Ali Güler (2 Kasım 1962, Karaman), Türk asker, tarihçi, yazar, akademisyen ve siyasetçi.

Hayatı
İlk ve orta öğrenimini Karaman'da yaptı. 1979 yılında Karaman Lisesi'nden mezun oldu ve 1980 yılında Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih-Coğrafya Fakültesi Tarih Bölümü Genel Türk Tarihi Anabilim Dalı'nda başladığı yüksek öğrenimini, 1984 yılında bitirdi. Ankara Üniversitesi Türk İnkılap Tarihi Enstitüsü'nde 1984 yılında başladığı Yüksek Lisans eğitimini, "İstanbul'daki Rum-Yunan Teşkilat ve Cemiyetleri (30 Ekim 1918 - 16 Mart 1920)" isimli çalışmasıyla 1986 yılında tamamladı. Aynı Enstitüde 1986 yılında başladığı Doktora eğitimini, "Türkiye'deki Gayrimüslimlerin Yirminci Yüzyıl Başlarında Sosyo-Ekonomik Durumları (1900-1918)" isimli çalışması ile 1993 yılında bitirdi.

Aynı fakültede okurken 1982 yılında Kara Kuvvetleri Komutanlığı'nde askeri öğrenci oldu. 5 Ağustos 1988 - 5 Ağustos 2002 tarihleri arasında 14 yıl Kara Harp Okulu'nda Atatürkçülük ve Türkiye Cumhuriyeti İnkılap Tarihi öğretim elemanı olarak çalıştı. 5 Ağustos 2002 - 6 Ağustos 2004 tarihleri arasında Anıtkabir Atatürk ve Kurtuluş Savaşı Müzesi Komutanlığı görevini yürüttü. 23 Ağustos 2004 tarihinde başladığı İstanbul'un Harbiye semtindeki Askeri Müze ve Kültür Sitesi Komutanlığı Müze Kısım Amirliği görevini bir yıl yürüttü. Dr. Öğ. Albay rütbesinde iken, 3 Ekim 2005 tarihinde kendi isteğiyle Türk Silahlı Kuvvetleri'nden emekli oldu.

1988 yılından beri Genelkurmay Askeri Tarih ve Stratejik Etüt Başkanlığı Türk Askeri Tarih Komisyonu asli üyesi, 10 Şubat 2000 tarihinden beri Türk Silahlı Kuvvetleri Atatürk Araştırma ve Eğitim Merkezi (ATAREM) Genel Kurul üyesi, 15 Haziran 2000 tarihinden beri Başbakanlık Atatürk Kültür, Dil ve Tarih Yüksek Kurumu Atatürk Araştırma Merkezi Başkanlığı Haberleşme üyesidir. Türkiye'deki Gayrimüslimler (Rumlar, Ermeniler, Yahudiler), Türk-Yunan İlişkileri, Atatürk, Atatürkçülük ve Türkiye Cumhuriyeti İnkılap Tarihi alanlarında eser sahibi olup, bu konularla ilgili makaleleri çeşitli akademik ve askeri dergilerde yayınlandı. Başta, Genelkurmay Başkanlığı'nın düzenlediği "Askeri Tarih Seminerleri" olmak üzere birçok bilimsel toplantıya davetli veya görevli olarak katıldı ve bu toplantılarda bilimsel bildiriler sundu.

2002-2004 yılları arasında Anıtkabir Atatürk ve Kurtuluş Savaşı Müzesinde kısım amirliği görevinde bulunduktan sonra,  2004-2005 yılları arasında İstanbul Harbiye Askeri Müze ve Kültür Sitesi Komutanlığı'nda müze kısım amirliği görevini yürütmüştür.

1 Kasım 2015 genel seçimlerinde MHP'den Karaman 1. sıra Milletvekili adayı olarak gösterilmiştir ve seçilememiştir.  Milliyetçi Hareket Partisi'nin 21 Mart 2015 tarihinde yapılan 11. Olağan Genel Kurulunda Merkez Yönetim Kurulu üyesi olarak seçilmiştir.. 2019 yılında Milliyetçi Hareket Partisi'nde Siyaset ve Liderlik Okulu Koordinatörlüğü yapmış ve Milliyetçi Hareket Partisi Genel Başkanı Dr. Devlet Bahçeli'nin başdanışmanlığı görevini üstlenmiştir. 2019-2020 yılları arasında Türkgün Gazetesi'nde yazarlık yapmıştır.

Şuan hala Anıtkabir Derneği'nde Yönetim Kurulu üyeliğine devam etmektedir. 2011 yılından bu yana Hacettepe Üniversitesinde öğretim görevlisidir.

Eserleri

Kitaplar
 Akılcı İslam'ın Aydınlık Yolu, Halk Kitabevi, İstanbul, 2018, 1-200 s.
 Askeri Öğrenci Mustafa Kemal'in Notları (Arşiv Belgelerinin Işığında), Atatürk Araştırma Merkezi Yayınları, Ankara, 2001, 1-82 s.
 Atatürk, Hayatı, Düşünceleri ve Kişiliği, (S. Yalçın ile birlikte), I-III., Cilt, Berikan Yayıncılık, Ankara, 2000.
 Atatürk'üm, Gazi Mustafa Kemal Atatürk'ün Hayatı ve Kişiliği, Yeditepe Yayınevi, İstanbul, 2023, 1-560 .
 Atatürk'ün Düşünce Dünyası, (S. Akgül ile birlikte), Ocak Yayınları, Ankara, 1998, I-X, 1-270 s.
 Atatürk'ün Saklanan Şeceresi, Sarkaç Yayınları, Ankara, 2012, 1-120 s.
 Atatürk'ün Son Sözü, Aleykümesselam, Yeditepe Yayınları, İstanbul, 2020, 1-448 s.
 Atatürk'ün Soyu, Kızıl Oğuzlar ve Konyarlar, Berikan Yayınevi, Ankara, 2017, 1-181 s.
 Atatürk: Soyu, Ailesi ve Öğrenim Hayatı, Kara Harp Okulu Basımevi, Ankara, 1999, 1-164 s.
 Atatürk ve Beytülmal, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-176 s.
 Atatürk ve Cumhuriyet, Türkar Yayınları, Ankara, 2003, I-XVIII, 1-295 s.
 Atatürk ve Cumhuriyeti Anlamak (Makaleler-İncelemeler), Halk Kitabevi, İstanbul, 2010, 1-342 s.
 Atatürk ve Devlet Hazinesi, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-160 s.
 Atatürk ve Eğitim, (S. Akgül ile birlikte), Kara Harp Okulu Basımevi, Ankara, 1999, 1-274 s.
 Atatürk ve İslam, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-256 s
 Atatürk Ve Milliyetçilik, Halk Kitabevi, İstanbul, 2020, 1-232 s
 Atatürk ve Türk İnkılabı, (S. Akgül ile birlikte), Ocak Yayınları, Ankara, 1998.
 Bayraklaşan Akif, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-368 s.
 Benim Ailem, Atatürk'ün Saklanan Ailesi, Halk Kitabevi, İstanbul, 2022, 1-360 s.
 Bilinmeyen Atatürk ve Milli Mücadele, Halk Kitabevi, İstanbul, 2019, 1-328 s.
 Bin Yıllık Hesaplaşma Lozan, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-360 s.
 Bir Dahinin Hayatı, Atatürk'ün Soyu, Ailesi ve Öğrenim Hayatı (1881-1905), Toplumsal Dönüşüm Yayınları, İstanbul, 2000, I-VIII., 1-240 s.
 Bir Vedanın Ardından, Atatürk'ün Ölümü Cenaze Töreni ve Defin İşlemi, Atatürk Araştırma Merkezi, Ankara, 2009, 1-132 s.
 Codes Of The Genius, Halk Kitabevi, İstanbul, 2022, 1-208 s.
 Cumhuriyet'e Ruh Veren Adam Ziya Gökalp, Halk Kitabevi, İstanbul, 2018, 1-318 s.
 Çankaya'dan Anıtkabir'e Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2022, 1-160 s.
 Dehanın Kodları, Mustafa Kemal'i Atatürk Yapan Süreçler ve Birikim, Yılmaz Basım, İstanbul, 2010, 1-239 s.
 Dünden Bugüne Yunan-Rum Terörü, Ocak Yayınları, Ankara, 1999, I-X, 1-310 s.
 Dünya'da ve Türkiye'de Büyük Felaketler, Savaşlar, Salgınlar, Depremler, Yangınlar, Halk Kitabevi, İstanbul, 2020, 1-488 s.
 "Emrinizdeyim Paşam" Kazım Karabekir, Soyu, Ailesi, Ata Yurdu ve Kişiliği, Yılmaz Basım, İstanbul, 2015, 1-176 s.
 Erzurum'dan Ankara'ya Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-152 s.
 Geçmişten Günümüze Türk Müslümanlığı, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-160 s.
 Göktanrı'dan İslamiyet'e Türklerin Dini Hayatı, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-144 s.
 Hacı Bayram-ı Veli, Halk Kitabevi, İstanbul, 2018, 1-168 s.
 Hemşehrimiz Atatürk, Karaman Valiliği Yayınları, Arı Ofset Basımevi,Karaman, 2000, I-VII., 1-220 s.
 Herkes İçin Türk Tarihi, (S. Akgül ile birlikte), Sarkaç Yayınları, Ankara, 2013, 1-576 s.
 İstanbul'dan Erzurum'a Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-260 s.
 İşgal Yıllarında Yunan Gizli Teşkilatları, Kültür ve Turizm BakanlığıYayınları: 901, Ankara, 1988.
 İttihatçılar ve Mustafa Kemal, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-264 s.
 Karaman'dan Kocacık'a Kızıloğuzlar : Atatürk'ün Soyu, Gök İletişim Yayınları, Ankara, 2001, I-XII., 1-147 s.
 Kurtuluş'tan Kuruluşa Atatürk, (S. Akgül ile birlikte), Halk Kitabevi, İstanbul, 2010, 1-264 s.
 Milletin Sinesinde Atatürk ve Anıtkabir, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-224 s.
 Misak-ı Milli, Türkün Unutulan Yemini, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-190 s.
 Namuslu Bir Adam Mehmet Akif Ersoy, Yılmaz Basım, İstanbul, 2015.
 Nutuk ve Sırları, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-176 s
 Nutuk'tan Dersler, Atatürk ve Kadın Hakları, Halk Kitabevi, İstanbul, 2018, 1-352 s
 Nutuk'tan Dersler, Çocuklar İçin Nutuk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-264 s
 Nutuk'tan Dersler, Gençler İçin Nutuk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2020, 1-304 s
 Osmanlı Devleti'nde Azınlıklar, Turan Yayıncılık, İstanbul, 1997, 1-150 s.
 Osmanlıdan Cumhuriyete Azınlıklar, Türkar Yayınları, Ankara, 2003, I-XIII, 1-354 s.
 Rakamlarla Türkiye'de Azınlıklar, Berikan Yayınları, Ankara, 2001, I-XIV., 1-204 s.
 Sakarya'dan İzmir'e Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-136 s.
 Sarı Mustafa'm, Atatürk'ün Az Bilinen Yönleri, Truva Yayınları, İstanbul, 1-312 s.
 Selanik'ten Harbiye'ye Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-160 s.
 Sevr'den Kopenhag'a Parçalanan Türkiye, Ocak Yayınları, Ankara, 2000.
 Son Nefes, Atatürk'ün Ölümü ve Defin İşlemleri, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-128 s.
 Sonsuza Yolculuk, Yılmaz Basım, İstanbul, 2010, 1-230 s.
 Sorun Olan Avrupa Birliği, Türkar Yayınları, Ankara, 2004, I-XIV, 1-534 s.#Sorun Olan Ermeniler, (S. Akgül ile birlikte), Türkar Yayınları, Ankara, 2003, I-XIV, 1-385 s.
 Sorun Olan Yunanlılar ve Rumlar, Türkar Yayınları, Ankara, 2003, I-XIV, 1-377 s.
 Şam'dan İstanbul'a Dahi Atatürk, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-152 s.
 Şark Fatihi Kazım Karabekir, Halk Kitabevi, İstanbul, 2021, 1-160 s.
 Tarih I. Lise Ders Kitabı, (M. A. Köymen, A. Alp, M. Özgedik ve S. Akgül ile birlikte), Ülke Yayıncılık, İstanbul, 1994, 1-288 s.
 Tarihin Tanıklığında Ermeniler ve Rumlar, Türkar Yayınları, Ankara, 2001.
 Türk Ailesi, (M. Eröz ile birlikte), Atatürk Kültür Merkezi Yayını, Ankara, 1998.
 Türk Kültürü ve Genel Türk Tarihi, (S. Akgül-B. Özel ile birlikte), Ülke Yayıncılık, Ank., 1992, 1-379 s.
 Türk Yönetim Anlayışı'nın Kaynakları, Ocak Yayınları, Ankara, 1996, I-XIV, 1-180 s.
 Türk Tarihi İçinde Atatürk ve Cumhuriyet, (M. Tunçoku ve diğerleri ile birlikte), Genelkurmay Basımevi, Ankara, 2001.
 Türk Tarihçiliği ve Prof. Dr. Aydın Taneri Armağanı, (S. Akgül, B. Ergezer, U. Ertan ile birlikte), Ocak Yayınları, Ankara, 1998, 1-517 s.
 Türk Tarihinde Harbiye, (S. Akgül ile birlikte), Kara Harp Okulu Basımevi, Ankara, 1999, 1-316 s.
 Türkler ve İslamiyet, Halk Kitabevi, İstanbul, 2018, 1-184 s.
 Türklüğün Kanayan Yarası Güney, Irak ve Suriye Türkleri, Halk Kitabevi, İstanbul, 2017, 1-376 s.
 Türklük Bilgisi, (S. Akgül, A. Şimşek ile birlikte), Türkar Yayınları, I-XXIV, 1-591 s.
 Türk'ün Tarihi, Asyanın Efendileri, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-196 s.
 Türk'ün Tarihi, Cumhuriyet'in Faziletinde, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-416 s.
 Türk'ün Tarihi, Hilalin Gölgesinde, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-352 s.
 Türk'ün Tarihi, Kartalın Pençesinde, Halk Kitabevi, İstanbul, 2016, 1-256 s.
 Yakın Tarihimizde Pontus Meselesi ve Rum-Yunan Terör Örgütleri, Rizeliler Kültür ve Dayanışma Derneği Yayınları, Ankara, 1995, I-XIX., 1-228 s.
 XX'nci Yüzyıl Başlarının Askeri ve Stratejik Dengeleri İçinde Türkiye'deki Gayri Müslimler (Sosyo-Ekonomik Durum Analizi), Genkur. ATASE. Başkanlığı Yayınları, Ankara., 1996, I-VII., 1-245 s.

