إكتينوس  مهندس يوناني قديم عاش في القرن الخامس قبل الميلاد كان مسؤولا عن بناء البارثينون في أثينا ومعبد إليوسيس ومعبد  في باساي، وقد اشترك في عمل مكتوب ولكنه ضاع.

كان معاصرا لبيرياندر وفيدياس وذكر فيتروفيوس في الكتب العشرة حول الهندسة أن إكتينوس صمم البارثينون مع كاليكراتيس رغم بعض الآراء ترى أنهما لم يتعاونا عليه لتنافسهما الشديد حتى أن إكتينوس بدأ من حيث انتهى زميله.

كذلك عمل على قاعة تيليستريون في معبد ديميتر وبيرسيفون في إليوسيس في تعاون مع كورويبوس وميتاجينيس وكينوكليس، حيث كانت القاعدة مكونة من مقاعد محفورة في الصخر وقد عمل بها على الأغلب عام 430 ق م بعد عمله على البارثينون.

أما معبد أبولو إبيكوريوس في باساي (في أركاديا) فقيل أنه أجمل معبد في البيلوبونيز بعد معبد أثينا (في تيجيا الذي بناه سكوباس) حيث لا تزال بعض أعمدته قائمة أما الإفريز الأيوني الموجود لا يزال بحالة جيدة وهو موجود في المتحف البريطاني.

مراجع

أثينيون قدماء
أكروبوليس أثينا
سنة الوفاة غير معروفة
سنة الولادة غير معروفة
معماريون
معماريون إغريق
معماريون في القرن 5 ق م

إكتينوس


Oltenița - Ulmeni este o arie de protecție specială avifaunistică (sit SPA) situată în partea sud-setică a României, pe teritoriul județului Călărași.

Localizare
Aria naturală se întinde în extremitatea central-sudică a județului Călărași, pe teritoriile administrative ale comunelor Chiselet, Dorobanțu, Mânăstirea, Spanțov și Ulmeni și pe cel al orașului Oltenița; în imediata apropiere a drumului național DN31, care leagă satul Dorobanțu de municipiul Oltenița.

Înființare
Situl "Oltenița - Ulmeni" (cu o suprafață totală de 12.351 ha.) a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică prin Hotărârea  de Guvern nr. 971 din 5 octombrie 2011 (pentru modificarea și completarea Hotărârii Guvernului nr. 1.284/2007 privind declararea ariilor de protecție specială avifaunistică ca parte integrantă a rețelei ecologice europene Natura 2000 în România). Acesta se suprapune (parțial, în vest) cu situl de importanță comunitară Oltenița – Mostiștea - Chiciu.

Biodiversitate

Încadrat în bioregiunea geografică stepică a Luncii Dunării din sudul Câmpiei Bărăganului, situl reprezintă o zonă de câmpie cu ostroave, râuri, lacuri, pășuni, pajiști naturale, stepe, păduri de foioase, păduri în tranziție și terenuri arabile. Acesta conservă cinci tipuri de habitate naturale: Ape dulci continentale (stătătoare, curgătoare), Culturi cerealiere extensive (inclusiv culturile de rotație cu dezmiriștire), Păduri caducifoliate, Pajiști ameliorate, Păduri în tranziție și Alte terenuri arabile; ce asigură adăpost și condiții de odihnă, hrănire, reproducere și cuibărire pentru diferite specii de păsări aflate în migrație.

La baza desemnării ariei naturale se află câteva specii avifaunistice protejate la nivel european prin Directiva 79/409/CEE (anexa I) din 2 aprilie 1979<ref>[http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CONSLEG:1979L0409:20081223:RO:PDF  Directiva Consiliului Europei 79/409/CEE din 2 aprilie 1979, privind conservarea păsărilor], accesat la 11 aprilie 2018</ref> (privind conservarea păsărilor sălbatice) sau aflate pe lista roșie a IUCN; astfel: stârc galben (Ardeola ralloides), rață roșie (Aythya nyroca), gârliță mare (Anser albifrons), gâscă de vară (Anser anser), barză albă (Ciconia ciconia), erete alb (Circus macrourus), chirighiță-cu-obraz-alb (Chlidonias hybridus), dumbrăveancă (Coracias garrulus), prundaș gulerat mic (Charadrius dubius), pescăruș râzător (Larus ridibundus), pescăruș mic (Larus minutus), pelican creț (Pelecanus crispus), lopătar (Platalea leucorodia), bătăuș (Philomachus pugnax), chiră de baltă (Sterna hirundo) și chiră mică (Sterna albifrons).

 Căi de acces
 Drumul național DN3 pe ruta: Constanța - Deleni - Galița - Ostrov - Călărași - Mânăstirea.

 Vezi și
 Natura 2000
 Lista siturilor Natura 2000 din România

 Note

 Legături externe Reportaj Planificarea conservării biodiversități în cinci situri Natura 2000 din județul Călărași. Între dezvoltare economică intensă în domeniul pescuitului și protecția mediului înconjurător trebuie să existe un echilibru ; (Ghetzira Nicolae) 13 martie 2018, argumentpress.ro''

Arii protejate din România
Zone umede

Oltenița - Ulmeni


Ulusal Standartlar ve Teknoloji Enstitüsü (İngilizce: National Institute of Standards and Technology, kısaca NIST), Amerika Birleşik Devletleri federal devletinin standart enstitüsüdür.

Endüstriyel standartlardan ziyade (ABD'de onlarla özel bir kuruluş olan ANSI ilgilenir) ölçüm metot ve standartları yayınlar. NIST, ağırlık ve zaman referanslarını da bünyesinde barındırır.

Dış bağlantılar
 Resmi NIST sitesi

Standardizasyon
Amerika Birleşik Devletleri devlet kurumları
Enstitüler


Flora of Tropical Africa (abreviado Fl. Trop. Afr.) es una serie de libros de botánica escrito por Daniel Oliver y otros (Daniel, Dyer, Prain, Arthur William Hill). Fue editada en 10 volúmenes, en los años 1868-1937 y comprende la descripción de la flora de África.

 Volumen 1. Ranunculaceae a Connaraceae.
 Volumen 2. Leguminosae a Ficoidaceae
 Volumen 3. Umbeliferas a Ebenaceae
 Volumen 4. (pt. 1) Oleaceae a Gentianeae
 Volumen 4. (pt. 2) Hydrophyllaceae a Pedalineae
 Volumen 5. Acanthaceae a Plantaginaceae.
 Volumen 6 (pt. 1) Nyctaginaceae a Euphorbiaceae.
 Volumen 6 (pt. 2) Ulmaceae a Cycadaceae.
 Volumen 7. Hydrocharitaceae a Liliaceae.
 Volumen 8. Pontederiaceae a Cyperaceae.
 Volumen 9. Gramineae.
 Volumen 10 (pt. 1) Gramineae.

Editores: W.T. Thiselton, Dyer, v. 4-v. 6, pt. 1; v. 7-8; D. Prain, v. 6, pt. 2; v. 9; A.W. Hill, v. 10, pt. 1.

Referencias

Enlaces externos
 Descripción en IPNI

Flora de África
Libros de botánica de Reino Unido del siglo XIX
Libros de botánica del siglo XX
Ciencia y tecnología de Reino Unido del siglo XX
Libros de 1868
Libros de 1937
Ciencia de 1868
Ciencia de 1937
Reino Unido en 1868
Reino Unido en 1937

Flora of Tropical Africa


Juno Violet Temple (n. 20 iulie 1989) este o actriță britanică, care a jucat în The Other Boleyn Girl, Wild Child, Atonement, Maleficent, The Three Musketeers. și Vinyl. Este câștigătoare a Premiului BAFTA pentru cel mai bun star în ascensiune.

