاشتراك الورقي. أي أنه في حالة الاشتراك في النسخة المطبوعة فان الإصدار الآلي يعطي بالمجان. كما يمكن الاشتراك في النسخة الإلكترونية منفردة.
 عناوين تصدر مطبوعة وإلكترونية ويكون لكل إصدار اشتراك منفصل.
 عناوين المختصرات  وهي عبارة عن عناوين تقوم فقط بنشر مستخلصات المقالات والبحوث المنشورة بالأعداد المطبوعة ولها قيمتها من حيث كونها إشعار بالأعداد الجديدة وفي نفس الوقت مرجع يؤدي إلى مستخلصات الأعداد القديمة. وهذا النوع من الدوريات الإلكترونية لا يتطلب اشتراكا للبحث في مستخلصات الأبحاث بل يتوفر ذلك بالمجان ويمكن طلب البحوث كاملة من الناشر مباشرة لقاء مبلغ محدد.

لقد تطور النشر الإلكتروني للدوريات تطورا سريعا تحقق فيه تحسن في نوعية المادة المنشورة؛ وذلك عن طريق نشر المجلات العلمية المحكمة المعروفة، ونوعية النشر عن طريق استخدام برامج ناقلة محسنة تفحص جودة النشر، كاستخدام برنامج نسق المستندات المنقولة.

مميزات النشر الإلكتروني
يمتاز النشر الإلكتروني عن النشر الورقي بميزات عدة منها:

1. نوعية النشر وخلوه من عيوب النشر الورقي كغموض الطباعة ورداءته الورق وصغر الخط وما فيها من المآخذ التي تؤثر على النشر المطبوع.

2. السرعة في النشر حيث يتم تحميل المادة العلمية أوالعدد من الدورية مباشرة على الشبكة العالمية للمعلومات وبعد دقائق أوثوان من مصادقة لجنة النشر بعيد عن التأخير الذي قد يطر على طباعة النسخة الورقية.

3. السرعة في وصول العدد إلى المستخدم دون الحاجة إلى وسائط النقل التقليدية.

4. انخفاض تكلفة النشر مما ساعد على ظهور دوريات علمية كثيرة في صيغة إلكترونية فقط وحل أزمة كثير من الدوريات العلمية المتعددة بسبب مشاكل الدعم المالي للنشر.

5. انخفاض تكلفة الاشتراك في هذه الدوريات إذا قورنت بالدوريات الورقية لذلك فان كثير من الناشرين يقدمون النسخة الإلكترونية مجانا حال الاشتراك في النسخة المطبوعة أولقاء مبلغ إضافي زهيد.

6. سهولة البحث في أعداد دوريات الإلكترونية حيث تكون خاصية البحث في جميع الأعداد السابقة موجودة في كثير من الأحيان دون الحاجة إلى تصفح كل عدد للوصول إلى الموضوع المطلوب.

7. إمكانية إضافة مواد صوتية وفلميه وهذه ميزة غير موجودة في الدوريات المطبوعة وهي بحق قد أثرت النشر العلمي وخاصة في مجالات العلوم التطبيقية والفنون كمجلات الفلكلور والفن.

8. تخفيف الضغط على قسم الدوريات والخدمات المرجعية في المكتبة الأكاديمية حيث أصبحت عناوين الدوريات موجودة على صفحة المكتبة سواء قواعد البيانات أومجموعات الدوريات الإلكترونية أوقائمة الدوريات التي تشترك فيها المكتبة اشتراكا مباشر في النسخة المطبوعة وحصل على النسخة الإلكترونية مجانا.

9. التقليل من الأماكن المخصصة لحفظ الدوريات بعد عملية التجليد.

دورية علمية
 المجلة الأكاديمية للأبحاث والنشر العلمي
 دراسات: العلوم الإنسانية والاجتماعية- الأردن
 دراسات في اللغة العربيّة وآدابها - جامعة سمنان الإيرانية وجامعة تشرين السورية
 مجلة العلوم الإنسانية والتطبيقية - جامعة المرقب
 مجلة العلوم الاجتماعية - جامعة الكويت
 مجلة كلية الآداب والعلوم الإنسانية - جامعة محمد الخامس
 المجلة العلمية لتجارة بنات الأزهر بالقاهرة - جامعة الأزهر
 المجلة التاريخية المصرية
 مجلة اتحاد الجامعات للبحوث في التعليم العالي/ اتحاد الجامعات العربية

انظر أيضًا
 أدبيات علمية
 مجلة علمية

المراجع

اتصالات تقنية
استحداثات القرن 17
نشرات دورية علمية

دورية علمية


بلدية تتبع محافظة داكار في السنغال،تقع إلى الشمال من مطار داكار،على امتداد خليج يوف،حسب إحصاء عام 2004 يبلغ سكان بلدية يوف حوالي56 ألف نسمة.أكثر سكان هذه البلدية من قبيلة الليبو.

مراجع

بلديات داكار
دوائر السنغال
دوائر داكار

يوف


Ofenziva Talibana 2021. bila je posljednja velika ofenziva Talibana i savezničkih naoružanih skupina protiv Islamske Republike Afganistan i njezinih saveznika. Ofenziva je počela 1. svibnja 2021., istovremeno s povlačenjem većine trupa SAD-a iz Afganistana, i trajala je do 15. kolovoza 2021.

Povijest
Tijekom prva tri mjeseca ofenzive Talibani su znatno napredovali u ruralnim područjima; povećali su broj okruga koje kontroliraju sa 73 na 223 i postupno su izolirali urbana središta. Od 6. kolovoza nadalje Talibani su zauzeli 29 od 34 pokrajinske prijestolnice Afganistana, među kojima su i gradovi Kandahar i Herat, a zaključno s 10. kolovozom kontrolirali su otprilike 65 % ukupne površine Afganistana.

Ofenziva je poznata po brzim teritorijalnim dobitcima Talibana te po domaćim i međunarodnim posljedicama. Dana 10. kolovoza američki su službenici procijenili da bi glavni grad Kabul mogao pasti pod talibansku vlast u roku od 30 do 90 dana. Dana 15. kolovoza Associated Press izvijestio je da su Talibani stigli do Kabula i da čekaju na "prijenos" vlasti. Istog se dana grad Kabul predaje Talibanima, koji su ušli i u predsjedničku palaču, a predsjednik države Ašraf Gani pobjegao je iz države.

Vidi još
 Pad Kabula 2021.
 Rat u Afganistanu (2001. – 2021.)
 Sovjetsko-afganistanski rat

Izvori

Vanjske poveznice

  Mapping the advance of the Taliban in Afghanistan, BBC

Rat u Afganistanu (2001. – 2021.)

Ofenziva Talibana 2021.


Kazuma Ikarino (født 31. maj 1986) er en japansk tidligere professionel fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder AC Nagano Parceiro og Renofa Yamaguchi FC.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kazuma Ikarino


Kransgapi eða uglufroskmunnur (fræðiheiti: Aegotheles cristatus) er fugl af ætt Aegothelidae.