Makale ve Bildiriler

 "Alaaddin Keykubad (1220-1237) Zamanında Kayseri Şehrinin Stratejik Önemi", II. Kayseri ve Yöresi Tarih Sempozyumu (Erciyes Üniversitesi, 16-17 Nisan 1998) Bildirileri, Kayseri 1999.
 "Ankara Harp Okulu Binası İnşaatı ve Atatürk'ü Yetiştiren Mekteb-i Harbiye'nin İstanbul'dan Ankara'ya Taşınması", Selçuk Üniversitesi ATA Dergisi, Yıl: 2002, sayı: 9, s. 47-74.
 "Arşiv Belgelerinin Işığında Askeri Öğrenci Mustafa Kemal'in Notları", Türkler, Cilt: XVI., Yeni Türkiye Yayınları, Ankara, 2002, s. 490-509.
 "Atatürk'ün Dünyadaki Etki ve Yankıları", Mehmetçik Dergisi (Eylül-Ekim-Kasım-Aralık 1986), s. 14-15.
 "Atatürk'ün Ölümü, Cenaze Namazı ve Defin İşlemi", Türkler, Cilt: XVI., Yeni Türkiye Yayınları, Ankara, 2002, s. 510-515.
 "Atatürk'ün Soyu: Kızıl Oğuzlar (Kocacıklar) ve Konyarlar", Türkler, Cilt: XVI., Yeni Türkiye Yayınları, Ankara, 2002, s. 467-489.
 "Atatürk'te Cumhuriyet ve İnkılap Fikrinin Gelişmesi (Cumhuriyetçilik İlkesinin Tarihi Temelleri)", Anıtkabir Dergisi, Yıl: 3, sayı: 15 (Temmuz-Ağustos-Eylül 2003).
 "Atatürk'te Milli Vatan Anlayışının Tarihi Esasları", Milli Kültür Dergisi, sayı: 46 (Eylül 1984).
 "Atatürk'te Türk Tarihinin Devamlılığı ve Bütünlüğü Fikri", Milli Eğitim Dergisi, sayı: 96 (Nisan 1990), s. 44-45.
 "Atatürkçülüğün Demokrasi Boyutu: Halkçılık İlkesi ve Tarihi Temelleri", Atatürk Haftası Armağanı 10 Kasım 2001, Genelkurmay Basımevi, 2001, s. 77-85.
 "Azınlıklar İle İlgili Lozan'da Oluşturulan Statü ve Bunun Türkiye'nin Milli Birlik ve Bütünlüğü Bakımından Önemi", Askeri Tarih Bülteni, Yıl: 25, sayı: 48 (Şubat 2000), s. 41-69.
 "Bir Çağdaşlaşma Modeli Olarak Atatürkçülük", Silahlı Kuvvetler Dergisi, Yıl: 121, sayı: 374 (Ekim 2002), s. 94-106.
 "Bir Düşünce Sistemi Olarak Atatürkçülük", Milli Kültür Dergisi, sayı: 64 (Nisan 1989), s. 70-75.
 "Birinci Dünya Savaşı Sonrasında Rum-Ermeni İşbirliği", Milli Kültür Dergisi, sayı: 74 (Temmuz 1990), s. 45-47.
 "Çanakkale Muharebeleri ve Mustafa Kemal", Çanakkale Zaferinin 75'inci Yılı Dergisi, Çanakkale, 1990, s. 38-39.
 "Dönüştürücü (Transformational) Liderlik Kavramı ve Dönüştürücü Lider Olarak Atatürk", Atatürk Haftası Armağanı, Genelkurmay Basımevi, Ankara, 2000, s. 15-22.
 "Ege Denizi'nin Adı Meselesi", Meslek Hayatının 25. Yılında Prof. Dr. A. M. Çay Armağanı C: I., Ankara, 1998, s. 455-461.
 "Ermeni Terör Örgütlerinin Ayrılıkçı Faaliyetleri Karşısında Osmanlı Devleti'nin Aldığı Tedbirler: 1916 ve 1918 Hukuki Düzenlemeleri", Beşinci Askeri Tarih Semineri (23-25 Ekim 1995, İstanbul) Bildirileri I., Genelkurmay Basımevi, Ankara, 1996, s. 142-179. Ayrıca: "Ermenilerle İlgili 1916 ve 1918 Yıllarında Yapılan Hukuki Düzenlemeler", Ankara Üniversitesi Osmanlı Tarihi Araştırma ve Uygulama Merkezi Dergisi, sayı: 6 (Ankara 1995), s. 91-137.
 "Halkçılık İlkesi ve Tarihi Temelleri", Kara Harp Okulu Bilim Dergisi, Yıl: I., sayı: 2 (1994), s. 93-99.
 "Hanedan Kavramı Açısından Türklerde Asalet Anlayışı", Milli Kültür Dergisi, sayı: 45 (Haziran 1984), s. 34-42.
 "Harbiye ve Harp Akademisi'ndeki Eğitim Öğretim Hayatının Mustafa Kemal'in Kişiliğinin Oluşumundaki Rolü", Yedinci Askeri Tarih Semineri (25-27 Ekim 1999, İstanbul)' ne sunulan bildiri.
 "Harp Okulu Tarihinden Bir Sayfa: Fotoğraflarla Abidin Paşa Köşkü", Atatürk Araştırma Merkezi Dergisi, C: XVIII., sayı: 53 (Temmuz 2002), s. 423-442.
 "Heybeliada Ruhban (Papaz) Okulu ve Gerçekler", Bilge Dergisi, sayı:16 (Bahar 1998), s. 29-37.
 "İkinci Dünya Savaşı Sırasındaki Konferanslarda Türkiye'nin Savaşa Sokulması İle İlgili Müttefik Teşebbüsleri", Altıncı Askeri Tarih Semineri (20-22 Ekim 1997, İstanbul) Bildirileri I., Genelkurmay Basımevi, Ankara, 1998, s. 102-120.
 "İlk Yazılı Türkçe Metinlerde Aile ve Unsurları", Sosyo-Kültürel Değişme Sürecinde Türk Ailesi, C: I., Aile Araştırma Kurumu Yayınları, Ankara, 1991, s. 69-81.
 "İnsan, Hoca, İlim Ve Fikir Adamı Olarak Prof. Dr. Aydın Taneri", A. Güler ve diğerleri, Türk Tarihçiliği ve Prof. Dr. Aydın Taneri Armağanı, Ocak Yayınları, Ankara, 1998, s. 11-41.
 "Kültür ve Medeniyet Kavramları", Milli Eğitim Vakfı Dergisi, sayı: 3 (Eylül 1986),s.19-21.
 "Lozan'da Azınlıklar İle İlgili Oluşturulan Statü ve Bunun Türkiye'nin Milli Birlik ve Bütünlüğü Açısından Önemi", Atatürk ve Milli Birlik Bütünlük Paneli (Kara Harp Okulu/Ankara, 10 Kasım 1999) Tebliğleri, Kara Harp Okulu Basımevi, Ankara, 1999, s. 10-27.
 "Makedonya'da Türk Varlığı ve Atatürk'ün Dedesinin Köyü Kocacık", 9. Askeri Tarih Semineri (İstanbul, 22-24 Ekim 2003)'ne sunulan bildiri metnidir.
 "Millet Kavramı ve Atatürk'ün Milliyetçilik Anlayışı", Milli Eğitim Vakfı Dergisi, sayı: 11 (Temmuz-Ağustos-Eylül 1988), s. 24.
 "Milli Birlik ve Bütünlüğümüzün Kaynakları I: Öllük (Höllük) Geleneği", Milli Kültür Dergisi, sayı: 62 (Eylül 1988), s. 39-43.
 "Mustafa Kemal'i Atatürk Yapan Süreçte Aile Çevresi İle İlk ve Orta Öğrenim Yaşantısının Rolü", 12-13 Ekim 1998 tarihlerinde Manastır/Makedonya'da düzenlenen "Atatürk ve Manastır" konulu sempozyuma sunulan bildiri metni. Atatürk Haftası Armağanı Genkur. ATASE Bşk.lığı (10 Kasım 1998), s. 53-65.
 "Osmanlı Devleti'nde Gayrimüslimlerin Din-İbadet, Eğitim-Öğretim Hürriyetleri ve Bu Bakımdan 'Kilise Defterleri'nin Kaynak Olarak Önemi", Ankara Üniversitesi Osmanlı Tarihi Araştırma ve Uygulama Merkezi Dergisi, sayı: 9 (Ankara 1998), s. 155-175.
 "Osmanlı Devleti'nin Son Yıllarında Türkiye'nin Demografik Durumuna Genel Bir Bakış", Osmanlı, C: IV. Toplum, Editör: G. Eren, Yeni Türkiye Yayınları, Ankara, 1999, s. 567-571.
 "Prof. Dr. Aydın Taneri'nin Eserleri", (S. Akgül, B. Ergezer, U. Ertan ile birlikte), A. Güler ve diğerleri, Türk Tarihçiliği ve Prof. Dr. Aydın Taneri Armağanı, Ocak Yayınları, Ankara, 1998, s. 125-142.
 "Pontus Meselesi ve Az Bilinen Bir Eser: The Pontus", Kara Harp Okulu Bilim Dergisi, Yıl: I., sayı: 2 (1991), s. 54-66.
 "Son Osmanlı Hahambaşısı Hayım Nahum Efendi İle İlgili Bazı Arşiv Belgeleri Işığında Türk-Yahudi İlişkileri", Bildiriler: Türk-İsrail Müşterek Askeri Tarih Konferansı I. (9-12 Nisan İstanbul), Ankara, Genelkurmay Basım Evi, 2000, s. 29-78. Ayrıca: Turkish - Jewish Encounters (Studies on Turkish-Jewish Relations through the Ages), Ed. M. Tütüncü, Haarlem (Netherlands), 2001, p. 183-223.
 "Tarih Boyunca Rumların Türkler İle Olan İlişkileri", Askeri Tarih Bülteni, Genkur. ATASE Bşk.lığı., Yıl: 24, Sayı: 46 (Şubat 1999), s. 29-40.
 "Türk Askeri Tarih Araştırmaları I. Osmanlı Kara ve Deniz Kuvvetleri Kuruluş Devri (1299-1453)", Kara Kuvvetleri Komutanlığı Dergisi, sayı: 78 (Mart 1986), s. 75-82.
 "Türkiye Cumhuriyeti'nin Merkezi/Milli (Üniter) Devlet Kimliği Bakımından Erzurum Kongresi'nin Önemi", Erzurum ve Sivas Kongreleri Sempozyumu (Gazi Üniversitesi, 27-29 Mayıs 2002) Bildirileri, Ankara, 2003, s. 25-35.
 "Türkiye'ye Yönelik Yunan Stratejileri 1990-1995 (Rum-Yunan Basınına Göre)", Avrasya Dosyası Dergisi, C: III., sayı: 3 (Sonbahar 1996), s. 121-130.
 "Türklerde Saçı Geleneği", Bilge Dergisi, sayı: 25 (Yaz 2000), s. 22-26.
 "Türklerde Devlet ve Siyasi Otorite Kavramları", Belgelerle Türk Tarihi Dergisi, sayı: 24 (Şubat 1987), s. 16-22.
 "Türklerde Stratejik ve Taktik Düşünceler", Belgelerle Türk Tarihi Dergisi, sayı: 19 (Eylül 1986), s. 77-78.
 "Yakın Tarihimizde Yunan Gizli Teşkilatları", Belgelerle Türk Tarihi Dergisi, sayı: 25 (Mart 1987), s. 64-68.
 "Yunan Gizli Teşkilatları: Patrikhane", Belgelerle Türk Tarihi Dergisi, sayı: 32 (Ekim 1987), s. 64-67.
 "Yunanistan'da Etnik Gruplar I: Dil Grupları", Avrasya Dosyası Yunanistan, Kosova Özel Sayısı (Kasım 1998).
 "Az bilinen yönleriyle Atatürk", Milli Düşünce Merkezi, 2011, http://www.millikanal.com/2015/06/ali-guler-az-bilinen-yonleriyle-ataturk.html  ve http://www.millikanal.com/2015/06/ali-guler-az-bilinen-yonleriyle-ataturk_2.html
 "Atatürk düşmanlarına dikkat" 21 Aralık 2015.

Dış bağlantılar

 Twitter'de Ali Güler
 Facebook'da Ali Güler

Kaynakça

1962 doğumlular
Karaman doğumlu siyasetçiler
20. yüzyıl Türk tarihçileri
21. yüzyıl Türk tarihçileri
Türk albaylar
Yaşayan insanlar
Resim aranan kişiler
Milliyetçi Hareket Partisi Merkez Yönetim Kurulu üyeleri
Milliyetçi Hareket Partisi mensubu siyasetçiler

Ali Güler


"The Adventure of the Greek Interpreter", one of the 56 Sherlock Holmes short stories written by Sir Arthur Conan Doyle, is one of 12 stories in the cycle collected as The Memoirs of Sherlock Holmes. The story was originally published in The Strand Magazine (UK) and Harper's Weekly (US) in September 1893. This story introduces Holmes's elder brother Mycroft. Doyle ranked "The Greek Interpreter" seventeenth in a list of his nineteen favourite Sherlock Holmes stories.

Plot

On a summer evening, while engaged in an aimless conversation that has come round to the topic of hereditary attributes, Doctor Watson learns that Sherlock Holmes, far from being a one-off in his powers of observation and deductive reasoning, in fact has an elder brother whose skills, or so Holmes claims, outstrip even his own. As a consequence of this, Watson becomes acquainted with the Diogenes Club and his friend's brother, Mycroft.

