In Spanish politics during the late 19th and early 20th centuries, El Turno Pacífico ("The Peaceful Turn") was an informal system operated by the two major parties for determining in advance the result of a general election. The system ensured that the Conservative Party and the Liberal Party would have alternating periods in power.

Operation
Under the turno, the incoming government would first be chosen by the king and would then "make" the election (the so-called encasillado or "pigeonholing"), ensuring victory. After a period in office, it would then be the turn of the opposition. The key to the system was the link between the minister of the interior, the provincial civil governors, and the local bosses (caciques). These caciques in most constituencies would instruct their clients how to vote.  A similar system in Portugal was called .

Motivation
The Turno Pacífico was put in place by Antonio Cánovas del Castillo and saw to it that the two "official" parties of the Cánovas Restoration, the Partido Conservador (or Liberal-Conservatives) and Partido Liberal (or the Liberals), retained power in alternation. Both parties upheld the monarchy and could be seen as factions of the "governing class".

After almost a century of political instability and many civil wars, the Restoration of 1874 sought to achieve political stability in Spain. Under the turno, no sector of the bourgeoisie felt isolated and patronage could be doubled. It worked effectively until 1898, surviving the death of Alfonso XII in 1885, but then became more difficult to operate because of divisions within the major parties and the growing mobilization of sectors of the electorate.

Cessation
Despite being modelled on the United Kingdom, Spanish democracy lacked a responsiveness to popular opinion as (until about 1914) the outcome of elections was broadly decided in advance. Growing opposition was first apparent after Spain's defeat in the Spanish–American War. A period of grave instability occurred in 1918 and 1919, but between 1920 and 1923, a serious attempt was made to reconstruct the turno. It was brought to an end by the military coup by General Miguel Primo de Rivera in September 1923.

Election results under the turno

References

Political history of Spain
Elections in Spain
Electoral fraud

Turno


An Bulbine semibarbata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Robert Brown, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Adrian Hardy Haworth. An Bulbine semibarbata in nahilalakip ha genus nga Bulbine, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bulbine

Bulbine semibarbata


En géométrie analytique, les transformations actives et passives font partie des transformations affines utilisées pour placer des objets dans l'espace ou pour effectuer des changements de repère. Elles permettent la transformation spatiale dans l'espace euclidien tridimensionnel  d'un vecteur qui si elle le modifie est active et si elle permet un changement de la base est passive.

Annexes

Notes et références

Articles connexes

 Transformations affines
 Transformations de Lorentz
 Translation
 Vecteur contravariant, covariant et covecteur

Géométrie affine
Transformation géométrique

Transformation active et passive


Olvera, İspanya'nın 17 özerk bölgesinden, ülkenin güneybatı köşesinde en fazla nüfusa sahip Endülüs otonom bölgesinin 8 ilinden biri olan Cádiz İli'nin, Sierra de Cádiz İlçesi'ne bağlı 19 belediyeden biridir. 2002 yılında yapılan nüfus sayımlarına göre Olvera belediyesinin nüfusu 8.614 kişidir.

Cádiz belediyeleri
Beyaz köyler rotası
Sierra de Cádiz İlçesi'nin belediyeleri

Olvera


Acrorchis, monotipski rod jednosupnica iz porodice kaćunovki. Jedina vrsta je Acrorchis roseola koja raste jedino u Panami i Kostariki.

Raste kao malen epifit na najvišim grebenima i vrhovima na stjenovitim padinama na nadmorskoj visini od 850 do 2400 metara. Povremeno se javlja i kao geofit.

Izvori

Vanjske poveznice

Laeliinae

Acrorchis


Frost ist der erste veröffentlichte Roman des österreichischen Schriftstellers Thomas Bernhard. Der Roman wurde 1963 veröffentlicht und 2006 von Michael Hofmann ins Englische übersetzt. 2013 gaben Raimund Fellinger und Martin Huber unter dem Titel Argumente eines Winterspaziergängers zwei Vorarbeiten zu Frost heraus.

Inhalt
Frost ist ein Tagebuchroman, erzählt von einem namenlosen Ich-Erzähler und Medizinstudenten, der gerade an einem Spital in Schwarzach im österreichischen Pongau seine Famulatur absolviert. Ausgangspunkt des Romans ist ein ungewöhnlicher Auftrag seines Vorgesetzten, des Chirurgen Strauch: Der Famulant soll in den Gebirgsort Weng reisen und den dort lebenden Bruder des Chirurgen, den Maler Strauch, beobachten: »Er verlangt von mir eine präzise Beobachtung seines Bruders, nichts weiter. Beschreibung seiner Verhaltensweisen, seines Tagesablaufs; Auskunft über seine Ansichten, Absichten, Äußerungen, Urteile. Einen Bericht über seinen Gang. Über seine Art, zu gestikulieren, aufzubrausen, ›Menschen abzuwehren‹. Über die Handhabung seines Stockes. ›Beobachten Sie die Funktion des Stockes in der Hand meines Bruders, beobachten Sie sie genauestens.‹« Die Brüder haben sich zwanzig Jahre nicht mehr gesehen und seit zwölf Jahren ist der Briefkontakt abgerissen (ebd.).

Der Roman besteht aus den 27 Tagebucheinträgen und sechs Briefen an den Chirurgen Strauch, die der Famulant während seines Aufenthaltes in Weng verfasst. Wie der Chirurg mit den Mitteilungen des Famulanten umgeht, erfährt der Leser nicht. In seinen Einträgen notiert der Famulant die Gespräche, die er während der langen Spaziergänge mit dem Maler führt. Auch Gespräche mit den Bewohnern Wengs, allen voran der Wirtin, dem Wasenmeister oder dem Ingenieur, hält er fest. Dabei spart er seinen Gesprächsanteil zumeist aus und gibt nur die Äußerungen seines Gegenübers direkt oder indirekt wieder. Die Berichte enthalten auch Schilderungen von Begebenheiten im Ort. An einigen wenigen Stellen kommt der Famulant, bedingt durch die Auseinandersetzung mit den Äußerungen und der Person des Malers Strauch, zu eigenen Reflexionen über sich und die Welt.

Der Maler hat seine sämtlichen Bilder vernichtet und sich nach Weng zurückgezogen, nachdem er von einer nicht näher benannten unheilbaren Krankheit heimgesucht wurde. Er leidet oft unter starken Kopf- und Fußschmerzen, und der Famulant stellt an ihm Anzeichen von »Verwesung« fest. Dennoch bewältigt er ausgedehnte Spaziergänge ohne Mühe. Typisch für ihn sind sein Spazierstock, sein Hut und die Ausgabe der Pensées von Pascal, die er immer mit sich führt. In seinen Unterhaltungen mit dem Famulanten erzählt er von seiner Kindheit und Jugend und philosophiert über Politik, Menschen, Natur und Kunst. Dabei ist seine Sicht der Dinge geprägt vom Verfall: »... wir befinden uns in einem Stadium der absoluten Verwahrlosung. Unser Staat [...] ist ein Hotel der Zweideutigkeit, das Bordell Europas, mit einem ausgezeichneten überseeischen Ruf.«

Im Verlauf seines Aufenthalts fällt es dem Famulanten immer schwerer, die Reden des Malers zu verstehen und wiederzugeben. Am Ende fühlt er sich von ihm übermächtigt: »Ich entdeckte mich fortwährend abgehackt durch den Mund dieses Menschen sprechend.« Die sechs Briefe an den Chirurgen sind – obwohl an unterschiedlichen Tagen des Aufenthalts entstanden – nach dem Bericht über den 26. Tag eingefügt. Dann folgt der Bericht über den 27. Tag.

Der Roman endet damit, dass der nach Schwarzach zurückgekehrte Famulant aus dem Demokratischen Volksblatt vom Verschwinden des Malers erfährt. Er beendet am gleichen Tag seine Famulatur, reist nach Wien zurück und nimmt sein Medizinstudium wieder auf.

Auszeichnungen
Für das Werk wurde Bernhard  1965 mit dem Bremer Literaturpreis ausgezeichnet, 1968 erhielt er den Österreichischen Förderungspreis für Literatur.

Ausgaben
 Frost. Insel-Verlag, Frankfurt a. M. 1963 [Erstausgabe].
 Frost (=Suhrkamp Taschenbuch 47). Suhrkamp, Frankfurt a. M. 1972. Suhrkamp Taschenbuch 47, ISBN 3-518-36547-9.
 Frost. Werke, Band 1. Herausgegeben von Martin Huber und Wendelin Schmidt-Dengler. Frankfurt a. M. 2003, ISBN 978-3-518-41501-6.

Literatur
 Lee Ho-Kyoung: Erzählmerkmale und ihre Funktionen im Roman Frost von Thomas Bernhard. Giessen 2004. pdf

Weblinks
 Figurenlexikon zu Frost von Kristina Hector im Portal Literaturlexikon online.
 Arne-Wigand Baganz: Rezension
 Bernhards Weg zu Frost - Fragmente: Argumente eines Winterspaziergängers

Einzelnachweise

Literarisches Werk
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (Deutsch)
Literatur (Österreich)
Roman, Epik
Werk von Thomas Bernhard

Frost (Roman)


ෆැමගුස්ටා දිස්ත්‍රික්කය යනු සයිප්‍රසයේ දිස්ත්‍රික්ක හයෙන් එකකි. එහි ප්‍රධාන නගරය වන ෆැමගුස්ටා දිවයිනේ වඩාත් වැදගත්ම වරාය වේ. ෆැමගුස්ටා නගරය වර්ථමානයේ උතුරු සයිප්‍රස තුර්කි ජනරජය යටතේ පාලනය වන අතර උතුරු සයිප්‍රසයේ ගැස්මේනියා දිස්ත්‍රික්කයේ පරිපාලන මධ්‍යස්ථානය ලෙස ක්‍රියා කරයි.

දිවයිනේ කොටසක් පාලනය කරන සයිප්‍රස ජනරජයෙන් දිස්ත්‍රික්කයේ පරිපාලනය ගිලිහී යන ලදි. දිවයිනේ මෙමෙ කොටසේ ජනගහනය(2001) 37,738 පමණ වේ.

1974 ආක්‍රමණයෙන් පසු දිස්ත්‍රික්කයෙන් වැඩි ප්‍රමාණයක් තුර්කි පාලනය යටතේ පවතී. එතැන් සිට කාපාස් පෙන්සුලාද ඇතුළුව උතුරු නැගෙන්හිර කොටස ඉස්කෙලෙ දිස්ත්‍රික්කය ලෙස වෙනම පරිපාලනය වේ. එහෙත් එය සයිප්‍රස් ජනරජය විසින් හෝ එක්සත් ජාතීන් විසින් පිළි නොගනී.

ෆැමගුස්ටා බොක්කේ දකුණු කෙළවරේ පිහිටා ඇති කාපෝ ග්‍රේකෝ (ඉතාලියානු; ග්‍රීක්: Κάβο Γκρέκο "ග්‍රීක තුඩුව") ලෙසද හඳුන්වන ග්‍රෙකෝ තුඩුව, දිස්ත්‍රික්කයේ ගිණිකොන දිග කොටසේ ඇත. එහි ඇති සොබා සෞන්දර්ය නිසා නිරන්තර සංචාරක ආකර්ෂණයට ලක්වේ. එය ආරක්ෂාකළ ස්වභාවික උද්‍යානයකි. ප්‍රාදේශීය විශ්වාසයන්ට අනුව අයියා නාපා මුහුදු රාක්ෂයාගේ නිවස ලෙස සැලකෙන මෙම තුඩුවේ ඇති දඹයකට නගින අයෙකුට සයුරේ විස්මිත දසුනක් නැරඹිය හැක.

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැඳි

ෆැමගුස්ටා ගැසට් ප්‍රවෘත්තිපත්‍රය

යුරෝපා රටවල්
සයිප්‍රසය

ෆැමගුස්ටා දිස්ත්‍රික්කය


වළලුකර වටා වළලුකර දම්වැල, වළලුකර වළලු හෝ වළලුකර නූල් ලෙසද හැඳින්වේ.දකුණු ආසියාවේ ගැහැනු ළමයින් සහ කාන්තාවන් විසින් අවම වශයෙන් අවුරුදු 8000 කට වඩා වැඩි කාලයක් sita පාවහන් වළලුකර සහ ඇඟිලි මුදු පැළඳ සිටින අතර, එය පොදුවේ හැඳින්වෙන්නේ පැටිලු, පයාල් සහ සමහර විට නූපූර් ලෙසිනි.පූර්ව යුගයේ සිටම ඊජිප්තු කාන්තාවන් විසින් ඒවා පැළඳ සිට ඇත. එක්සත් ජනපදයේ අනියම් හා විධිමත් වළලුකර 1930 සිට 20 වන සියවස අග දක්වා විලාසිතාවක් බවට පත්විය.බටහිර ජනප්‍රිය සංස්කෘතිය තුළ තරුණ පිරිමින් සහ කාන්තාවන් අනියම් සම් වළලු පැළඳිය හැකි නමුත් ඔවුන් පාවහන් නොමැතිව කාන්තාවන් අතර ජනප්‍රියය.

ඉතිහාසය

ඊජිප්තුව
පුරාණ ඊජිප්තුවේ සියලුම සමාජ පංතිවල ඊජිප්තු කාන්තාවන් විසින් පාසලඹ එදිනෙදා ආභරණයක් ලෙස පැළඳ සිටියහ. ඒවා විවිධ ලෝහවලින් සහ විවිධ හැඩයන්ගෙන් සාදා ඇති අතර රන් වැනි මිල අධික ලෝහ ධනවතුන් අතර බහුලව දක්නට ලැබෙන අතර අඩු සමාජ පංති අතර රිදී සහ යකඩ වැනි අඩු වියදම් බහුලව දක්නට ලැබේ.

යුරෝපය
යුරෝපයේ ලෝකඩ යුගයේ තරම් ලෝකඩ පාසලඹ දෘශ්‍යමාන වේ, දළ වශයෙන් ඩැනියුබ් දිගේ, ඇල්පයින් පෙරබිමෙහි, රයින් සිට අත්ලාන්තික් දක්වා සහ රයින් පහළට (ෂෙරට්, 2001). මෙම කාල වකවානුවේ ලක්ෂණයන්ගෙන් (ක්‍රි.පූ. 1800 සිට ක්‍රි.පූ. 1800 දක්වා) මෙම ප්‍රදේශවල පුවරු අතර මේවා හමු වූ අතර මෙම කලාපය පුරා පැතිරී ඇති ටුමුලස් සංස්කෘතියට හේතු වේ.