Filmografie
 Joe, asasin în timpul liber (2011) - Dottie Smith

Note

Legături externe

Nașteri în 1989
Nașteri pe 21 iulie
Actori englezi
Câștigători ai premiilor BAFTA

Juno Temple


Radziwiłł-Palast steht für:

 Palais Radziwill in Berlin, siehe Reichskanzlei
 Pac-Palast in Warschau
 Präsidentenpalast (Warschau)
 Przebendowski-Palast in Warschau
 Radziwiłł-Palast (Balice) in Balice, Polen
 Radziwiłł-Palast (Jadwisin) in Jadwisin, Polen
 Radziwiłł-Palast (Vilnius) in Vilnius, Litauen
 Radziwiłł-Palast (Zegrze) in Zegrze, Polen

Siehe auch:
 Maria-Lubomirska-Radziwiłłowa-Palast in Warschau

Radziwiłł-Palast


يحدث الآن في مصر
رواية سياسية ساخرة للروائي المصري يوسف القعيد صدرت عام 1976، وتم تحويلها لفيلم سينمائي في تسعينيات القرن العشرين، بعنوان (زيارة السيد الرئيس)، كما أعيد نشرها عدة مرات، مع الإشارة إلى أن الناشرين طالبوه بتغيير اسمها؛ بما أن كلمة (الآن) لم تعد مناسبة في العنوان، لكنه أصر على الاحتفاظ بالاسم الأول، دلالة على استمرار الهموم والمشاكل التي تتناولها الرواية إلى الآن.

تدور أحداث الرواية أثناء مرور موكب الرئيس الأمريكي نيكسون بقرية مصرية تعيش منذ مدة حالة من الاستعدادات لهذا اليوم المشهود، ولكن المحور الرئيسي في الرواية هو واقع المواطن الريفي المحاط بالأنظمة الإدارية المستهترة بعقول الناس، حيث تحدث جريمة قبل ميعاد الزيارة بفترة بسيطة، ويحاول رجال الشرطة والموظفون اخفاء معالمها كي يمر اليوم المرتقب على خير.

يعتبر هذا العمل من الروايات التي كرست يوسف القعيد معبراً عن هموم المواطن المصري خارج المدن الكبرى، وهو النهج الذي اتبعه ونجح فيه في أغلب رواياته، وأبرزها (الحرب في بر مصر)، والتي تم تقديمها كفيلم سينمائي أخرجه الراحل صلاح أبو سيف.

مراجع

روايات 1976
روايات تجري أحداثها في مصر
روايات مصرية حولت إلى أفلام
روايات يوسف القعيد

يحدث في مصر الآن (رواية)


Die Herren von Falkenstein im Höllental, so genannt schon in Julius Kindler von Knoblochs Oberbadischem Geschlechterbuch von 1898 bis 1919, hatten ihren Hauptsitz auf der Burg Falkenstein auf einem steilen Bergsporn am Übergang des engen Höllentals ins weite Dreisamtal. Den Namen Falkenstein trugen zahlreiche Adelsfamilien; Kindler von Knobloch zählt sechs allein im oberbadischen Gebiet: "im Höllenthale", "auf dem Schwarzwalde", "zu Rimsingen", "am Bodensee", "im Buchsgau", "im Wasgau".

Geschichte

Die nach ihrer Burg über dem Höllental benannten Falkensteiner waren eng verwandt mit – stammten wahrscheinlich von – den Herren von Weiler, die ihr Zentrum in einem Vorgängerbau des heutigen Schlosses Weiler in Stegen an der Einmündung des Wittentals und des Eschbachtals ins Dreisamtal hatten. Sieht man von nicht datierbaren Notizen im Rotulus Sanpetrinus ab, einem im 12. und 13. Jahrhundert entstandenen Güterverzeichnis des Klosters St. Peter auf dem Schwarzwald, dann nannte sich ein Reinhard von Weiler 1152 erstmals nach seiner neuen Burg Reinhard "von Falkenstein". Wie die Herren von Weiler waren die Falkensteiner Ministerialen der Herzöge von Zähringen. Der erwähnte Reinhard wird dementsprechend "de domo ducis" genannt, "aus dem Gefolge des Herzogs". Die Herren von Weiler hatten die Zähringer schon bei der Auswahl des Platzes für deren Hauskloster St. Peter auf dem Schwarzwald beraten, geweiht 1093. Sie und die Falkensteiner unterstützten die Zähringer dann gegen die Grafen von Haigerloch, zu deren Besitz die östlich von Stegen gelegene Burg Wiesneck und die Vogtei über das vor 1121 gegründete Kloster St. Märgen gehörten.

"Wir können vermuten, daß die Zähringer bei ihrer Erschließung des Schwarzwaldes den Falkensteinern die Aufgabe übertragen haben, im Bereich des Zartenbaches (heute Rotbach, Höllenbach) zu roden. Diese erreichten 1148 die 'untere Steige', das Tal bei Höllsteig, und errichteten dort die St. Oswaldkapelle." Auf seinem Höhepunkt umfasste das Falkensteiner Gebiet abgesehen von Streubesitz das Dreisamtal von der Mündung des Krummbachs aufwärts und den Einzugsbereich des Rotbachs bis zum Titisee, von dort nordwärts bis zum Thurner und südwärts bis zum Feldberg, das Dorf Zastler einschließend. Außer der Burg Falkenstein hatten sie etwa 500 Meter nordwestlich eine weitere, jüngere Burg, deren Rest "Ruine Bubenstein" (auch "Neu-Falkenstein") genannt wird, Burg Falkenbühl bei Stegen, Schloss Birkenreute (Bickenreute) bei Kirchzarten sowie den Dinghof von Kirchzarten, wo sie als Vögte und Lehnsträger des Klosters St. Gallen und ab 1297 der Johanniterkommende Freiburg amtierten.

Außer dem genannten Reinhard sind folgende Angehörige der Familie von Bedeutung:

 Jakob von Falkenstein († 1298), dem die Kommende des Johanniterordens in Freiburg im Breisgau, als diese 1297 dem Kloster St. Gallen das Patronat der Kirchzartener Pfarrkirche St. Gallus abkaufte, die Vogtei und das Lehen bestätigte. Nach seinem Tod ging das Lehen an die verwandte Linie des Gregor von Falkenstein über.

 Gregor von Falkenstein († 1331) war mit Liutgart von Stauffenberg verheiratet. Für ihn wurde 1287 der älteste Pergamentkodex des Schwabenspiegels geschrieben. Für seinen 1306 im Kloster Tennenbach bestatteten Bruder Kuno stiftete er eine jährliche Totenmesse.

 Kuno von Falkenstein († 1343), Sohn Gregors, erwarb 1320 käuflich, was sein Vater zu Lehen hatte, nämlich die hohe Gerichtsbarkeit über Kirchzarten mitsamt Grund und Boden, Wildbann und Leibeigenen, "mit allen den gewerne und gewohnheiten, als wir siu har hant braht" – mit allem Besitz, wie wir ihn bisher gehabt haben. Kuno wurde in der Pfarrkirche St. Gallus bestattet, wo sein Grabmal erhalten ist. Die Überlieferung hat ihn zum Kreuzritter gemacht. "Dem Forscher wird er als Herr über Kirchzarten durch verschiedene Urkunden bekannt, und vielfach zeigen sich Beziehungen seiner nächsten Angehörigen zu unserem Ort. Jedem Kind aber ist Ritter Kuno von Falkenstein vertraut, weil sich die verklärende Sage um seine Person gerankt hat." Ein Sohn wurde Prior im Wilhelmiten-Kloster Oberried, eine Tochter trat ins Zisterzienserinnen-Kloster Günterstal ein.

 Um 1350 erwarb Hans von Falkenstein von Hans von Hohenfürst (Hochfirst) den unteren Teil der Bruderhalde im Bärental.

 Kuno der Jüngere, der jüngste Bruder des vorigen, heiratete in zweiter Ehe eine Schnewlin von Landeck, deren Familie später das Erbe der Falkensteiner antrat.

 Günse von Todnau, die Witwe des Edelknechts Hildebrand von Falkenstein, erscheint in einer Urkunde vom 16. Dezember 1383 gemeinsam mit ihren Söhnen, den Edelknechten Hamman und Thomans und ihrer Tochter Grete. Hamann scheint den Namen seiner Mutter angenommen zu haben. Als Hamman von Todtnau wird er in einer Kaufurkunde vom 1. Juni 1384 genannt.