Tenglar

Fuglar

Kransgapi


දම්වැල් කියත යනු පහසුවෙන් එහා මෙහා ගෙන යා හැකි, යාන්ත්‍රික, ඇන්ජිමක් සහිත කියතකි. මෙය වැඩිපුරම භාවිතා කරන්නේ දැව සඳහා ශාක කපන ක්‍රියාවලිවල දීය. එනම් බිම හෙලීම, ලොකු අතු කැපීම සහ කොටස්වලට කැපීමය. ගස් කපන්නන් මඟින් ශාක බිම හෙලීමට සහ කොළ අතු ඉවත් කිරීමට, උල් කටු වැනි කොටස් බිම හෙලීමට සහ ගින්නෙන් විනාශ වන භූමි අඩු කිරීම සඳහා ගිනි බාධක කැපීමට ආධාර වීමට සහ දර නෙලා ගැනීමට මෙය උපකාරී වේ. විශේෂයෙන් නිර්මාණය කරන ලද තල සහිත දම්වැල් කියත නිෂ්පාදනය කර ඇත්තේ දම්වැල් කියත් කලාවට පාවිච්චි කර උපකරණයක් ලෙසය.

දම්වැල් කියත


නර්ථන විද්‍යාව යනු නර්ථන යල්පින් හා නර්ථනයන් විද්‍යාත්මකව හැදැරීම හා නර්ථනයට එය ප්‍රායෝගිකව යෙදවීමයි. එහි අරමුණ වන්නේ රග දැක්වීම පුළුල් කිරිම ආබාද අවම කිරීම සෙගච්‍ය හා පැවැත්ම වර්ධනය කිරීමයි. නර්ථන විද්‍යාව වර්ධනාම ශාස්ත්‍රීය සංසිද්ධියකි. බ්‍රිතාන්‍යයේ මේ සම්බන්ධ උපාධි දෙකක් ඇත. එනම් මුල්වර් හැම්ටන් විශ්වවිද්‍යාලය හා ලබාන් නර්ථන මධ්‍යස්ථාන ලන්සනයෙහි. මෙම පරික්ෂණ මෙහෙයවනු ලබන වෙනත් ආයතන නම් බර්මින් හැම් විශ්වවිද්‍යාලය හා මිඩ්ල් සෙක්ස් විශ්වවිද්‍යාලයයි. සමහර නර්ථන ආයතන නර්ථන විද්‍යාඥයින්ගේ සේවය ලබා ගන්නා අතර ඒවායින් කායික පරික්ෂණ සහ කායික ආදාර දෙනු ලබයි. ප්‍රථම උපාධි පාඨමාලා සමහර අවස්ථාවල නර්ථන විද්‍යවේ කිහිපයක් අන්තර්ගත කොට ඇති අතර මෙහි අරමුණ වන්නේ සෞඛ්‍ය සහ නර්ථන පුහුණුවයි. නියමාකාරයෙන් නර්ථන විද්‍යාවේ අඩංගු විෂයන් ක්‍රීඩා සෞඛ්‍ය සමාන වන අතර ස්වභාවයෙන් එය නර්ථනය සහ විශේෂ සැලකිල්ලට භාජනය දේ ඒවා නම් කායික විද්‍යාව ව්‍යුහ විද්‍යාව, මානසික විද්‍යාව, යාන්ත්‍ර විද්‍යාව, පෝෂණ ය වේ. නර්ථන විද්‍යාව යෝග ඇලෙක්සැන්ඩර් ශෛල සහ ෆෙල්ඩෙන් ක්‍රේස් ක්‍රමය වේ. අන්තර්ජාතික විශාලම නර්ථන විද්‍යායතනය වන්නේ අන්තර්ජාතික නර්ථන ඖෂධ සහ විද්‍යා සංගමයයි. (IADMS) එය බ්‍රිතාන්‍ය තුළ වාර්ෂික සමුළු පවතිනවන අතර එරට තුල නර්ථන විද්‍යාව හා ඒ ආශ්‍රීත ක්‍රියාකාරකම් නිතර සිදු කරයි.

නර්ථන විද්‍යාව


Souto adını taşıyan Portekiz'de yerleşim birimleri:

 Souto - Abrantes belediyesinde bucak.
 Souto - Arcos de Valdevez belediyesinde bucak.
 Souto - Penedono belediyesinde bucak.
 Souto - Sabugal belediyesinde bucak.
 Souto - Santa Maria da Feira
 Souto - Terras de Bouro belediyesinde bucak.
Ayrıca:

 Souto Maior - Sabrosa belediyesinde bucak.
 Souto Maior - Trancoso belediyesinde bucak.
 Santa Maria de Souto - Guimarães belediyesinde bucak.
 São Salvador de Souto - Guimarães belediyesinde bucak.
 Souto da Carpalhosa - Leiria belediyesinde bucak.
 Souto da Casa - Fundão belediyesinde bucak.
 Souto da Velha - Torre de Moncorvo belediyesinde bucak.
 Souto de Aguiar da Beira - Aguiar da Beira belediyesinde bucak.
 Souto de Lafões - Oliveira de Frades belediyesinde bucak.

Souto


Svend kan henvise til:

 Svend (drengenavn) – et drengenavn

 personer
 Svend (biskop i Århus) – biskop i Århus fra 1165

 andet
 Svend (dokumentarfilm) – dansk portrætfilm fra 2011 af Anne Regitze Wivel om Svend Auken
 Svend (stilling) – stilling
 Svend (filmpris) – dansk filmpris, som uddeles i Svendborg

Svend


Barbaros şu anlamlara gelebilir:

Kişiler

 Barbaros Hayreddin Paşa

Yerleşim birimleri

 Barbaros, Bağcılar
 Barbaros, Çankaya
 Barbaros, Üsküdar
 Barbaros, Çubuk

Televizyon

 Barbaroslar: Akdeniz'in Kılıcı, 2021-2022 yılları arasında TRT 1'de yayımlanan  Türk televizyon dizisi.

Barbaros


The following is a list of Second World War military vehicles organized by country, showing numbers produced in parentheses.

Afghanistan

Tanks
 L3/35 (14)
 Disston Tractor Tank (2)
 FT-17 (20)
 Lancia 1ZM
 Citroën-Kégresse M23

Argentina

Tanks
 Nahuel DL 43 (16)
 Fiat 3000 (1)
 Vickers Cardon-Loyd Model 1934 (12)

Utility vehicles
 Ñando (5)

Australia

Tanks
 Sentinel (65)
 Thunderbolt (1)
 AC4 (1)

Armoured car
 Dingo (245)
 Rhino (3)
 Rover (238)

Belgium

Tanks
 ACG-1 (12)
 T-13 (199)
 T-15 (42)
 Renault FT (75 in storage)

Utility vehicles
 FN Tricar (331 ordered & partially delivered)

Bulgaria

Tankettes
 L3/33 (14)

Tanks
 Vickers Mk E (8)
 Renault R35 (39)
 SOMUA S35 (6)
 Hotchkiss H35 (19)
 Panzer 35(t) (36)
 Panzer 38(t) (10)
 Panzer I (1)
 Panzer IV (46 or 91)
 T-34 (85)
 PzKpfw IV H with 76.2mm ZiS-3 Gun Bulgarian modified Panzer IV

Self-propelled guns

Tank-based
 Semovente da 47/32 (2)
 Jagdpanzer IV
 Sturmgeschütz III (55 ordered, 25 delivered)
 Sturmgeschütz IV

Armored cars
 Leichter Panzerspähwagen (20)
 Sd.Kfz.232 Schwerer Panzerspähwagen

Utility vehicles
 Fiat 626 (100)
 Ursus A
 Pavesi P4
 TL.37
 Stoewer R200 Spezial 40 (10)