ඉන්දියානු උප මහාද්වීපය
මෙහර්ගාර්හි නව ශිලා යුගයේ හා කැල්කොලිතික් කාලවලදී වළලුකර භාවිතා වන බව පෙන්නුම් කරයි. ජෝන් මාෂල් විස්තර කරන්නේ නැටුම් ගැහැනු පිළිමය අවි ආයුධ, වළලු සහ වළලුකර වලින් සරසා ඇති බවයි. ක්‍රි.ව. පළමුවන සියවසේ දෙමළ සාහිත්‍යයේ වීර කාව්‍යයක් වන සිලප්පතිකාරම් (ඇන්ක්ලට්හි කතාව), එක් ස්වාමිපුරුෂයෙකු ගාථනය කිරීමට තැත් කිරීමේදී කාන්තාවක් සමඟ ගනුදෙනු කරන ලදී.

ශ්‍රී ලංකාව
නර්තන ශිල්පීන් පාසලඹ පළඳිති. වළලුකර දෙකෙහිම පාසලඹ පැළඳී.

ආභරණයක් ලෙස

පාසලඹ රිදී, රත්රන් සහ වෙනත් අඩු වටිනා ලෝහ මෙන්ම සම්, ප්ලාස්ටික්, නයිලෝන් සහ වෙනත් එවැනි ද්‍රව්‍ය වලින් සෑදිය හැකිය.

ලෝහ පාසලඹ වර්ග දෙකකි: "නම්‍යශීලී" සහ "නම්‍යශීලී නොවන". නම්‍යශීලී වළලුකර, බොහෝ විට ඉන්දියාවේ පායාල්, පජෙබ් හෝ ජන්ජාර් ලෙස හැඳින්වේ, දම්වැලක සම්බන්ධතා බැඳීමෙනි. පසුව, සොනරස් සීනු දාමයට සවි කළ හැකි අතර එමඟින් ඇවිදින විට පැළඳ සිටින තැනැත්තාට ප්‍රසන්න ශබ්ද නිකුත් කළ හැකිය.

සලන්ගයි හෝ ගුන්ග්රූ
සලන්ගයි හෝ ගුන්ග්රූ|ගුන්ග්රු යනු කුඩා සීනුවකි භාරත්නාටියම්, කතක්, කුචිපුඩි සහ ඔඩිසි නර්තන ශිල්පීන් ඔවුන්ගේ වළලුකර වටා බැඳ තබයි.

වෙනත් පාසලඹ

වමට හෝ දකුණට?
නැගෙනහිර සංස්කෘතීන්හි, විශේෂයෙන් ඉන්දියාවේ, පාසලඹ වළලුකර දෙකෙහිම පැළඳ සිටී.

පාවහන් උපාංග
ආභරණ වර්ග

පාසලඹ


Tres idiotas españolas es una obra de teatro de Lidia Falcón, estrenada en 1987.

Argumento
La obra, consiste en tres monólogos, a través de los cuales, se pretende denunciar los problemas que padecen en la sociedad de hoy las mujeres. En el primero, se muestra a una mujer soltera, explotada por su propia familia como si de una sirvienta se tratara. La segunda nos acerca el problema laboral de las mujeres, a través de una muchacha joven que aspira a un puesto de gran responsabilidad en una empresa. Y finalmente, el tercer monólogo retrata a una hippie.

Estreno
 Teatro Círculo de Bellas Artes, Madrid, 20 de junio de 1987.
 Dirección: Gemma Cuervo.
 Intérpretes: Gemma Cuervo.
 Teatro Lara, Madrid, 20 de abril de 1997.
 Dirección: Gemma Cuervo.
 Escenografía: Juan Antonio Cidrón.
 Intérpretes: Gemma Cuervo.

Referencias

Obras de teatro de España
Obras de teatro del siglo XX
Obras de teatro en español
Obras de teatro de 1987
España en 1987
Literatura de España del siglo XX

Tres idiotas españolas


Nicolae Cristea (n. 1882, Ocna Sibiului – d. secolul al XX-lea) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Nicolae Cristea a fost între anii 1908-1918 avocat în Ocna Sibiului, în 1919 consilier la Președenția Consiliului Dirigent, iar din 1920 notar public în Sibiu. După înființarea în anul 1941, la Sibiu, a Camerei notarilor publici, a fost președintele acesteia.

Activitatea politică

A fost ales delegat al Cercului Ocna Sibiului din județul Alba de Jos la Marea Adunare Națională de la Alba-Iulia, unde a votat unirea Ardealului cu România, la 1 decembrie 1918.

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II)

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1882
Decese în secolul al XX-lea
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Avocați români

Nicolae Cristea (notar)


Fürling heißen folgende geographischen Objekte:

 Fürling (Gemeinde Engelhartszell), Ortsteil von Engelhartszell, Bezirk Schärding, Oberösterreich
 Fürling (Gemeinde Gutau), Ortschaft von Gutau, Bezirk Freistadt, Oberösterreich
 Fürling (Gemeinde Rohrbach-Berg), Ortschaft von Rohrbach-Berg, Bezirk Rohrbach, Oberösterreich
 Fürling (Gemeinde St. Johann), Ort bei Sankt Johann am Wimberg, Bezirk Rohrbach, Oberösterreich
 Fürling (Gemeinde Sarleinsbach), Ortschaft von Sarleinsbach, Bezirk Rohrbach, Oberösterreich
 Fürling (Gemeinde Schönau), Ortschaft von Schönau im Mühlkreis, Bezirk Freistadt, Oberösterreich

Siehe auch:
 Fürlinger

Fürling


Graydon Creed is a fictional character appearing in American comic books published by Marvel Comics. The character was created by writer Scott Lobdell and artist Brandon Peterson and first appeared in The Uncanny X-Men #299 (April 1993). He is the "baseline human" son of Sabretooth and Mystique.

Fictional character biography
Posing as German spy Leni Zauber, Mystique seduced freelance assassin Victor Creed (Sabretooth) while he was in Germany on a mission. Mystique later gave birth to a normal human child—Graydon—whom she gave up for adoption, although she kept an eye on him. When Graydon learned that he was the son of two mutants who had abandoned him as an inconvenience, he grew resentful of all mutants and that resentment colored his outlook for the rest of his life.

In his adult years, Graydon formed a group called the Friends of Humanity, dedicated to opposing mutant civil rights by committing acts of terrorism against peaceful mutants and mutant sympathizers, and using the acts of violent mutants such as Magneto to rally support for their cause.

Upstarts
Creed also came to join the Upstarts, a group of wealthy and powerful individuals who had been brought together by Selene and the enigmatic telepathic Gamesmaster with the sole purpose of killing mutants for points in a twisted game. After learning of his parents' identities, Creed sought to kill them as part of the Upstarts' game. Disguised as the armored Tribune, Creed hired assassins to kill his mother and had his father implanted with a bomb. His father managed to remove the device and confronted his son, who callously stabbed Sabretooth's assistant, Birdy, a mutant telepath whom Sabretooth employed to keep his homicidal rages in check.

During the Upstarts' self-professed "Younghunt", Creed was blackmailed into revealing the location of the Upstarts' prisoners by the New Warriors, who threatened to expose Creed as a mutant collaborator and the son of mutants.

Death
Later, using the resources he had gained through the Friends of Humanity, and with the support of the government-sponsored anti-mutant taskforce, Operation: Zero Tolerance, Creed nominated himself as a presidential candidate and ran on an anti-mutant platform. Capitalizing on a near-hysterical fear of mutants in the general public (specially after the Onslaught debacle), Creed's popularity swelled, which led to the Daily Bugle newspaper launching an investigation into Creed's activities, on-principle. When a reporter from the Bugle obtained information regarding Creed's parentage, Zero Tolerance's leader, Bastion, killed the journalist to prevent the news from leaking out. Although they stopped the reporter, Creed did not manage to catch that the X-Men had also infiltrated his presidential campaign, by planting Bobby Drake (under the alias of "Drake Roberts") and Sam Guthrie (under the alias of "Samson Guthry") as Creed's assistants.

On the eve of the election, Creed was assassinated during a campaign speech when a plasma beam completely disintegrated him. Several years later, the miniseries, X-Men Forever, revealed that a future version of Mystique had fired the shot, having sworn to kill Graydon for his part in the Friends of Humanity's brutal attack on Trevor Chase, the grandson of her lover, Destiny.

Purifiers
The pages of X-Force show a group of Purifiers digging up the corpse of Graydon Creed, his body is then taken back to their base. It is re-animated by Bastion using the techno-organic virus taken from an "offspring" of Magus. Creed later went public with his return, claiming that his death was faked all along to allow him to go underground and avoid persecution from mutants.

During the Second Coming storyline, Graydon Creed, alongside Steven Lang, is killed by Hope Summers.

Hunt for Wolverine
During the "Hunt for Wolverine" storyline, Sabretooth, Lady Deathstrike, and Daken fight their way past the zombies and soldiers from Soteira Killteam Nine in order to get to the power station where the glowing green box suspected of causing the zombie outbreak is located. Sabretooth discovers that one of the soldiers is a zombie version of his son Graydon. After Lady Deathstrike and Daken are stabbed by a zombie version of Lord Dark Wind, Sabretooth fights his zombified son who states that there is 10 minutes left before Maybelle is burned to the ground. As Sabretooth continues his fight with Graydon, he tries to get answers on how Graydon came back from the dead. He doesn't get an answer. After slaying the zombie Lord Dark Wind, Lady Deathstrike stabs the zombie Graydon in the neck.

Other versions

Age of Apocalypse
Graydon Creed goes by the name "Horror Show" in the Age of Apocalypse reality. He's a part of the X-Terminated team with a handful of other humans. He's wearing an armor and appears to have a flamethrower and other firearms. He mentions that his father, Sabretooth, was apparently a brutal, abusive father. During the X-Termination crossover, AoA Nightcrawler's trip home resulted in the release of three evil beings that destroy anyone they touch. Several casualties resulted, including the AoA's Sabretooth, Horror Show, and Fiend, as well as the X-Treme X-Men's Xavier and Hercules.

Age of X
In the Age of X reality, Graydon Creed had led a strike force that put the mutant race on the verge of extinction.

House of M
After Magneto's takeover of Genosha during the House of M, Graydon Creed rose to prominence as an anti-mutant activist, becoming friends with vice-president Bolivar Trask. His prominence was short-lived as Magneto (who compared Graydon Creed to Adolf Hitler) viewed it as his duty to rid the world of the man. Magneto sent his assassin Sabretooth to kill him. Graydon Creed's massacred body was found by government agents, and Trask ordered his death ruled an accident to prevent panic.

Mutant X
In the Mutant X reality, Graydon Greed is still the son of Mystique and Sabretooth and the founder of the Friends of Humanity. He became President of the United States after Mister Fantastic went missing. Graydon also reinstated S.H.I.E.L.D. and promoted Nick Fury to General.

In other media

Television
Graydon Creed appeared in X-Men, voiced by John Stocker. As in the comics, Creed hates mutants because he is ashamed of being part mutant himself and because his parents, Mystique and Sabretooth, were abusive to him. Many years later, Graydon founded the Friends of Humanity (FOH), an anti-mutant hate group that sought to vilify mutants. After the Beast's pardon by the President, Graydon's resentment grew even more and the Friends of Humanity began targeting the X-Men. In the episode "Time Fugitives", he hires a scientist to create a virus that would wipe out the mutant race, but would be relatively harmless to ordinary humans. While giving a speech about the plague's effects, Graydon attempts to infect Beast with the virus but is stopped by Bishop. During the struggle, Graydon accidentally infects himself and retreats back to the lab for medical aid. The X-Men follow him, attack the base and the scientist reveals himself to be Apocalypse. The X-Men help him get clear of the battle. The X-Men destroy the virus and Graydon returns to the Friends of Humanity headquarters. In the episode "Beauty and the Beast", Beast begins dating a former patient, named Carly. The FOH protest outside the clinic, and later kidnap Carly. Beast begins searching for her and Wolverine, in an unusual act of patience, infiltrates the Friends of Humanity, pretending to be the victim of an assault by evil mutants. Graydon gladly accepts him into the fold. As they get to know each other, Wolverine begins to suspect that Graydon Creed is Sabretooth's son. An enraged Beast attacks the FOH headquarters and the X-Men use a holographic projector to display information on Sabretooth in front of the Friends of Humanity, including his real name (given in this episode as Graydon Creed Senior). Ruined, Graydon suffers a nervous breakdown as his followers abandon him. Creed spends months in a psychiatric hospital. Once he recovers, Graydon tries to return to the folds of the Friends of Humanity organization in the episode "Bloodlines". A council of masked men now rule over Friends of Humanity. However, after having been made aware of his having a mutant for a father, have been digging further into his past and uncovered that his family tree "bears much mutant/rotten fruit"; they declare that in order to lead the Friends of Humanity once more, he has to prove himself by killing Mystique (his birth mother) and Nightcrawler (his younger half-brother). Creed then kidnaps Mystique and sends Nightcrawler a letter, telling him that he must come to the Friends of Humanity base or they will kill his mother. Nightcrawler seeks the help of Rogue and Wolverine. They locate the base and walk straight into a trap. Graydon captures and tries to kill all of them, but the mutants break free and destroy the base with Creed's helicopter being washed away. Creed is recovered by four of the council members and bound. They state that he has failed for the last time and callously delivered via parachute to Sabretooth's cabin in the woods, who presumably tortures him.
 The character Duncan Matthews voiced by Vincent Gale in X-Men: Evolution greatly resembles Graydon Creed. He is depicted as a Bayville High jock who dated Jean Grey and a rival to Scott Summers/Cyclops. After the secret about mutants was revealed, he became more antagonistic, turning to hate crimes and assaulting mutants. His hatred for mutants grew to the point that he attempted to kill X-Man Evan Daniels/Spyke (Storm's nephew in the series) but was arrrested.