 Werner, Konrad-Dietrich und Klein Künlin, drei Söhne dieser Ehe, wurden 1390 beim Hofgericht Rottweil der Wegelagerei angeklagt. Ihre Burg wurde 1389 zerstört. Ob sie sich wirklich als Raubritter schuldig gemacht hatten, ist unklar. Es war die Zeit der Städtebünde, die in harter Fehde gegen die Fürsten antraten. Jedenfalls berichten die Freiburger "unsern sundern guoten fründen, den meistern, schultheissen und räten dirre nachgeschriben stetten, Straßburg, Basel, Colmar, Sletzat, Rinfelden, Baden, Waldshut und Brugg, ... als ir wissent umb den krieg, den die herren und die stette des bundes wider einander gehebt hant, da wissent, daz Wernher von Valkenstein, her Cuonen von Valkenstein seligen eins ritters sun, sich desselben krieges wider die stätt annam von der edlen herren wegen, der von Wirtenberg, der diener er was, als er sprach. Und darumb do besatzte derselb Wernher mit der vesty Valkenstein, daran er doch gar einen kleinen teil hat, das niemant die straße noch das tal für dieselbe vesty Valkenstein uf noch abe gewandelen mocht, er oder die sinen wöltent wissen, wer er were, und wenne er die begreiff, die zuo den stetten des bundes gehörtent, so schatzte er sü, als in semlichen kriegen gewonlich ist. ... Und zugent ouch wir uf denselben sant Nyclaus abent für dieselb vesty, und n(h)otten gewunnent sü bi derselben tagzitt mit hilff des almechtigen gottes, und brantent, wustent und straffetent sü, morndes uf sant Nyclaus tag in solicher masse, das wir getruwent, das es got loblich und allen fromen lüten, die diese straße wandelent, trostlich und nutzlich sie." Konrad-Dietrich und Klein Künlin wurden gefangengesetzt, kamen aber 1390 gegen einen Urfehde-Schwur wieder frei. Alle drei Falkensteiner gingen ohne nachhaltigen Schaden aus der Fehde hervor.

Werner, Konrad-Dietrich und Klein Künlin waren die letzten Herren der Burg, die Ruine blieb. Der Grundbesitz der Falkensteiner ging allmählich in andere Hände über, insbesondere an städtische Patrizier wie die Schnewlin von Landeck. Die Falkensteiner bewohnten aber weiter Häuser in Freiburg und bekleideten dort oft führende Stellungen. "In solcher Eigenschaft entschieden sie dann in den neueren Jahrhunderten auch über das inzwischen als Talvogtei der Stadt unterstellte Kirchzartener Tal und seine Bauern, über die einst ihre ritterlichen Vorfahren von den dortigen Burgen aus geherrscht hatten."

Wappen
In Gold zwei rote Querbogen, auf deren unterem ein auffliegender blauer Falke steht.

Literatur
 Günther Haselier (Hrsg.): Kirchzarten. Geographie – Geschichte – Gegenwart. Selbstverlag der Gemeinde Kirchzarten, 1966.
 Julius Kindler von Knobloch: Oberbadisches Geschlechterbuch. Drei Bände. Carl Winter's Universitätsbuchhandlung, Heidelberg 1898–1919. Hier Band 1, S. 323–328. (Digitalisierte Fassung)
 Bernhard Mangei: Herrschaftsbildung von Königtum, Kirche und Adel zwischen Oberrhein und Schwarzwald. Dissertation Freiburg 2003. (Volltext)

Weblinks

 Ritter von Falkenstein bei alemannische-seiten.de

Einzelnachweise

Falkenstein (Höllental)
Geschichte (Landkreis Breisgau-Hochschwarzwald)

Herren von Falkenstein (Höllental)


Syrien deltog første gang i olympiske lege under Sommer-OL 1948 i London. De deltog ikke igen før under Sommer-OL 1968 i Mexico by. De har siden deltaget i samtlige sommerlege undtaget Sommer-OL 1976 i Montréal. Desuden deltog udøvere fra Syrien som en del af Forenede Arabiske Republik under Sommer-OL 1960 i Rom, men Den Internationale Olympiske Komité har i eftertiden listeført deltagelsen i 1960 som Egypten. Syrien har aldrig deltaget i vinterlege.

Medaljeoversigt

Eksterne henvisninger
 Syriens OL-statistik  på Sports-reference.com

Syrien ved sommer-OL
OL

Syrien ved OL


Skadarska očist (lat. Sideritis scardica),  ljekovita trajnica iz roda očista, porodica medićevki. Raširena je po Albaniji, Makedoniji, Bugarskoj i Grčkoj.

Biljka je poznata još kod starih Grka (Dioskorid, Teofrast) koji su je koristili za zacjeljivanje rana od željeznog oružja. a Bugari su ovoj žutoj cvjetnici pripisivati svojstva slična viagri. Poznata je i kao ovčarski čaj, planinski čaj i grčki planinski čaj. Tradicionalno se koristi za pomoć probavi, stimulira cirkulacijski sustav i pomaže tijelu da se nosi s prehladama i kašljem. Moderna znanost podupire činjenicu da njezin čaj pomaže u prevenciji osteoporoze i sprječavanju prehlade, gripe i alergija.

Planinski čaj sadrži znatne količine flavanoida, antioksidansa, tanina, željeza, kobalta, cinka, kalija, magnezija, natrija i hlapljivih ulja.

Vanjske poveznice

Izvori

Očist
Ljekovito bilje

Skadarska očist


Margot Susanna Adler (April 16, 1946 – July 28, 2014) was an American author, journalist, lecturer, Wiccan priestess, and New York correspondent for National Public Radio (NPR).

Early life
Born in Little Rock, Arkansas, Adler grew up mostly in New York City. She attended the High School of Music & Art (later joined with the High School of Performing Arts to become the LaGuardia High School of Music & Art and the Performing Arts) in New York City. Her grandfather, Alfred Adler, was a noted Austrian Jewish psychotherapist, collaborator with Sigmund Freud and the founder of the school of individual psychology.

Education
Adler received a Bachelor of Arts in political science from the University of California, Berkeley and a master's degree from the Columbia University Graduate School of Journalism in New York in 1970. She was a Nieman Fellow at Harvard University in 1982.

Journalism and radio

During the mid-1960s, Adler worked as a volunteer reporter for KPFA-FM, the Pacifica Radio station in Berkeley, California. After returning to New York City, she worked at its sister station, WBAI-FM, where, in 1972, she created the talk show Hour of the Wolf (still on the air as hosted by Jim Freund), and later another talk show, called Unstuck in Time.

Adler joined NPR in 1979 as a general assignment reporter, after spending a year as an NPR freelance reporter covering New York City, and subsequently worked on a great many pieces dealing with subjects as diverse as the death penalty, the right to die movement, the response to the war in Kosovo, computer gaming, the drug ecstasy, geek culture, children and technology and Pokémon. After 9/11, she focused much of her work on stories exploring the human factors in New York City, from the loss of loved ones, homes and jobs, to work in the relief effort.  She was the host of Justice Talking up until the show ceased production on July 3, 2008. She was a regular voice on Morning Edition and All Things Considered. She was also co-producer of an award-winning radio drama, War Day.

Neopaganism
Adler wrote Drawing Down the Moon, a 1979 book about Neopaganism which was revised in 2006. The book is considered by some a watershed in American Neopagan circles, as it provided the first comprehensive look at modern nature-based religions in the US. For many years it was the only introductory work about American Neopagan communities.

Her second book, Heretic's Heart: A Journey Through Spirit and Revolution, was published by Beacon Press in 1997. Adler was a Wiccan priestess, an elder in the Covenant of the Goddess, and she also participated in the Unitarian Universalist faith community.

Death
In early 2011, Adler was diagnosed with endometrial cancer, which metastasized over the following three years. Adler died on July 28, 2014, at the age of 68. She remained virtually symptom-free until mid-2014. Adler was cared for in her final months by her son.