Mycroft, as Watson learns, does not have the energy of his younger brother and as a consequence is incapable of using his great skills for detective work:

In spite of his inertia, the elder Holmes has often delivered the correct answer to a problem that Sherlock has brought to him. On this occasion, however, it is Mycroft who has need to consult Sherlock. Mr. Melas, a Greek interpreter and neighbour of Mycroft, tells of a rather unnerving experience he has recently gone through.

Melas was called upon one evening by a man named Harold Latimer to go to a house, supposedly in Kensington, to translate on a business matter. On the way there in Latimer's coach, Melas noticed that the windows were papered over so that he could not see where he was. Latimer also produced a bludgeon, laying it beside him as an implied threat. Melas protested, saying that what Latimer was doing was unlawful. The kidnapper replied that he would make it up to Melas, but also threatened him with unspecified retribution should the evening's business ever be made public.

For approximately two hours they drove, at last arriving at a house. It was dark, and Melas got only a general impression of a large property as he was hustled out of the coach and into the house. The house itself was poorly lit, but Melas made out that it was quite big. In the room into which he was led by Latimer and another, nervous, giggling gentleman—whose name is later discovered to be Wilson Kemp—Melas noticed a deep-pile carpet, a high marble mantel, and a suit of Japanese armour.

Another man was brought into the room. He was thin and emaciated and had sticking plaster all over his face, and a bandage sealing his mouth. Melas knew then that things were not right. Melas was sly enough to observe that his kidnappers were utterly ignorant of Greek, and used this to find out some information. While Latimer and his giggling companion had Melas translate demands that this man sign some papers, Melas added his own short questions to the dialogue. The man not only answered Latimer that he would never sign these papers, but he also answered Melas that his name was Kratides, that he had been in London for three weeks, that he had no idea what house he was in, and that his captors at the house were starving him. He wrote all his answers, unable as he was to speak through the sticking plaster.

Much could be inferred from Kratides's answers to Latimer, too. Evidently, Latimer was trying to coerce Kratides into signing over property to him, and a woman was also involved. Latimer had warned Kratides that his obstinacy would do her no good.

Melas would have extracted the whole story from this stranger had the woman herself not burst in unexpectedly, but even that event furnished new information. She recognised Kratides as "Paul", whereupon he managed to get the bandage off his mouth and he called her "Sophy". They both behaved as though neither had expected to see the other.

Melas was ushered back into the coach for another interminable ride and was deposited far from his home on Wandsworth Common. He made it to Clapham Junction just in time for the last train to Victoria. He has now presented his story at the Diogenes Club to Mycroft, who asks his brother Sherlock to look into it.

An advertisement has already been placed begging the public for information. It yields a result. A Mr. Davenport knows the woman in question, and she is currently residing at The Myrtles, a house in Beckenham. Sherlock Holmes and his brother Mycroft, who received the message from Davenport, decide that they must go to Beckenham to see about this. Watson comes, too, and they decide to pick up Inspector Gregson, and Melas as well in case some translating needs to be done. They find, however, that he has already been picked up, by a nervous, giggling man brandishing a bludgeon. Holmes knows that this means trouble. Obviously the thugs know that Melas has betrayed them.

After the necessary legal procedures for securing a search warrant have been completed, the group proceeds to Beckenham only to discover that the house, which indeed turns out to be as Melas has described, has been abandoned. Tracks indicate that a fully loaded coach has recently pulled out of the drive. Breaking in, they discover Melas and Kratides bound in a closed room where some charcoal has been lit to gas the two of them: Melas recovers thanks to Watson's timely intervention, but Kratides is already dead.

Apparently, Kratides never signed any papers. It turns out that Sophy's friends contacted Kratides, who was Sophy's brother, in Greece to tell of what they thought was a bad situation for her with Latimer. He then came to England and wound up in Latimer's power. Latimer tried to force Kratides to sign over his sister's property, but he refused absolutely.

All that is ever again heard of the thugs Latimer and Kemp is a news story from Hungary describing the deaths of "two Englishmen who had been travelling with a woman". The official report attributes their deaths to a fight between the two of them; however, Watson notes in closing that Holmes believes Sophy to have avenged the abuse of Kratides and herself by stabbing both Latimer and Kemp.

Publication history
"The Adventure of the Greek Interpreter" was first published in the UK in The Strand Magazine in September 1893, and in the US in Harper's Weekly (under the title "The Greek Interpreter") on 16 September 1893. It was also published in the US edition of The Strand Magazine in October 1893. The story was published with eight illustrations by Sidney Paget in the Strand, and with two illustrations by W. H. Hyde in Harper's Weekly. It was included in  The Memoirs of Sherlock Holmes, which was published in December 1893 in the UK and February 1894 in the US.

Adaptations

Film and television
The story was adapted as a 1922 silent short film as part of the Stoll film series. It starred Eille Norwood as Holmes and Hubert Willis as Watson, and featured J. R. Tozer as Harold Latimer and Robert Vallis as Wilson Kemp.

The story was adapted for Sherlock Holmes (1954 TV series), starring Ronald Howard as Holmes and Howard Marion Crawford as Watson. However, Mycroft Holmes does not appear in this episode.

The story was adapted for the 1968 BBC series with Peter Cushing. The episode is now lost.

The third episode of The Adventures of Sherlock Holmes and Dr. Watson is based upon "The Adventure of Charles Augustus Milverton", but the beginning has a meeting between the heroes and Mycroft, with the scene being adapted from the story. The billiard-maker they analyze through the window turns out, unknown to them, to be Milverton's informer and Moriarty's henchman.

The story was adapted for television in 1985 as part of The Adventures of Sherlock Holmes series, starring Jeremy Brett as Holmes, David Burke as Dr. Watson and Charles Gray as Mycroft Holmes. The episode is largely faithful to the original short story, but certain changes are made; in particular, Kratides is eventually compelled to sign the paper and the ending is amended to have Holmes, Watson and Mycroft confront the villains on board a train as they attempt to escape to Greece, during which Latimer is killed as he attempts to escape and both Kemp and Sophia are taken into custody.

"Art in the blood, Watson. It is liable to take the strangest forms." Sherlock Holmes clarifies to Dr. Joan Watson in the first episode of the second season of the CBS TV series Elementary, which refers to the assertion in the story, that "Art in the blood is liable to take the strangest forms." "Art in the blood", twenty third episode of the second season of Elementary, which is named after an allusion from this story, updates many elements of the original story to the contemporary era. In the 24th episode, Sherlock describes Mycroft as a man who "has no ambition and no energy" and "would rather be considered wrong than take the trouble to prove himself right", which is directly quoted from the story.

In the 2012 Sherlock episode "A Scandal in Belgravia", Watson is seen writing a story in his blog titled "The Greek Interpreter". In the 2014 episode "The Empty Hearse", Sherlock and his brother Mycroft have a casual competition over analyzing a certain knitted hat, a reference to the discussion in this short story on analyzing a man they see on the street through the window of the Diogenes Club. In the 2015 special, The Abominable Bride, a Mr Melas is also referenced as waiting to see Mycroft after he has discussed a case with his brother and Dr. Watson.

In the seventh episode of the NHK puppetry television series Sherlock Holmes, Sherman, a female pupil of Beeton School who can communicate with animals is kidnapped. She is made to interpret dog's language to find a bone of Neanderthal stolen from a laboratory and taken away by a dog but no clue is found. Holmes decides to solve the case with the help of his elder brother Mycroft and visits him in the Diogenes Club in Dealer house where he lives. Though Holmes is estranged from Mycroft, the brothers and Watson discover the bone and find out that it's Wilson Kemp, a pupil who lives in Dealer house stole it but Mycroft tries to hush up the truth.

Radio
A radio adaptation of "The Greek Interpreter", dramatised by Edith Meiser, aired on 26 January 1931 in the American radio series The Adventures of Sherlock Holmes, starring Richard Gordon as Sherlock Holmes and Leigh Lovell as Dr. Watson.

Edith Meiser also adapted the story as an episode of the American radio series The New Adventures of Sherlock Holmes, with Basil Rathbone as Holmes and Nigel Bruce as Watson, that aired on 15 January 1940. Another episode in the same series that was adapted from the story aired in July 1943.

Michael Hardwick adapted the story as a radio adaptation which aired on the BBC Light Programme in April 1960, as part of the 1952–1969 radio series starring Carleton Hobbs as Holmes and Norman Shelley as Watson, with Jeffrey Segal as Melas and Michael Turner as Inspector Gregson.

"The Greek Interpreter" was dramatised for BBC Radio 4 in 1992 by Gerry Jones as part of the 1989–1998 radio series starring Clive Merrison as Holmes and Michael Williams as Watson. It featured Peter Polycarpou as Melas and Gordon Reid as the Laughing Man.

The story was adapted as a 2010 episode of The Classic Adventures of Sherlock Holmes, a series on the American radio show Imagination Theatre, starring John Patrick Lowrie as Holmes and Lawrence Albert as Watson.

References
Notes

Sources

External links

Greek Interpreter, The Adventure of the
1893 short stories
Works originally published in The Strand Magazine
Works originally published in Harper's Weekly

The Adventure of the Greek Interpreter


Sodexo (antiguamente conocida como Sodexho Alliance) es una corporación multinacional con casa matriz en Issy-les-Moulineaux, París, Francia. Sodexo es una de las más grandes compañías de servicios de comida y administración de instalaciones del mundo, con 470237 empleados, presente en 34000 sitios en 80 países. En el año fiscal de 2010 los ingresos alcanzaron €15,3 billones, con una capitalización de mercado de €6500 millones.

Sodexo está organizada en dos entidades: Soluciones de Servicios en Terreno y Soluciones motivacionales. Sodexo atiende muchos sectores incluyendo corporaciones privadas, agencias de gobierno, escuelas desde primaria hasta universitaria, hospitales y clínicas, instalaciones de vivienda asistida, bases militares e instalaciones penitenciarias.

Historia
La compañía fue creada en 1966 por Pierre Bellon en Marsella, Francia, para atender a restaurantes de compañías, colegios y hospitales bajo el nombre de Société d'Exploitation Hotelière ().

Al correr de los años 1970, la compañía se expandió en Francia y a nivel internacional, primero en Bélgica, luego en África, y finalmente en el Medio Oriente. Después de una licitación pública inicial en la Bolsa de París en 1983, la firma continuó su expansión hacia Norteamérica, Sudamérica, Japón, Sudáfrica y Rusia.

Entre 1995 y 2001, Société d'Exploitation Hotelière's cambió su nombre a Sodexho Alliance, y la compañía estableció alianzas con Gardner Merchant, Partena, Sogeres, Wood Dining Services y Universal Ogden Services.

En 1998, Sodexho se fusionó con los servicios de administración Marriott, que en aquel entonces era una de las compañías de servicios de comida más grandeS de Norteamérica, cambiando el nombre a Sodexho Marriott Services. En el año 2000 Sodexho Alliance se convirtió en el líder de administración de sitios remotos después de fusionarse con Universal Ogden Services.

En 2002, Sodexho fue enlistada en la Bolsa de Nueva York.

En 2005, Michel Landel fue nombrado Gerente General, sucediendo a Pierre Bellon, quien continúa como miembro del directorio.

En el verano de 2006, la compañía cerró un trato con el empresario y ex jugador de la NBA, Magic Johnson y Magic Food Provisions, una subsidiaria de Magic Johnson Enterprises. La iniciativa incluyó un acuerdo de marketing y la formación de SodexhoMagic, LLC, una nueva joint venture de la que Johnson posee el 51%.

Desde septiembre de 2007, las operaciones en Estados Unidos han sido dirigidas por el Presidente y Gerente General George Chavel, quien reemplazó a Richard Macedonia.

En 2007, Sodexo inició su actividad de distribución de sus servicios a escuelas del Reino Unido, usando la marca "Para ti..." (For you).

The DiversityInc Top 50 Companies for Diversity is the leading assessment of diversity management in corporate America and globally. En 2010, Sodexo calificó en número 1. De acuerdo con el informe, Sodexo "has led every other company in its ability to implement measure and assess strong internal diversity initiatives"

En 2011, Sodexo asume un contrato de 8 años con el gobierno de Estados Unidos, por el cual la compañía se compromete a proveer servicios alimentarios a 31 cuerpos de marines.

Hoy en día Sodexo está en la lista Fortune Global 500 y es el segundo mayor empleador entre todas las corporaciones multinacionales francesas.

Gerencia administrativa

La Gerencia administrativa está actualmente compuesta por 12 personas:

 Pierre Bellon, Director.
 Robert Baconnier, Presidente de ANSA
 Rémi Baudin, Vicepresidente
 Patricia Bellinger, Ejecutivo
 Astrid Bellon, Miembro de la Directorio Ejecutivo de Bellon SA
 Bernard Bellon, Director de la gerencia de Finadvance
 François-Xavier Bellon, Director General de Bright Yellow Plc
 Sophie Clamens, Director de la Gerencia de Administración de Bellon SA
 Paul Jeanbart, Director General de Rolaco
 Michel Landel, Director General de Sodexo
 Nathalie Szabo, Miembro de Directorio ejecutivo de Bellon SA
 Peter Thomson, Ejecutivo

Cifras financieras

Sodexo reportó utilidades por  €15.300 millones en los últimos 12 meses que terminaron en febrero de 2010 y un crecimiento orgánico de 0.4%. It benefits from a Corporate Credit Rating of BBB+ (Standard & Poor).

Administración de los servicios de comida e instalaciones
Las ofertas de Sodexo van desde servicios de comida de autoservicio que incluye restaurantes ejecutivos, servicio de despacho, comedores ejecutivos, venta y despachos de comida, hasta servicios integrales de administración de instalaciones que incluyen tanto servicios blandos (recepción, conserjería, pantry, lavandería, groundskeeping, administración de basura, Vendor Management, etc.) y servicios duros (sistemas integrales de aires acondicionados, sistemas eléctricos que incluyen manejo de sub-estaciones de más de 220kV, servicios de eficiencia energética & servicios de sustentabilidad, gasfitería/Plantas de tratamiento de aguas/operación de plantas de tratamiento de aguas servidas, contrato anual de mantenimiento y operación de equipos, administración de proyectos, etc.).

Cheques de servicios y tarjetas (SVC)

Una de las dos principales empresas del mundo en este sector, [Cita Requerida] Sodexo ofrece a las empresas y las autoridades públicas con vales de comida, cheques restaurante, cheques guardería cheques o tarjetas de transporte y cheques formación. En China cuenta con un sistema de tarjetas de valor almacenado en cooperación con varios restaurantes.