Canada

Tanks
 M3 Stuart (432) light tank used by America and Canada
 Ram (2,993) Regular tank not used in combat, specialist models used
 Grizzly I (188) A modified version of the M4A1 Sherman tank license produced in Canada
 Valentine (1,420) Valentine tanks produced in Canada. Most sent to the Soviet Union as Lend-Lease aid. Some were retained in Canada for training.
 Badger – a flame tank version of the Ram

Self-propelled artillery
 Sexton (2,150)

Armoured personnel carriers
 C15TA  (3,960)
 Kangaroo (converted from various AFV designs)

Armoured car
 Lynx (3,255)
 Otter (1,761)
 Fox (1,506)

Utility vehicles
 Ford F15 (400,000)

China

Tankettes
 Carden Loyd tankette Mk VI (53)
 L3/33 (Bought from Italy before the war)
 L3/35 (Bought from Italy before the war)

Tanks
 Renault FT (most of delivered 36 tanks, 3 tanks captured by Japanese in 1931)
 M4 Sherman (35 tanks, only used in India-Burma Theater by Chinese Expedition Army)
 M3 Stuart (M3A3, M5A1) (50 tanks, only used in India-Burma Theater by Chinese Expedition Army)
 M24 Chaffee – 233
 M18 Hellcat
 Type 95 Ha-Go (Captured only)
 Type 97 Chi-Ha (Captured only)
 Panzer I (10 Bought from Germany before the war)
 Vickers 6-ton (20 Bought from UK before the war)
 Vickers amphibious tank M1931 (29 tanks purchased from GB)
 British 12-ton tank (type unclear – likely Vickers Medium Mark II, possibly Cruiser Mk I, or remotely Matilda I)
 T26 (88 provided by Soviets in 1938)
 BT-5 (4 provided by Soviets in 1938)
 Marmon-Herrington CTLS (few diverted from Dutch after the fall of Java)
 AMR 35
 T-34 (Supplied from Russia)

Armored cars
 Dowa licence produced Model 25 Vickers Crossley Armored Car
 GMC M1931 (Chinese copy)
 Leichter Panzerspähwagen (Sd.Kfz. 221 and Sd.Kfz. 222) – 12 bought from Germany
 BA-10 and BA-20 – about 50
 Renault UE Chenillette about 10
 M8 Light Armor Car

Croatia

Tankettes
 TKS/TK3 (16)
 L3/33 (6)
 L3/35 (4)
 35M Ansaldo (10~15)
 Panzer I Ausf.A (4)

Armoured Cars
 AB-41
 Oklopni samovoz
 Several Improvised armoured cars

Tanks
 Renault FT
 Renault R-35
 L6/40 (~26)
 H35/39
Somua S35 ?

Tank Destroyers
 Semoventi L40 da 47/32

Czechoslovakia

Tanks
 LT vz. 35 (434)
 LT vz. 38 (1,167)

Tankettes
 Tančík vz. 33 (70)
 AH-IV (206)

Armoured cars
 OA vz. 27 (15)
 OA vz. 30 (51)

Denmark
 Armoured Harley Davidson motorcycle (trials)
 Fiat 3000 (1)
 FP-4 and FP-5
 Landsverk L-180 (2)
 Landsverk L-185 (1, used for training)
 Pansarbil m/39 (3)
 PV-10 (5)
 V3 "Holger Danske" armored car (Made on a Ford FAA)

Finland

Tanks
 Renault FT (used only as in place fire position)
 Vickers Mark E (26) (Modified, equipped with 37 mm Puteaux SA-18 or with 37mm Bofors)
 BT-5 and BT-7 (captured)
 T-26 (captured)
 T-28 (captured)
 T-34 (captured)
 KV-1 (captured)
 Panzer IV (bought)

Anti-Aircraft
 Landsverk L-62 Anti II (6)

Assault guns
 BT-42 (18)
 Sturmgeschütz III (59)

France

Tanks

Armoured reconnaissance tanks
 AMR 33 (123)
 AMR 35 (200)

Armoured combat tanks
 AMC 34 (12)
 AMC 35 (57)

Light tanks
 Renault R35 (1,601)
 Hotchkiss H35 (1,100) - Hotchkiss H35 or modified version H39.
 FCM 36 (100)
 Char D1 (160)
 Renault R40 (130)
 Renault FT (1,580) - World War I era tank.
 AMX 38 - trials.

Medium tanks
 Somua S-35 (430)
 Char D2 (100)

Heavy tanks
 Char B1 (405)
 FCM 2C (10)
 FCM F1 (1 wooden mock-up)

Tank destroyers
 Laffly W15 TCC (70)
 AMR 35 Renault ZT2 (10)
 AMR 35 Renault ZT3 (10)
 Somua S40 (trials)

Self propelled guns
 Canon de 194 mle GPF (50)
 Renault FT BS (39)
 105 leFH18B2 (16)

Armoured personnel carriers
 Renault UE (5,168)
 Lorraine 37L (630)

Armored cars
 Panhard 178 (941)
 AMC Schneider P 16 (100)

Germany

Tanks

Light tanks
 Panzer I (1,659, excluding conversions)
 Panzer II (1,856, excluding conversions)
 Panzer 35(t) (Czechoslovakian design, 434)
 Panzer 38(t) (Czechoslovakian design, 1,168 total)
 Kampfpanzer 7TP(p) (7TP captured during Germany's invasion of Poland)
 Pz.Kpfw. 17/18 R(f) (Renault FT captured following the Battle of France)
 Pz.Kpfw. 35R(f) (Renault R35 captured following the Battle of France) (~800)
 Pz.Kpfw. 35/38/39 H(f) (Hotchkiss H35 captured following the Battle of France)
 Pz.Kpfw. T-26(r) (Captured T-26)

Medium tanks
 Panzer III (5,774, excluding StuG III)
 Panzer IV (8,553)
 Panzer V "Panther" (5,984)

Heavy tanks
 VK 4501 (P) (91, one used as command tank, most of the others converted to Elefant tank destroyers)
 Tiger I (1,347)
 Tiger II a.k.a. "King Tiger" or "Royal Tiger" (489)

Super-Heavy tanks

 Maus (2 prototypes completed)

Armoured cars
 Panzerjäger Bren 731(e) (Universal Carrier captured by the Germans and fitted with a triple Panzerschreck mount)
 Fahrgestell Bren (Universal Carrier reused by the Germans with a 3.7 cm PaK 36 gun)
 Sd.Kfz. 221 Leichter Panzerspähwagen Light armoured car
 Sd.Kfz. 222 Leichter Panzerspähwagen Light armoured car
 Sd.Kfz. 223 Leichter Panzerspähwagen Light armoured car
 Sd.Kfz. 231 Schwere Panzerspähwagen (6-Rad) Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 232 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 233 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 234/1 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 234/2 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Puma Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 234/3 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Stummel Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 234/4 Schwere Panzerspähwagen (8-Rad) Heavy armoured car
 Sd.Kfz. 2348 wheeled armored car (also known as Puma or Stummel)
 Steyr ADGZ Heavy Armoured Car (from Austrian annex)
 Panzerspähwagen P204(f) (Panhard 178 captured following the Battle of France)
 Panzerspähwagen BA-10(r) (Captured BA-10)
 Panzerspähwagen AB43 203(i) (Captured after Italian armistice)