Bibliography

 1979 – Drawing Down the Moon: Witches, Druids, Goddess-Worshippers, and Other Pagans in America Today
 1997 – Heretic's Heart: A Journey Through Spirit and Revolution (Beacon Press)
 2000 – Our Way to the Stars by Margot Adler & John Gliedman  – Motorbooks Intl ,
 2013 – Out for Blood Kindle Single
 2014 – Vampires Are Us (Weiser Books) ,

Contributed to
 1989 – Healing the Wounds: The Promise of Ecofeminism – Judith Plant (editor) (New Society Pub)
 1994 – Return of the Great Goddess by Burleigh Muten (Shambhala)
 1995 – People of the Earth: The New Pagans Speak Out by Ellen Evert Hopman, Lawrence Bond (Inner Traditions)
 2001 – Modern Pagans: an Investigation of Contemporary Ritual (Re/Search)
 2002 – The Free Speech Movement: Reflections on Berkeley in the 1960s – Edited by Robert Cohen and Reginald E. Zelnik (University of California Press)
 2003 – Sisterhood Is Forever: The Women's Anthology for a New Millennium (Adler wrote "Inner Space: The Spiritual Frontier") – edited by Robin Morgan (Washington Square Press)
 2005 – Cakes and Ale for the Pagan Soul: Spells, Recipes, and Reflections from Neopagan Elders and Teachers – Patricia Telesco (Celestial Arts)

Discography
 1986 – From Witch to Witch-Doctor: Healers, Therapists and Shamans ACE – Lecture on cassette
 1986 – The Magickal Movement: Present and Future (with Isaac Bonewits, Selena Fox, and Robert Anton Wilson) ACE – Panel discussion on cassette

See also

Maggie Shayne
Murry Hope

Notes

References
 Vale, V. and John Sulak (2001). Modern Pagans. San Francisco: Re/Search Publications.

External links

1946 births
2014 deaths
20th-century occultists
21st-century occultists
Margot
American occultists
American people of Austrian-Jewish descent
American people of Hungarian-Jewish descent
American radio journalists
American spiritual writers
American Wiccans
Deaths from cancer in New York (state)
Deaths from endometrial cancer
Columbia University Graduate School of Journalism alumni
The High School of Music & Art alumni
Jewish American journalists
Jewish American writers
Jewish women writers
Nieman Fellows
NPR personalities
Pacifica Foundation people
Pagan studies scholars
UC Berkeley College of Letters and Science alumni
Wiccan priestesses
Wiccan writers
Women religious writers
Journalists from New York City
Converts from Judaism
20th-century American journalists
20th-century American women journalists
21st-century American journalists
21st-century American women journalists
American women radio journalists
Wiccans of Jewish descent
21st-century American Jews

Margot Adler


Íslam í Danmörku, sem er stærsta minnihlutatrú landsins, á þátt í að móta félagslegt og trúarlegt landslag þess. Samkvæmt 2020 greiningu danska vísindamannsins Brian Arly Jacobsen, er áætlað að 256.000 manns í Danmörku - 4,4% þjóðarinnar - hafi verið múslimar í janúar 2020. Talan hefur verið að aukast undanfarna áratugi vegna margra innflytjendabylgna sem taka þátt í efnahagslegum innflytjendum og hælisleitendur. Árið 1980 bjuggu um 30.000 múslimar í Danmörku, eða 0,6% íbúanna.

Meirihluti múslima í Danmörku eru súnnítar, með töluverðum sjía-minnihluta. Meðlimir Ahmadiyya samfélagsins eru einnig staddir í Danmörku. Á áttunda áratugnum komu múslimar frá Tyrklandi, Pakistan, Marokkó og fyrrum Júgóslavíu (aðallega Bosníu) til að vinna. Á níunda og tíunda áratugnum var meirihluti komu múslima flóttamenn og hælisleitendur frá Íran, Írak, Sómalíu og Bosníu. Auk þess hafa nokkrir Danir af þjóðerni snúist til íslamstrúar; Árið 2017 snerust hátt í 3.800 danskir múslimar til trúar.

Tengt efni
 Íslam
 Íslam í Evrópu
 Íslam á Íslandi
 Evrabía

Tilvísanir

Íslam í Evrópu

Íslam í Danmörku


عبد الملك بن عمر بن عبد العزيز (82 هـ - 101 هـ) هو تابعي، وابن الخليفة الأموي عمر بن عبد العزيز ومستشاره، عُرف بالزهد والعبادة، أصابه الطاعون في خلافة أبيه، فمات قبل أبيه وعمره تسعة عشر عامًا.

زهده
عرف عبد الملك بالزهد والورع، حتى إن ابن رجب الحنبلي ألف كتابًا في مناقبه، حتى إن بعض أهل الشام كان يقول: ، وكان عبد الملك يعظ أباه فيقول له: ، ويقول عمر بن عبد العزيز:  وروى الدورقي: «إن عمر قال لابنه عبد الملك يومًا: إني أخبرك خبرًا، والله ما رأيت فتى ماشيًا قط أنسك منك نسكًا، ولا أفقه فقهًا، ولا أقرأ منك، ولا أبعد من صبوة في صغر ولا كبر منك يا عبد الملك».

مراجع

وصلات خارجية
  التابعي عبد الملك بن عمر بن عبد العزيز،  محمد راتب النابلسي.

أمويون
تابعون

عبد الملك بن عمر بن عبد العزيز


Yolande de Ligne, née le  à Madrid en Espagne et morte le  à Bruxelles en Belgique, est la seconde fille d'Eugène II de Ligne  prince de Ligne et de Philippine de Noailles.

Par son mariage avec l'archiduc Charles-Louis d'Autriche, elle est altesse impériale et royale et archiduchesse d'Autriche, princesse de Hongrie, de Bohême et de Croatie, de 1950 à 2023.

Biographie

Famille et jeunesse
Yolande de Ligne, née à Madrid en 1923, est la seconde fille et la troisième des quatre enfants d'Eugène II de Ligne  prince de Ligne (1893-1960) et de Philippine de Noailles (1898-1991) des ducs de Noailles, de Mouchy et Poix, mariés à Paris en 1917. La princesse a deux frères : Baudouin de Ligne (1918-1985), devenu  prince de Ligne, et Antoine de Ligne (1925-2005), devenu  prince de Ligne, ainsi qu'une sœur : Isabelle (1921-2000).

Son père, Eugène de Ligne, après avoir réussi l'examen diplomatique en 1920, est successivement nommé diplomate à Bucarest, Paris, Madrid, Londres et Washington. Il devient le chef de la maison de Ligne à la mort de son père, en 1937 et revient s'installer avec sa famille en Belgique. Lors de l'invasion de la Belgique par les Allemands en 1940, le prince Eugène reprend du service et rejoint près d'Anvers le groupe motorisé dont il prend la tête. Démobilisé, il se consacre avec son épouse à l'approvisionnement du pays et transforme son château de Belœil pour y accueillir des enfants juifs. Après la Seconde Guerre mondiale, il est nommé ambassadeur de Belgique en Inde (de 1947 à 1951) et en Espagne (de 1951 à 1957).

Mariage et descendance
Le , Yolande de Ligne épouse au château de Belœil, Charles-Louis d'Autriche (1918-2007), quatrième fils de l'empereur Charles  d'Autriche (1887-1922) et de l'impératrice née Zita de Bourbon-Parme (1892-1989) avec qui elle a quatre enfants, portant tous le titre d'archiduc d'Autriche :

 Rudolf d'Autriche (né le  au château de Belœil), qui épouse en 1976 la baronne Hélène de Villenfagne de Vogelsanck (1954), dont huit enfants ;
 Alexandra d'Autriche (née le  au château de Belœil), qui épouse en 1984 Hector Riesle (1943), ambassadeur du Chili au Saint-Siège, dont trois enfants ;
 Charles-Christian d'Autriche (né le  au château de Belœil), qui épouse en 1982 la princesse Marie-Astrid de Luxembourg (1954), dont cinq enfants ;
 Constanza d'Autriche (née le  au château de Belœil), qui épouse en 1994 Franz Joseph Auersperg-Trautson, prince von Auersperg (1954), dont quatre enfants.