References

External links

Characters created by Scott Lobdell
Comics characters introduced in 1993
Fictional cult leaders
Fictional murdered people
Fictional presidents of the United States
Fictional terrorists
Marvel Comics male supervillains
Marvel Comics undead characters

Graydon Creed


Melbyfjorden er en fjord i Bamble kommune i Vestfold og Telemark  fylke i Norge. Den går lidt over to kilometer fra Lilleatlanteren ved indløbet til Brevikstrandfjorden i sydvestlig retning mod Kjønnøya. Melby, som har givet navn til fjorden, ligger på fastlandet lige nord for fjorden. På den  anden side af Kjønnøya ligger Trosbyfjorden.

Havneholmene ligger i Melbyfjorden og er en del af Skjærgårdsparken i Bamble. Her ligger flere forankringssteder for småbåde.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Vestfold og Telemark
Bamble

Melbyfjorden


Die sogenannte Cinnamon Challenge war ein Internet-Phänomen, bei dem eine Person versucht, einen Ess- oder Teelöffel voll Zimtpulver (engl. = cinnamon) hinunterzuschlucken, ohne etwas dazu zu trinken. Während die Aufgabe auf den ersten Blick leicht lösbar scheint, ist sie tatsächlich sehr schwer bis fast unmöglich zu erfüllen, da der Zimt der Mundhöhle augenblicklich das Wasser entzieht, was das Schlucken stark erschwert. Seit 2007 erfreute sich die Cinnamon Challenge wachsender Beliebtheit. Seit 2010 luden immer mehr Menschen Videos von sich auf Portalen wie YouTube oder sozialen Netzwerken hoch, wie sie sich an der Cinnamon Challenge versuchen.

Gefahren
Ärzte  raten von diesem Wettbewerb ab, da der eingeatmete Zimt Lungenentzündungen und schwere allergische Reaktionen verursachen kann. In den USA müssen jedes Jahr zahlreiche Teilnehmer notfallmedizinisch versorgt werden. Zumindest von einem Todesfall bei ähnlicher Zimteinnahme wurde bisher berichtet.   Minderwertiger Zimt kann zudem toxisches Cumarin enthalten.

Im Dezember 2015 wurde berichtet, dass ein Jugendlicher ohne Flüssigkeit einen Teelöffel Zimt geschluckt habe und deswegen für fünf Tage in ein Koma gefallen ist. Grund sei akuter Sauerstoffmangel gewesen. Das Essen von trockenem Zimt könne schwere Atemstörungen und Ersticken verursachen.

Geschichte
Die Cinnamon Challenge wurde erstmals in der Reality-Show Big Brother UK gezeigt, als die Teilnehmer aufgefordert wurden, den Zimt ohne Hilfe von Wasser hinunterzuschlucken. Drei der sieben Teilnehmer bestanden die Prüfung. Radioprogramme sendeten ebenfalls Übertragungen von Leuten, die sich an der Cinnamon Challenge versuchten, berühmte Persönlichkeiten erhöhten den Bekanntheitsgrad des Zimtessens, so unter anderem Nick Young und JaVale McGee aus der nordamerikanischen Basketball-Profiliga.

Vergleichbare Wettbewerbe
Die Cinnamon Challenge ist vergleichbar mit der "Saltine Cracker Challenge" (deutsch: salzige Cracker-Herausforderung), bei der in 60 Sekunden sechs Cracker ohne Getränk geschluckt werden müssen.

Die von der Schweizer Armee ausgegebenen Notverpflegungsbiskuits ("Militärbiskuits") dürfen gemäß Spezifikation zur Haltbarkeitssteigerung nur maximal 1 % Wasser enthalten. Die zugehörige Wette – drei Stück in unter einer Minute zu verspeisen – gestaltet sich daher ebenfalls als fast unlösbare Schwierigkeit.

Eine ähnliche Aufgabe verlangt innerhalb von einer halben Minute zwei Scheiben ungetoastetes helles Toastbrot zu essen.

Einzelnachweise

Weblinks
 Cinnamon Challenge could be life threatening from Allvoices.com (englisch)

Internet-Challenge
Wettbewerb (Essen und Trinken)
Wikipedia:Artikel mit Video

Cinnamon Challenge


إيما  هي رواية كوميدية رومانسية وهي إحدى روايات جاين اوستن. نشرت لإيما أول مرة عام 1815 وفيها تسلط الكاتبة جاين اوستن الضوء على مشاكل ومخاوف نساء الطبقة الغنية في العهد الجورجي. وقد أبدعت جاين اوستن في استخدام كوميديا الأخلاق ما بين الشخصيات. تدور أحداث الرواية عن الفتاة الغنية الجميلة والمدللة التي تدعى إيما وددهاوس، والتي تحاول الجمع بين بعض أصدقائها حتى يتزوجوا دون أن تعي مخاطر التدخل في حياة الأخرين.

القصة
بعدما جمعت إيما مربيتها مع رجل اعتقد انه لن يتزوج من امراة بعد وفاة زوجته الأولى ونجاح هذه المحاولة، تحاول ايما الجمع بين صديقها الكاهن السيد ألتون وصديقتها الجديدة هارييت سميث، لكن السيد نايتلي يحذر ايما من التدخل في امور الغير، لكنها لم تنصت اليه وباءت محاولتها بالفشل الذريع.

نقد وتحليل
تختلف إيما عن كثير من بطلات جاين أوستن في كونها غنية وبالتالى لا تحتاج أن تتزوج حتى تؤمن حياتها المادية، كما تفعل باقى بنات عصرها وهذا ما صرحت به إيما للآنسة هارييت سميث حيث أخبرتها بأن اكتفائها ماديا هو السبب الذي لا يجعل لديها باعث للزواج. ويعد هذا اختلافاً واضحاً عن باقى روايات جاين أوستن التي يمثل فيها السعى وراء الزواج لتأمين الحياة ماديا موضوعا أساسياً. ولكن أكتفاء إيما ماديا لم يجعل الرواية بنفس جدية الأعمال السابقة مثل عقل وعاطفة وكبرياء وتحامل. فعلى خلاف باقى بطلات جاين اوستن لا تبدى إيما أي إعجاباً بالرجال الذين تقابلهم ولا تشعر تجاههم بشئ بل إنها تشعر بالدهشة والازدراء عندما أفصح السيد إلتون عن حبه لها، ومن الجلى أيضا أن إيما تفشل في فهم طبيعة علاقة الحب بين هارييت سميث وروبرت مارتينو، ليس ذلك فقط بل أنها تفسر العلاقة على أنها علاقة من أجل المصالح والحصول على المال، ولا تلبث تكشف هارييت سميث عن اهتمامها بالسيد نايتلى وتدرك إيما أنها على وشك الوقوع في حبه أيضا، ولكنها لا تفصح عن ذلك ولكن من الممكن تفسير السبب وراء عدم وقوعها في حب رجل أخر بعد ذلك هو حبها للسيد نايتلى دون أن تشعر.

شهرة الرواية
اقتبست عن رواية إيما العديد من الأعمال الفنية، في السينما والمسرح والتلفزيون، حيث اقتبست عنها 5 أعمال مسرحية منذ العام 1991 حتى العام في 2009، وعرضت في بريطانيا ونيويورك وكاليفورنيا. أما في السينما فصور عن الرواية 3 أفلام ويجري الإعداد للرابع وسيعرض في العام 2020. وبالنسبة للأعمال التلفزيونية، صدرت 3 مسلسلات عن الرواية، بالإضافة إلى فيلم تلفزيوني.

روابط خارجية

المراجع

برامج تلفزيون مستندة على روايات
روايات بريطانية أنتجت سينمائيا
روايات بريطانية حولت إلى عروض تلفزيونية
روايات بريطانية حولت إلى مسرحيات
روايات بريطانية في 1815
روايات تجري أحداثها في إنجلترا
روايات جاين أوستن
روايات جين أوستن
روايات حولت إلى قصص مصورة
روايات عن نبلاء
روايات كوميدية بريطانية
روايات متلفزة

إيما


Kocaeli Province (, ) is a province and metropolitan municipality of Turkey and one of only three not to have the same official name as its capital, İzmit, which is thus also sometimes called Kocaeli. Its area is 3,397 km2, and its population is 2,079,072 (2022). The province is the successor of the Ottoman-era Sanjak of Kocaeli. The largest towns in the province are İzmit and Gebze. The traffic code is 41. The province is located at the easternmost end of the Sea of Marmara around the Gulf of İzmit. Kocaeli is bordered by the province of Istanbul and the Marmara Sea to the west, the Black Sea to the north, the province of Sakarya to the east, the province of Bursa to the south and the province of Yalova to the southwest. The metropolitan area of Istanbul extends to the Kocaeli-Istanbul provincial border.  The size and natural conditions of the Bay of İzmit allow for extensive port facilities, including the Gölcük Naval Base. The province is called the industrial capital of Turkey. Kocaeli has an airport named Cengiz Topel Naval Air Station which is used for military and civilian transport. Kocaeli has two universities: Kocaeli University and Gebze Technical University.

Demographics

Data taken from Kocaeli Metropolitan Municipality and Central Dissemination System. The information is for (xxxx-12-31).

Districts

Kocaeli province is divided into 12 districts:
 Başiskele
 Çayırova
 Darıca
 Derince
 Dilovası
 Gebze
 Gölcük
 İzmit
 Kandıra
 Karamürsel
 Kartepe
 Körfez

Kocaeli Metropolitan Municipality Mayors
 1984-1989 Necati Gençoğlu ANAP
 1989-1995 Sefa Sirmen SHP
 1995-2002 Sefa Sirmen CHP
 2002-2004 Hikmet Erenkaya CHP
 2004-2019 İbrahim Karaosmanoğlu AK Party
 2019-present Tahir Büyükakın AK Party

Twin cities
  Kassel, Germany
  Novi Pazar, Serbia

See also
 East Marmara Region
 Kocaeli University
 Pişmaniye
 Provinces of Turkey

References

External links

 Kocaeli municipality's official website
 Kocaeli Etkinlik
 Kocaeli Gazetesi ve Haberleri

Kocaeli Province


Microchess, por Peter R. Jennings, fue originalmente un programa de ajedrez para el microcomputador KIM-1 de MOS Technology, lanzado por primera vez el 18 de diciembre de 1976. Microchess, tan pequeño como era en términos de tamaño del programa, todavía podía jugar un ajedrez pasable en el KIM-1, con su microprocesador 6502, 1 kilobyte de memoria, simple teclado hexadecimal, y pantalla de siete segmentos. También fue la base del Commodore Chessmate (que usaba el MOS 6504 (una versión simplificada del 6502) y tenía solo 320 bytes de RAM) y del Chess Champion MK II, similar al anterior.

Vendiéndolo a un precio de $10 dólares, Jennings rechazó vender los derechos del programa a Chuck Peddle (presidente de MOS Technology) por $1000 dólares. Fue el primer paquete de software de microcomputador en vender 10.000 copias, casi exclusivamente en cintas de casete. Jennings fundó Personal Software para publicar Microchess en el cada vez mayor mercado del microcomputador. El dinero hecho con Microchess y otros proyectos de software permitieron a Jennings, junto con Dan Fylstra, lanzar VisiCalc y después crear la compañía VisiCorp. VisiCalc sería su más grande éxito.

Microchess fue posteriormente expandido en un programa más completo en características con gráficos para los computadores TRS-80, Apple II, Commodore PET, y Atari 400/800. También fue licenciado en 1979 a Novag para su dedicado Chess Champion Mk II.

Referencias

Enlaces externos

 Information on the history of Microchess, manuals, and complete source code
 Microchess port to MS-Windows (en alemán)

Programas de ajedrez
Historia de la informática

Microchess


A arraia-de-colares (nome científico: Fontitrygon colarensis) é uma espécie de raia tropical da família dos dasiatídeos (Dasyatidae), nativa das águas salobras rasas do estuário do rio Amazonas, no norte do Brasil. Habita baías costeiras durante a estação seca e se afasta da costa na estação chuvosa. É caracterizada por um disco de barbatana peitoral romboide, focinho alongado e uma faixa escura no lábio inferior. Uma espécie razoavelmente grande, com os machos e fêmeas atingindo larguras de disco de 63 centímetros (25 polegadas) e 91 centímetros (36 polegadas) respectivamente. As fêmeas dão à luz de 1 – 4 filhotes, possivelmente anualmente. A arraia-de-colares é visada e capturada como captura incidental pela pesca artesanal e comercial brasileira; essas pressões, juntamente com seu pequeno alcance e baixa taxa reprodutiva, levaram a União Internacional para a Conservação da Natureza (UICN / IUCN) a listar essa espécie como criticamente ameaçada de extinção.

Etimologia

Raia deriva do latim rāia ou rāja,ae em sentido literal. Foi registrada pela primeira vez no  como raya. Arraia é uma provável forma protética, fruto da aglutinação do substantivo com o artigo definido a. Nessa forma, ocorreu pela primeira vez em 1367 como arraya.

Taxonomia
A arraia-de-colares foi descrita por Hugo Ricardo Secioso Santos, Ulisses Leite Gomes e Patricia Charvet-Almeida em 2004, na revista científica Zootaxa. O epíteto específico refere-se à ilha de Colares, na baía de Marajó, onde o espécime-tipo, um macho com 2,07 metros (6,8 pés) e com maturidade sexual, foi capturado. Originalmente, a espécie foi classificada dentro do gênero Dasyatis, mas numa reavaliação conduzida em 2016, foi atribuída ao gênero Fontitrygon.

Distribuição e habitat
A distribuição da arraia-de-colares parece restrita à foz do Rio Amazonas, no norte do Brasil, na área estuarina afetada pela descarga de água doce do rio; também pode ocorrer em áreas adjacentes até a Venezuela. Encontrada a uma profundidade de seis metros (20 pés), realiza movimentos anuais que são influenciados pela salinidade: na estação seca é encontrada nas baías costeiras como Marajó, enquanto na estação chuvosa sai das baías e se desloca para o mar.