Cambio de nombre
La compañía cambió su nombre oficial de Sodexho Alliance a simplemente Sodexo después de una votación de los accionistas en la junta general anual de la compañía el 22 de enero de 2008. La razón para eliminar la letra 'h' de Sodexho, citada en el informe anual del grupo de 2007, es que " en ciertos idiomas una "x" seguida de una "h" es difícil de pronunciar ". El sitio web corporativo de la compañía también indica que ya no hace hincapié en la industria de servicios hoteleros con la que alguna vez se asociaron, ya que ahora se centran en muchas otras direcciones. También se cambió el logotipo de la compañía, dejando caer las cinco estrellas a una sola estrella. La barra de la letra 'x' también ahora está curvada, como una sonrisa, supuestamente sugerente del deseo de la compañía de buscar constantemente y aumentar la satisfacción de sus clientes.

Controversias

Ha habido al menos nueve boicots a Sodexo por diversas razones: en la Clark University en Worcester, Massachusetts, en la Escuela de Estudios Orientales y Africanos de la Universidad de Londres, en la American University en Washington DC, y en la Université Laval en Quebec City, en Binghamton University en Nueva York, y Allegheny College en Meadville, Pennsylvania, en DePauw University en Indiana, Emory University en Atlanta, Georgia, en los bancos Nordea en Finlandia, en la Universidad de Tampere, Finlandia y en la Universidad Loyola Marymount en Los Ángeles. En la Universidad DePauw, los estudiantes protestaron contra la supuesta baja remuneración de los empleados de Sodexo, su inversión en negocios de prisiones privadas y la falta de opciones de alimentos locales.

En los bancos de Nordea, el problema fue una reducción en los salarios después de que Sodexo se hizo cargo de los servicios de alimentos del banco en el lugar de trabajo. Después de un exitoso boicot, los salarios se incrementaron.

En 2009, el SEIU lanzó una campaña nacional contra Sodexo con el objetivo declarado de mejorar los estándares salariales y laborales. Clean Up Sodexo sirve como área de preparación en línea para la campaña. En 2010, el SEIU reclutó estudiantes en muchas universidades de los EE. UU. Para apoyar huelgas y manifestaciones en protesta por las supuestas prácticas laborales injustas de Sodexo, incluida la conducta antisindical y el pago de salarios bajos. Aunque una serie de huelgas en la Universidad de Pittsburgh condujeron a la negociación de salarios más altos y planes de seguro médico de menor costo para los trabajadores de la cafetería, hasta ahora ninguna de las cuentas de Sodexo elegidas por el SEIU tiene Sindicado o incluso pidió un voto electoral. Según una declaración de Sodexo, el SEIU está participando en una campaña de desprestigio en un esfuerzo por expulsar a los sindicatos de trabajadores rivales que tradicionalmente han operado en la industria de servicios de alimentos, así como para la publicidad en general.

El 16 de abril de 2010, los trabajadores de SEIU organizaron una protesta en la sede de la empresa en Maryland alegando un trato injusto e ilegal de los trabajadores de Sodexo. Durante la protesta, Danny Glover fue arrestado, recibió una citación y luego fue puesto en libertad. The Associated Press informa que "Glover y otros pasaron por delante de la cinta amarilla de la policía y se les pidió que retrocedieran tres veces en la sede de Sodexo. Cuando se negaron, Starks dice que los oficiales los arrestaron".

En julio de 2010, Sodexo resolvió los cargos presentados por el estado de Nueva York alegando un cobro excesivo por el servicio de alimentos y la gestión de instalaciones en las escuelas públicas. Según un caso presentado por el fiscal general del estado de Nueva York, Andrew Cuomo, Sodexo recibió reembolsos de proveedores sin transferir los ahorros a sus clientes. Sodexo pagó un total de $ 30 millones a los informantes y escuelas afectadas, lo que lo convierte en el mayor asentamiento de la historia en Nueva York fue posible gracias a la ley de reclamos falsos del estado que no involucraba al programa de Medicare. El acuerdo no incluía una admisión de responsabilidad de la compañía. El caso presentado en Nueva York ha dado lugar a investigaciones similares en lugares incluyendo Nueva Jersey, Washington, DC y Berkeley, California.

Las acusaciones de SEIU contra Sodexo ahora parecen estar nuevamente sobre la mesa. La Junta Nacional de Relaciones Laborales, una agencia federal independiente con el poder de salvaguardar los derechos de los empleados, acusa al SEIU de involucrarse en tácticas ilegales, y las agencias de calificación de crédito social renuevan su confianza en Sodexo para su inversión socialmente responsable (SRI) durante el año 2010 y 2011. Sodexo es, en una demanda presentada en marzo de 2011, acusando al SEIU (Service Employees International Union) de "participar en tácticas ilegales en su esfuerzo por sindicalizar trabajadores.

El 27 de mayo de 2011 estudiantes de la Universidad de Washington fueron arrestados durante una toma de las oficinas administrativas de la Universidad por protestar por el contrato de concesiones hecho por la Universidad con Sodexo. poco después, el 19 de mayo, otros 13 estudiantes fueron arrestados bajo similares circunstancias.

Véase también
 Servicios Judiciales Sodexo

Referencias

Enlaces externos

 Sodexo (en España)

Empresas fundadas en 1966
Empresas de Francia
Empresas de servicios de comida
Euronext 100

Sodexo


Bazargan hace referencia a varios artículos:

Lugares
 Bazargán (Irán), capital del distrito de Bazargán.
 Distrito de Bazargán, distrito del condado de Maku, provincia de Azerbaiyán Occidental (Irán).
 Bazargan (Afganistán), pueblo en la provincia de Herāt.

Personas
 Mehdí Bazargán (1907-1995), fue un primer ministro de Irán.

Bazargan


An Kobresia setschwanensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hand.-mazz.. An Kobresia setschwanensis in nahilalakip ha genus nga Kobresia, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Kobresia

Kobresia setschwanensis


مقاطعة مافان هي إحدى مقاطعات أيرلندا الستة والعشرين.

أعلام
 قسطنطين جوزيف سميث
 ريجنالد سميث
 جون ويلسون
 توماس فيتزباتريك
 جورج ماكمانوس

روابط إضافية
 مجلس مقاطعة كافان

مراجع

أولستر
مقاطعات جمهورية أيرلندا

مقاطعة كافان


Onthophagus yucatanus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Delgado-Castillo, Peraza & Deloya em 2006.

Referências

Ligações externas

yucatanus
Coleópteros descritos em 2006

Onthophagus yucatanus


Alexander Buchan (født 11. april 1829 i Kinneswood, Kinross, død 13. maj 1907 i Edinburgh) var en Britisk meteorolog.

Buchan blev 1860 sekretær ved det skotske, meteorologiske selskab. Blandt hans arbejder skal nævnes den banebrydende afhandling om lufttrykkets fordeling og de
fremherskende vindretninger på jordens overflade i Transactions of the Royal Society (bind 25). Buchan skrev også om lufttrykkets daglige periode med mere og udgav kort over isobarer og isotermer. En meteorologi af Buchan er oversat og delvis omarbejdet af Hugo Hildebrandsson (Uppsala 1874).

Kilder

Videnskabsfolk fra Skotland
Faglitterære forfattere fra Skotland
Meteorologer fra Skotland
Engelsksprogede forfattere
Briter i 1800-tallet
Briter i 1900-tallet

Alexander Buchan


Privacy-Enhanced Mail


NGC 5937 est une galaxie spirale intermédiaire située dans la constellation du Serpent. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5937 a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1785.

La classe de luminosité de NGC 5937 est II et elle présente une large raie HI. Elle renferme également des régions d'hydrogène ionisé.

À ce jour, huit mesures non basées sur le décalage vers le rouge (redshift) donnent une distance de , ce qui est à l'intérieur des valeurs de la distance de Hubble.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5937 sur le site du professeur C. Seligman

5937
Constellation du Serpent
Galaxie spirale
Galaxie spirale intermédiaire
Objet céleste découvert en 1785
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5937


John Dewitt Kuester jr. (Richmond, Virginia, ) es un exjugador y entrenador de baloncesto estadounidense que disputó tres temporadas en la NBA, además de entrenar durante dos temporadas a los Detroit Pistons. Con 1,88 metros de estatura, jugaba en la posición de base. Su último puesto como entrenador fue como asistente de Mike Brown en Los Angeles Lakers.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Tar Heels de la Universidad de Carolina del Norte en Chapel Hill, en las que promedió 9,7 puntos y 4,0 asistencias por partido. A las órdenes de Dean Smith, ayudó a los Tar Heels a conseguir dos títulos de la Atlantic Coast Conference, llegando a disputar en 1977 la Final Four del Torneo de la NCAA en la que cayeron ante Marquette. Esa temporada fue elegido mejor defensor del equipo y mejor jugador del torneo de la conferencia.

Profesional
Fue elegido en la quincuagésimo tercera posición del Draft de la NBA de 1977 por Kansas City Kings, donde jugó una temporada como suplente de Otis Birdsong, en la que promedió 4,8 puntos y 3,2 asistencias por partido.

Tras ser despedido, en  fichó como agente libre por los Denver Nuggets, donde encadenó varios contratos temporales, llegando a disputar 33 partidos, pero con una presencia testimonial, jugando poco más de 6 minutos de media.

Al año siguiente ficharía por Indiana Pacers, donde jugó aún menos que en los Nuggets, retirándose al término de la temporada.

Entrenador
Comenzó su carrera de entrenador como asistente en la Univsrsidad de Richmond en 1980, pasando a desempeñar el mismo papel al año siguiente en la Universidad de Boston a las órdenes de Rick Pitino, a quien sustituyó en el puesto de entrenador principal en 1983, convirtiéndose en el entrenador más joven de la División I de la NCAA.

En 1985 es contratado como entrenador principal en la Universidad George Washington, donde permanece cinco temporadas. En una de ellas, la 1988-89, logró 1 victoria y 27 derrotas, una de las peores marcas de la historia del baloncesto universitario.

En 1990 pasa a formar parte de la organización de los Boston Celtics, donde permanecería durante 7 años, los dos últimos ejerciendo como entrenador asistente. Entre  y  sería uno de los assitentes de Larry Brown en los Philadelphia 76ers, acompañándole al año siguiente a los Detroit Pistons.

En  es contratado como asistente de los New Jersey Nets, regresando a los Sixers al año siguiente por una temporada. En  es contratado por los Orlando Magic como asistente de Brian Hill, En agosto de 2007 entra a formar parte del equipo de Mike Brown en el banquillo de los Cleveland Cavaliers, reemplazando al depuesto Kenny Natt.

En  le llega por fin su oportunidad de ser entrenador principal en la NBA, siendo contratado por los Detroit Pistons para sustituir a Michael Curry, donde permanecería dos temporadas, logrando 57 victorias y 107 derrotas.

En  volvería a trabajar con Mike Brown en Los Angeles Lakers como asistente.

Estadísticas como entrenador

Universidad

NBA

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

 Estadísticas como jugador en la NCAA
 Estadísticas como entrenador en la NCAA
 como entrenador en la NBA

Baloncestistas de Virginia
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Denver Nuggets
Baloncestistas de los Indiana Pacers
Baloncestistas de los Kansas City Kings
Baloncestistas de los North Carolina Tar Heels
Entrenadores de baloncesto de Estados Unidos
Entrenadores de baloncesto de la NCAA
Entrenadores de la NBA
Entrenadores de los Detroit Pistons
Nacidos en Richmond (Virginia)

John Kuester


Olaylar
 İzlanda'lı bir grup Grönland'a yerleşti.

Doğumlar
 Normandiya'lı Emma.

Ölümler

982


Le gang Uralmash (en ) est un syndicat du crime de la mafia russe basé dans la ville d'Iekaterinbourg.

Description
Fondé à la fin des années 1980 par un groupe d'anciens sportifs dirigé par les frères Tsyganov, le groupe a consolidé le contrôle de plusieurs entreprises de la ville lors de la transition vers une économie de marché, dont la célèbre usine Ouralmach de Iekaterinbourg (d'où le groupe tire son nom). Les bénéfices tirés du racket ont ensuite été réinvestis dans un certain nombre d'entreprises légitimes, élargissant la portée du groupe.

Au cours des années 1990, le groupe Uralmash a été impliqué dans un certain nombre de guerres de gangs. L'un était un conflit interne, entre les criminels plus traditionnels qui obéissaient au Code des voleurs et les sportifs, qui dominaient l'organisation et finirent par s'imposer. Un autre était un violent affrontement avec le gang Central, leurs principaux rivaux dans la ville. Le nombre de morts était si grand que les deux gangs avaient leurs propres cimetières. Les pierres tombales étaient souvent conçues de manière extrêmement élaborée et portaient des images de personnes enterrées, habillées à la mode classique des gangsters des années 1990 (survêtement, veste en cuir, etc.). Parfois, les surnoms des gangsters et/ou leurs compétences particulières étaient également gravés sur la pierre tombale (par exemple, expert en judo).

Au cours des années 1990, l'Uralmash a également été impliqué dans un groupe d'autodéfense, , qui ciblait à la fois les trafiquants de drogue et les consommateurs dans le but de débarrasser la ville du trafic d'héroïne. Les revendeurs ont été battus et brutalisés, souvent publiquement pour envoyer un message aux autres, tandis que les toxicomanes ont été enchaînés à des radiateurs et forcés de faire la  (sevrage brutal). Cette action peut avoir fait partie d'une campagne de relations publiques pour légitimer le groupe. L'Uralmash a également organisé des défilés de mode pour collecter des fonds pour les enfants de la ville.

À la fin de la décennie, les dirigeants d'Uralmash ont de plus en plus légitimé leur entreprise et sont finalement devenus un parti politique enregistré, l'Union socio-politique Uralmash (en abrégé OPS, un jeu intentionnel sur le terme utilisé par les forces de l'ordre russe OPS, ou Société criminelle organisée). Cependant, jusque dans les années 2000, les membres de l'Uralmash étaient toujours engagés dans des activités criminelles et du racket, et la plupart des entreprises d'Ekaterinbourg devaient leur verser de l'argent de protection.