Utility vehicles
 Mercedes-Benz L3000 truck (27,700) was the most bought in 1944
 Opel Blitz truck
 Raupenschlepper Ost tracked truck
 Steyr 1500A light truck
 Horch 108 Heavy off-road passenger car, Einheits-PKW der Wehrmacht
 Volkswagen Kübelwagen 4-piston multipurpose all-terrain support vehicle (50,435)
 Volkswagen Schwimmwagen amphibious variant of the Kübelwagen (14,265)
 Volkswagen Type 82E 4-piston squad car/personal command car

Motorcycles
 BMW R75 (two wheel drive motorcycle with side car)
 Nimbus (made in Denmark)
 Zündapp KS750 (two wheel drive motorcycle with side car) (18,000)

Half-tracks
 Maultier (22,500)
 Schwerer Wehrmachtschlepper (825)
 Sd.Kfz. 2 "Kettenkrad" (8,345)
 Sd.Kfz. 3 (21,020)
 Sd.Kfz. 4 (1,480)
 Sd.Kfz. 6 (3,660)
 Sd.Kfz. 7 (12,187)
 Sd.Kfz. 10 (14,000)
 Sd.Kfz. 11 (app. 9000)
 Sd.Kfz. 250 (6,628)
 Sd.Kfz. 251 "Hanomag" (15,252)
 Sd.Kfz 252 (413)
 Sd.Kfz 253 (285)
 Sd.Kfz 254 (140)

Self-propelled artillery
 8 cm Raketen-Vielfachwerfer
 Sd.Kfz. 165 Hummel (100+)
 Sd.Kfz. 138/1 Grille I/II (389)
 Sd.Kfz. 124 Wespe (676)
 Sd.Kfz. 4/1 15 cm Panzerwerfer 42 auf Selbstfahrlafette "Maultier" (300)
 Karl-Gerät 60 cm 24 a/k/a "Mörser Karl" (7)
 Schwerer Gustav (2 built)

Assault guns
 Sd.Kfz. 142 Sturmgeschütz III (StuG III) (10,086)
 Sturmhaubitze 42 (1,299)
 Sturm-Infanteriegeschütz 33B (24)
 Sd.Kfz. 166 Brummbär (306)
 Sd.Kfz. 167 Sturmgeschütz IV (StuG IV) (1,108+31 conversions)
 Sturmtiger (18)
 10.5 cm K gepanzerte Selbstfahrlafette "Dicker Max" (2 prototypes)
 12.8 cm Selbstfahrlafette auf VK 30.01(H) "Sturer Emil" (2 prototypes)
 15 cm sIG 33 (Sf) auf Panzerkampfwagen I Ausf B (38)
 15 cm sIG 33 auf Fahrgestell Panzerkampfwagen II (Sf) (12)

Tank destroyers
 Panzerjäger I (202)
 Sd.Kfz. 132 Marder I (170)
 Sd.Kfz. 131 Marder II (576)
 Sd.Kfz. 138 Marder III (1,561, all types)
 Sd.Kfz. 138/2 Jagdpanzer 38(t) "Hetzer" (2,827)
 Sd.Kfz. 162 Jagdpanzer IV (1,977)
 Sd.Kfz. 164 Nashorn (494)
 Sd.Kfz. 173 Jagdpanzer V "Jagdpanther" (415)
 Sd.Kfz. 184 Panzerjäger Tiger (P) Elefant (91)
 Sd.Kfz. 186 Jagdpanzer VI "Jagdtiger" (88)

Self-propelled anti-aircraft guns
 Sd.Kfz. 7/1 2 cm FlaKvierling 38 L/112.5 (319) – quadruple 2 cm gun on a half track chassis
 Sd.Kfz. 7/2 3.7 cm FlaK 37 L/98 (123) – 3.7 cm gun on half track chassis
 Sd.Kfz. 10/4 and Sd.Kfz. 10/5 (~2,000) – 2 cm gun on a half track chassis
 Flakpanzer 38(t) (141)
 Flakpanzer IV "Möbelwagen" (~300) – Sd.Kfz. 161/3, a 3.7 cm gun on Panzer IV chassis
 Flakpanzer IV "Wirbelwind" (87-105) – Sd.Kfz. 161/4, quadruple 2 cm Flak on Panzer IV chassis
 Flakpanzer I (24) – 2 cm Flak 38 on a Panzer I chassis
 Flakpanzer IV "Ostwind" (43–45) – turreted 3.7 cm gun on Panzer IV chassis
 Flakpanzer IV "Kugelblitz" (5 prototypes)
 3.7 cm Flakzwilling auf Panther Fahrgestell (only a wooden mock-up was built)

Remote controlled vehicles
 Borgward B IV demolition vehicle (1,181)
 Goliath tracked mine (7,564)
 Springer demolition vehicle (50)

Hungary

Tanks

Light tanks
 Toldi I, II, IIa, and III (202)
 Straussler V-4 (4+ prototypes)
 T-38 (Panzer 38(t), Czechoslovakian design, 105-111)
 35M and 37M Tankettes (modified L3/33 and L3/35, 60-150)

Medium tanks

 Turán I and II (424)
 43M Turán III (2 prototypes)
 Panzer III
 Panzer IV (74+)
 Panzer V "Panther" (5-17)

Heavy tanks

 44M Tas (2 prototypes)
 Tiger I (13-15)

Captured tanks

 BT-7 (captured)
 Hotchkiss H39 (15 captured vehicles provided by Germany)
 LT vz. 34 (captured)
 LT vz. 35 (captured)
 M3 Stuart (captured)
 SOMUA S35 (2 captured vehicles provided by Germany)
 T-26 (captured)
 T-28 (captured)
 T-34 (including T-34/76 and T-34/85) (captured)

Self-propelled guns
 43M Zrínyi II (72)
 Sturmgeschütz III G (StuG III G) (50)

Tank destroyers

 44M Zrínyi I (1 prototype)
 43M Toldi páncélvadász (1 prototype)
 Marder II (5-7)
 Jagdpanzer 38(t) "Hetzer" (75-101)

Self-propelled anti-aircraft guns
 40M Nimród (135)

Armoured cars
 39M Csaba (102-145)

Utility vehicles
 38M Botond (2,554)
 37M (Sd.Kfz. 11, 74)
 43M Lehel (Hu) (APC/medical vehicle based on the Nimród chassis, 1-4 prototypes)

India

Armoured cars
 Armoured Carrier Wheeled Indian Pattern (4,655)

Iran

Half-tracks
 Citroën-Kégresse P1T ?