La famille réside initialement au château de Belœil qu'elle quitte pour s'installer à Woluwe. Yolande de Ligne devient veuve, à la mort de l'archiduc Charles-Louis, le . Le , la princesse, qui demeure à Bruxelles, devient centenaire.

Mort et funérailles
Le , Yolande de Ligne meurt à Bruxelles. La messe de ses funérailles est célébrée en l'église Saint-Pierre de Belœil le  suivant. Lors de la messe de requiem sont présents les descendants de la défunte, ainsi que le grand-duc héritier Guillaume et la grande-duchesse héritière Stéphanie de Luxembourg. Plus tard, le , la défunte est inhumée dans la chapelle de la crypte des Capucins à Vienne, auprès du sarcophage de son mari, en présence de sa famille, ainsi que du grand-duc Henri de Luxembourg et de l'archiduc Ferdinand.

Titulature
  —  : Son Altesse la princesse Yolande de Ligne ;
  —  : Son Altesse Impériale et Royale l'archiduchesse Yolande d'Autriche.

Honneurs
Yolande de Ligne est :
  Dame noble de l'ordre de la Croix étoilée (Autriche-Hongrie).

Ascendance

Références

Voir aussi

Bibliographie

 .

Liens externes

Naissance en mai 1923
Naissance à Madrid
Yolande
Archiduchesse d'Autriche du XXe siècle
Archiduchesse d'Autriche du XXIe siècle
Récipiendaire de l'ordre de la Croix étoilée
Chevalier de l'ordre souverain de Malte
Princesse belge du XXe siècle
Princesse belge du XXIe siècle
Centenaire belge
Décès à 100 ans
Décès à Bruxelles
Décès en septembre 2023
Personnalité inhumée dans la crypte des Capucins

Yolande de Ligne


كونستانتينوس خـالكياس  ، من مواليد 30 مايو 1974 في لاريسا في اليونان، لاعب كرة قدم يوناني.

يلعب مع نادي باوك منذ عام 2008.

بدأ باللعب مع منتخب اليونان لكرة القدم في عام 2002.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
حراس مرمى كرة قدم رجالية
رياضيون من لاريسا
رياضيون يونانيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون يونانيون مغتربون في إنجلترا
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الإنجليزي الممتاز
لاعبو الدوري اليوناني
لاعبو أريس تسالونيكي
لاعبو باناثينايكوس
لاعبو باوك تسالونيكي
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2004
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2008
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2012
لاعبو بورتسموث
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو ريال مورسيا
لاعبو كأس العالم 2010
لاعبو كأس القارات 2005
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم مغتربون يونانيون
لاعبو كرة قدم من لاريسا
لاعبو كرة قدم يونانيون
لاعبو منتخب اليونان لكرة القدم
لاعبو نادي أبولون سميرني
لاعبو نادي إيراكليس سالونيك لكرة القدم
لاعبون فائزون ببطولة أمم أوروبا
مواليد 1974
مواليد في لاريسا

كونستانتيوس تشالكياس


École nationale de la statistique et de l'administration économique (ENSAE ParisTech), fondată în 1942, este o universitate tehnică de stat din Malakoff (Franța).

Secții
 Master
Domeniu: statistică, economie, macroeconomie, microeconomie, sociologie
 Mastère Spécialisé.

Absolvent celebru
 Philippe Herzog, politic francez

Note

Legături externe

 ENSAE ParisTech Web

Universitatea din Paris
Universități din Franța
Universități tehnice
Paris


Samson (ca. 1970 - 23 juli 2015) var en vestlig lavlandsgorilla (Gorilla gorilla gorilla) kendt fra DR dokumentarserien "Bag kulisserne i Zoo".

Samson blev født vild og kom til Danmark fra Cameroun i 1972 kun cirka to år gammel. Efter en årrække i København Zoo blev han i 1998 flyttet til Givskud Zoo. Han var flokkens alfahan og en vigtig del af avlsprogrammet. Han blev således far til otte unger, hvoraf flere selv har fået unger.

Samson fik 2013 konstateret et forstørret venstre hjerteforkammer og døde formentlig af hjerteproblemer 23. juli 2015.

Kilder
 Givskud Zoos hangorilla Samson er død

Berømte aber
Dyr i København Zoo

Samson (gorilla)


2007 (MMVII) Pazartesi günü başlayan yıl.

2007, Uluslararası Helyofizik Yılı, Uluslararası Kutup Yılı ve Uluslararası Dil Yılı olarak belirlendi. Ayrıca UNESCO tarafından Mevlana Yılı olarak ilan edilmiştir.

Olaylar

Ocak
 1 Ocak
 Bulgaristan ve Romanya Avrupa Birliği'ne katılırken, Slovenya Euro bölgesi'ne katıldı.
 Adam Air'in 574 sefer sayılı uçuşunu yapan uçak Cakarta'nın radarından kayboldu. Bir hafta sonra uçağın Makassar Boğazı'na düştüğü ve uçaktaki 102 kişinin tamamını öldüğü tespit edildi.
 8 Ocak - Rusya ve Belarus arasındaki enerji anlaşmazlığı tırmanırken, Rusya'nın Polonya, Almanya ve Ukrayna'ya petrol tedariki kesildi ve üç gün sonra eski haline getirildi.
 9 Ocak - Apple CEO'su Steve Jobs, ilk iPhone'u San Francisco'daki bir Macworld açılış konuşmasında tanıttı ve bu buluşla akıllı telefonlar için yeni bir çağ başladı.
30 Ocak - Windows Vista piyasaya sürüldü.

Şubat
 2 Şubat - IPCC dördüncü değerlendirme raporunu yayınladı. Küresel iklim değişikliğinin ağırlıklı olarak insan kaynaklı bir nedene sahip olmasının "çok muhtemel" olduğu sonucuna vardı.
 3 Şubat - Irak'ın başkenti Bağdat'ta bir kamyondaki bomba patladı, en az 135 kişi öldü, 339 kişi yaralandı.
 13 Şubat - Kuzey Kore, nükleer tesislerini tamamen nükleerden arındırmaya yönelik ilk adım olarak, 14 Nisan'a kadar Yongbyon'daki nükleer tesislerini kapatmayı kabul etti ve karşılığında 50.000 ton ağır fuel oil'e eşdeğer enerji yardımı aldı.
 19 Şubat - Mikroblog sosyal ağı Tumblr açıldı.
 26 Şubat - Uluslararası Adalet Divanı, Sırbistan'ı Srebrenitsa Katliamında soykırımı önleyememekten suçlu bulmasına karşın, onu davada doğrudan sorumluluk ve suç ortaklığından temize çıkardı.

Mart
 1 Mart - Hem Kuzey Kutbu hem de Güney Kutbu üzerinde çalışmak için 1.73 milyar dolarlık bir araştırma programı olan dördüncü Uluslararası Kutup Yılı, Paris'te başlatıldı.
 3 Mart - Amerika, Avrupa, Afrika ve Asya'da tam ay tutulması meydana geldi. Ayın inen düğümünde meydana gelen Ay Saros series 123'ün 52. ay tutulmasıydı. Ay, apojeden sadece 3.2 gün önceydi, bu da onu oldukça küçük yapıyordu.
 11 Mart - Gürcistan'ın bir suçlamasına göre, Gürcistan'ın kuzeybatısındaki bağımsız bir özerk Abhazya Cumhuriyeti'nde Gürcistan kontrolündeki Kodori Boğazı'na üç Rus helikopteri ateş açtı.
 13 Mart-28 Nisan - 2007 Kriket Dünya Kupası, Karayipler'de düzenlendi. Kupayı Avustralya kazandı.
 23 Mart - İran Devrim Muhafızları Ordusu, Kraliyet Donanması personelini ihtilaflı İran-Irak sularında tutukladı; 4 Nisan'da serbest bırakıldı.
 27 Mart - Letonya başbakanı Aigars Kalvītis ve Rusya başbakanı Mihail Fradkov, Letonya ile Rusya arasındaki sınırı resmen çizen bir sınır anlaşması imzaladılar.