En 2015, l'ex-député de la Douma d'État d'Ekaterinbourg et chef du crime internationalement recherché de l'OPS Uralmash Alexander Kukovyakin, également connu sous le nom de "Kuka", a été arrêté par Interpol à Dubaï avec son fils aîné Konstantin. Kukovyakin a ensuite été extradé vers Ekaterinbourg et condamné à 5 ans de prison.

Evgueni Roïzman a été accusé de liens avec l'organisation lors de sa campagne à la mairie en 2013.

Références

Crime organisé russe

Gang Uralmash


Tsouman () est une commune urbaine de l'oblast de Volhynie, en Ukraine. Elle compte  en 2021.

Au nord de la ville se trouve le parc national Tsoumanska Pouchtcha où se trouvent lynx et bisons.

Références

Commune urbaine dans l'oblast de Volhynie

Tsouman


An Stipa vallsii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni A.Zanin ngan Longhi-wagner. An Stipa vallsii in nahilalakip ha genus nga Stipa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stipa

Stipa vallsii


Premiul Asociației Criticilor de Film (BFCA) pentru  cel mai bun film SF / de groază (în ) este unul dintre premiile acordate persoanelor care lucrează în industria cinematografică de către Asociația criticilor de film (BFCA) la emisiunile anuale de acordare a premiilor  Asociației Criticilor de Film BFCA. A fost acordat pentru prima dată în 2012.

Lista câștigătorilor și nominalizații

Anii 2010

Note

Premii pentru cel mai bun film

Premiul Asociației Criticilor de Film (BFCA) pentru cel mai bun film SF/de groază


Die Schiffe des Typs Semi-Container-Liner 17/18 waren eine Entwicklung der Flensburger Schiffbau-Gesellschaft.

Geschichte
Die Flensburger Schiffsbau-Gesellschaft war seit den 1960er Jahren für den Entwurf von Typschiffen im Verbund der kooperierenden Werftengruppe FSG/Bremer Vulkan zuständig und entwickelte die 17/18-Baureihe 1969/70. Die Grundbezeichnung 17/18 ging auf die beiden Parameter 17.000 Tonnen Tragfähigkeit und 18 Knoten Geschwindigkeit zurück. Es wurden insgesamt vier Varianten entwickelt und angeboten. Gebaut wurden in den Jahren 1970 bis 1972 aber nur vier Einheiten in zwei Varianten. Der Basistyp 17/18A Semi-Liner war eine etwas vergrößerte Variante des erfolgreichen Deutschen Mehrzweckfrachters, wurde aber nicht gebaut. Die Variante 17/18B Containerliner I besaß eine andere Lukenaufteilung mit zwei hinteren Doppelluken und aufwändigeres Ladegeschirr mit zwei Stülckenbäumen. Von diesem Typ wurde ein Exemplar von der Reederei Leonhardt & Blumberg in Hamburg geordert. Die Version 17/18C Containerliner II verfügte wiederum über anders geschnittene Luken mit zwei mittleren langen Doppelluken und nochmals vielseitigerem Ladegeschirr. Die Reederei Ernst Jacob aus Flensburg erhielt drei Schiffe des Typs. Die letzte Variante 17/18D Vollcontainer war als reines Containerschiff mit Containerzellen und ohne eigenes Ladegeschirr konzipiert. Auch dieser Typ wurde nicht gebaut.

Eingesetzt wurden die Schiffe weltweit. Während Leonhardt & Blumberg ihr Schiff über zwei Jahrzehnte weiterbetrieben und erst im Jahre 1995 veräußerten, gab die Reederei Jacob ihre drei Schiffe schon Anfang der 1970er Jahre wieder ab. Eines der Jacob-Schiffe ging 1973 an die chinesische Reederei COSCO und blieb später unter verschiedenen chinesischen Eigner noch recht lange in Fahrt. Die anderen beiden Jacob-Schiffe wurden 1974 von einer kubanischen Reederei erworben und nach weiteren Eignerwechseln 1987 und 1996 abgebrochen. Das Typschiff Luise Leonhardt diente ab 1996 noch bis zum Jahr 2003 einem weiteren Eigner, bevor es verschrottet wurde.

Technik
Der Schiffstyp war als vielseitig einsetzbares Semicontainerschiff für die Linien- und Trampfahrt ausgelegt. Das Deckshaus war achtern über der Maschinenanlage angeordnet. Die Schiffe waren anfangs als Wechseldecker vermessen. Sie besaßen ein durchlaufendes Hauptdeck mit Back und Poop. Alle fünf Laderäume mit je einem Zwischendeck lagen vor dem Deckshaus. Im Hinblick auf den Einsatz in der Linienfahrt waren vielseitige Ladungseinrichtungen verbaut. Die Luise Leonhardt war mit zehn herkömmlichen 5/10-Tonnen-Ladebäumen, zwei 20/40-Tonnen-Ladebäumen und mit zwei 80-Tonnen Stülcken-Schwergutbäumen zur Übernahme von Schwergut ausgestattet. Die drei Jacob-Schiffe besaßen an Stelle des konventionellen vorderen Mastes ebenfalls einen durchschwenkbaren 35-Tonnen-Stülcken-Schwergutbaum. Weitere Ladungseinrichtungen war der im Vorschiffsbereich unter den Trockenladeräumen angeordneten Ladetank für Süßölladung.

Angetrieben wurden die Schiffe der Baureihe anfangs von Zwölfzylinder-Viertakt-Dieselmotoren von MAN, die auf einen Festpropeller wirkten. Alle vier Schiffe erhielten jedoch später neue Antriebsanlagen mit Zweitaktmotoren.

Die Schiffe

Literatur

 Die Deutsche Handelsflotte, Jahrgang 1977/78, Seehafen-Verlag, Hamburg

Weblinks

Einzelnachweise

Frachtschiffstyp
Flensburger Schiffbau-Gesellschaft

Semi-Container-Liner 17/18


Der Lutterlandbruch ist ein Naturschutzgebiet in der niedersächsischen Stadt Königslutter am Elm im Landkreis Helmstedt.

Das Naturschutzgebiet mit dem Kennzeichen NSG BR 101 ist rund 83 Hektar groß. Es ist nahezu identisch mit dem gleichnamigen FFH-Gebiet. Das Gebiet steht seit dem 18. April 1990 unter Naturschutz. Zuständige untere Naturschutzbehörde ist der Landkreis Helmstedt.

Das Naturschutzgebiet liegt im Naturpark Elm-Lappwald nordöstlich von Königslutter und südwestlich des Stadtteils Beienrode in der Schunterniederung. Im Osten grenzt es an die Schunter, im Norden wird es von der Kreisstraße 8 begrenzt.

Das unter Schutz stehende rund 1500 Meter lange und 400 bis 600 Meter breite Niedermoorgebiet wird überwiegend von Grünland und Feuchtgrünland, aber auch Auen- und Bruchwaldresten geprägt. Daneben sind Hochstaudenfluren, Großseggenrieden und Schilfröhrichte auf zum Teil nassen Standorten zu finden.

Der Niederungsbereich wird bei Hochwasser der Schunter überflutet. Im Naturschutzgebiet befinden sich zahlreiche Gräben. Im mittleren Teil befinden sich Teiche, die größtenteils als Fischteiche genutzt werden.

Im Naturschutzgebiet kommen u. a. Schlangenknöterich, Bachnelkenwurz und Schwarzschopfsegge vor. Die in Seggenrieden lebende Schmale Windelschnecke ist im Schutzgebiet nachgewiesen worden. Bei dem Vorkommen handelt es sich um das einzige derzeit bekannte Vorkommen im atlantischen Teil Niedersachsen. Der Lutterlandbruch ist Brut- und Nahrungsbiotop sowie Rast- und Überwinterungsgebiet zahlreicher Vogelarten.

Das Naturschutzgebiet ist über einen Bohlenweg und eine Beobachtungsplattform erlebbar.

Weblinks

Einzelnachweise

Naturschutzgebiet im Landkreis Helmstedt
Moor in Niedersachsen
Geographie (Königslutter am Elm)
FLutterlandbruch
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Europa

Lutterlandbruch


إنيا  Enya (اسمها الأصلي باللغة الإيرلندية إنية باتريكيا ني فرينان (Eithne Patricia Ní Bhraonáin) ولدت في 17 مايو، 1961 في كويدور، مقاطعة دونيجال، واسمها الإنجليزي إنيا برينان Enya Brennan) هي مغنية، عازفة موسيقية وملحنة من أيرلندا. بدأت مسيرتها الموسيقية في 1980 عندما انضمت مع فرقة عائلتها كلاناد، قبل أن تتركهم لتلحق مسيرة فردية. ألبوم « واترمارك » (علامة مائية رقمية) الخاص بها، والذي تم إطلاقه في 1988، دفع بها إلى الشهرة العالمية، وأصبحت تعرف بصوتها الغير عادي، كما تميزت باختلاف طبقات الصوت، والأغاني الشعبية، والخلفيات المركبة، وأصداء أثيرية.

استمرت بالتمتع بنجاح ثابت خلال الـتسعينيات، في حين أن ألبومها لسنة 2000 « آ داي ويثأوت راين » (A Day Without Rain؛ "في يوم دون المطر") حققت مبيعات قياسية هائلة (15 مليون) ، عرفت إنيا في 2001 كأكثر الفنانات الإناث مبيعاً للألبومات في أيرلندا ورسمياً ثاني أكبر الصادرات الموسيقية في البلاد، من بعد فرقة U2 (يوتو)، ولها مبيعات قياسية بلغت 75 مليون دولار اعتباراً من عام 2008. عملها جعلها تحصل من بين الأمور الأخرى على ترشيح لجائزة الأوسكار وهي معروفة بأنها تغني بعشر لغات مختلفة خلال مسيرتها حتى الآن.

الاسم « إنيا » (Enya) هو تدوين كرشنة تقريبي لكيفية لفظ الاسم « إثني » (Eithne) في لغة إنيا الوطنية التي هي الأيرلندية، في لهجة مقاطعة دونيجال.

قائمة ألبومات إنيا
 إنيا (Enya - 1987)
 واترمارك (Watermark - 1988)
 شيفيرد مونز (Shepherd Moons - 1991)
 ذا كلتس (The Celts - 1992)
 ذا ميموري أوف تريز (The Memory of Trees - 1995)
 بينت ذا سكاي ويث ستارز (Paint the Sky with Stars - 1997)
 أه داي ويثأوت راين (A Day Without Rain - 2000)
 آمارانتين (Amarantine - 2005)
 أند وينتر كايم... (And Winter Came... - 2008)
 ذا فاري بيست أوف إنيا (The Very Best of Enya - 2009)
 دارك سكاي آيلاند (2015 - Dark Sky Island)

مصادر

وصلات خارجية

 Enya.com — موقع إنيا الرسمي.
 Enya at Allmusic
 Enya at Billboard
 Enya at NME
 Enya at Blender

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مقاطعة دونيجال
حائزون على جائزة إيفور نوفيلو
حائزون على جائزة غرامي
حائزون على جوائز الموسيقى العالمية
رومان كاثوليك أيرلنديون
عازفات بيانو أيرلنديات
عازفات بيانو في القرن 20
عازفات بيانو في القرن 21
عازفو بيانو أيرلنديون
عازفو بيانو أيرلنديون في القرن 20
عازفو بيانو أيرلنديون في القرن 21
فنانو مجموعة وورنر الموسيقية
مغنو بوب أيرلنديون
مغنو فولك أيرلنديون
مغنون أيرلنديون في القرن 20
مغنون باللغة الأيرلندية
مغنون باللغة الإنجليزية
مغنون باللغة اللاتينية
مغنون وكتاب أغان أيرلنديون
مغنون وكتاب أغاني أيرلنديون في القرن 20
مغنون وكتاب أغاني أيرلنديون في القرن 21
مغنيات أيرلنديات
مغنيات أيرلنديات في القرن 20
مغنيات أيرلنديات في القرن 21
مغنيات وكاتبات أغان أيرلنديات
ملحنات
ملحنات أيرلنديات
ملحنات في القرن 20
ملحنات في القرن 21
ملحنون أيرلنديون في القرن 20
ملحنون أيرلنديون في القرن 21
ملحنون في القرن 20
ملحنون في القرن 21
مواليد 1961
موسيقيو العصر الجديد
موسيقيو جاز فيوشن كلتيون
موسيقيون من مقاطعة دونيجال
نساء في الموسيقى الإلكترونية

إنيا


Rețeaua Expres Regională, prescurtat RER (în , prescurtat RER; în , prescurtat GEN), este un proiect care prevede construcția unei rețele de trenuri preorășenești în și în jurul Regiunii Bruxelles din Belgia. Scopul proiectului este de a realiza legături mai rapide și cu o frecvență mai ridicată pe o rază de aproximativ 30 km în jurul Bruxelles-ului, într-o regiune locuită de peste 2 milioane de persoane.

Numele provine de la rețeaua RER din Paris, iar denumirea neerlandeză este o traducere fidelă a denumirii franceze. Serviciul RER din Paris este asigurat în exclusivitate cu ajutorul trenurilor. În Bruxelles, Rețeaua Expres Regională integrează diverse mijloace de transport în comun, precum tren, metrou, tramvaie și autobuze. Acest lucru este realizat prin corelarea orarelor acestor mijloace de transport și prin posibilitatea de a plăti călătoria cu oricare din ele prin intermediul cartelei electronice contactless MOBIB.

În principiu, rețeaua RER bruxelleză ar fi trebuit să intre în serviciu încă din anul 2012, dar din cauza unor întârzieri în executarea unor lucrări de infrastructură feroviară, anumite secțiuni ale rețelei nu vor deveni operaționale decât în 2025.

Componenta feroviară a RER, care purta anterior numele de CityRail, a fost redenumită, pe 13 decembrie 2015, în Rețeaua-S, prin analogie cu rețelele preorășenești europene: S-Bahn în Germania, S-tog în Copenhaga, Le linee S [Suburbane] din Milano sau Linky S din Praga. Litera "S" provine de la diverse atribute ale rețelei, definite prin cuvinte în limbile oficiale ale Belgiei ( Stedelijk=orășenesc,  Stad=oraș,  Snel=rapid sau  Suburbain=suburban).