Armoured cars
 Rolls-Royce India Pattern AC (4)
 M-H 1934
 Marmon Herrington CTL-1 (12)
 Marmon Herrington AC + Landsverk turret & 37mm Bofors (12)
 LaFrance Tk-6

Tankettes
 AH-IV(P) (50)

Tanks

Light tanks
 ČKD TNHP (50)
 Renault FT

Iraq

Tankettes
 L3/35 (≈16)
Armoured cars
 Crossley MkI (≈14)

Italy

Tankettes
 Carro Veloce L3/33 (CV-33) (760)
 Carro Veloce L3/35 (CV-35) (1,740)

Tanks

Light tanks
 Fiat 3000 (152~200)
 Carro Armato L6/40 (283)

Medium tanks
 Carro Armato M11/39 (100)
 Carro Armato M13/40 (740)
 Carro Armato M14/41 (800~939)
 Carro Armato M15/42 (82~282)
 Carro Armato Celere Sahariano M16/43 (only prototype)

Heavy tanks
 Carro Pesante P26/40 (101~103)

Tank destroyers and Self-propelled guns
 Semovente M40 47/32 (282~300)
 Semovente M41 75/18 (262~467)
 Semovente da 75/34 (141~182)
 Semovente M43 75/46 (11~13)
 Semovente M41 90/53 (30~48)
 Semovente M42L 105/25 (121)
 Semovente da 149/40 (only prototype)
 Semovente da 20/70 quadruplo (only prototype)

Armoured cars
 Autoblindo 40 (24)
 Autoblindo 41 (647)
 Autoblindo Lince (250)
 Autoblindo 43 (70) (All were captured and used by the German Army)

Utility vehicles
 SPA-Viberti AS.42
 Alfa Romeo 430 truck
 Alfa Romeo 500 truck
 Alfa Romeo 800 heavy truck
 Breda 61 half-track (250, licensed copy of Sd.Kfz. 7)

Japan

Tankettes
 Type 92 cavalry tank (167)
 Type 94 tankette (823)
 Type 97 Te-Ke (616)

Tanks

Light tanks
 Type 95 Ha-Go (2,300)
 Type 98 Ke-Ni (104)
 Type 2 Ke-To (34)
 Type 4 Ke-Nu (100)
 Type 5 Ke-Ho (1 prototype)

Medium tanks
 Type 89 Chi-Ro (404)
 Type 97 Chi-Ha (1,162)
 Type 98 Chi-Ho (4 prototypes)
 Type 97-Kai Shinhoto Chi-Ha (930)
 Type 1 Chi-He (170)
 Type 3 Chi-Nu (144 to 166)
 Type 4 Chi-To (2)
 Type 5 Chi-Ri (1 incomplete prototype)

Heavy tanks
 Type 91 heavy tank (1 prototype)
 Type 95 heavy tank (4 prototypes)

Amphibious tanks
 Type 2 Ka-Mi (182 to 184)
 Type 3 Ka-Chi (19)
 Type 5 To-Ku (1 prototype)

Self-propelled guns
 Type 1 75 mm SPH Ho-Ni I (26)
 Type 1 105 mm SPH Ho-Ni II (54)
 Type 2 gun tank Ho-I (31)
 Type 3 gun tank Ho-Ni III (31)
 Type 4 150 mm SPH Ho-Ro (12)
 Type 4 120 mm SPH Ho-To (1 prototype)
 Type 5 47 mm SPG Ho-Ru (1 prototype)
 Short Barrel 120 mm gun tank (12)
 Naval 12 cm SPG (1 prototype)

Armoured personnel carriers
 Type 1 Ho-Ha (unknown)
 Type 1 Ho-Ki (limited)
 Type 4 Chi-So (2)
 Type 4 Ka-Tsu armoured tracked amphibious carrier (49)

Armoured cars
 Vickers Crossley armoured car (12)
 Chiyoda armored car (200)
 Sumida M.2593 (1,000)
 Type 93 armoured car (5)

Manchukuo

Armoured Cars
 Type 92 AC (30)
 Vickers Crossley AC

Tankettes
 Type 94 Tankette
 Carden-Loyd Tankette Mk VI (20)

Tanks
 Renault FT

Netherlands

Tankettes
 Carden-Loyd Mark VI (5)

Light tanks
 Renault FT (1)
 Vickers Light Tank "Dutchman" (22) used by the KNIL
 Vickers Light Amphibious Tank (2) used by the KNIL
 Marmon-Herrington CTLS4-TA (7) used by the KNIL (26 Suriname) (7 Curaçao) (6 Aruba)
 Marmon-Herrington MTLS-1G14 (14 Suriname)
 Marmon-Herrington CTMS-ITB1 (28 Suriname)(2 Curaçao)(1 Aruba)

Armoured cars
 Landsverk L180 (14)
 Landsverk L181 (12)
 M39 Pantserwagen (12)
 Wilton Fijenoord (3)
 Morris Wijnman (3)
 Marmon-Herrington Mk III (49) used by the KNIL
 Alvis-Straussler AC3D (12) used by the KNIL
 M3A1 White Scout Car (40) used by the KNIL

Armoured personnel carrier
 Braat Overvalwagen (~30) used by the KNIL

Self-propelled anti-air-gun
 Ehrhardt Potkachel (1)

New Zealand

Converted tractors
 Bob Semple tank (4)

Light tanks
 Light Tank, Wheel-and-Track (Schofield) wheel/caterpillar fast tank, prototype only
Also American M3 Stuart Tanks, called "Honeys" by the Brits and Commonwealth, used in Italy as recon vehicles

Armoured personnel carriers
 Universal carrier (1,300)

Armoured cars
 Beaverette NZ (208) light armoured car similar to the British Beaverette

Norway

Light tanks
 Stridsvagn L-120 (1)

Poland

Tankettes
 TK-3 (280)
 TKS (260)
 TKS with 20 mm gun (24)

Tanks
 4TP
 7TP (162)
 9TP (2 prototypes + 11 possible production models)
 10TP (1 prototype)
 14TP

Armored cars
 Samochód pancerny wz. 28
 Samochód pancerny wz. 29 (10-13)
 Samochód pancerny wz. 34 (87)
 Kubuś (1, used by the Polish Home Army)

Self-propelled guns
 TKS-D (2)
 TKD (4)

Artillery tractors
 C2P (200)
 C4P
 C7P (151)
 PZInż 302

Utility vehicles
 Fiat 508 łazik
 Fiat 508/518
 Fiat 518
 Fiat 618
 Fiat 621
 Ursus A

Reorganized National Government of ROC

Tankettes
 Type 94 Tankette (18)

Romania

Tankettes

 R-1 (Modified Czechoslovak AH-IV, 1 prototype + 35 imported from Czechoslovakia)

Tanks
 R-2 (Panzer 35(t), Czechoslovakian design, 126 + 26 Panzer 35(t))

Tank destroyers
 Mareşal (7 prototypes + early serial production)
 TACAM T-60 (Soviet T-60 converted into a tank destroyer with a different Soviet gun, 34)
 TACAM R-2 (Czechoslovak Panzer 35(t) converted into a tank destroyer with a Soviet gun, 21)
 Vânătorul de care R35 (R35 with different gun, French design, 30)

Armoured cars
 AB md. 41 (1 prototype)
 Sd. Kfz. 222 (46)
 Sd. Kfz. 223 (35)
 AB-41 (8)
 Peugeot Armored Car (2)
 Austin-Putilov (4)
 OA vz. 30 (10)
 OA vz. 27 (3)
 BA-10 & BA-64 (103+)

Artillery tractors
 Malaxa UE (Renault UE Chenillette, French design, 126)
 T-1 tractor (5 prototypes)

Demolition vehicles
 Romanian Goliath (1 prototype)

Slovakia

Tanks
 Pz. 38(t)
 Lt.vz 34
 Lt.vz 40
 Lt.vz 35

South Africa

Armoured cars
 Marmon-Herrington Armoured Car (5,746)

Soviet Union

Source: Zaloga (1984:125, 225).