Descrição
A arraia-de-colares tem disco de barbatana peitoral em forma de diamante tão longo quanto largo, com margens arredondadas e um focinho longo que se afunila numa ponta. O focinho da fêmea é mais curto que o do macho, e as bordas do focinho mergulham ligeiramente perto da ponta. Os olhos são pequenos e seguidos por grandes espiráculos. Há uma aba de pele entre as narinas com uma margem posterior franjada e cantos arredondados. O lábio inferior é em forma de arco e forrado por uma distinta faixa reta e escura. A dentição é sexualmente dimórfica: os machos têm dentes pontiagudos e recurvados em 43-45 fileiras de dentes superiores e 45-60 fileiras de dentes inferiores, enquanto as fêmeas têm dentes de coroa plana em 66-77 fileiras de dentes superiores e 75-77 fileiras de dentes inferiores. Existem três-quatro papilas numa fileira transversal no assoalho da boca, que podem ter pontas bifurcadas. As nadadeiras pélvicas são triangulares, com as pontas pontiagudas se estendendo além do disco. A cauda é longa e semelhante a um chicote, medindo mais de duas vezes o comprimento do disco.

Pequenos tubérculos achatados são dispostos aleatoriamente ao longo da linha média dorsal da base da cauda até entre os olhos, afinando em direção à ponta do focinho. As fêmeas também têm tubérculos na parte inferior. A coloração dorsal é marrom-claro uniforme, tornando-se mais escura na cauda e nos clásperes (nos machos), e com margem posterior clara nas nadadeiras pélvicas. A parte inferior é pálida, escurecendo em direção às margens das nadadeiras. Os machos atingem 2,07 metros (6,8 pés) de comprimento e 63 centímetros (25 pés) de largura, enquanto as fêmeas atingem 2,61 metros (8,6 pés) de comprimento e 91 centímetros (36 pés) transversalmente.

Biologia e ecologia
Tal como outras arraias, é vivípara aplacentária; apenas fêmeas recentemente emprenhadas podem ser encontradas na costa, sugerindo que os movimentos anuais desta espécie podem estar relacionados com a reprodução. Os tamanhos de ninhada observados variam de um a quatro, e o ciclo reprodutivo pode durar um ano.

Conservação
A União Internacional para a Conservação da Natureza (IUCN) avaliou a arraia-de-colares como criticamente ameaçada, citando sua distribuição geográfica limitada, provavelmente baixa taxa reprodutiva e suscetibilidade a equipamentos de pesca. Esta espécie é abundante na Baía de Marajó durante a estação seca. É capturada de modo acidental na pesca artesanal e comercial visando o bagre no estuário do Amazonas. Além disso, embarcações de pesca industrial do Pará começaram a pescar diretamente essa espécie na década de 2000, com suas capturas sendo exportadas para a Europa. A UICN recomendou que o Brasil implementasse esquemas de conservação de habitat e manejo pesqueiro. Em 2007, a espécie foi classificada como vulnerável na Lista de espécies de flora e fauna ameaçadas de extinção do Estado do Pará; como vulnerável na Portaria MMA N.º 444 de 17 de dezembro de 2014; em 2018, como vulnerável no Livro Vermelho da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção do Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade (ICMBio); e como vulnerável no anexo três (peixes) da Lista Oficial da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção da Portaria MMA Nº 148, de 7 de junho de 2022

Peixes descritos em 2004
Fauna endêmica do Brasil
Dasiatídeos
Espécies citadas na Portaria MMA N.º 444
Espécies citadas na Portaria MMA N.º 148
Espécies citadas na lista Extinção Zero do Estado do Pará
Espécies citadas no Livro Vermelho da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção

Arraia-de-colares


Meningsjournalistik er en genre inden for journalistik, hvor man forsætligt og offentligt tager et ikke-objektivt synspunkt, som regel med sociale eller politiske formål. Fordi journalistikken er saglig, adskiller den sig fra propaganda. Man kan heller ikke bruge udtrykkene mediernes bias og mislykket objektivitet, da den klare subjektive holdning er transparent, tydelig og bevidst påtaget.

Nogle meningsjournalister afviser det traditionelle ideal om objektivitet enten på grund af menneskers subjektivitet i al almindelighed eller på grund af brugen af sponsorer i reklamer. Nogle føler, at offentlighedens interesse er bedre tjent med en stor diversitet af medier med en række tydelige og saglige synspunkter.

Referencer

Aktivisme
Journalistik

Meningsjournalistik


Ailano ist eine italienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Caserta in Kampanien. Die Gemeinde liegt etwa 37 Kilometer nordnordwestlich von Caserta. Sie ist Bestandteil der Comunità Montana del Matese. Die südliche Gemeindegrenze bildet der Volturno.

Einzelnachweise

Weblinks

Ort in Kampanien

Ailano


1. FC Magdeburg, er þýskt knattspyrnufélag staðsett í Magdeburg. Félagið er frekar ungt, stofnað 1965. Magdenburg spilaði í Austur-Þýsku deildinni, fyrir sameiningu Þýskalands. Það sigraði Austur-Þýsku Úrvalsdeildina (DDR Oberliga) þrisvar og  Austur-Þýsku Bikarkeppnina (FDGB Pokal) sjö sinnum, það var einnig eina félag Austur-Þýskalands sem tókst að sigra Evrópukeppni bikarhafa, árið 1974, eftir frækinn sigur á AC Milan í úrslitaleik 2-0. Eftir sameiningu Þýskalands hefur gengið erfiðlega hjá félaginu og í dag spila þeir í 3. Liga. Árið 1978 sigraði það Val í evrópukeppni félagsliða.

Titlar

Evrópa
Evrópukeppni bikarhafa
 1974

Innanlands
Austur-Þýska úrvalsdeildin
 Meistarar: 1971-72, 1973-74, 1974-75
 2.Sæti: 1976–77, 1977–78
Austur-Þýska bikarkeppnin
Meistarar: 1963–64, 1964–65, 1968–69, 1972–73, 1977–78, 1978–79,1982–83

Þekktir leikmenn
 Joachim Streich
 Martin Hoffmann
 Jürgen Sparwasser
 Uwe Rösler

Þjálfarar

Tengill
 Heimasíða félagsins

Þýsk knattspyrnufélög
Magdeburg
stofnað 1965

1. FC Magdeburg


Naria albuginosa est une espèce de porcelaines (mollusques gastéropodes de la famille des Cypraeidae).

Caractéristiques
Ces belles porcelaines de forme allongée et ne dépassant pas , sont appelées {{"|albuginosa}} (aubergine) en raison de la coloration parfois rose ou violette de leur base.

Leur dénomination anglo-saxonne White Spotted Cowry, c'est-à-dire porcelaine à pois blancs, nous éclaire mieux sur leur face dorsale brun clair ponctuée de taches blanches chacune élégamment cerclée d'une nuance de brun plus foncée.

Répartition
On les trouve du Golfe de Californie et de la mer de Cortés jusqu'à l'Équateur.

Elles sont présentes également aux îles Galápagos sous une forme différente : Naria albuginosa f. nariaeformis (Schilder & Schilder, 1930).

Liens externes

Notes et références

Cypraeidae
Espèce de gastéropodes (nom scientifique)

Naria albuginosa


මඳ වේග වමතින් චයිනමන් පන්දු යැවීම ලෙසින්ද හැඳින්වෙන වමතින් ඕර්තඩොක්ස් නොවන දඟ පන්දු යැවීම යනු,  ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාවෙහිදී, වමතෙහි මැණික්කටුව භාවිතයෙන් පිට දඟ පන්දු යැවීමෙහි ආකාරයකි.

වමතින් ඕර්තඩොක්ස් නොවන දඟ පන්දු යැවීම


وحدة يمام (بالعبرية: ימ"מ (יחידה משטרתית מיוחדת)، يخيدا مشتارتيت ميوحيديت) هي وحدة شبه عسكرية إسرائيلية عالية التدريب في شرطة الحدود الإسرائيلية، وهي واحدة من أربع وحدات خاصة في شرطة الحدود الإسرائيلية إلى جانب وحدة الياماس ووحدة اليماغ ووحدة الماتيلان. يقدر عدد قوات اليمام ب 200 فرد.

تعرف أيضا بـ «الوحدة القتالية لمكافحة الإرهاب»، وهي وحدة خاصة تابعة للشرطة الصهيونية المتخصصة في مواجهة المقاومة، والمخولة بإنقاذ الرهائن من المدنيين بشكل رئيسي، داخل حدود الكيان الصهيوني. كما استخدمت لتوفير خدمات الحراسة لشخصيات مسؤولة إلى جانب القيام بعمليات لمكافحة المقاومة الفلسطينية في الضفة الغربية وقطاع غزة.

التدريب
يتدرب كل من ينتمون لوحدة «يمام» على جميع الأسلحة ويدخلون في جميع الميادين، مثل القنص، القتال بالأيدي، استعمال السلاح الأبيض، والتعامل مع الكلاب، والتخلص من القنابل وغيرها ونتيجة لذلك، تتميز وحدة «يمام» بسرعة الانتشار مع التنسيق العالي بين الفرق المختلفة (فرق القنص، وفريق دخول قوة الاشتباك، الخ).

العربية
أيضاً يتم تدريبهم وتعليمهم اللغة العربية ويرتدون أزياء شعبية تساعدهم على الاندماج في المحيط العربي تفاديا لانكشافهم من أجل القيام بالإغارة واعتقال عناصر يشتبه قيامها بنشاطات مقاومة للاحتلال الصهيوني.

تاريخ
أقيمت بعد العملية الفدائية في منطقة معلوت، التي أسفرت عن مقتل 27 صهيونياً على يد مقاومين، وتقول روايات أخرى أنها أقيمت في أعقاب قتل البعثة الرياضية الصهيونية في أولمبياد ميونخ بألمانيا سنة 1972.
وفي أعقاب الفشل الصهيوني، وبناء على توصيات لجنة التحقيق، أدرك جهاز الأمن، أن هناك فرقاً بين إنقاذ الرهائن في منطقة صديقة، وبين أنشطة عسكرية خاصة في قلب المناطق السكنية للعدو، وتقرر إقامة وحدة مدنية لمواجهة عمليات المقاومة يكون هدفها تطوير وسائل القتال الخاصة التي تتناسب مع مثل هذه الأحداث، أي إطلاق سراح رهائن في منطقة بلدية صديقة، والتدرب على ذلك للتنفيذ وقت الحاجة.

في جهاز الشرطة
وبالرغم من أن الوحدة تشبه إلى حدٍّ كبير وحدات الجيش العسكرية في تنظيمها وتدريبها، إلا أنها وحدة مدنية تعمل في إطار جهاز الشرطة، وتخضع بشكل مباشر للقيادة المركزية في جهاز حرس الحدود، لا سيّما وأنها مؤسسة من جنود كانوا أعضاء سابقين في وحدات هجومية.

تقسيمات الوحدة
كل عضو فيها تخصص في مجال معين من تقسيمات الوحدة وهي:

 الاقتحام: أعضاؤها متخصصون في اقتحام المباني، والالتحام المباشر مع المقاومين المتحصنين، ويقومون بحراسة الميدان.
 قرود «الإرهاب»: يتخصص أعضاؤها في الاقتحام باستخدام التسلق على المباني، وعمليات الإنزال والهبوط منها للوصول إلى الهدف.
 القناصة: يتدرب أعضاؤها على القنص الدقيق عن بُعد، وهم مزودون ببنادق قناصة، لإحباط الأهداف عن بُعد فيما يسموه «ضربة جراحية».
 متخصصو المتفجرات: يعملون في مجال المواد المتفجرة والعبوات الناسفة، واقتحام الأبواب بتفجيرها، وتفكيك القنابل ومعالجة العبوات المصنعة يدوياً.
 الكلّابين: ويتخصص أعضاؤها في تدريب وتشغيل كلاب الشرطة المستخدمة في الأنشطة المختلفة.
 الخلية الصامتة: ومهمتها تطوير البرامج التدريبية والممارسات العملية لإطلاق سراح الرهائن، ومواجهة المقاومة، واختيار واختبار عتاد وسائل قتالية جديدة.

مقارنة بالوحدات العالمية
تشابه في مهامها وحدات عالمية مثل SWAT و SEAL الأمريكيتان، وGIGN الفرنسية، و GSG-9 الألمانية.

طبيعة العاملين فيها

 رجال شرطة،(وبالأخص من محترفي القنص، والقفز)
 رجال شرطة ذوي خبرة قتالية من خدمتهم العسكرية في الجيش الصهيوني.
 جنود مدربين في جميع الميادين مثل: القنص، والكلاب والتخلص من القنابل، والعمليات الهجومية والاقتحام والتفجير.

واجبات «يمام» الأساسية
 إنفاذ الرهائن.
القيام بعمليات هجومية وقائية.
 التعامل مع المجرمين الخطيرين.
 عمليات الشرطة السرية.
 حماية كبار الشخصيات الأمنية.

وبالإضافة لتأهيل الجنود في جميع المهام، فإن وحدة يمام تجري تدريبات مشتركة بين القوات المختلفة كوحدة القناصين والاقتحام، بهدف زيادة حجم التنسيق بين الوحدات المختلفة، وتطوير الممارسة العملية، والتدريب في مواجهة أعمال المقاومة وخطف الرهائن، أما بالنسبة لسلاح الوحدة فإنها تشتريه بشكل مستقل عن الجيش أو الشرطة.

العتاد

وتستخدم الوحدة وسائل قتالية كالدروع الواقية، والخوذات، ونظارات حامية للعيون، ومؤشرات ليزر، وكاميرات، ووسائل اتصال، وأحبال للتسلق، ووسائل إحباط وتفكيك القنابل. وعتاد مختلف مثل:
 مسدس جلوك
 بندقية إم-4 القصيرة
 رشاش إف إن بي 90
 رشاش كار-15
 رشاش أوزي صغير
 باريت إم82 بندقية قنص
 فأس من نوع خاص.

عمليات قامت بها
قامت تلك بعمليات شبه عسكرية كثيرة خلال انتفاضة الاقصى حيث قامت باغتيال الدكتور ثابت ثابت أحد قادة حركة فتح في ديسمبر من عام 2000، وفي عام 2002 قامت هذه الوحدة بالاشتراك مع مجموعة من الشاباك والجيش الصهيونية باغتيال خمسة من قادة ومجاهدى كتائب القسام بعد محاصرة المنزل الذي كانوا يتحصنون بداخله في الضفة الغربية.