Cartela MOBIB, devenită un mijloc de plată comun, a fost introdusă gradual de diferite companii de transport. În primă instanță, ea este un card electronic cu ajutorul căruia se pot achita titlurile de călătorie ale diverselor companii care asigură transportul în comun în regiune. Deocamdată nu există discuții privind o integrare a tarifelor de transport prin intermediul MOBIB.

Istoric
Rețeaua RER în jurul Bruxelles-ului are o istorie lungă și au existat mai multe proiecte diferite în trecut care au făcut posibilă, pe 13 decembrie 2015, inaugurarea oficială a sistemului. Încă înainte ca primele faze de proiectare a RER să capete contur, au fost deschise, în anii 1960, 70 de stații feroviare noi pe linia 26, în combinație cu o frecvență a trenurilor destul de ridicată. Spre sfârșitul anilor 1980, diverse studii au demonstrat că numărul de călători din imediata vecinătate a capitalei era încă scăzut, în ciuda potențialului liniilor existente. Planul STAR 21 al NMBS/SNCB, publicat în 1989, propunea soluții pentru sporirea operațiunilor companiei în regiune. A durat totuși până în 1999 pentru ca decizia de realizare a rețelei RER să fie luată și pentru a se face primele investiții în acest sens. În 2004 au început lucrările efective de infrastructură, iar în 2008 a fost încheiat contractul pentru cumpărarea automotoarelor Desiro necesare.

De-a lungul timpului, întârzieri considerabile au fost cauzate de complexitatea instituțională a regatului belgian, fiind necesar un acord între guvernul federal și guvernele celor trei regiuni ale țării, precum și colaborarea celor patru societăți de transport în comun, NMBS/SNCB, MIVB/STIB, De Lijn și TEC. Anumite tronsoane au suscitat opoziția comitetelor riveranilor și a organizațiilor de apărare a mediului, așa cum s-a întâmplat în cazul dublării la patru linii a magistralei 161 între Boitsfort/Boosvoorde și Ottignies, pe porțiunea care trece prin situl protejat al naturii Forêt de Soignes.

CityRail

Ca proiect pilot, NMBS/SNCB a introdus pe liniile existente L așa-numitul serviciu CityRail, operat cu trenuri renovate. Cu excepția traseului CR 1, toate celelalte linii circulau de-a lungul legăturii Nord-Sud. Inițial erau cinci linii CityRail, iar din decembrie 2005 s-a introdus și a șasea. În timp, trenurile CityRail au început să circule și pe linii care nu făceau parte din acest sistem. Odată cu publicarea, pe 9 decembrie 2012, a noului mers al trenurilor pentru 2013, numele CityRail a dispărut, iar trenurile respective au fost redenumite trenuri L.

Liniile din care era compusă rețeaua CityRail erau:

CR 1: Aalst - Denderleeuw - Bruxelles - Etterbeek - Braine-l'Alleud
CR 2: Dendermonde - Bruxelles - Halle - Geraardsbergen
CR 3: Bruxelles - Etterbeek - Louvain-la-Neuve-Université
CR 4: Zottegem - Denderleeuw - Bruxelles
CR 5: Aalst - Denderleeuw - Bruxelles
CR 6: Leuven - Bruxelles - Braine-le-Comte

Punerea în funcțiune
Părți mai mici de infrastructură feroviară construite pentru RER, precum Gara Diesdelle, au fost puse pe rând în funcțiune. Automotoarele Desiro destinate rețelei au început să fie livrate în anul 2011.

Planul "Horizon 2012"

Rețeaua RER a fost propusă oficial prima dată în 2004, prin așa-numitul plan "Horizon 2012". Conform acestuia, RER trebuia dată în folosință în 2012 și ar fi fost o rețea în formă de stea alcătuită din opt linii. Acest proiect prevedea ca RER să reprezinte o rețea preorășenească performantă, în care frecvența pe cele mai multe dintre linii să fie de patru trenuri pe oră în fiecare direcție.

Ulterior, acest plan a fost adaptat, iar RER transformată într-o rețea feroviară cu nouă linii:

Linia 1: Arenberg - Leuven - Bruxelles - Zottegem / Geraardsbergen (via legătura Nord-Sud)
Linia 2: Nivelles - Bruxelles - Ottignies - Louvain-la-Neuve (via legătura Nord-Sud)
Linia 3: Leuven - Brussels Airport - Bruxelles - Braine-l'Alleud (via tunelul Schuman-Josaphat și linia 26)
Linia 4: Mechelen - Bruxelles - Halle - Geraardsbergen (o porțiune via legătura Nord-Sud, o altă porțiune via tunelul Schuman-Josaphat și linia 26)
Linia 5: Aalst - Denderleeuw - Bockstael (+ legătura Nord-Sud și linia 28)
Linia 6: Dendermonde - Bruxelles - Halle - Braine-le-Comte (via legătura Nord-Sud)
Linia 7: Halle - Vilvoorde (via linia 26)
Linia 8: Aalst - Bruxelles - Ottignies - Louvain-la-Neuve (via legătura Bockstael-Schuman)
Linia 9: Villers-la-Ville - Ottignies - Wavre

Precum în proiectul anterior, și acest plan prevedea ca liniile rețelei să fie marcate cu litere. Între timp, legătura Nord-Sud a devenit din ce în ce mai saturată, așa că s-a decis să fie trimise mai puține trenuri pe acest traseu critic.

Odată cu noul mers al trenurilor publicat de NMBS/SNCB în decembrie 2014, au fost puse efectiv în funcțiune noi porțiuni ale RER. Totuși, denumirea de RER nu a fost încă oficializată. Noul mers al trenurilor se folosea încă, precum în anii anteriori, de numărul dublu de șine de pe diversele linii, astfel încât traficul local și cel regional sau național să poată fi separate.

Planul 2015

Pe 23 martie 2015, președintele Consiliului de Administrație al NMBS/SNCB Jo Cornu și ministrul federal al Mobilității și Transporturilor Jacqueline Galant au prezentat planul final pentru Rețeaua Expres Regională. Data lansării oficiale a fost 13 decembrie 2015, iar RER ar trebui să intre în totalitate în serviciu în anul 2025. La data lansării funcționau 12 linii, numerotate cu litera "S" urmată de o cifră. Liniile de la 1 la 10 urmau să circule prin Bruxelles, în timp ce liniile cu numere mai mari de 20 urmau să circule prin localitățile limitrofe. Inițial, în martie 2015, era prevăzută înființarea a cinci linii S2X (S20 - S23). Totuși, liniile Ottignies - Villers-la-Ville (S21), Dendermonde - Mechelen (S22) și Mechelen - Leuven (S23) n-au mai fost transformate în trasee preorășenești ale RER, ci au rămas linii L.

Darea în funcțiune a tunelului Schuman-Josaphat și a noilor trasee S5 și S9 a fost amânată până în aprilie 2016 ca urmare a amenințărilor teroriste din Bruxelles, de la sfârșitul anului 2015.

Trenurile S folosesc în cea mai mare parte liniile existente din și din jurul Bruxelles-ului. Principala secțiune de infrastructură nou construită este tunelul Schuman-Josaphat, în lungime de 1.250 m, care face legătura între liniile 161 și 26. Totuși, au fost executate multe alte lucrări necesare pentru sporirea capacității de trafic pe liniile existente în scopul atingerii obiectivelor rețelei S proiectate. Este vorba în special de dublarea, de la două la patru linii, a principalelor trasee dinspre Bruxelles către Halle, Leuven, Ottignies, Nivelles și Denderleeuw.

Odată ce întreaga rețea RER va deveni operațională (eveniment prevăzut pentru anul 2025), trenurile S vor circula pe liniile principale în fiecare direcție cu o frecvență de patru pe oră în orele de vârf și două pe oră în afara acestora. Pentru serviciile RER au fost comandate garnituri noi de tren. În plus, au fost deschise halte suplimentare pe liniile operate de trenuri S. Spre exemplu, pe 10 decembrie 2007 a fost inaugurată halta Diesdelle de pe linia 26. Suplimentar, se construiesc noi parcări auto și de biciclete în gări, iar orarul autobuzelor care le deservesc este adaptat în consecință.

Pe 13 decembrie 2015, rețeaua preorășenească a fost lansată sub numele de "rețeaua-S" sau "serviciul-S" ( S-aanbod,  offre-S). Logo-ul acestui serviciu este litera "S" de culoare albastru cobalt aplicată pe un disc de culoare portocalie. O zi mai târziu a fost deschisă și gara Mouterij/Germoir. Ulterior a fost redeschisă și Thurn-en-Taxis/Tour et Taxis, fosta gară Pannenhuis. O foarte importantă componentă a serviciului-S, punerea în funcțiune a tunelului Schuman-Josaphat, a fost amânată din cauza amenințărilor teroriste din Bruxelles. Tunelul a fost inaugurat pe 4 aprilie 2016, față de data inițială de decembrie 2015. În același timp a fost pusă în funcțiune și legătura dintre liniile 26 și 25N.

Pe 25 ianuarie 2016 a fost dată în folosință și dublarea, de la două la patru linii, a traseului 50A, împreună cu deschiderea unei noi halte la Arcaden/des Arcades (terminată în 2009) și o frecvență crescută a trenurilor pe linia S9.

Linii

Planul 2017
Unele modificări au fost aduse mersului trenurilor S pe 11 decembrie 2016. În principal, aceste modificări se referă la îmbunătățirea cadenței trenurilor pe liniile S1 (la fiecare 30' în zilele lucrătoare, pe toată lungimea traseului) și S9 (la fiecare oră în zilele lucrătoare, pe toată lungimea traseului). Relația S7 (Halle – Mechelen) are o nouă oprire în gara Arcaden/des Arcades, pusă anterior în serviciu.

Infrastructură
Pe 23 august 2006 a fost săpată simbolic prima lopată de pământ pentru linia către Ottignies, deși alte lucrări la rețea se aflau deja în diverse stadii de execuție:

Dublarea de la 2 la 4 linii a unor diverse trasee;
Construcția de poduri feroviare noi pentru sporirea capacității;
Demolarea și reconstrucția unor poduri sau pasaje rutiere pentru a permite dublarea liniilor de cale ferată;
Tunelul Schuman-Josaphat, o legătură directă între liniile 161 și 26. Această investiție a inclus și modificarea stației Bruxelles-Schuman;
Renovarea haltelor existente;
Deschiderea de gări și halte noi, precum Arcaden/des Arcades, Mouterij/Germoir și Diesdelle/Vivier d'Oie;
Montarea de panouri antifonice;
Amenajarea corespondențelor cu rețelele de transport în comun urban și suburban;

Gări
În cadrul RER au fost construite multe gări noi sau redeschise stații anterior abandonate. Inițial, NMBS/SNCB plănuia înființarea a doar 8 noi gări RER (Diesdelle/Vivier d'Oie, Arcaden/des Arcades, Arenberg, Braine-Alliance, Anderlecht, Machelen-Kerklaan, Moensberg și Mouterij/Germoir). După o anchetă în cele trei regiuni ale Belgiei, au fost adăugate încă 32 de stații. În Regiunea Capitalei Bruxelles au fost solicitate halte precum De Trooz (pe linia 50), Klein-Eiland (pe linia 28), Frans Lyceum (la Uccle/Ukkel, pe linia 26), Rogierlaan/Rue Rogier (pe linia 161) și Sint-Joost (pe linia 161). Regiunea Flandra a cerut punerea în funcțiune a 13 halte, printre care Zellik-Pontbeek, Leuven-Park, Ninove-Est și Beert-Bellingen. Regiunea Valonia a solicitat șase stații, printre care halta Bara, între gările Waterloo și Braine-l'Alleud. Totuși, din cauza resurselor operaționale limitate, NMBS/SNCB și Infrabel nu au reușit decât realizarea unui mic procent din toate aceste cereri.

Prima stație deschisă din cadrul proiectului RER a fost Diesdelle, în 2007. La lansarea oficială a RER, în 2015, au fost inaugurate gările Thurn-en-Taxis/Tour et Taxis și Mouterij/Germoir. În 2016 a urmat gara Arcaden/des Arcades.

Conform unui studiu realizat în 2007 de către "FOD Mobiliteit", gările cu cel mai mare potențial erau: Mouterij/Germoir, Wielemans (Vorst/Forest), Kuregem, Arcaden/des Arcades și "Berenkuil" (Verboekhoven). În 2012, un alt studiu comandat de "Brussels Studies" considera "Berenkuil", Mouterij/Germoir și Pannenhuis drept primele trei gări ca potențial. În cazul primei gări s-a făcut totuși observația că realizarea infrastructurii va fi foarte greu de realizat. O altă stație considerată a avea perspective bune de dezvoltare este Josaphat.

Material rulant
Cele mai multe trenuri S sunt deplasate de automotoare Desiro. Există totuși și unele trenuri conduse de automotoare AM80 și AM86, în timp ce în orele de vârf circulă și trenuri tractate de locomotive.

Perspectivă

Punerea completă în funcțiune
Completa punere în funcțiune a RER a fost amânată până în 2025. Unul din motivele importante care au dus la aceasta este întârzierea lucrărilor de dublare a liniei 124 în Linkebeek. La începutul anului 2016 s-a aflat că inclusiv inaugurarea liniei dublate 161, prevăzută pentru acel an, se află în întârziere. Referitor la frecvența trenurilor, cadența promisă inițial, de patru trenuri/sens/oră în timpul orelor de vârf și două trenuri/sens/oră în afara orelor de vârf, nu a fost încă pusă în practică, deoarece costurile sunt prea ridicate, iar NMBS/SNCB trebuie să realizeze economii substanțiale pentru a se încadra în alocarea bugetară federală.

RER pentru Antwerpen și Gent
NMBS/SNCB a efectuat studii pentru a constata oportunitatea realizării unor rețele RER în patru alte orașe belgiene: Antwerpen, Gent, Liège și Charleroi. Planurile pentru Antwerpen și Gent au rezultat ca având cea mai mare șansă de concretizare. Spre deosebire de RER din Bruxelles, unde a fost și e încă necesară realizarea unui număr de proiecte de infrastructură, în cazul celor două orașe ar fi suficiente un mai bun control și o mai bună coordonare cu celelalte mijloace de transport în comun. Prioritatea se îndreaptă către Antwerpen, unde implementarea RER depinde doar de disponibilitatea fondurilor necesare.