Nisan
 3 Nisan - Fransız yüksek hızlı yolcu treni TGV, 574,8 km/sa hıza ulaşarak dünyanın en hızlı geleneksel treni rekorunu kırdı.
 16 Nisan - Virginia Tech katliamı: Öğrenci Seung-Hui Cho intihar etmeden önce 32 kişiyi vurdu ve öldürdü; Bu olay, Amerika Birleşik Devletleri tarihindeki en ölümcül okul saldırısı oldu. 2016 Orlando gece kulübü saldırısına kadar modern ABD tarihinin en ölümcül toplu saldırısı olarak kaldı.
 18 Nisan - Irak'ın başkenti Bağdat'ta bir dizi saldırı düzenlendi ve yaklaşık 200 kişi öldü.
 24 Nisan - Terazi takımyıldızında, potansiyel olarak Dünya benzeri bir uzay-dışı gezegen olan Gliese 581 c keşfedildi.
 26-27 Nisan - Bir Sovyet II. Dünya Savaşı anıtı olan Bronz Asker'in taşınmasına karşı Tallinn ve Estonya'nın diğer şehirlerinde etnik Rus isyanı çıktı.

Mayıs

 3 Mayıs - Madeleine McCann, Portekiz Praia da Luz'daki 5A Rua Dr Agostinho da Silva'dan uyurken kayboldu.
10-12 Mayıs - 2007 Eurovision Şarkı Yarışması, Finlandiya'nın başkenti Helsinki'de düzenlendi. Yarışmayı "Molitva" şarkısıyla Sırp Marija Šerifović kazandı.
17 Mayıs - Yurtdışındaki Rus Ortodoks Kilisesi ve Moskova Patrikhanesi, 80 yıllık ayrılıktan sonra yeniden birleşti.
20 Mayıs - Dubai kralı Muhammed bin Raşid el-Mektum, Orta Doğu'daki bir eğitim vakfına 7.41 milyar Euro taahhüt ederek modern tarihin en büyük tek hayırsever bağışını yaptı.

Haziran

 5 Haziran - NASA'nın MESSENGER uzay aracı, Merkür'e giderken Venüs'ün ikinci uçuşunu gerçekleştirdi.
 28 Haziran - 2007 Avrupa sıcak dalgası: Yunanistan'ın bir yüzyıldaki en kötü sıcak dalgasının ardından, en az 11 kişinin sıcak çarpmasından öldüğü, ülke çapında yaklaşık 200 orman yangını patlak verdiği ve ülkenin elektrik şebekesi rekor kıran talep nedeniyle neredeyse çöktü.
 29 Haziran - İlk modern akıllı telefon olan iPhone, Amerika Birleşik Devletleri'nde piyasaya sürüldü. Daha sonra Kasım 2007'de Birleşik Krallık, Fransa, Almanya, Portekiz, İrlanda ve Avusturya'da piyasaya sürüldü.

Temmuz
 4 Temmuz - Uluslararası Olimpiyat Komitesi, Soçi'ye 2014 Kış Olimpiyatları'na ev sahipliği yapma hakkı verdi.
 7 Temmuz - Çevre bilincini artırmak için dünyanın dokuz büyük şehrinde Live Earth Konserleri düzenlendi.
 17 Temmuz - TAM Havayolları'ın 3054 sefer sayılı uçuşunu yapan uçak São Paulo-Congonhas Havalimanı pistini aştı ve düştü, uçaktaki 187 ve yerdeki 12 kişiyi öldü.
 21 Temmuz - İnguşetya Savaşı başladı.
 24 Temmuz - Beş Bulgar hemşire Bingazi ve Trablus'ta parmaklıklar ardında geçirdikleri sekiz buçuk yıl sonra Libya hapishanesinden serbest bırakıldı. Bu, "Libya'daki HIV davasının" sona ermesi anlamına geliyor.

Ağustos

 4 Ağustos - Phoenix uzay aracı, Mars'ın kuzey kutbunu incelemek için fırlatıldı.
 9 Ağustos
 Birleşik Krallık'taki Fransız küresel bankası BNP Paribas, yüksek faizli ipoteklerde yoğun şekilde taahhüt edilen üç yüksek riskli yatırım fonundan çekilmeyi engelleyerek 2007-2008 finansal krizine işaret etti.
 Moritanya'da kölelik 1981 yılında çıkarılan bir kararname ile yasaklanmış olsa da, köleliği suç sayan ve ceza koyan bir yasayı kabul etti. Yeni yasa, bir kişinin köle olarak kullanılmasının 10 yıla kadar hapisle cezalandırılmasını öngörüyor.
 14 Ağustos - Irak'ın kuzeyindeki Qahtaniya'da düzenlenen intihar saldırılarında 572 kişi öldü.
 15 Ağustos - 2007 Peru Depremi: Peru'da meydana gelen depremde en az 519 kişi öldü, 1.300'den fazla kişi yaralandı ve Büyük Okyanus'ta tsunami uyarılarına neden oldu.
24 Ağustos - 2007 Dünya Atletizm Şampiyonası Japonya'nın Osaka şehrinde başladı.
28 Ağustos - 2007 Ay tutulması

Eylül
 6 Eylül - İsrail Hava Kuvvetleri uçakları, hava saldırısında Suriye'de şüpheli bir nükleer reaktöre saldırdı.
 14 Eylül - SELENE uzay aracı, inceleme yapması için Ay'a fırlatıldı.
 25 Eylül - Yeni Zelanda'daki Tongariro Millî Parkı'ndaki Ruapehu Dağı patladı.

Ekim
 10 Ekim - Çok oyunculu Team Fortress 2 piyasaya sürüldü.
 21 Ekim - Kimi Räikkönen, Brezilya'daki son yarışta 2007 Formula 1 Dünya Şampiyonası'nı kazandı.
 22 Ekim - Karadağ, diğer şeylerin yanı sıra ülkenin resmi adını "Karadağ Cumhuriyeti"nden "Karadağ"a değiştiren yeni bir anayasa kabul etti.

Kasım
 6 Kasım - Bir intihar bombacısı, Afganistan'ın Mezar-ı Şerif kentinde altı Ulusal Meclis üyesi de dahil olmak üzere en az elli kişiyi öldürdü.
 14 Kasım - Londra - Manş Tüneli seferini yapan High Speed 1 hizmete açıldı.
 16 Kasım - Sidr Siklonu Bangladeş'i vurdu. 15.000 kadar insanın öldüğüne inanılıyor.
18 Kasım - 2007 Zasyadko kömür madeni faciası: Ukrayna'nın doğusundaki Donetsk bölgesinin Zasyadko yöresinde meydana gelen kazada 101 kişi öldü.

Aralık

 ? Aralık - Büyük Durgunluk ABD'de başladı ve dünya genelinde ekonomik düşüşe yol açtı.
 5 Aralık - Westroads Mall saldırısı: Omaha, Nebraska Westroads alışveriş merkezi'nde silahlı bir adam ateş açtı. Sekiz kişi öldü ve dört kişi yaralandı.
 13 Aralık - Lizbon Antlaşması Avrupa Birliği üyeleri arasında imzalandı.
 20 Aralık - Pablo Picasso'nun Suzanne Bloch'un Portresi ve Candido Portinari'nin O Lavrador de Café'si, São Paulo Sanat Müzesi'nden çalındı.
 21 Aralık
 81 yaşında, 244 günlükken, Kraliçe II. Elizabeth, 22 Ocak 1901'deki ölümünden sonra 81 yaşında, 243 gün olan Kraliçe Victoria'yı geride bırakarak, şimdiye kadarki en yaşlı İngiliz hükümdarı oldu.
 Çek Cumhuriyeti, Estonya, Macaristan, Letonya, Litvanya, Malta, Polonya, Slovakya ve Slovenya, Schengen sınırsız bölgesine katıldı.
 27 Aralık
 Eski Pakistan başbakanı Benazir Butto, Ravalpindi'de düzenlenen bir seçim mitinginde 20 kişiyle birlikte suikasta kurban gitti.
 Mwai Kibaki'nin genel seçimlerin galibi ilan edilmesinin ardından Kenya'nın Mombasa kentinde ayaklanmalar yaşandı. 1.000'den fazla insanın öldüğü siyasi, ekonomik ve insani bir krize yol açtı.