وقامت وحدة «يمام» في يونيو 2003 بعملية اغتيال قائد كتائب القسام في الخليل الشهيد عبد الله القواسمي، كما قامت باحباط عملية أسر لصهيونى يدعى «الاهو جوريل» من قبل مقاومين فلسطينيين.

وفي يوليو 2004 قامت وحدة «يمام» باغتيال 6 من أعضاء حزب الله في طولكرم بما فيهم الرابط المحلى لحزب الله، وفي نوفمبر من العام نفسه استشهد ثلاثة مجاهدين من حركة فتح في تبادل لاطلاق النار مع وحدة «يمام» وكان من بينهم الشيخ محمد رسلان وهو قيادى بارز في حركة فتح.

خسائر تلقتها
تلقت وحدة «يمام» ضربة موجعة في رمضان 2011 أفقدتها كبريائها، ففي الوقت الذي قامت فيه بتصفية الكثير من مناضلى الشعب الفلسطينى بدم بارد، حيث تم قتل خمسة ضباط من الوحدات الخاصة «الكوماندوز» التابعة لوحدة «يمام» في إحدى العمليات الثلاثة التي استهدفت مدينة «إيلات» المحتلة والتي اصيب فيها ما يقارب 30 صهيونياً، في أعقاب ذلك اصدرت الرقابة العسكرية التابعة للجيش الصهيوني قراراً بمنع نشر تفاصيل العملية الاخيرة، بعد الانباء التي اكدت مقتل خمسة من ضباط الوحدة الخاصة بالجيش الصهيونية.

وصلات خارجية
 http://www.isayeret.com/main/guide.htm
 الوحدات الخاصة في الجبش الصهيوني - موقع المجد الامني
 الوحدات الخاصة في الاستخبارات الصهيونية - موقع المجد الامني

مصادر ومراجع

القضية الفلسطينية
القوات الخاصة الإسرائيلية
تأسيسات سنة 1974 في إسرائيل
منظمات غير عسكرية لمكافحة الإرهاب

يمام (شرطة)


Alexandre Daigle (born February 7, 1975) is a Canadian former professional ice hockey player. A highly touted junior prospect, Daigle was drafted first overall in the 1993 NHL Entry Draft by the Ottawa Senators. After recording a modest career high of 51 points in three separate National Hockey League (NHL) regular seasons, Daigle briefly retired from hockey at age 25, but returned to the NHL two years later. Though he played 10 seasons in the NHL and four in the NL, he failed to live up to the high expectations put forth when he was drafted first overall, and is therefore regarded by many to have been a draft bust.

Playing career

Amateur career
As a youth, Daigle played in the 1988 Quebec International Pee-Wee Hockey Tournament with a minor ice hockey team from Laval, Quebec.

NHL career
Leading up to the 1993 NHL Entry Draft, Daigle was considered a "can't miss" prospect and NHL superstar-in-waiting. The Senators were even accused of deliberately losing games late in the 1992–93 season, their first in the NHL, in order to guarantee the first overall selection and the right to draft him. This prompted an investigation by the NHL, who soon implemented a draft lottery to prevent such things from happening again. The Senators subsequently finished last place overall in the 1992–93 league standings, thus securing the rights to the first overall pick.

As the draft approached, the Quebec Nordiques, who were hosting the event, were reportedly so eager to draft the next Quebecois superstar that they were rumored to have offered star players such as Owen Nolan, Peter Forsberg, Ron Hextall, and draft picks, but Ottawa management disregarded all offers. The Senators selected Daigle first overall, ahead of future Hall-of-Famers Chris Pronger and Paul Kariya. He subsequently received the largest starting salary in league history (five years, $12.25 million), leading to the introduction of a rookie salary cap a few years later. Regarding his draft position, Daigle uttered the now infamous comment, "I'm glad I got drafted first, because no one remembers number two". Chris Pronger, selected with the second pick by the Hartford Whalers, was elected to the Hockey Hall of Fame in 2015.

Daigle initially seemed destined to live up to the pre-draft hype, scoring 20 goals and 51 points in a rookie season in which he had little offensive support, and his 37 points in the lockout-shortened 1994-95 season had him on pace for 28 goals & 66 points in an 84 game schedule. However, he was never able to reproduce his junior dominance, and the superstardom the Senators and the league had hoped for never materialized. He scored 20 or more goals twice – in his rookie year and in 1996–97, never registering more than 26 goals in a season. He was frequently criticized for lack of effort and motivation, with his lucrative long-term contract perhaps partially to blame. He seemed interested in the limelight, appearing in a full-page ad dressed in a nurse's uniform.

Russian center Alexei Yashin outplayed Daigle in every season that they were teammates in Ottawa. Both entered the league in the 1993–94 season and were promoted as future stars of the franchise, displayed on the cover of the Senators' yearbook and media guide. Management, however, supported Daigle over Yashin, touting him over Yashin for the Calder Memorial Trophy (though Yashin ended up receiving a nomination instead of Daigle). After management continued to support Daigle despite his subpar performance, an angered Yashin held out in the 1995–96 season unless his contract was renegotiated to pay him at a level similar to Daigle's. Head coach Rick Bowness and assistant coach Alain Vigneault were fired on November 21, 1995, after demoting Daigle to the fourth line.

On September 25, 1996, Daigle was removed from a team flight when, while chatting with a flight attendant aboard USAir Flight 1948, he leaned over to Trevor Timmins (then the Senators' Director Of Team Services) and said, "Watch out for your bomb there" while motioning towards Timmins' laptop computer. Upon hearing Daigle's comment, the flight attendant notified the captain, who immediately contacted USAir ground control, and police were subsequently notified. What Daigle did not know was that then-U.S. President Bill Clinton was also on the Pittsburgh International Airport's tarmac at the time, resulting in a heightened level of security. Daigle was not prosecuted for the incident, but was fined $300 and barred from boarding the connecting flight to Tampa with the rest of the team.

During the 1997–98 season, after four and a half seasons, 74 goals and 172 points in 301 games played, Ottawa finally soured on Daigle and traded him to the Philadelphia Flyers in exchange for prospect Václav Prospal and another first-round bust, Pat Falloon. With the Flyers, Daigle scored 31 points in 68 games. In January 1999, Philadelphia traded Daigle to the Edmonton Oilers, who later that same day traded him to the Tampa Bay Lightning for Alexander Selivanov. Daigle played only 32 games for the Lightning, collecting six goals and six assists for 12 points. The New York Rangers then acquired Daigle as a reclamation project, sending cash to the Lightning, but they too realized the one-time junior superstar was not living up to expectations and waived him at the end of the season. In 58 games with the Rangers, Daigle recorded just 8 goals and 18 assists for 26 points.

Daigle found himself out of hockey by the age of 25. No one was willing to take a chance on the under-achiever, and in fact, Daigle admitted he had no desire to play the game anymore. In an interview on Radio-Canada, he said he never wanted to play hockey, but stuck to the game because of his talent. Instead, he became interested in the entertainment business and the opportunity to be a celebrity. He played hockey in a small league in Los Angeles with Cuba Gooding Jr. on Jerry Bruckheimer's team, the Bad Boys, and created an event promotion company, Impostor Entertainment, with former Montreal Expos pitcher Derek Aucoin. Their first project was a concert featuring Sheryl Crow during the Canadian Grand Prix Formula One auto race in Montreal.

Following a two-year absence from hockey and in need of a steady paycheque, Daigle decided to attempt an NHL comeback. In mid-2002, he contacted numerous teams looking for an invitation to training camp, ultimately signing with the Pittsburgh Penguins. Daigle would lead the Penguins in pre-season scoring, earning himself a spot on the Pittsburgh roster to start the season. Despite his impressive training camp, Daigle was unable to continue his success into the regular season, ultimately spending the better part of the season with the team's AHL affiliate in Wilkes-Barre/Scranton. After his contract was not renewed by the Penguins, Daigle signed as a free agent with the Minnesota Wild in the offseason.

After arriving in Minnesota, Daigle impressed the Wild coaching staff enough to earn a roster spot for opening night. Over the course of the 2003–04 season, Daigle managed to match his career high point total, finishing the campaign with 51 points (20 goals and 31 assists) to lead the team in scoring. During this season, he was also the Wild's nominee for the Bill Masterton Memorial Trophy, given annually to an NHL player who best exemplifies the qualities of perseverance, sportsmanship and dedication to hockey. On March 6, 2006, Minnesota waived Daigle and reassigned him to the team's AHL affiliate, the Houston Aeros. Daigle did not play a game for the Aeros, and was subsequently loaned to the AHL's Manchester Monarchs on March 13, 2006, in exchange for forward Brendan Bernakevitch.

Post NHL-career
Aware that his NHL career was over, Daigle set his sights on Europe. On May 5, 2006, he signed a two-year contract with Davos, a top team in the Swiss National League A, and inked a two-year extension with them in December. During his three complete seasons playing in Davos, the team won the league championship on two occasions. In a little over three seasons with Davos, Daigle played 137 games, tallying 46 goals and 94 assists for 140 points (averaging a little over one point per game).

On October 26, 2009, Daigle was loaned to the SCL Tigers in exchange for Oliver Setzinger. Daigle played 25 games with the SCL Tigers in the 2009–10 season, with 7 goals and 17 assists for 24 points. Daigle ranked seventh on the team in points while playing in fewer than half as many games as the team's other top scorers.

On March 23, 2010, Daigle and Davos agreed to have his contract reduced from five years to three years, making him a free agent after the 2009–10 season.

Post-playing career
Since the completion of his European hockey career, Daigle has worked in the movie industry, running studios for MTL Grandé.

Personal life
Daigle lives in Montreal with his wife and their three children.

Career statistics

Regular season and playoffs

International

International

Awards
 1991–92: CHL – Rookie of the Year (Canadian Major Junior)
 1991–92: QMJHL – Second All-Star Team
 1991–92: QMJHL – Michel Bergeron Trophy (Top Rookie Forward)
 1992–93: CHL Top Draft Prospect (Canadian Major Junior)
 1992–93: QMJHL – Mike Bossy Trophy (Top Draft Prospect)
 1992–93: QMJHL – First All-Star Team

Transactions
 June 26, 1993: Ottawa Senators 1st round draft choice (1st overall) in the 1993 NHL Entry Draft.
 January 17, 1998: traded by the Ottawa Senators to the Philadelphia Flyers in exchange for Václav Prospal, Pat Falloon and Dallas' 1998 2nd round draft choice.
 January 29, 1999: traded by the Philadelphia Flyers to the Edmonton Oilers in exchange for Andrei Kovalenko.
 January 29, 1999: traded by the Edmonton Oilers to the Tampa Bay Lightning in exchange for Alexander Selivanov.
 October 3, 1999: traded by the Tampa Bay Lightning to the New York Rangers in exchange for cash.
 August 13, 2002: signed as a free agent with the Pittsburgh Penguins.
 September 30, 2003: signed as a free agent with the Minnesota Wild.
 May 5, 2006: signed a 2-year contract with Davos.

References

External links

1975 births
Living people
Canadian expatriate ice hockey players in Switzerland
Canadian ice hockey right wingers
Canadian people of French descent
French Quebecers
Hartford Wolf Pack players
HC Davos players
HC Forward-Morges players
HC Fribourg-Gottéron players
Ice hockey people from Laval, Quebec
Manchester Monarchs (AHL) players
Minnesota Wild players
National Hockey League first-overall draft picks
National Hockey League first-round draft picks
New York Rangers players
Ottawa Senators draft picks
Ottawa Senators players
Philadelphia Flyers players
Pittsburgh Penguins players
SCL Tigers players
Tampa Bay Lightning players
Victoriaville Tigres players
Wilkes-Barre/Scranton Penguins players

Alexandre Daigle


Satoru Yamagishi (født 3. maj 1983) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|2006||3||0
|-
|2007||5||0
|-
|2008||3||0
|-
!Total||11||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Satoru Yamagishi


Srđan Baljak (født 25. november 1978) er en tidligere serbisk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Serbien

Srđan Baljak


Vrdol, arheološko nalazište u Glavini Gornjoj, Grad Imotski, zaštićeno kulturno dobro

Opis dobra
Nastalo od 2500. pr. Kr. do 1000. pr. Kr. Sjeverno od zaseoka Vrdol u Glavini Gornjoj na padinama brda Rudina nalazi se veća skupina prapovijesnih gomila. Riječ je o devet grobnih kamenih gomila (tumula) smještenih na istaknutom položaju na 628 metara nadmorske visine. Najzapadnija gomila ujedno je i najveća, promjera oko 22 metra i visine oko 4 metra. Na vrhu gomile je suhozidni zaklon visine oko 0,5 metara. Gomile istočnije od nje su promjera između 10-14 metara te visine između 2-3 metra. Najsjevernija gomila je nešto veća, promjera oko 18 metara i visine oko 3 metra. Iako nisu provođena nikakva arheološka istraživanja, s obzirom na materijal pronađen na površini i u blizini tumula, ovo važno i bogato nalazište moguće je datirati u brončano i željezno doba. Naime, u neposrednoj blizini tumula, nalazi se nekoliko brončanodobnih gradina gradinskih naselja koje čine jedinstvenu fortifikacijsku cjelinu ovog područja, a sami tumuli su u uskoj vezi sa životom na ovim gradinama.