Probleme de finanțare
La începutul lunii februarie 2016, ministrul Mobilității, Jacqueline Galant, a făcut publice mari dificultăți de finanțare a rețelei RER. Din acest motiv, ea a anunțat că dublarea liniilor 124 (Bruxelles - Nivelles) și 161 (Bruxelles - Ottignies) nu mai constituie o prioritate. Mai mult, realizarea RER în jurul orașelor Gent și Antwerpen a fost pusă "în așteptare", deoarece toate mijloacele financiare avute la dispoziție vor fi direcționate către Bruxelles. Proiectul unei rețele preorășenești în zona Antwerpen era totuși, la data anunțului, într-o fază avansată, datorită faptului că implica doar o mai bună utilizare a infrastructurii existente, nefiind necesare mari lucrări suplimentare. Comunele, majoritatea din Brabantul Valon, care ar fi beneficiat cel mai mult de dublarea liniilor 124 și 161, au reacționat furibund, iar municipalitățile flamande din Gent și Antwerpen nu au primit nici ele cu brațele deschise anunțul privind stoparea proiectelor RER locale. La doar câteva zile după reacțiile comunităților valone, Jacqueline Galant a anunțat că sprijină totuși dublarea celor două linii, dar poziția ministrului în cadrul guvernului a slăbit considerabil. În aprilie 2016, Galant a trebuit să facă loc unui nou ministru al Mobilității, François Bellot, care, în iulie 2016, a anunțat că a obținut fonduri suplimentare pentru proiectul RER.

La data aprobării de către cele trei regiuni ale Belgiei a proiectului RER, a fost stabilită o proporție anuală de finanțare de 60/40 între regiunile flamandă și valonă. Acest raport este verificat anual, iar anumite lucrări sunt accelerate sau dimpotrivă, încetinite, pentru ca investiția generală să se încadreze în fiecare an în proporția 60/40. Un raport al Curții de Conturi publicat în ianuarie 2017 sugera însă că, în timp, proporția reală a devenit 80/20 în dauna Regiunii valone. De asemenea, Curtea constata că mai este nevoie de circa 800 de milioane de euro pentru finalizarea rețelei. Din miliardul de euro obținut de ministrul François Bellot pentru finanțarea sectorului feroviar național, circa 400 de milioane sunt destinate proiectului RER. Guvernul valon a acuzat însă distribuția dezechilibrată de fonduri către Regiunea flamandă, care ar fi urmat să primească 368 milioane de euro, față de numai 53 de milioane destinate Valoniei.

Note

Rețeaua Expres Regională (Bruxelles)

Rețeaua Expres Regională (Bruxelles)


زهراء مدينة نصر هي مدينة سكنية من بناء الجيش المصري في أقصى شرق حي مدينة نصر. وبناها الجيش في الثمانينات لأفراد الجيش (الضباط) وعائلاتهم، لكن الآن يمكن أن تباع الشقة من صندوق الإسكان، الذي وكله الجيش ليكون مسؤلاً عن خدمات المدينة، إلى مدنيين. وتمتد على جانبيّ شارع الميثاق، وهو الشارع الرئيسي بها، الذي يربطها بالحي السابع وشارع الطيران.

نبذة تاريخية
تم بدء البناء فيها في الثمانينات من قبل شركات مساهمة متعددة، منهم: شركة أوراسكوم وشركة عثمان أحمد عثمان. كانت المدينة في الأصل، قبل أن تًنشأ، عبارة عن مجموعة وحدات عسكرية في أرضٍ صحراء ووحدات دفاع جوي، ولكن أًزيلت بعض الجبال وتلك الوحدات بعد البناء. رغم ذلك، فيحتفظ الجيش المصري ببعض المساحات كأرضٍ فضاء، وأيضاً يظل يوجد بها نقطة تجنيد، لكنها بعيدة بعض الشيء عن الوحدات السكنية.

الامتداد
تتكون
قرب ال2 كيلومتر.

البناء
و يتكون العقار الواحد من 5 طوابق، بالإضافة إلى الطابق الأرضي. ويتكون الطابق الواحد من 4 شقق، معظم الشقق لها 3 حجرات، وبعضهم 2 فقط.

و كانت الحجرة بالطابق الأرضي مخصصة لبوابين العقار قبل أن يوفر الجيش المصري أفراد أمن للحراسة.

المحطات
المحطات الرئيسية بها هي:

 محطة الشرطة العسكرية.
 محطة الجامع (جامع عمر بن الخطاب).
 محطة الكهرباء.
 محطة صيدلية عزة
 محطة فرح.
 محطة العيادة أو السنترال.
 محطة الموقف.

الخدمات

الخدمات العامة
محطتين مياه وخزان مياه رئيسي في المدينة، وبنزينتين وطنيه، ومحطة كهرباء رئيسية ومحطات تحويلات متعددة.

الخدمات الرياضية والاجتماعية
يوجد بها ساحتين لمزاولة الانشطة الرياضية المختلفة وتتبع ادارتها للقوات المسلحة وتقعها الساحة الأولى والساحة الثانية في قلب المدينة السكنية.
توجد بها مكتبه عامة لخدمة أطفال واهالى المنطقة.
يوجد بها دار مناسبات بداخل مسجد القوات المسلحة لعقد القران واقامة سرادق العزاء.

الخدمات الصحية

يوجد بها عيادة خارجية شاملة قام بإنشائها الجيش المصري.

خدمات الإتصال

يوجد بها مقسم شامل (سنترال نصر 3). وهو يدعم خدمات الإنترنت المجانية، وخطوط الشابكة فائقة السرعة (خط المشترك الرقمي).

الخدمات التعليمية

 المدارس الحكومية:
 مدرسة زهراء مدينة نصر التجريبية.
 مدرسة زهراء مدينة نصر العربي.
 مدرسة المستقبل التجريبية المتميزة لغات.
 المدارس الخاصة:
 مدرسة العلا (مدارس العلا الحديثة للغات).

مصالح وهيئات الجيش
 المحكمة العسكرية في أول المدينة (تسمى أيضا بالكود العسكري: س 28، أو نيابات شرق).

الشرطة
 نقطة شرطة عسكرية تقع في أول المدينة.
 وفي نهاية المدينة السكنية، يوجد نقطة شرطة زهراء مدينة نصر. وهي تتبع قسم مدينة نصر أول.

انظر أيضاً

 مدينة نصر
 الحي السابع
 القاهرة
 مصر

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لحي شرق مدينة نصر
 الموقع الرسمي لزهراء مدينة نصر

مدينة نصر

زهراء مدينة نصر


Tutuluro (Tutuloro, Tutuluru) ist ein osttimoresischer Suco im Verwaltungsamt Same (Gemeinde Manufahi).

Geographie

Vor der Gebietsreform 2015 hatte Tutuluro eine Fläche von 57,10 km². Nun sind es 62,65 km². Der Suco liegt im Nordosten des Verwaltungsamts Same zwischen dem Fluss Caraulun (im Oberlauf Calihuno) im Westen und seinem Nebenfluss, dem Sui im Osten. Westlich befinden sich die Sucos Holarua und Letefoho, südwestlich der Suco Babulo. Im Südosten grenzt Tutuluro an das Verwaltungsamt Alas mit seinem Suco Taitudac, im Osten an das Verwaltungsamt Fatuberlio mit seinem Suco Fahinehan und im Nordosten das Verwaltungsamt Turiscai mit seinem Suco Mindelo. Im Nordwesten liegt das zur Gemeinde Ainaro gehörende Verwaltungsamt Maubisse mit seinem Suco Manetú.

Durch das Zentrum führt von West nach Ost die Überlandstraße, die die Orte Same und Alas miteinander verbindet. An ihr liegen die Orte Sosemera (Socemera) und Dalun (Dalu). Größere Straßen, die den restlichen Suco mit der Außenwelt verbinden, fehlen. So mussten für die Parlamentswahlen in Osttimor 2007 die Wahlurnen zum Wahllokal in der Escola primaria Acadirutetuk mit einem Hubschrauber hingebracht und wieder abgeholt werden. Im Norden befinden sich die Dörfer Bubolau (Bubulau), Ailau, Batas und Hastetuc (Hastetuk). Im Suco gibt es eine medizinische Station, einen provisorischen Hubschrauberlandeplatz und zwei Grundschulen.

Im Suco befinden sich die sieben Aldeias Ailau, Batas, Bubolau, Dalun, Hastetuc, Roin und Sosemera.

Einwohner
In Tutuloro leben 2.095 Einwohner (2022), davon sind 1.115 Männer und 980 Frauen. Im Suco gibt es 438 Haushalte. Über 57 % der Einwohner geben Tetum Terik als ihre Muttersprache an. Über 28 % sprechen Tetum Prasa, über 12 % Mambai und kleine Minderheiten Naueti, Isní oder Bunak.

Politik
Bei den Wahlen von 2004/2005 wurde José Florindo zum Chefe de Suco gewählt. Bei den Wahlen 2009 gewann Bendito Amaral und 2016 Sebastião da C. Ornai.

Weblinks

 Ergebnisse des Zensus 2010 für den Suco Tutuluro (tetum; PDF; 8,0 MB)
 Ergebnisse des Zensus 2015 für den Suco Tutuluro (tetum; PDF;)
 Seeds of Life: Suco information sheets Same (tetum)

Einzelnachweise

Suco in Manufahi

Tutuluro


Baching ist der zweite Spielfilm von Matthias Kiefersauer aus dem Jahr 2008. Der Film wurde vom FFF Bayern gefördert.

Handlung

Benedikt Kirchner kommt nach drei Jahren zurück in sein Heimatdorf Baching. Sein Bruder Robert steckt als Dorfwirt gerade in den Vorbereitungen für das Dorffest. Den Auftrag hierfür hat ihm Bernhard Stemmer erteilt. Benedikt hadert zuerst, das Dorf zu betreten. Er sucht den Gasthof seines Bruders auf, der inzwischen mit Benedikts Ex-Freundin Annette verheiratet ist. Die Freude von Robert über das Erscheinen seines Bruders fällt verhalten aus, obwohl er gerade erst einen Koch entlassen musste und auf die Hilfe von Benedikt angewiesen wäre. Zudem stürzt seine Mutter, verletzt sich dabei ein Bein und fällt als Arbeitskraft für das Dorffest aus.

Die beiden Lehrer Bernhard und Gabi streiten im Lehrerzimmer. Später treffen sie sich am Grab ihrer Tochter. Auf dem Weg zurück ins Dorf sieht Gabi Benedikt, der auf dem Beifahrersitz seines Autos sitzt, während Robert fährt. Gabi meint zu Bernard, dass Benedikt ihr Kind totgefahren hätte und sich fragt, warum er wieder da sei. Benedikt sucht seine alte Freundin Laura auf, die bei dem Unfall auch im Auto saß. Auch sie kämpft mit den Schatten der Vergangenheit.

Bernhard hält als Organisator der 450-Jahr-Feier von Baching einen Vortrag. Als sich Herr Siemerl einen Obstler und ein Bier bestellt, nimmt ihm Bernhard den Autoschlüssel weg. Auch Herr Siemerl kämpft immer noch mit der Vergangenheit. Benedikt hilft seinem Bruder in der Küche. Als der Vortrag zu Ende ist, kommt Bernhard in die Küche, da er Hilfe bei dem total betrunkenen Herrn Siemerl benötigt, der nicht gehen will. Dabei trifft er auf Benedikt. Benedikt bittet Robert um Arbeit für ein paar Wochen, bis er eine andere Arbeit gefunden hat. Dieser lehnt jedoch ab, obwohl er die Hilfe gebrauchen könnte.

Auch Laura wird die Vergangenheit nicht los. Sie reißt wahllos Männer auf, um mit ihnen zu schlafen. Sie muss allerdings feststellen, dass einer ihrer Liebhaber der Mann einer ihrer Patientinnen ist, die gerade ein Kind erwartet. Benedikt trifft am Grab von Lena Stemmer auf Gabi, die ihm verbietet dort nochmals aufzutauchen. Bernhard sieht am Jahrmarkt seine Frau mit dem gemeinsamen Kollegen Roland Feller in inniger Umarmung. Da er mit der Trennung nicht umgehen kann, greift er Feller an.

Auch zu Hause spitzt sich die Situation für Benedikt zu. Er kann den Unfall nicht vergessen. Die Erinnerungen kommen wieder hoch und auch alte Gefühle zu Annette, die mittlerweile mit seinem Bruder Robert verheiratet ist. So sucht sie ihn bei Nacht in seinem Zimmer auf. Am nächsten Tag kommt Benedikt gerade ins Bad, als Annette aus der Dusche steigt. Benedikt sucht Bernhard auf, da dieser ihn eingeladen hatte um ihm zu sagen, dass er ihm verziehen hat. Als seine Noch-Ehefrau Gabi läutet, versteckt ihn Bernhard im Kinderzimmer seiner verstorbenen Tochter. Gabi gesteht Bernhard, dass sie seit vier Monaten mit Roland liiert ist, was Bernhard nicht fassen kann. Gabi möchte außerdem ihre Rollerblades abholen. Auf die Frage wo diese seien, schickt Bernhard sie ins Kinderzimmer. Dort trifft sie auf Benedikt. Schreiend läuft sie aus dem Zimmer und schlägt auf Bernhard ein, der immer noch in der Küche steht.

Am nächsten Tag möchte sich Bernhard entschuldigen, wobei Gabi vor ihm flüchtet. Der Mönch Johannes versucht zu schlichten.
Benedikt lässt am nächsten Tag mit Laura Drachen steigen. Im Gespräch mit ihr arbeiten sie beide den Unfall auf. Dabei muss Laura feststellen, dass Benedikt damals nur mit dem Auto gefahren ist, um sie nach Hause zu bringen. Am Grab erzählt Bernhard Johannes vom Tag als der Unfall passierte, als sein Kind vor das Auto lief. Dabei gibt er sich selber die Schuld, da er denkt, dass er nicht genug auf seine Tochter aufgepasst habe. Johannes versucht Bernhard zu trösten. Benedikt kommt immer noch nicht klar mit der Tatsache, dass seine Ex-Freundin Annette mit seinem Bruder Robert verheiratet ist und sie zusammen ein Kind haben.