Tarihi belirsiz

Doğumlar

 10 Nisan - Ariane (Hollanda prensesi)
 21 Nisan - Sofía de Borbón, VI. Felipe ve Letizia Ortiz'in kızı
 14 Eylül - Heo Jung-eun, Güney Koreli oyuncu
 17 Aralık - James Mountbatten-Windsor, II. Elizabeth'in torunu, Edward (Wessex kontu) ve Sophie Helen Rhys-Jones'ın oğlu

Ölümler

Ocak

 2 Ocak - Teddy Kollek, Kudüs Belediye Başkanı (d. 1911)
 4 Ocak - Marais Viljoen, 5. Güney Afrika Devlet Başkanı (d. 1915)
 5 Ocak - Momofuku Ando, Japon mucit (d. 1910)
 8 Ocak
 Yvonne De Carlo, Amerikalı oyuncu (d. 1922)
 Iwao Takamoto, Amerikalı animatör, televizyon yapımcısı ve film yönetmeni (d. 1925)
 10 Ocak - Carlo Ponti, İtalyan film yapımcısı (d. 1912)
 11 Ocak - Robert Anton Wilson, Amerikalı yazar ve komplo araştırmacısı (d. 1932)
 14 Ocak - Darlene Conley, Amerikalı oyuncu (d. 1934)
 15 Ocak - Barzan İbrahim et-Tikriti, Iraklı politikacı (d. 1951)
 19 Ocak
 Bam Bam Bigelow, Amerikalı güreşçi (d. 1961)
 Hrant Dink, Türkiye Ermenisi gazeteci (d. 1954)
 23 Ocak
 Ryszard Kapuściński, Polonyalı gazeteci ve yazar (d. 1932)
 27 Ocak - Marcheline Bertrand, Amerikalı oyuncu ve hayırsever (d. 1950)
 30 Ocak - Sidney Sheldon, Amerikalı yazar (d. 1917)

Şubat

 1 Şubat - Gian Carlo Menotti, İtalya doğumlu besteci ve librettist (d. 1911)
 7 Şubat - Alan MacDiarmid, Yeni Zelandalı Nobel Ödüllü kimyager (d. 1927)
 8 Şubat - Anna Nicole Smith, Amerikalı model (d. 1967)
 13 Şubat - Johanna Sällström, İsveçli oyuncu (d. 1974)
 17 Şubat
 Mike Awesome, Amerikalı profesyonel güreşçi (d. 1965)
 Jean-François Burgelin, Fransız hukukçu (d. 1936)
 18 Şubat - Barbara Gittings, Amerikalı aktivist (d. 1932)
 22 Şubat - Dennis Johnson, Amerikalı basketbol oyuncusu (d. 1954)
 28 Şubat - Arthur M. Schlesinger, Jr., Amerikalı tarihçi ve siyasi yorumcu (d. 1917)

Mart
 1 Mart - Manuel Bento, Portekizli profesyonel futbolcu (d. 1948)
 2 Mart - Henri Troyat, Fransız yazar ve tarihçi (d. 1911)
 6 Mart - Jean Baudrillard, Fransız filozof ve sosyolog (d. 1929)
 9 Mart - Brad Delp, Amerikalı şarkıcı (d. 1951)
 11 Mart - Betty Hutton, Amerikalı oyuncu (d. 1921)
22 Mart - Kadir Has, Türk iş insanı (d. 1921)

Nisan

 4 Nisan - Bob Clark, Amerikalı yönetmen (d. 1939)
 11 Nisan - Kurt Vonnegut, Amerikalı romancı ve oyun yazarı (d. 1922)
 16 Nisan - Seung-Hui Cho, Güney Koreli terörist (d. 1984)
 19 Nisan - Jean-Pierre Cassel, Fransız oyuncu (d. 1932)
 23 Nisan - Boris Yeltsin, 1. Rusya Devlet Başkanı (d. 1931)
 26 Nisan - Lindsey Hughes, Britanyalı tarihçi (d. 1949)
 27 Nisan - Mstislav Rostropoviç, Rus çellist ve orkestra şefi (d. 1927)
 29 Nisan - Ivica Račan, 7. Hırvatistan Başbakanı (d. 1944)

Mayıs

 5 Mayıs - Theodore Maiman, Amerikalı fizikçi (d. 1927)
 16 Mayıs
Mary Douglas, İngiliz antropolog (d. 1921)
Gohar Gasparyan, Ermenistan asıllı Mısırlı opera şarkıcısı (d. 1924)
 18 Mayıs - Pierre-Gilles de Gennes, Fransız Nobel Ödüllü fizikçi (d. 1932)
 20 Mayıs - Stanley Miller, Amerikalı kimyager ve biyolog (d. 1930)

Haziran

 14 Haziran - Kurt Waldheim, Avusturyalı politikacı ve diplomat, eski Birleşmiş Milletler Genel Sekreteri (d. 1918)
 15 Haziran - Sherri Martel, Amerikalı profesyonel güreşçi (d. 1958)
 18 Haziran - Vilma Espín, Kübalı devrimci, feminist ve kimya mühendisi (d. 1930)
 22 Haziran - Nancy Benoit, Amerikan profesyonel güreş valesi ve modeli (d. 1964)
 24 Haziran - Chris Benoit, Kanadalı profesyonel güreşçi (d. 1967)
 26 Haziran - Jupp Derwall, Alman futbolcu (d. 1927)
 28 Haziran - Kiichi Miyazawa, 78. Japonya Başbakanı (d. 1919)

Temmuz

 4 Temmuz - Barış Akarsu, Türk şarkıcı (d. 1979)
 20 Temmuz - Kai Siegbahn, İsveçli fizikçi (d. 1918)
 22 Temmuz - Ulrich Mühe, Alman oyuncu (d. 1953)
 23 Temmuz - Ernst Otto Fischer, Alman kimyager (d. 1918)
 24 Temmuz - Albert Ellis, Amerikalı psikolog (d. 1913)
 28 Temmuz - Isidore Isou, Fransız şair, film eleştirmeni ve sanatçı (d. 1925)
 29 Temmuz - Michel Serrault, Fransız oyuncu (d. 1928)
 30 Temmuz
 Michelangelo Antonioni, İtalyan yönetmen (d. 1912)
 Ingmar Bergman, İsveçli yönetmen (b. 1918)

Ağustos
 24 Ağustos - Abdürrahman Arif, 3rd Irak Devlet Başkanı (d. 1916)
 25 Ağustos - Raymond Barre, Fransız politikacı ve ekonomist (d. 1924)
 26 Ağustos - Gaston Thorn, Lüksemburglu politikacı, 19. Lüksemburg Başbakanı (d. 1928)
 28 Ağustos - Antonio Puerta, İspanyol futbolcu (d. 1984)
 29 Ağustos - Pierre Messmer, Fransız politikacı (d. 1916)

Eylül

 6 Eylül - Luciano Pavarotti, İtalyan tenor (d. 1935)
 10 Eylül - Jane Wyman, Amerikalı oyuncu (d. 1917)
 11 Eylül - Ian Porterfield, İskoç futbolcu (d. 1946)
 15 Eylül - Colin McRae, İskoç dünya ralli şampiyonu (d. 1968)
 16 Eylül
 Robert Jordan, Amerikalı yazar (d. 1948)
 Murteza Şerif Askeri, İranlı din adamı (d. 1914)
 21 Eylül - Alice Ghostley, Amerikalı oyuncu (d. 1926)
 22 Eylül - Marcel Marceau, Fransız pandomim sanatçısı (d. 1923)

Ekim

 12 Ekim - Kishō Kurokawa, Japon mimar (d. 1934)
 16 Ekim
 Deborah Kerr, İskoçyalı oyuncu (d. 1921)
 Toše Proeski, Makedonyalı şarkıcı (d. 1981)
 Barbara West, RMS Titanic'in batışından kurtulan 2. ve son kişi (d. 1911)
 26 Ekim - Arthur Kornberg, Amerikalı biyokimyacı (d. 1918)
31 Ekim - Erdal İnönü, Türk bilim insanı ve siyasetçi (d. 1926)