Zaštita
Pod oznakom P-5618 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Imotski

Vrdol (arheološko nalazište)


9 eyalet ve yerleşim yerleri;

Burgenland
 Eisenstadt
 Großpetersdorf
 Jennersdorf
 Mattersburg
 Neudörfl
 Neusiedl am See
 Oberwart
 Pinkafeld
 Rust

Karintiya
 Althofen
 Arnoldstein
 Bad Sankt Leonhard
 Ebenthal
 Eberndorf
 Feldkirchen
 Ferlach
 Finkenstein
 Friesach
 Hermagor
 Klagenfurt
 Moosburg
 Paternion
 Radentheim
 Sankt Andrä
 Sankt Jakob
 Sankt Veit
 Seeboden
 Spittal
 Velden am Wörthersee
 Villach
 Völkermarkt
 Wernberg
 Wolfsberg

Aşağı Avusturya
Amstetten
Baden
 Bad Vöslau
 Berndorf
 Böheimkirchen
 Bruck an der Leitha
 Brunn
 Deutsch-Wagram
 Ebreichsdorf
 Eggendorf
 Fischamend
 Gablitz
 Gänserndorf
 Gerasdorf
 Gloggnitz
 Gmünd
 Groß-Enzersdorf
 Groß-Gerungs
 Guntramsdorf
 Haag
 Hainburg
 Heidenreichstein
 Herzogenburg
 Himberg
 Hollabrunn
 Horn
 Klosterneuburg
 Korneuburg
 Kottingbrunn
 Krems
 Laa
 Langenlois
 Langenzersdorf
 Leobendorf
 Lilienfeld
 Maria Enzersdorf
 Melk
 Mistelbach
 Mödling
 Neulengbach
 Neunkirchen
 Ober-Grabendorf
 Perchtoldsdorf
 Pottendorf
 Poysdorf
 Pressbaum
 Purgstall
 Purkersdorf
 Reichenau
 Retz
 St Andrä-Wördern
 St Peter in der Au
 St Pölten
 St Valentin
 Scheibbs
 Schrems
 Schwechat
 Sollenau
 Stockerau
 Strasshof
 Ternitz
 Traiskirchen
 Traismauer
 Tulln
 Vösendorf
 Waidhofen
 Waidhofen
 Wiener Neudorf
 Wiener Neustadt
 Wilhelmsburg
 Wolkersdorf
 Ybbs
 Zistersdorf
 Zwettl

Salzburg Eyaleti
 Abtenau
 Anif
 Bad Gastein
 Bad Hofgastein
 Bergheim
 Bischofshofen
 Bruck an der Großglocknerstraße
 Bürmoos
 Elsbethen
 Eugendorf
 Grödig
 Hallein
 Henndorf
 Kuchl
 Mittersill
 Neumarkt
 Oberndorf
 Obertrum am See
 Puch
 Radstadt
 Saalfelden
 Salzburg
 Sankt Johann im Pongau
 Seekirchen
 Sieghartskirchen
 Straßwalchen
 Tamsweg
 Thalgau
 Wals-Siezenheim
 Zell am See

Steiermark
 Bad Aussee
 Bärnbach
 Bruck an der Mur
 Deutschlandsberg
 Eisenerz
 Feldbach
 Feldkirchen bei Graz
 Fohnsdorf
 Frohnleiten
 Fürstenfeld
 Gleisdorf
 Gratkorn
 Graz
 Hartberg
 Judenburg
 Judendorf-Straßengel
 Kapfenberg
 Karlsdorf
 Kindberg
 Knittelfeld
 Köflach
 Krieglach
 Leibnitz
 Leoben
 Liezen
 Mürzzuschlag
 Rottenmann
 Schladming
 Seiersberg
 Spielberg
 Trofaiach
 Voitsberg
 Wagna
 Weiz
 Zeltweg

Yukarı Avusturya
 Alkoven
 Altheim
 Altmünster
 Andorf
 Ansfelden
 Asten
 Attnang-Puchheim
 Bad Goisern
 Bad Hall
 Bad Ischl
 Braunau
 Breitenfurt
 Ebensee
 Eferding
 Engerwitzdorf
 Enns
 Feldkirchen an der Donau
 Frankenburg
 Freistadt
 Gallneukirchen
 Garsten
 Gmunden
 Gramastetten
 Grieskirchen
 Hörsching
 Kirchdorf an der Krems
 Kremsmünster
 Laakirchen
 Lenzing
 Leonding
 Linz
 Marchtrenk
 Mattighofen
 Mauthausen
 Micheldorf
 Neuhofen an der Krems
 Ohlsdorf
 Ottensheim
 Pasching
 Perg
 Pettenbach
 Pregarten
 Puchenau
 Ried
 Rohrbach in Oberösterreich
 Sankt Florian
 Sankt Georgen
 Sankt Marien
 Schärding
 Scharnstein
 Schwertberg
 Seewalchen
 Sierning
 Stadl-Paura
 Steyr
 Steyregg
 Thalheim
 Timelkam
 Traun
 Vöcklabruck
 Vöcklamarkt
 Vorchdorf
 Wels
 Wilhering

Tirol
 Absam
 Axams
 Ebbs
 Fügen
 Hall
 Hopfgarten
 Imst
 Innsbruck
 Jenbach
 Kirchberg
 Kirchbichl
 Kitzbühel
 Kramsach
 Kufstein
 Landeck
 Lienz
 Matrei
 Neustift im Stubaital
 Reutte
 Rum
 Sankt
 Schwaz
 Telfs
 Völs
 Vomp
 Wattens
 Wörgl
 Zirl

Vorarlberg
 Altach
 Bludenz
 Bregenz
 Dornbirn
 Feldkirch
 Frastanz
 Götzis
 Hard
 Höchst
 Hohenems
 Hörbranz
 Lauterach
 Lochau
 Lustenau
 Mittelberg
 Nenzing
 Nüziders
 Rankweil
 Schruns
 Wolfurt

Viyana
 Viyana

Ülkelerine göre şehir listeleri

Avrupa'daki şehir listeleri

Avusturya'daki şehirler listesi


Gem et smil Katrine er en dansk kortfilm fra 2001 med instruktion og manuskript af Morten Hartz Kaplers.

Handling
Pigen vil ikke tale.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2001

Kortfilm fra Danmark

Gem et smil Katrine


Stema municipiului Piatra Neamț a fost aprobată în 2007. Aceasta se compune dintr-un scut triunghiular cu marginile tăiate rotunjit. În partea superioară, pe fond roșu, se află un turn de argint zidit, cu acoperiș ascuțit surmontat de o cruce. În vârful scutului, pe fond auriu, pe un teren stâncos, de argint, se află o capră neagră, orientată spre dreapta. Scutul este trimbrat de o coroană murală de argint cu șapte turnuri crenelate.

Semnificațiile elementelor însumate:
 Culoarea roșie a primului câmp este o preluare directă a culorii folosite în heraldica românească modernă pentru zona Moldovei.
 Turnul de argint surmontat de o cruce reprezintă turnul bisericii Sf. Ioan Botezătorul, ctitorită de Ștefan cel Mare, element distinctiv al orașului Piatra-Neamț.
 Stânca semnifică numele localității - Piatra, iar capra neagră este un element prezent în sigiliul vechi al localității.
 Coroana murală cu șapte turnuri crenelate semnifică faptul că localitatea are rangul de municipiu-reședință de județ.

Variante vechi ale stemei

Legături externe
 Hotărârea nr. 1432/2007 privind aprobarea stemei municipiului Piatra-Neamț, județul Neamț

 Stemele municipiilor din România
 Piatra Neamț

Stema municipiului Piatra Neamț


Los sistemas ferroviarios en Venezuela han aparecido y desaparecido en múltiples ocasiones a lo largo de la historia acorde a las necesidades o a la bonanza que se tuviese en el momento. Uno de los primeros planteados fue una vía ferroviaria presentada por comerciantes de Londres en 1834, la cual uniría Caracas con el Litoral por medio de una máquina que sería arrastrada por caballos; siendo ello rechazado por el gobierno de entonces.

Más tarde, bajo la presidencia del General José Gregorio Monagas en 1854, el Congreso de la República decretó la construcción de un ferrocarril que iría desde el Puerto de La Guaira hasta Caracas y continuaría por los Valles de Aragua hasta llegar a Puerto Cabello. Posteriormente, en razón de necesidades mineras y comerciales, en 1873 se concede a la compañía inglesa "Bolívar Railway Company"  la construcción del Ferrocarril Bolívar que transitaría entre el Puerto de Tucacas y las minas de Aroa para la explotación de las minas de cobre y la transportación del mineral, así como también el transporte del café, cacao y otros productos agrícolas de la región. Este ferrocarril, el primero del país, fue inaugurado el 7 de febrero de 1877.

A partir de ese momento se empieza a tomar más seriamente los planes de una red de ferrocarriles que pudiesen beneficiar a toda la población.

Ferrocarril Inglés
El llamado ferrocarril inglés surgió por iniciativa del presidente Antonio Guzmán Blanco, quien suscribió en 1881 con el ingeniero inglés Robert Francis Fairlie la construcción de un tramo ferroviario de 37 km que uniera a la ciudad de Caracas con el Puerto de La Guaira antes del centenario del nacimiento del Libertador.

Por medio de la contratación de cerca de dos mil trabajadores para su realización, fue inaugurado finalmente el 25 de julio de 1883.

De acuerdo a las reseñas históricas, el ferrocarril a vapor que partió desde La Guaira, en su viaje inaugural llevó a bordo a personajes importantes del ámbito político, social, artístico e intelectual de la época.

Con el pasar de los años fue creciendo su red ferroviaria, teniendo activas en su mejor época a los siguientes tramos:
 Caracas (Estación Santa Inés) - La Guaira
 Valencia (Estación Camoruco)-Puerto Cabello

Finalmente en 1957 fue cerrado el sistema, por el enfoque hacia la construcción de autopistas y carreteras para el creciente parque automotor en el país.

Sistema Ferroviario de Caracas y La Guaira

La capital de Venezuela, Caracas, está situada a solo siete millas (11 km) del mar Caribe pero se encuentra a una altitud de 3.000 pies (914 metros). Los levantamientos de planos y cotas para una línea de ferrocarril desde el puerto de La Guaira comenzaron en 1867 y los ingenieros británicos y estadounidenses se disputaron durante 14 años la ruta y su financiamiento. Finalmente, un grupo inglés obtuvo el contrato en 1881, registró el nombre Ferrocarril La Guaira y Caracas en Londres, comenzando la construcción de la línea de 23 millas (37 km) que no usó cables, ni cremallera ni piñón. Hicieron un pedido de seis locomotoras a la empresa inglesa Nasmyth, Wilson & Co. de Mánchester, Inglaterra, más una serie de carros de carga y de pasajeros. La línea comenzó a llevar pasajeros en julio de 1883. La primera fotografía muestra una de las locomotoras originales, numeradas 1-8, que la firma inglesa Nasmyth, Wilson fabricó para el Ferrocarril de Caracas y La Guaira entre 1882 y 1884. En 1888 el Ferrocarril de Caracas y La Guaira adquirió cuatro locomotoras de la compañía Beyer Peacock de Mánchester, Inglaterra, las cuales fueron numeradas 9-12. Luego el ferrocarril adquirió seis locomotoras más a la firma Nasmyth, Wilson para un total de 18.

La estación de pasajeros en La Guaira estaba cercana al puerto. Muchos de los pasajeros llegaban a La Guaira por vapor y eran transferidos al tren para Caracas. El último carro en este tren, era reservado para los huéspedes del Hotel Klindt, en Caracas. La anchura de los rieles era de 36 pulgadas.

En la actualidad, una parte del terreno donde se ubicaban los raíles de este sistema ferroviario sirve como asentamiento de la línea 1 del Metro de Caracas (específicamente entre las estaciones de Caño Amarillo y Gato Negro).

Gran Ferrocarril de Venezuela

El Gran Ferrocarril de Venezuela o Ferrocarril Alemán fue el mayor sistema ferroviario construido en el país hasta la actualidad cubriendo la ruta Caracas - Valencia. Su construcción inició, al igual que el Ferrocarril Inglés, por concesión del presidente Antonio Guzmán Blanco otorgada a Friedrich Alfred Krupp en 1887, y 1966.  siendo ésta traspasada el año siguiente a la compañía anónima "Grosse Venezuela Eisnbahn Gesellschafts" cuyos únicos capitalistas eran el Disconto-Gesellschafts de Berlín y el Norddeusche Bank de Hamburgo. Luego de 6 años de trabajo fue finalmente inaugurado el 1 de febrero de 1894 durante el segundo mandato presidencial de Joaquín Crespo.

Gran ferrocarril de La Ceiba
Fue planificado, construido y administrado por los empresarios e inversionistas corsos Benito Roncayolo y sus hijos Juan y Andrés Roncayolo,
El contrato para la ejecución de la obra desde "La Ceiba" hasta "Sabana de Mendoza", fue firmado en Caracas el 17 de marzo de 1885 entre el ingeniero Jesús Muñoz Tebar, Ministro de Obras Publicas y el empresario Benito Roncajolo. Este tramo quedó terminado el 31 de diciembre de 1886 y el tráfico quedó abierto el 20 de enero de 1887. La estación de Sabana de Mendoza fue bautizada con el nombre de "Guzmás Blanco".
El contrato para la ejecución del segundo tramo, desde Sabana de Mendoza, hasta Valera (llegó a Motatán), fue firmado en Paris, Francia, el 30 de junio de 1888, entre el General Antonio Guzmán Blanco y el señor Benito Roncayolo.
El día 3 de agosto de 1895, Andrés Roncayolo, notifica la culminación de los trabajos de ese segundo y último tramo, que llegó hasta Motatán. La estación fue bautizada con el nombre de "Rocanyolo".
El Gran Ferrocarril de la Ceiba, culminó sus actividades en el año de 1945.

Otras líneas ferroviarias
 Ferrocarril Central de Venezuela (1888) - Caracas a Los Valles del Tuy
 Tramo Aroa-Barquisimeto (1891)
 Gran Ferrocarril del Táchira (1895)
 Gran Ferrocarril de La Ceiba (1895)
 Tramo Santa Bárbara a El Vigía (1895).

Siglo XX
En 1949, el Instituto de Ferrocarriles del Estado (IFE) informó  sobre el estado deplorable en que se encontraban los ferrocarriles propiedad de la Nación, agregando que la vía férrea se encontraba en condiciones de desgaste de tal magnitud que continuar permitiendo su funcionamiento sin ningún tipo de inversión para su reparación podría ocasionar futuros descarrilamientos.

En 1950 nace el primer Plan Ferroviario Nacional, el cual confirma la intención del Estado en crear una red ferroviaria adecuada a los nuevos tiempos mediante la adopción de trenes y vías férreas modernas. Este plan llevó a la inauguración del  Tramo Puerto Cabello–Barquisimeto en 1959, el cual contaba con 173 Kilómetros y se estableció como el primer eslabón del Plan Ferroviario Nacional a ser desarrollado.