Laura trifft im Krankenhaus wieder auf ihren One-Night-Stand, der sie bedrängt. Sie schmeißt ihn aus dem Schwesternzimmer.
Bernhard weist einen Autofahrer zurecht, der in der 30er-Zone zu schnell unterwegs ist. Als Annette Benedikt die Kaffeemaschine erklärt, befragt er sie nach dem Sexualleben mit seinem Bruder. In der Nacht weist sie ihren Mann zurück. Am nächsten Tag bittet sie Benedikt um seinen Auszug. Benedikt kann es zuerst nicht glauben, zieht dann aber zu seiner langjährigen Freundin Laura. Bei den Aufbauarbeiten für das Dorffest kommt es zwischen Benedikt und Bernhard zum Eklat, als Bernhard Benedikt mit dem Hammer nur knapp verfehlt. Benedikt rennt weg und wird von Bernhard verfolgt, dieser verlangt von Benedikt, dass ihn dieser duzt, da er ihm ja verziehen hätte. Benedikt lehnt ab, daraufhin schlägt ihm Bernhard mehrmals ins Gesicht. Im Gasthaus von Robert geht alles drunter und drüber, da er alleine in der Küche überfordert ist.

Benedikt bekocht Laura. Infolgedessen kommen sie sich näher und schlafen schließlich miteinander. Am nächsten Tag rekapitulieren sie die Nacht. Laura erklärt ihm, dass er seit drei Jahren der erste ist, mit dem sie geschlafen hat, obwohl sie sich kennen. Benedikt will wissen, ob sie nun zusammen sind, was jedoch von Laura abgelehnt wird. Im Lehrerzimmer spitzt sich die Situation zwischen Gabi und Bernhard zu. Sie bittet ihn, dass er ihr in Zukunft nicht mehr so weh tun solle, wenn sie weiterhin zusammenarbeiten wollen.

Am Abend treffen sie sich, um gemeinsam ins Kino zu gehen. Nach dem Kinobesuch schöpft Bernhard neue Hoffnung für die Beziehung. Da gesteht ihm Gabi, dass sie wieder schwanger ist. Bernhard springt ins Auto und flüchtet. Nach einem Streit mit Robert flüchtet sich Annette zu Benedikt. Dort kommen sie sich näher. Allerdings lehnt sie es kurz vorher ab, mit ihm zu schlafen. Beim Verlassen der Wohnung trifft sie auf Laura, die sich mittlerweile in Benedikt verliebt hat und enttäuscht die Wohnung verlässt. In der nächsten Disco sucht sie sich den nächsten Mann. Als sie am nächsten Tag aus dem Bad kommt muss sie feststellen, dass ihr der Unbekannte zwei Hundert-Euro-Scheine aufs Bett gelegt hat.

Daheim sieht sie Benedikt, wie er gerade seine Sachen packt. Sie schreit ihm nach, dass es alle drei nicht loswerden. Benedikt lässt sich nicht aufhalten und steigt in sein Auto. Am Ortsschild dreht er um und sucht seinen Bruder auf dem Dorffest auf. Robert macht ihm Vorwürfe, dass er ihm damals empfohlen hatte, ein Taxi zu nehmen. Er wäre es gewesen, der das Ganze hat aushalten müssen, schließlich wäre Benedikt abgehauen, während er hier geblieben ist. Außerdem wäre es seine Seite gewesen, in die das Kind gelaufen ist. Nach dem Streit versöhnen sich die beiden wieder. Benedikt kehrt zu Laura zurück.

Alles scheint wieder beim Alten; deutlich wird dies, als die Kegler wie immer ihre vier Wasser bestellen.

Dramaturgie

Der Film macht seine Aussage vor allem mittels der körperlichen schauspielerischen Leistungen der Protagonisten. Mimik, Gestik, Haltung, Blicke, Schweigen und Lauschen erzählen hinter und unter der durch Worte transportierten Story Line die eigentliche Geschichte der Emotionen aller Beteiligten. Die dramaturgische Wirkung der Bayerischen Sprache bezieht sich nicht auf den Zweck, Lokalkolorit zu erzeugen, sondern dient, zusammen mit den Mustern der Körpersprache, einer dramaturgischen Aussage, die im Hochdeutschen nicht gleichartig stenografisch kompakt generierbar wäre.

Die Erzähltechnik bedient sich der Shortcut-Technik, die in kurzen Schritten die Geschichten der Protagonisten forterzählt. Sukzessive Kombination all derjenigen, die am auslösenden Ereignis, dem Tod der kleinen Lena, beteiligt waren, enthüllt schrittweise Antworten auf die Frage nach Verarbeitung, Schuld und Vergebung. Genau nach der Hälfte des Films, die Kamera besucht die nachtwachen Protagonisten an ihren Schlafstätten, übernimmt die Einspielung einiger Zeilen des Songs Stiller Raum von Rio Reiser (für den Film neuinterpretiert von Tex Drieschner) die Darstellung der seelischen Standortbestimmung aller Beteiligten und markiert den Zeitpunkt des Glücksumschwungs zwischen Exposition und Durchführung.

Kritik

Weblinks

Einzelnachweise

Deutscher Film
Filmtitel 2008
Heimatfilm

Baching (Film)


Vuelta a San Juan 2018 var den 36. udgave af det argentinske landevejscykelløb i provinsen San Juan. Løbet foregik i perioden 21. til 28. januar 2018. Løbet var en del af UCI America Tour 2018 og var i kategorien 2.1. Den samlede vinder af løbet blev argentinske Gonzalo Najar fra Sindicato de Empleados Públicos de San Juan.

Hold

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

6. etape

7. etape

Resultater

Samlede stilling

Bjergkonkurrencen

Sprintkonkurrencen

Referencer

Eksterne henvisninger

2018
Cykelløb i 2018

Vuelta a San Juan 2018


is a traditional Japanese children's game. The game is similar to the game Red Rover in the Western world, and is often played in kindergartens and elementary schools.

The name "Hana Ichi Monme" means "a flower is one monme", where a monme is a historical (Edo period) Japanese coin with a value of 3.75 grams of silver.

Other traditional Japanese children's games include Kagome Kagome and Dahrumasan ga Koronda. Many games have songs that go with them.

Play
Players split into two groups, and the members of each group hold hands, so that the teams face each other in two lines. One group steps toward the other in the rhythm of a song that is used only for the game, and the other steps back so that the team lines remain parallel. In each phrase of the song, the team that is stepping back changes, and the team creates a move that associates a swing.

Each time the song ends, the team leaders step forward and do janken, a Japanese version of rock paper scissors. The winner goes back to his team, and they discuss who the team wants to add from the other team. After they have decided, they sing another song doing the same movement and announce the person they want. The game ends when one team loses all of its members.

Variant
In this variant, the two teams sing alternate lines from a song when advancing. As the word monme is sung, that team kicks into the air as if to kick the dirt into the opponents' faces.

The children then huddle to choose a person from the opposing team and return in line to call out:-

The two named children then step forward to . The loser joins the winning team's line. The game ends the same way.

References

Children's games

Hana Ichi Monme


Walter Reed peut désigner :
 Walter Reed (1851-1902), un médecin militaire américain ;
 Walter Reed (1869-1945), un homme politique québécois ;
 Walter Reed (1916-2001), un acteur américain.

Voir aussi
 Walter Reed National Military Medical Center, un centre médical militaire américain situé à Bethesda au Maryland
 Walter Reed Army Medical Center, un hôpital américain situé à Washington

Walter Reed (homonymie)


MCCI steht für:
 Madras Chamber of Commerce and Industry, indische Industrie- und Handelskammer
 Makkah Chamber of Commerce and Industry, saudi-arabische Industrie- und Handelskammer
 Metropolitan Chamber of Commerce and Industry, Dhaka, Industrie- und Handelskammer in Bangladesh
 Maoist Communist Centre of India, heute Teil der Communist Party of India (Maoist)
 römische Zahlzeichen für 1201

M.C.C.I. steht für:
 Missionarii Comboniani Cordis Iesu, siehe Comboni-Missionare

MCCi steht für:
 Bayerischer MCCi, Dampftriebwagen der Bayerischen Staatsbahn

Abkürzung

MCCI


محمد حسيب القاضي هو شاعر فلسطيني. ولد عام 1935 في يافا. وهجرت عائلته أثناء نكبة 1948 إلى قطاع غزة. توفي في 30-4-2010 بالقاهرة حيث شيع ودفن.

بدأ مسيرة الكتابة كمحرر أدبي في جريدة أخبار فلسطين التي كانت تصدر في غزة وذلك في ستينيات القرن العشرين.

اعتقلته قوات الاحتلال الإسرائيلية بعد سيطرتها على قطاع غزة سنة 1967 وفصل من عمله.

غادر قطاع غزة بعد ذلك إلى القاهرة حيث ساهم بإنشاء إذاعة صوت العاصفة ثم صوت فلسطين. وعمل لاحقا مديرا لإذاعة فلسطين في الجزائر وصنعاء.

ترأس مهمة تحرير جريدة الأشبال التي صدرت في تونس وقبرص.

ترجمت قصائده للغات الإنجليزية, الإيطالية, الفارسية والبلغارية.

حاز على جائزة القلم الدولي للشعر عام 1995 إلى جانب عدد من الجوائز الأخرى في تونس والقاهرة.

أعماله

كتب محمد حسيب القاضي عدداً من نصوص أناشيد الثورة الفلسطينية منها:

 المجد للثورة
 بإيدي رشاشي
 حرب الشوارع
 حنا ثوارك يا بلادي
 يا شعبنا في لبنان
 يا غاصبا حقنا

وقد لحن له بعضها الملحن مهدي سردانة.

صدر له:

 ديوان أربعاء أيوب وهو يضم قصيدة واحدة مطولة

روابط ومصادر

مجموعة من المقالات عن محمد حسيب القاضي

شعراء فلسطينيون في القرن 20
شعراء فلسطينيون في القرن 21
مواليد 1935
وفيات 1431 هـ
وفيات 2010
شعراء بالعربية في القرن 20
شعراء بالعربية في القرن 21

محمد حسيب القاضي


Richthofen's War, subtitled "The Air War 1916–1918", is a board wargame published by Avalon Hill in 1973 that simulates aerial combat during World War I.

Description
Richthofen's War is a two-player game in which one player controls one or more German airplanes of the First World War, and the other player controls Allied aircraft.

Components
The game box contains:
 22" x 24" mounted hex grid map of a section of the Western Front, including lines of trenches and no man's land
 80 die-cut counters
 rulebook
 eight scenario cards
 playing aids and charts
 airplane data card
 six-sided die

Scenarios and gameplay
The first edition of the game comes with eight scenarios. In some of the scenarios, several alternative pairings of aircraft are given. Using Basic Rules, players control one aircraft each; both have identical flight properties. The Advanced rules allow for more aircraft that have varied flight characteristics.

The second edition released in 1977 has 23 missions that can be played as a campaign game.

Publication history
In 1966, Mike Carr designed a game of First World War aerial combat, Fight in the Skies, after watching the movie The Blue Max. In 1972, Simulations Publications Inc. (SPI) published a similarly-themed aerial combat wargame, Flying Circus. The following year, Avalon Hill released the very similar Richthofen's War, designed by Randall C. Reed, with graphic design and artwork contributed by Reed, Donal Greenwood, Thomas N. Shaw, W. Scott Moores, and Thomas N. Shaw. The Avalon Hill General Index and Company History claimed that "Although owing much of its inspiration to Flying Circus and Fight in the Skies, [Richthofen's War] was readily recognized as better than its predecessors."

Although SPI claimed that Richthofen's War was virtually identical to their Flying Circus game, their own poll showed that Richthofen's War enjoyed a higher initial popularity when it was released, and continued to be more popular than SPI's game at six months and one year after publication. In 1977, four years after its release, Richthofen's War still placed in the top 50 in SPI's poll of wargames.

Avalon Hill published an expansion set of 27 maneuver cards in 1977.

Reception
In A Player's Guide to Table Games, John Jackson called this game "very likely the best wargame on the market. [...] it requires less time to learn, set up and play than any other likely candidate, and it is easy to add options gradually, from game to game, as you become increasingly familiar with play." Jackson concluded, "In short, if I were limited to a single wargame, it would be Richthofen's War."

In his 1977 book The Comprehensive Guide to Board Wargaming, Nicholas Palmer noted "this game has surprised many with its continuing success." He listed its good points as "an excellent product, clear rules, well balanced between playability and realism, a variety of brisk scenarios, and a good period 'feel', with a more interesting mapboard that usual in air games."

In the 1980 book The Complete Book of Wargames, game designer Jon Freeman noted that "the game system is remarkable in its portrayal of the various factors involved in aerial combat during World War I." Freeman also pointed out that the game could be played by anyone, commenting, "The game has always been among the most enjoyable in the genre and, despite its complexities, can be played by the rankest novice." He concluded by giving the game an Overall Evaluation of "Excellent", saying, "The multitude of scenarios possible will keep the game fresh long after less diversified games have become stale. It has something for everyone."

Bill Thompson, writing for the Wargame Academy, noted that Richthofen's War attracts an older demographic, saying, "its forte and foible is its simplicity and familiarity with old time gamers. [...] Game strength is its role as an introductory game and ease of player designed scenarios and campaigns. The introduction of the maneuver card variant added some realism, suspense and refinement."

In Issue 22 of Moves, Carl Hoffman called SPI's Flying Circus "a much more limited game" compared to Richthofen's War.

In The Guide to Simulations/Games for Education and Training, Martin Campion compared using this game in the classroom versus rival game Fight in the Skies published by TSR, and advised that the TSR game "is the most difficult to learn and play because it does more with smaller details of combat. On the whole, it is not very suitable for class plays. So if I wanted to use a game on this subject, I would use Richthofen's War."

Other recognition
A copy of Richthofen's War is held in the collection of the Imperial War Museum (object EPH 2946).

Other reviews and commentary
Battleplan #2
PanzerFaust #59
1980 Games 100 in Games
 The Playboy Winner's Guide to Board Games

References

External links

Avalon Hill games
Board games introduced in 1972
Cultural depictions of Manfred von Richthofen
Tactical wargames
Wargames introduced in 1972
World War I board wargames

Richthofen's War


MCIA can refer to:

Ottawa Macdonald–Cartier International Airport
Mactan–Cebu International Airport
Marine Corps Intelligence Activity
Mexico City International Airport

MCIA