Tankettes
 T-27 (3,328 pre-war)

Tanks

Light tanks
 T-18
 T-26 (11,218 pre-war)
 T-37A, T-38 & T-40, amphibious tanks
 T-50 (65)
 T-60 (5,839)
 T-70 (8,226)
 T-80 & T-90 (75)
 BT tanks (8,060 pre-war, including BT-2, BT-5 and BT-7)

Medium tanks
 T-28 (503 pre-war)
 T-34 (1,225 pre-war)
 T-34-76 (33,805)
 T-34-85 (21,048)
 T-44

Heavy tanks
 T-35 (61 pre-war)
 SMK (experimental)
 KV (Kliment Voroshilov)  (508 pre-war)
 KV-1 (Kliment Voroshilov 1) (3,015)
 KV-1S (Kliment Voroshilov 1S) (1,232)
 KV-85 (Kliment Voroshilov 85) (130)
 KV-2 (Kliment Voroshilov 2) (334)
 IS-1 heavy tank IS-1 (Iosif Stalin 1)
 IS-2 heavy tank IS-2 (Iosif Stalin 2) (3,590)
 IS-3 heavy tank IS-3 (Iosef Stalin 3) (2,311 including 29 till the end of the war)

Self-propelled guns
 ZiS-30 (101)
 SU-5
 SU-14 super heavy SPG (2 prototypes, both took part in indirect fire against the Germans in Kubinka)
 SU-76 (14,292)
 SU-85 tank destroyer (2,644)
 SU-100 tank destroyer (2,495)
 SU-122 self-propelled howitzer  (638)
 SU-152 (671)
 ISU-122/ISU-152 (4,635)
 SU-26 (12 or 14)
 Object 704 tank destroyer
 ISU-152 tank destroyer

Rocket artillery
 Katyusha (10,000)

Anti-aircraft
 M-4 GAZ AA motorized quad Russian M1910 Maxim guns
 ZiS-42 motorized 25 mm
 YaG-10 motorized 76.2 mm
 T-90 anti-aircraft tank (dual 12.7 mm DShK)
 ZSU-25 dual 25 mm
 ZSU-37 37 mm

Armoured cars
 D-8
 FAI (636 pre-war)
 BA-20 (2,013)
 LB-23
 BA-64 (8,174)
 BA-27
 BA-I
 BA-3 (554 pre-war)
 BA-6
 BA-10 (3,311)
 LB-62
 BA-11 (18)

Amphibious armoured cars
 PB-4
 PB-7
 BAD-2

Half-tracks
 BA-30

Aerosledges
 ANT-IV
 NKL-16
 NKL-26
 RF-8
 ASD-400

Artillery tractors
 Komsomolets (4,041 pre-war)
 T-26-T
 STZ-3 (3,658 pre-war)
 STZ-5 (7,170 pre-war)
 Komintern (1,017 pre-war)
 Voroshilovets (228 pre-war)
 Kommunar (504 pre-war)
 YA-12 (1,666)

Improvised AFVs
 KhTZ-16 (~90)
 IZ (>5)
 NI tank (~69)

Utility vehicles

Motorcycles
 PMZ-A-750
 M-72

Light utility vehicles
 GAZ-64
 GAZ-67

Trucks
 GAZ-AA
 GAZ-AAA
 GAZ-MM
 ZIS-5

Thailand

Tanks and tankettes
 Carden Loyd tankette (~60)
 Type 83 (50)
 Vickers 6-Ton (30)

Self-propelled guns

Anti-aircraft
 Type 76 SPAAG (26)

United Kingdom

Artillery tractors
 AEC Matador  (9,000)
 Albion CX22S
 Dragon Mark IV
 Crusader II, Gun Tractor Mk I
 Guy Quad
 Morris C8 Quad FAT (10,000)
 Scammell Pioneer R100  (768)

Tanks

Light tanks
 Tank, Light, Mk.II (36)
 Tank, Light, Mk.III
 Tank, Light, Mk.IV
 Tank, Light, Mk.V (22)
 Tank, Light, Mk.VI (1,320)
 Tank, Light, Mk. VII Tetrarch (177)
 Tank, Light, Mk. VIII "Harry Hopkins" (A25) (100)
 Vickers 6 Ton Type B (1,939) – 4 used for training

Medium tanks
 Tank, Medium, Mk.II
 Sherman Firefly (~2,000) – modification of M4 Sherman.
 M3 Grant – US M3 Medium built to UK specification bought from the Americans
 M4 Sherman

Heavy tanks
 Tank, Heavy, TOG I (1 prototype)
 Tank, Heavy, TOG II (1 prototype)
 Tank, Heavy Assault, A33 (Excelsior) (only prototypes, not mass-produced or accepted into service)
 Tank, Heavy Assault, Tortoise (A39) (6 prototypes – finished in late 1945 after end of war)
 Tank, Infantry, Churchill (A22) (7,368)

Cruiser tanks
 Tank, Cruiser, Mk.I (A9) (125)
 Tank, Cruiser, Mk. II (A10) (205)
 Tank, Cruiser, Mk. III (A13) (65)
 Tank, Cruiser, Mk. IV (A13 Mk.II) (655)
 Tank, Cruiser, Mk.V, Covenanter (A13 Mk.III) (1,771)
 Tank, Cruiser, Mk.VI, Crusader (A15) (5,700)
 Tank, Cruiser, Mk.VII, Cavalier (A24) (500)
 Tank, Cruiser, Mk.VIII, Centaur (A27L) (950)
 Tank, Cruiser, Mk.VIII, Cromwell (A27M) (4,200)
 Tank, Cruiser, Challenger (A30) (296)
 Tank, Cruiser, Comet I (A34) (United Kingdom) (1,200)
 Tank, Cruiser, Centurion I (A41) – Not used in WWII)

Infantry tanks
 Tank, Infantry, Mk.I, Matilda I (A11) (140)
 Tank, Infantry, Tank Mk.II, Matilda II (A12) (2,987)
 Tank, Infantry, Mk.III, Valentine (8,275)
 Tank, Infantry, Mk.IV, Churchill (A22) (5,460)
 Tank, Infantry, Valiant (A38) (1 prototype)
 Tank, Infantry, Black Prince (A43) (6 prototypes)

Self-propelled guns
 Carrier, Valentine, 25pdr gun Mk.I, Bishop (80)
 AEC Mk I Gun Carrier (175)
 25pdr SP, tracked, Sexton (2,150; built in Canada)
 SP 17pdr, Valentine, Mk.I, Archer (655)
 SP 17pdr, A30 Avenger (250 completed post war)
 17pdr SP Achilles (1,100)

Armoured personnel carriers
 Universal carrier (84,120)
 Loyd Carrier (26,000)
 M7 Kangaroo (armoured personnel carrier)
 Terrapin (200), an amphibious vehicle

Armoured cars
 AEC Armoured Car (629)
 Daimler Armoured Car (2,694)
 Daimler Scout Car (Dingo) (6,626)
 Guy Armoured Car (101)
 Humber Armoured Car (5,400)
 Humber Light Reconnaissance Car (over 3,600)
 Humber Scout Car (at least 4,102)
 Lanchester Armoured Car (35)
 Lynx Canadian version of Daimler Dingo
 Morris Light Reconnaissance Car (over 2,200)
 Morris CS9 (100)
 Rolls-Royce Armoured Car (76 in service at the start of the war)
 Standard Beaverette (~2,800)
 Staghound Armoured Car US built (~4,000)