El tramo Guanta - Naricual, de 32 km, inaugurado en 1960, se ha ido deteriorando debido a la falta de mantenimiento. Actualmente dicha línea no está operativa y como consecuencia de su inactividad, la vía férrea y los terrenos han sido invadidos, siendo hasta ahora imposible impedir su ocupación.

Entre 1975 se estudió nuevamente el replanteamiento del ferrocarril con respecto al desarrollo de Venezuela en el XIII Congreso Panamericano de Ferrocarriles, realizado en Caracas.

En 1976 fue ideado por el IFE un Plan Ferrocarrilero Nacional que iniciaba en Maracaibo y llegaba a Barquisimeto-Puerto Cabello-Valencia-Cua-Caracas, siguiendo desde Cua hasta Barcelona y Ciudad Bolívar-Ciudad Guayana. El Plan fue aprobado por el entonces Presidente Luis Herrera Campíns, pero en los años ochenta el Plan del IFE fue bloqueado por razones económicas después de la devaluación del Bolívar en 1983 y luego fue definitivamente anulado con el Caracazo de 1989. Solamente el tramo Caracas-Cua fue mantenido como proyecto presupuestado (y fue realizado, quedando inaugurado en el 2006 por el Presidente Chávez).

Durante las siguientes décadas se realizaron diversos proyectos de pequeña alcance, pero los constantes atrasos y la falta de concreción para un verdadero plan nacional de trenes modernos dejaron al país estancado en la materia hasta 1999, con la llegada de un nuevo sistema ferroviario nacional proyectado a finalizarse posiblemente en 2030.

Galería de fotos

Véase también

 Ferrocarril Puerto Cabello-Valencia

Referencias

Ferrocarril en Venezuela
Historia de Venezuela
Infraestructuras de Venezuela del siglo XIX

Antiguos sistemas ferroviarios de Venezuela


Aventuri în patru labe (în ) este un serial animat american pentru copii creat de Arlene Klasky, Gábor Csupó și Paul Germain pentru Nickelodeon. Serialul se concentrează pe un grup de copii mici, mai ales Tommy, Chuckie, gemenii Phil și Lil și Angelica, în viața de zi cu zi, implicând de obicei experiențe de viață care devin aventuri mult mai mari în imaginația personajelor principale.

Note

Seriale de televiziune din 1991
Seriale de animație
Seriale de televiziune americane
Desene animate
Nickelodeon

Aventuri în patru labe


Scharnhorst, II. Dünya Savaşı'nda Kriegsmarine'ye ait Scharnhorst sınıfı muharebe kruvazörü veya zırhlı.

Alman denizcileri Scharnhorst sınıfındaki savaş gemilerine, cep zırhlısı şeklinde hitap etmişlerdir. Bunun sebebi ise Almanların I. Dünya Savaşı'ndan sonra imzaladıkları Versay Antlaşması gereğince Alman donanmasının üreteceği gemilere tonaj ve uzunluk limiti getirilmiş ve Scharnhorst'un bu limitlere uyularak yapılmış olmasıydı, ancak Scharnhorst'un sahip olduğu silahlar elbette geçmiş dünya savaşını kazanmış ülkelerin kruvazörlerine taş çıkartacak cinstendi.

25 Haziran 1934 tarihinde yapımı için mukavele imzalanmış; Alman Donanmasının ünlü tersanesi olan Wilhelmshaven'de yapımına başlandı ve 5 Temmuz 1934'te yapımı durduruldu sebebi ise geminin orijinal planlarının değişmesiydi. Geminin kaptanı Otto Ciliax Kasım 1939 tarihine kadar savaş eğitimlerini yaptı daha sonra aynı özellikleri taşıyan ikiz kız kardeşi olarak bilinen Gneisenau Kruvazörü ile İngilizlerin kuzey devriyelerine saldırmak maksadı ile yola çıktılar ilk zaferlerini birlikte 23 Kasım 1939'da İngiliz Kraliyet Donanmasına ait olan yardımcı kruvazör Rawalpindi'yi batırarak kazandılar; Alman donanmasına ait güzide Ağır Kruvazörlerinden olan Admiral Hipper komutası altında Nordmark Operasyonu'na "Operation Nordmark" katıldılar ancak herhangi bir gemiye rastlayamadılar.

Tarih 8 Haziran 1940 yılını gösterdiğinde Scharnhorst ikiz kız kardeşi Gneeisenau, Admiral Hipper ve yanlarında bulunan destroyerler Karl Galster, Hans Lody, Erich Steinbrink ve Hermann Schoemann İngiliz Kraliyet donanmasına ait Uçak gemisi Glorious ve ona eşlik eden Ardent ve Acasta destroyerleri ile çatışmaya girdi çatışma sonunda Scharnhorst İngiliz Acasta destroyerinden fırlatılan bir torpido ile vurulsa da Alman savaş konvoyu üç İngiliz Kraliyet gemisini batırır; Scharnhorst'da orta dereceli hasar almıştır.

Dünya denizcilik tarihinde 24.175 m ile en uzun mesafeden isabetli salvo atışını gerçekleştiren gemidir (Bu rekora HMS Warspite sonradan dahil olmuştur).

Kaynakça

Scharnhorst sınıfı zırhlı

DKM Scharnhorst


Rugozitatea suprafeței (de obicei denumită pe scurt rugozitate), în l.engl.surface roughness, în franc. état de surface este o componentă a texturii suprafeței. Aceasta este cuantificată prin abaterile în direcția vectorului normal al unei suprafețe reale de la forma sa ideală. Dacă aceste abateri sunt mari, suprafața este aspră; dacă abaterile sunt mici, suprafața este netedă. Rugozitatea în general este considerată a fi o componentă de frecvență înaltă, pe lungimi de undă scurtă a microneregularităților suprafeței de măsurat (vezi și metrologia suprafeței). Cu toate acestea, în practică, este necesar adesea să se cunoască atât parametrii de amplitudine  a  profilului de rugozitate  cât și frecvența pentru a se asigura că o suprafață este potrivită unui scop anume.

Rugozitatea reprezintă măsurarea la scară microgeometrică a variațiilor în înălțime ale  unei suprafețe fizice (conform metrologiei suprafețelor). Această măsurare este diferită de determinarea abaterilor de la  forma geometrică corectă care caracterizează geometria suprafeței sau denivelările nedorite. Rugozitatea cu valori mari poate fi o caracteristică  nedorită, deoarece cauzează mărirea frecării  și uzurii, dar poate fi și benefică, deoarece permite aderența  peliculei de ulei și preîntâmpină formarea punctelor de sudură între suprafețele în mișcare (fenomenul de gripaj).

Profilul real al suprafeței unei piese poate fi măsurat și vizualizat prin diferite metode: cu palpatoare mecanice, metode optice sau optic tridimensionale.

Neregularitățile apar datorită frecării dintre fața de așezare a sculei așchietoare și suprafața prelucrată a piesei, vibrațiilor sculei față de suprafața de prelucrat  sau ca urmare a vibrațiilor de frecvență înaltă ale mașinii-unelte  Formarea rugozității este condiționată și de deformațiile elastice și plastice din stratul superficial al materialului piesei care se prelucrează prin așchiere.

Parametri

Valoarea rugozității se determină prin calcularea unor parametri definiți prin standardul național român SR EN ISO 4287: 2003.

Valoarea rugozității poate fi calculată fie pe un profil (linie) sau pe o suprafață (arie, zonă). Parametrii pentru rugozitatea profilului (Ra, Rq, ...) sunt cei mai frecvenți. Cu toate acestea, parametrii de suprafață (Sa, Sq, ...) dau valori mai semnificative.

Sunt mai mulți parametri ai rugozității în uz, dar  este cel mai folosit din motive istorice și nu pentru că ar caracteriza mai bine rugozitatea: primele măsurători puteau determina doar acest parametru.  Alți parametri utilizați mai des sunt ,  și . Unii parametri sunt folosiți numai în anumite industrii sau în anumite țări. De exemplu, clasa de parametru  este folosită în principal pentru cămașa cilindrului, iar parametrii Motif sunt folosiți în primul rând în Franța, în industria de automobile. Metoda Motif oferă o evaluare grafică a profilului suprafeței, fără filtrarea ondulației din rugozitate. Un motif constă dintr-o porțiune a suprafeței dintre două picuri (vârfuri) succesive.

Fiecare dintre formulele enumerate presupune că profilul rugozității a fost filtrat din datele de profil brute și  a fost calculată linia medie. Profilul rugozității conține   puncte echidistante și  este distanța verticală de la linia medie la punctul  . Înălțimea se presupune a fi pozitivă în direcția sus.  este lungimea de referință a profilului filtrat al rugozității.

 este abaterea medie aritmetică a profilului evaluat și reprezintă media aritmetică a valorilor absolute ale ordonatelor profilului,  în limitele unei lungimi de bază (cf. standard SR EN ISO 4287:2003., Specificații geometrice pentru produse.Starea suprafeței. Metoda profilului).

unde l este lungimea de bază a profilului de rugozitate.

 este înălțimea maximă a profilului și reprezintă distanță dintre cel mai mare vârf și linia medie a profilului de rugozitate în limitele lungimii de bază.

 este adâncimea maximă de gol al profilului  și reprezintă distanță dintre cel mai adânc gol  și linia medie în limitele lungimii de bază.

 este înălțimea totală a profilului, fiind distanța dintre cel mai mare vârf și cel mai adânc gol.

=  +

 este abaterea medie pătratică a profilului evaluat și reprezintă abaterea standard a distribuției înălțimilor profilului.

 este înălțimea în  puncte a profilului și anume media valorilor absolute ale înălțimilor celor de mai sus   proeminențe și a celor mai adânci  goluri în limitele lungimii de referință .

Standardul Industrial Japonez JIS folosește zece puncte pentru determinarea : cinci puncte pentru cele mai de sus proeminențe  și cinci puncte pentru cele mai adânci goluri în limitele lungimii de referință .

Filtre

Rugozitatea este o proprietate a stării suprafețelor alături de ondulație și de abaterile de formă. Pentru a determina interacțiunea dintre suprafețe, rugozitatea trebuie să fie separată de celelalte forme cu ajutorul unor filtre.

După o măsurătoare, pentru a procesa datele obținute, instrumentele informatizate folosesc metoda celor mai mici pătrate (cu un arc de cerc sau o linie aplicată datelor este îndepărtată forma). În continuare, suprafața căreia i s-au suprimat componentele cu lungime de undă lungă este trecută printr-un filtru  cu o anume valoare a cut-off-ului, (lungime de undă de tăiere)  fiind îndepărtate ondulațiile.

Instrumentele folosesc trei filtre convenționale analogice (sau digitale care le simulează pe cele analogice): ISO 2CR, 2CR PC  și un filtru matematic denumit Gaussian. Primele două pot fi considerate ca filtrul 2CR.

Filtrul electronic 2CR este format din doi condensatori și doi rezistori (de aici și denumirea sa). Este unul dintre primele filtre utilizate la măsurătoarea rugozității. Amplitudinile ondulatorii   pe lungimea cut-off-ului este redusă cu 75%. ISO 2CR înlătură primele două cut-off-uri ale suprafeței, în timp ce 2CR PC îndepărtează primul și ultimul cut-off din profilul/suprafața analizat(-ă).

La filtrul matematic Gaussian valoarea cut-off-ului este dată de lățimea distribuției Gauss.  Filtrul îndepărtează jumătate din primul cut-off și jumătate din ultimul cut-off.

Influența rugozității suprafețelor asupra proprietăților funcționale ale pieselor de mașini
Rugozitatea suprafețelor pieselor de mașini, prelucrate prin așchiere, influențează asupra unor proprietăți (caracteristici) funcționale ale suoprafețelor. Principalele proprietăți funcționale ale pieselor care sunt influențate în mare măsură de rugozitatea suprafețelor sunt următoarele:
 rezistența la frecare și uzură a suprafețelor;
 rezistența la coroziune;
 rezistența la oboseală a pieselor;
 caracterul ajustajelor cu joc sau strângere;
 etanșeitatea îmbinărilor mobile;
 rigiditatea de contact.

Analiza profilului de rugozitate cu ajutorul funcțiilor aleatorii
Profilele de rugozitate ale suprafețelor metalice prelucrate în condițiile unui proces tehnologic stabil pot fi considerate funcții aleatorii staționare. Mărimile caracteristice ale funcțiilor aleatorii staționare sunt funcția de autocorelație și funcția densității spectrale de putere. Funcția de autocorelație R(τ) descrie în mod riguros unele caracteristici ale profilului de rugozitate, iar forma acestei funcții evidențiază componentele periodice și pe cele aleatorii ale profilului. În esență, funcția de autocorelație exprimă gradul de dependență între ordonatele profilului de rugozitate corespunzătoare diferitelor valori ale variabilei τ.  În notația R(τ), τ reprezintă distanța dintre două ordonate ale funcții aleatorii. Este posibil să se analizeze funcția R(τ) considerând că profilul de rugozitate conține o componentă periodică pe care este suprapusă o componentă aleatorie. Componenta aleatorie a profilului este aproximată printr-o funcție exponențială, iar componenta periodică- printr-o funcție trigonometrică, de exemplu funcția cosinus. Acest tip de profile de rugozitate ale suprafețelor pot fi observate la suprafețe generate prin strunjire, frezare sau rabotare.

Parametrii utili ai funcției de autocorelație sunt:
 Lungimea de corelație λ este definită ca fiind lungimea necesară pentru micșorarea valorii R(τ) la 1/10 din valoarea sa inițială R(0), deci pentru τ = 0, care este valoarea inițială a funcției. Interpretarea fizică a parametrului λ este că acest parametru exprimă distanța minimă între două puncte ale profilului (considerate pe abscisa liniei medii m a profilului de rugozitate) care nu sunt corelate.
 Lungimea de undă medie de corelație λw indică o lungime de undă medie a asperităților profilului.
Funcțiile de autocorelație se pot determina cu ajutorul unor aparate electronice speciale, numite corelatoare, care efectuează calculul automat al valorilor funcției de autocorelație, pe baza graficului semnalului analogic provenit de la un profilograf-profilometru.

Funcția densității spectrale de putere S(ω) se definește ca transformată Fourier a funcției de autocorelație. Cu ω s-a notat pulsația semnalului aleator. Funcția densității spectrale de putere pune în evidență conținutul în domeniul frecvențelor al profilului de rugozitate. Această funcție oferă o evaluare directă a componentelor periodice ale profilului, sub forma unor vârfuri discrete (picuri) pe diagrama densității spectrale de putere. Determinarea densității spectrale de putere prin mijloace analogice se realizează prin trecerea unui semnal electric prin filtrele "trece-bandă" ale unui analizor de frecvențe și măsurarea puterii transmise la fiecare frecvență. Se folosesc analizoare heterodină de frecvențe.

Clasificare
Există 14 clase de rugozitate, notate de la N0 la N13, în care  variază de la 0,0125 la 100 μm.

Reprezentare pe desene tehnice
Conform SR ISO 1302: 1996 pentru înscrierea stării suprafețelor în desenele tehnice se folosesc 4 simboluri:

Un simbol de bază:

Trei simboluri derivate:- suprafețe la care se cere o îndepărtare de material prin prelucrare:

- suprafețe la care este strict interzisă îndepărtarea de material prin prelucrare:

- toate piesele au aceeași stare a suprafeței:

Pe desenele tehnice se trece rugozitatea folosind un semn specific în formă de V împreună cu informațiile dorite (standardul ISO 1302: 1996): parametrul de profil, valoarea numerică a rugozității.

a reprezintă  valoarea maximă a rugozității Ra sau Rz. Toți parametrii numerici sunt în microni.

b reprezintă valoarea numerică a adaosului de prelucrare, în milimetri

c - simbolul orientării neregularităților (vezi figura de mai jos și explicațiile aferente) (Exemplu: =)

d - procedura de prelucrare sau alte condiții legate de fabricație (cum ar fi rectificarea)

e - simbolul parametrului ondulației și valoarea acestuia sau lungimea de bază (în milimetri) pentru unul dintre parametrii prescriși Ra sau Rz

f - valoarea altor parametri de rugozitate, cum ar fi Rz

Semnul pentru rugozitate este plasat în colțul din dreapta jos al desenului tehnic și se aplică tuturor elementelor de suprafață. Dacă există suprafețe cu rugozități (dorite) diferite se notează separat pe fiecare suprafață cu vârful simbolului orientat spre suprafața respectivă. Indicațiile din interiorul simbol trebuie să poată fi citite din dreapta sau de jos. Simbolurile se trasează direct pe linia de contur a  suprafaței sau pe o linie ajutătoare.

În figura de mai jos  este simbolizată direcția urmelor de așchiere conform SR ISO 1302:95. Primul simbol (stânga sus V =) înseamnă că direcția striațiilor (a urmelor de așchiere) este paralelă cu planul de proiecție a suprafeței simbolizate. Al doilea simbol  înseamnă că direcția striațiilor este perpendiculară cu planul de proiecție a suprafeței simbolizate. Al treilea simbol înseamnă că direcția striațiilor este încrucișată, înclinată față de planul de proiecție a suprafeței simbolizate.  Al patrulea simbol (dreapta sus) înseamnă că direcția striațiilor este în mai multe direcții. Simbolul C (precedat de simbolul rugozității)  înseamnă că direcția striaților este aproximativ circulară și concentrică față de centrul suprafeței simbolizate. Simbolul R din dreapta jos (precedat de simbolul rugozității)  înseamnă că direcția striațiilor este aproximativ radială față de centrul suprafeței simbolizate.

Note

Legături externe

 Surface Metrology Guide
 Roughness terminology
 Ra and Rz description
 Surface Roughness (Finish) Review and Equations
 SPE (Surface Profile Explorer)
 Rugozitatea suprafețelor, Cătălin Apostol

Vezi și
 Sablare

Metrologie
Prelucrarea metalelor
Tribologie
Inginerie mecanică

Rugozitate


ميكس هي قرية مغربية تنتمي لإقليم مولاي يعقوب، غرب مدينة فاس. تضم هذه البلدة 6.089 ساكنا حسب إحصاء سبتمبر 2014.

مراجع

جماعات قروية في المغرب
جماعات قروية في إقليم مولاي يعقوب

ميكس


Signify je četvrti studijski album Porcupine Treeja, britanskog sastava progresivnog rocka. Diskografska kuća Delerium Records objavila ga je 30. rujna 1996. godine, a ponovno je objavljen 2003. uz dodatni CD koji je sadržavao demosnimke prethodno objavljene na kaseti b-strana Insignificance. Prvi je uradak koji je frontmen Steven Wilson od samog početka snimio s cijelom skupinom; prethodni su albumi u biti bili samostalni uradci nastali uz pomoć gostujućih glazbenika.

Pozadina

Skladanje i snimanje
Signify je prvi album Porcupine Treeja koji je snimila cijela grupa; prethodne je albume frontmen Steven Wilson snimio uz povremenu pripomoć ostalih glazbenika, uglavnom onih koji su na Signifyu postali punopravni članovi sastava; Richard Barbieri, Colin Edwin i Chris Maitland. Godine 1995. članovi skupine istovremeno su odlazili na turneje kako bi podržali prethodni uradak The Sky Moves Sideways te skladali i snimili pjesme za novi album; Wilson je proces opisao ovako: "Album smo snimali malo po malo, skladali smo i snimali po dvije do tri pjesme, nakon čega bi proteklo skoro 3 mjeseca [do idućeg takvog procesa]." Zbog toga je nekoliko pjesama, iako u ranijim oblicima, bilo izvođeno na koncertima prije objave samog albuma.

Edwin je komentirao da mu je Wilson dao slobodne ruke što se tiče njegovih bas-dionica, ali da ih je Wilson katkad i jednostavno zamijenio vlastitim snimkama na gotovim pjesmama, što je bio slučaj na skladbama "Sever" i "Dark Matter". Barbieri se tijekom snimanja Signifya odlučio "...poslužiti onime što bi po sebi bilo čudan i apstraktan zvuk ili tekstura i učiniti da to proradi u kontekstu pop-pjesme".

Wilson je o snimanju izjavio:
"Signify je pomalo čudan zbog toga što, iako je album na kojemu smo svi svirali, nikad nismo uspjeli biti u istoj prostoriji u isto vrijeme zbog fizičkih ograničenja, pa sam zato uglavnom snimao vrlo kvalitetne demoinačice pjesama i onda bi ostali svojim glazbalima samo zamijenili dijelove koje sam svirao na sintesajzeru. Iznimka je pjesma "Intermediate Jesus", koju smo odsvirali na otvorenom. Zbog toga ostali članovi nisu mnogo doprinijeli idejama."

Glazbeni stil
Osim što je promjeni u zvuku doprinijela činjenica što je to bio prvi kolaborativni album skupine, na uratku je vidljiva i promjena glazbenog stila. Recenzenti uglavnom svrstavaju prva tri uratka grupe u žanrove psihodeličnog i eksperimentalnog space rocka. Iako i dalje zadržava elemente tih žanrova, istovremeno se primiče strukturiranijem i komercijalnijem stilu progresivnog rocka koji je jače bio izražen na naknadnim albumima Stupid Dream i Lightbulb Sun. Sputnikmusic je ovako opisao Signify: "...To je kraj ere, dok istovremeno najavljuje zoru novoga doba... Sadrži izvaljene i maglovite instrumentale, ali i izravnije, pametno skladane pjesme čija se struktura jasno nazire. Prethodnik je Stupid Dreamu i epilog psihodelične prošlosti Porcupine Treeja." PopMatters je kasnije izjavio da je uradak naknadno postao poznat kao krautrock album skupine.

O pjesmama
Naslovna skladba "Signify" u početku je bila demoobrada pjesme krautrock-sastava Neu! pod imenom "Hallogallo", no razvila se u originalnu kompoziciju nakon što je grupa počela eksperimentirati s njom. Konačna skladba na albumu izvorno je trebala biti "Signify II", no na koncu je bila odbačena kako bi uradak bio kraći. Ta je pjesma i dalje bila utemeljena na rifu naslovne skladbe i "Hallogallu", ali je manje sirova, sadrži različite dijelove i traje gotovo dvostruko dulje. Naposljetku je objavljena na kompilaciji Stars Die: The Delerium Years 1991-1997, a neki su njezini dijelovi bili izvođeni na koncertima uz naslovnu skladbu, kao što je slučaj na koncertnom albumu Coma Divine.

Skladba "Every Home Is Wired" prikazuje tadašnji Wilsonov stav prema internetu, dok "Dark Matter" aludira na mračnu stranu odlaženja na turneje radi promidžbe novih albuma. "Every Home Is Wired" sadrži 37 različitih presnimljenih vokalnih dionica. Skladbu "Light Mass Prayers" napisao je bubnjar Chris Maitland, no na njoj nema bubnjarskih dionica. Demoinačice pjesama "Signify", "Waiting", "Sever" i "Dark Matter" pojavile su se na kompilaciji demouradaka i b-strana Insignificance; potonje dvije skladbe ondje se zovu "Sever Tomorrow" i "Dark Origins". Još jedan demo iz tog doba, "Wake as Gun", poslije je iskorišten u pjesmi "Jack the Sax" u drugom Wilsonovu projektu No-Man (na EP-u Dry Cleaning Ray iz 1997. godine); te dvije grupe povezuje i interludij "Pagan", koji na Signifyu sadrži isti sempl opernih vokala koji se prethodno pojavio na kraju skladbe "Colours" na No-Manovom albumu Lovesighs – An Entertainment.

Recenzije
Album je uglavnom dobio pozitivne kritike. AllMusic mu je dodijelio četiri zvjezdice od njih pet i pohvalio ga kao "... jedan odličan korak unaprijed za Porcupine Tree, a velik napredak predstavlja zbog toga što ta četvorica mogu rokati kako spada i istovremeno pronaći svoj opojan stil ambijentalne glazbe... Iako Wilson opet neizravno pjeva o stresu i prirodi života na koncu stoljeća, to i dalje čini na ugodno liberalan način." Sputnik Music dodijelio mu je četiri od pet bodova i pohvalio ga zbog toga što je "na križanju psihodeličnih korijena Porcupine Treeja i njegove budućnosti sa strukturiranijim pjesmama; Signify dokazuje da je Porcupine Tree sposoban snimiti mračan album s odličnom produkcijom i potpuno progresivnim srcem."
Dutch Progressive Rock Pageu također se svidio album i dodijelio mu je 8 od 10 bodova, izjavivši: "'Signify' nije najbolji album Porcupine Treeja i zasigurno nije prvi koji bih preporučio novom obožavatelju... Ali to ne znači da na njemu nema vrlo kvalitetnih stvari. Taj CD sadrži pjesme koje su kasnije postale njegovi klasici, poput heavy metal naslone skladbe 'Signify'... 'Waiting', kojim je grupa prvi put pokušala snimiti singl, i 'Dark Matter'." Ista je web-stranica pohvalila i prijelaze između pjesama.

Popis pjesama

Insignificance i drugi disk
Godine 1997. na kazeti je bio objavljen Insignificance, kolekcija b-strana i demouradaka nastalih tijekom snimanja Signifya. Kad je Signify 2003. ponovno objavio Delerium Records i godinu kasnije Snapper Music, Insignificance je bio priložen uz album kao bonus CD s ponešto drugačije raspoređenim pjesmama. Kasnije inačice ne sadrže skladbe "Door to the River" i "Insignificance" jer su se pojavile na uratku Metanoia. Međutim, kompilacija i dalje sadrži deset pjesama zbog uvrštene "Dark Origins" i odvajanja skladbe Hallogallo/Signify u dvije različite pjesme (iako i dalje bez prekida teku jedna u drugu).

Ostale skladbe
B-strane iz tog vremena, među kojima su "The Sound of No-One Listening" (koja se našla na singlu "Waiting" i prvoj gramofonskoj inačici Signifya) i "Fuse the Sky" (remiksana inačica naslovne skladbe s albuma The Sky Moves Sideways koja je bila objavljena na kompilaciji ambijentalne glazbe), pojavljuju se sa "Signify II" i "Colourflow in Mind" (odbačenom skladbom) na kompilaciji Stars Die: The Delerium Years 1991–1997.

K tome, album studijskih improviziranih skladbi iz tog doba, Metanoia, bio je objavljen 1998. godine. Među njima su i prethodno neobjavljen materijal i materijal koji je kasnije bio oblikovan u već objavljene skladbe; pjesma "Metanoia I/Intermediate Jesus", koja traje više od 14 minuta, bila je skraćena i postala dio pjesme "Intermediate Jesus". Skladbe "Door to the River" i "Insignificance" također su nastale tijekom tog perioda skladanja i snimanja i pojavile se na uratku, što je vrlo vjerojatno razlog zbog kojeg su maknute s budućih izdanja Insignificancea.

U knjižici albuma Insignificance Wilson spominje nikad snimljenu pjesmu "Cryogenics". Bila je utemeljena na skladbi "Mesmer I" s Metanoie (i sadržavala je dio pjesme "Wake as Gun") te ju je sastav samo jednom izveo uživo — 1995 godine. Kraća inačica pjesme bila je odsvirana na talijanskoj turneji početkom 1997. godine. Bila je snimljena u Rimu (s ostalim materijalom radi stvaranja koncertnog albuma Coma Divine), no nikad nije bila miksana niti objavljena jer grupa nije bila zadovoljna njezinom izvedbom.

Zasluge

Porcupine Tree
Steven Wilson – vokali, gitara, klavir, orgulje, mellotron, semplovi, programiranje bubnjeva, zvona, glazbene kutije, produkcija, miksanje
Richard Barbieri – sintesajzer, Hammond orgulje, elektronika, klavir
Colin Edwin – bas-gitara
Chris Maitland – prateći vokali (na pjesmama 5 i 7), klavijature i vokali (na pjesmi ""Light Mass Prayers""), bubnjevi, udaraljke

Dodatni glazbenici
Terumi – vokali (na pjesmi "Bornlivedie")
Ostalo osoblje
Chris Thorpe – mastering
John Blackford – dizajn

Izvori

Albumi iz 1996.
Albumi sastava Porcupine Tree

Signify