Lorries
NB: In British nomenclature, a vehicle with load-carrying capacity of less than one imperial ton (20 hundredweight) was designated as a truck.
 AEC Armoured Command Vehicle (415)
 Albion WD.CX24 Tank Transporter
 Austin K2/Y Ambulance. (13,102)
 Austin K3
 Austin K4
 Austin K4 Dropside
 Austin K5
 Austin K6 GS
 Austin K6 Gantry
 Bedford MW.
 Bedford OXA Armoured
 Bedford OXC Semi-trailer
 Bedford OXD GS
 Bedford OYC Tanker
 Bedford OYD GS
 Bedford QLB Bofors.
 Bedford QLD GS.
 Bedford QLR/QLC Radio/communications.
 Bedford QLT Troop carrier.
 Crossley Q-Type.
 GMC DUKW six-wheel-drive amphibious truck
 Guy Ant
 Guy Lizard Armoured Command Vehicle (21)
 Humber FWD.
 Karrier K6.
 Leyland Hippo Mk II.
 Morris C4
 Morris ML Ambulance
 Morris C8 GS
 Morris Commercial CD series.
 Morris Commercial CS8.
 Morris Commercial 8x8 GS Terrapin amphibious truck
 Scammell Pioneer Semi-trailer SV1S and SV2S (~500)

United States

Tanks

Light tanks
 Marmon-Herrington CTLS
 Light Tank M2
 M2A1 (10)
 M2A2 (239)
 M2A3 (72)
 M2A4 (375)
 Light Tank M3/M5 (22,743) ("General Stuart", shortened to "Stuart" and unofficially "Honey" in British service)
 Light Tank M22 (830) ("Locust" in British service, name adopted by America)
 Light Tank M24 (4,731) ("General Chaffee" in British service, name adopted by America)

Medium tanks
 Medium Tank M3 (7,533) (General Lee American tanks purchased by the British under lend-lease.)
 Medium Tank M4 (58,000) (General Sherman bought by British from U.S. under lend lease)
 Medium Tank M2 (112, used for training only)
 Medium Tank M7 -prototype

Heavy tanks
 Heavy Tank M26 Pershing (1,436)
 M6 heavy tank – prototype
 M4A3E2 Sherman "Jumbo" (~290)
 T34 Heavy Tank – prototype
 T29 Heavy Tank – prototype
 T28 Super Heavy Tank a.k.a. 105 mm Gun Motor Carriage T95 (2) – prototype
 T30 Heavy Tank – prototype
 T14 Heavy Tank – prototype
 T32 heavy tank – prototype

Tank destroyers
 M3 Gun Motor Carriage
 M6 Gun Motor Carriage (5,380)
 M10 tank destroyer (6,706)
 M18 Hellcat (2,507)
 M36 tank destroyer (~1,400)
 T25 AT tank destroyer – prototype
 T40/M9 Tank Destroyer – prototype

Self-propelled artillery
 M4 Mortar Carrier 81 mm (572)
 M43 Howitzer Motor Carriage
 M7 Priest 105 mm (3,490) (105mm SP, Priest in British service, Priest name adopted by America)
 M8 Howitzer Motor Carriage 75 mm (1,178) (Scott)
 M12 Gun Motor Carriage 155 mm
 M40 GMC 155 mm
 T18 Howitzer Motor Carriage – prototype
 T82 Howitzer Motor Carriage – prototype
 M21 Mortar Motor Carriage
 T30 Howitzer Motor Carriage
 T34 Calliope
 T40 Whizbang

Self-propelled anti-aircraft guns
 M13 Multiple Gun Motor Carriage
 M16 Multiple Gun Motor Carriage
 M15 Combination Gun Motor Carriage
 M19 Multiple Gun Motor Carriage

Armoured personnel carriers
 M3 Scout Car
 Half-track Personnel Carrier M3 (4,088)

Armoured cars
 M2 Half Track Car (13,500)
 M3 Halftrack (20,918)
 M8 Greyhound (11,667)
 M20 Armored Utility Car (3,680)
 M9 Half Track Car (3,500)
 T17 Armored Car (250)

Artillery tractors
 M4 Tractor
 M5 Tractor
 M39 Armored Utility Vehicle

Amphibious
 Landing Vehicle Tracked (18,620)
 Landing Craft, Vehicle, Personnel (LCVP) or Higgins boat (20,000)
 M29 Weasel
 DUKW (21,147)

Utility vehicles
 Dodge WC series light trucks
 Harley-Davidson WLA motorcycle
 Willys MB light truck
 GMC CCKW Cargo Truck

Yugoslavia

Tanks

Light tanks
 Renault FT (45) & M28 Kégresse (10-11)
 Renault R35 (54)

Tankettes
 Škoda Š-I-D/T-32 (8)
 Škoda Š-I-J ((1)trialed, but not adopted)

Self-Propelled guns
 M3 Stuart modified with various captured German weapons

See also
 List of equipment used in World War II
 List of armoured fighting vehicles of World War II
 List of prototype World War II combat vehicles
 Military equipment of Germany's allies on the Balkan and Russian fronts (1941–45)
 List of U.S. Signal Corps Vehicles
 G-numbers
 Hobarts Funnies

References

Citations

Bibliography

 Taki's Imperial Japanese Army Page – Akira Takizawa

Vehicles
World War II

List of military vehicles of World War II


Boztepe Barajı, Tokat'ın Zile ilçesine bağlı Yıldıztepe beldesinde, Boztepe Çayı üzerinde, sulama amacı ile 1978-1983 yılları arasında inşa edilmiş bir barajdır.

Toprak gövde dolgu tipi olan barajın gövde hacmi 1.150.000 m³, akarsu yatağından yüksekliği 33,00 metre, normal su kotunda göl hacmi 14,20 hm³, normal su kotunda göl alanı 1,87 km²'dir. Baraj 4.872 hektarlık bir alana sulama hizmeti vermektedir.

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki barajlar listesi

Kaynakça

 Boztepe Barajı Resimleri

Tokat ilindeki barajlar

Boztepe Barajı (Tokat)


Cauê Santos da Mata (født 1. maj 1986) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Cauê Santos da Mata


An Elleanthus linifolius in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Karel Presl. An Elleanthus linifolius in nahilalakip ha genus nga Elleanthus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elleanthus

Elleanthus linifolius


Baldur's Gate II: Shadows of Amn je kompjuterska igra koju je razvio BioWare, a 2000. godine izdao Interplay Entertainment. Razvijena je u Infinity Engine, BioWareovom programu koji su koristili krajem prošlog i početkom ovog stoljeća za izradu izometrijskih RPG-ova (role-playing games). Igra koristi drugo izdanje Advanced Dungeons & Dragons pravila, a radnja joj se odvija u istom fantazijskom svijetu kao i prva Baldur's Gate igra iz 1998. Isti glavni lik nastavlja svoju priču, ovaj put u južnom kraljevstvu Amn. Neki od prije poznatih i mnoštvo novih likova se udružuju i pokušavaju otkriti motive čarobnjaka Jona Irenicusa, te vezu između njega i misterioznog, polu-božanskog podrijetla glavnog lika. Igra je 2001. godine dobila ekspanziju Baldur's Gate II: Throne of Bhaal, koja dovršava priču o spomenutom podrijetlu. Beamdog je razvio, a Atari 2013. stavio na tržište reizdanje, pod nazivom Baldur's Gate 2: Enhanced Edition, koje uključuje sadržaj originalne igre, ekspanziju i nekoliko dodataka, poput novih likova i popravaka nekih grešaka u igri. Larian Studios trenutno radi na nastavku Baldur's Gate III.

Radnja igre

Glavni lik, kojem igrač određuje spol, klasu i rasu, biva otet i zatočen u tamnici čarobnjaka Jona Irenicusa, koja se nalazi u gradu Athkatli, u kraljevstvu Amn, južno od grada Baldur's Gate. Zajedno s njim zatočeno je i nekoliko kolega iz prijašnje igre, uz čiju pomoć uspijeva pobjeći. Pri izlasku ih Irenicus presreće, te on i prijateljica glavnog lika Imoen, ulaze u kratki čarobnjački sukob. Oboje bivaju uhićeni od strane gradske garde zbog nezakonite upotrebe magije. Amn ima stroga pravila o tome tko smije, a tko ne, koristiti magiju u gradovima, te su zbog toga Imoen i Jon Irenicus bačeni u posebni zatvor za čarobnjačke prijestupe. Ostatak grupe, na čelu s glavnim likom, prvi dio igre provodi u pokušaju dolaska do spomenutog zatvora i oslobađanja Imoen.

Dvije suparničke grupe nude pomoć u ovom zadatku, a igrač može odabrati samo jednu od opcija. Prva je udruženje kradljivaca i plaćenih ubojica Shadow Thieves, a druga organizacija je pod vodstvom vampirke Bodhi. Igrač nakon nekog vremena uspijeva osigurati pomoć jedne od ovih grupa, te dolazi do otoka na kojem je zatvor. Tamo pronalazi Jona Irenicusa koji je, brzo nakon uhićenja, uspio pobjeći iz ćelije i stvorio određenu strahovladu nad zatvorom upotrebom svojih značajnih magijskih moći. Većinu vremena provedenog u "zatočeništvu" je zapravo posvetio istraživanju vezanom uz nasljedstvo glavnog lika, koji je na kraju prve igre otkriven kao jedno od djece boga ubojstva Bhaala. Tijekom pokusa Irenicus otkriva da je i Imoen jedno od te djece, te njenu dušu prenosi na Bodhi, koja je zapravo Irenicusova sestra. Dušu glavnog lika uspješno prenosi na sebe samoga i time neočekivano pokreće sljedeći korak u Bhaal-ovskoj transformaciji glavnog lika. Upotrebom novostečenih moći, igrač uspijeva pobjeći s otoka zajedno s Imoen. Iako su oboje ostali bez duše svejedno preživljavaju, što im dodatno potvrđuje misterioznu prirodu vezanu uz njihovo podrijetlo.

Bijeg ih vodi kroz podzemni svijet Underdarka i kroz gradove tamnih vilenjaka. Nakon dužeg izbivanja uspijevaju doći do površine i vraćaju se u kraljevstvo Amn. Prateći razne tragove igrač otkriva da Irenicus i Bodhi napadaju vilenjački grad Suldanessellar, za koji se ispostavlja da je zapravo njihovo rodno mjesto. Naime, Irenicus i Bodhi su bili vilenjaci koje je kraljica Suldanessellara proklela na smrtnost zbog njihove izdaje grada, te su zbog toga na razne načine pokušavali vratiti svoju besmrtnost i osvetiti se gradu i kraljici. U konačnoj bitki igrač i njegova grupa uspijevaju pobijediti i vratiti ukradene duše, te bivaju hvaljeni kao spasitelji vilenjačkog grada.

Nagrade
Igra je bila odlično kritički prihvaćena 2000. kada ja izašla, te je shodno tome osvojila nekoliko nagrada. Tijekom godina je skupila veliko poštovanje kritike i publike, te se spominje na raznim listama najboljih igara svih vremena.

 RPG igra godine 2000. od Gamespota, Gamespy-a i IGN-a
 Tri nagrade od Eurogamera 2001. - za najbolju igru, najbolju umjetničku režiju i najboljeg muškog sporednog lika (za lika Minsca)
 Za razvoj priče i/ili likova od Interactive Achievement Awards 2001.
 25. mjesto na IGN-ovoj listi 100 najboljih igara svih vremena 2005., 2. mjesto na IGN-ovoj listi 25 najboljih modernih igara 2011. (za razdoblje 2000. – 2010.)
 Uvrštena na Gamespotov popis najboljih igara svih vremena 2006.
 88. mjesto na Game Informer-ovoj listi 200 najboljih igara svih vremena 2009.
 19. mjesto na Empire-ovoj listi 100 najboljih igara svih vremena 2011.

Izvori

Unutarnje poveznice
 Baldur's Gate
 Baldur's Gate II: Throne of Bhaal
 Baldur's Gate III

Vanjske poveznice
Arhiva službene stranice Baldur's Gate 2: Shadows of Amn
Službena stranica Baldur's Gate II: Enhanced Edition
Arhiva službene stranice Baldur's Gate
Službena stranica Baldur's Gate III

RPG videoigre
Videoigre za Windows

Baldur's Gate II: Shadows of Amn


"The Hampsterdance Song" er en sang af Hampton the Hampster. Den blev udgivet i juli 2000 som single. Den blev produceret af The Boomtang Boys, der brugte en sample i en hurtigere udgave af Roger Millers sang "Whistle Stop", som blev brugt i Disneyfilmen Robin Hood fra 1973. Voiceover-kunstneren Erin Andres tilføjede yderligere rap-tekst, selvom hun ikke blev krediteret, selv ikke i efterfølgende optrædener sammen med Hampton the Hamster. I 2005 udnævnte CNET Hampster Dance den største Web-dille.

Sangen er et af de tidligste eksempler på et internetfænomen. I den oprindelige inkarnation optrådte memet første gang på en hjemmeside i 1998. Den canadiske kunststuderende Deidre LaCarte havde skabt den til en Geocities-side, og den bestod af en animeret GIF af hamstere og andre gnavere der dansede i en hurtig sample af sangen "Whistle Stop" af Roger Miller.

I Australien blev "The Hampster Dance Song" udgivet i 2001, hvor den nåde nummer 5 på ARIA singles chart. Sangen havde også stor succes på Radio Disney, hvor den blev stationens mest spillede sang nogensinde, og senere blev inkluderet på opsamlingsalbummet Radio Disney Ultimate Jams.

Hitlister

Referencer

Eksterne henvisninger

Sange fra 2000
Singler fra 2000

The Hampsterdance Song


Miliči (prononcé ) est une localité sur la rive gauche de la rivière Kolpa, dans la , dans la région de la Carniole-Blanche, dans le sud-est de la Slovénie. La zone fait partie de la région traditionnelle de la Basse-Carniole et est maintenant incluse dans la .
Le village a été fondé au  par des Serbes qui avaient rejoint les bandes uskoques en fuyant les persécutions ottomanes (voir ). Des descendants de ces colons vivent toujours dans le village. L'église locale est ainsi une église orthodoxe serbe dédiée à la fête des saints Pierre et Paul. Elle a été construite au .

Références

Liens externes

 Miliči sur Geopedia

Village en Slovénie

Miliči