Kasım

 1 Kasım - Paul Tibbets, Amerikalı general, Enola Gay'in pilotu (d. 1915)
 2 Kasım - The Fabulous Moolah, Amerikalı profesyonel güreşçi (d. 1923)
 5 Kasım - Nils Liedholm, İsveçli futbolcu ve antrenör (d. 1922)
 10 Kasım
 Laraine Day, Amerikalı oyuncu (d. 1920)
 Norman Mailer, Amerikalı yazar (d. 1923)
 11 Kasım
 Delbert Mann, Amerikalı yönetmen (d. 1920)
 Ziya Ramoğlu, Türk karikatürist, ressam ve fotoğrafçı (d. 1932)
 16 Kasım - Goderdzi Çoheli, Gürcü yazar ve yönetmen (d. 1954)
 18 Kasım - Ellen Preis, Avusturyalı eskrimci (d. 1912)
 19 Kasım - Kevin DuBrow, Amerikalı müzisyen (Quiet Riot) (d. 1955)
 20 Kasım - Ian Smith, Rodezya Başbakanı (d. 1919)
 22 Kasım
 Maurice Béjart, Fransız doğumlu dansçı, koreograf ve opera yönetmeni (d. 1927)
 Verity Lambert, İngiliz yapımcı (d. 1935)
 23 Kasım - Vladimir Kryuçkov, Rus Sovyet dönemi bürokrat (d. 1924)

Aralık

 4 Aralık - Pimp C, Amerikalı rapçi ve plak yapımcısı (d. 1973)
 5 Aralık - Karlheinz Stockhausen, Alman besteci (d. 1928)
 11 Aralık - Vitali Hakko, Vakko mağazalarını kuran Türk iş insanı ve modacı (d. 1913)
 12 Aralık - Ike Turner, Amerikalı müzisyen, söz yazarı, plak yapımcısı ve grup lideri (d. 1931)
 19 Aralık - Bernard Kessedjian, Fransız diplomat (d. 1943)
 20 Aralık - Savaş Dinçel, Türk tiyatro ve sinema sanatçısı, karikatürist (d. 1942)
 22 Aralık - Julien Gracq, Fransız yazar (d. 1910)
 23 Aralık - Oscar Peterson, Kanadalı caz piyanisti ve bestecisi (d. 1925)
 27 Aralık - Benazir Butto, Pakistanlı siyasetçi, Pakistan 11. ve 13. Başbakanı (d. 1953)

Nobel Ödülleri

 Kimya - Gerhard Ertl
 Ekonomi - Leonid Hurwicz, Eric Maskin ve Roger Myerson
 Edebiyat - Doris Lessing
 Barış - Al Gore ve Birleşmiş Milletler Hükûmetlerarası İklim Değişikliği Paneli
 Fizik - Albert Fert, Peter Grünberg
 Fizyoloji veya Tıp - Mario Capecchi, Oliver Smithies ve Martin Evans

İngilizce yeni kelimeler ve terimler
 additive manufacturing (katmanlı üretim)
 colony collapse disorder
 hashtag
 listicle
 netbook
 sharing economy (paylaşım ekonomisi)
 tweep

Ayrıca bakınız
 2007'de Türkiye

Kaynakça

2007


Stagediving er når en kunstner til en koncert "kaster" sig over på publikum - og crowdsurfer derefter, altså 'surfer' på tilskuerne.

Længe før begrebet overhovedet opstod, stagedivede The Rolling Stones ved Dutch concert i Kurhaus of Scheveningen d. 8. august, 1964.

Mange kunstnere har herefter gjort stagediving til en fast del af deres optræden. Jim Morrison er et tidligt eksempel på fast brug af stagediving til sine koncerter. Da stagediving til at starte med blev set som noget ekstremt og konfronterende, er stagediving især blevet populært indenfor hardcore punk og thrash metal genrene.

Farer og risici
Stagediving er ikke ufarligt, da det kan gå ud over kunstneren selv - i form af forkert landing, eller for kort spring - og da det kan gå ud over tilskuerne - i flere tilfælde er fans blevet inviteret op på scenen - hvorefter de er blevet skubbet ud til et stage dive; dette er i et tilfælde endt grusomt, da Randy Blythe, en amerikansk heavy metal musiker i 2012, skubbede en fan ud i et stagedive, der endte med at fanen døde.

Kilder/referencer

Slang
Musik

Stagediving


«La cumbia del mole» es una canción típica de oaxaca escrita e interpretada por la cantante mexicana Lila Downs, lanzada como sencillo del álbum La cantina en el año 2006. Esta canción describe como se hace el mole.

En la canción, Lila hace alusión a la preparación de este platillo mexicano y a las festividades y tradiciones del Estado de Oaxaca, este sencillo logró posicionarse entre los primeros lugares de popularidad en México, Estados Unidos, Canadá y Reino Unido. En este mismo álbum se incluyó una versión en inglés de «La cumbia del mole».

Video
En el video de este sencillo aparece Lila Downs cantando en un puesto de semillas acompañada de una banda de música, también sale acompañana por la cocinera Abigail Mendoza junto con sus hermanas haciendo la preparación del mole, en la trama aparecen los ingredientes de este platillo, el valle de Oaxaca y la Virgen de la Soledad, las locaciones fueron en el mercado de Teotitlán del Valle en Oaxaca.

Posicionamiento en las listas

Referencias

Enlaces externos

 Blue Collar Distro

Sencillos de 2006
Sencillos de Lila Downs
Canciones en español

La cumbia del mole


Abația Notre-Dame de Cîteaux [] (în ) este abația fondatoare a ordinului din Cîteaux (ordinul cistercian). Ea este situată în comuna Saint-Nicolas-lès-Cîteaux, departamentul Côte-d'Or, cantonul Nuits-Saint-Georges, în Burgundia-Franche-Comté din Franța, la aproximativ 25 km la sud de Dijon, capitala departamentului Côte-d'Or. Acesta se află pe malul râului Vouge, un afluent al Saône.

Istoric
Abația a fost fondată în anul 1098 în Ducatul Burgundia de către Robert de Molesme, abate al Abației Notre-Dame de Molesme, a fost dedicată Mariei, mama lui Cristos, și pusă sub protecția ducilor de Burgundia.

Depinzând direct de Statele Papale prin dreptul pontifical, Ordinul cistercian este aprobat, în mod oficial, la 23 decembrie 1119, prin Carta Caritatis (Carta Carității și Unanimității) a papei burgund Calixt al II-lea, pentru reluarea și punerea în aplicare a Reformei Gregoriene în întregul Occident creștin, în timpul Renașterii din secolul al XII-lea, făcând din Cîteaux abația mamă fondatoare a peste două mii de mănăstiri din Regatul Franței și din întreaga creștinătate occidentală. Ea este un centru spiritual major care influențează profund timp de peste șapte secole viața spirituală, economică și politică din Evul Mediu, din Occidentul creștin, cu o reîntoarcere spre respectarea mai riguroasă a Regulei mănăstirești originale a Sfântului Benedict, ca și cea aplicată de puternicul Ordin din Cluny de la Abația Cluny vecină. Acest nou ordin monastic cunoaște un avânt considerabil în întreaga Europă grație unui călugăr burgund emblematic, Bernard de Clairvaux (1090-1153).

În urma Revoluției Franceze, când au fost confiscate bunurile clerului și ale nobilimii, abația, bunurile sale și domeniul său agricol de peste  de hectare, au fost confiscate, iar în mare parte distruse, sau vândute ca Bun național în 1791. După 1898, vreo douăzeci de cistercieni-trapiști din Ordinul trapist (OCSO), ocupă din nou abația și îi redă viața spirituală. În prezent și-a regăsit rangul de abație din fruntea ordinului cistercienilor-trapiști, și îi perpetuează îndelungata sa istorie și tradiție. Din 1978 este clasificată ca monument istoric.

Istoric

Fondarea
Potrivit tradiției, istoria abației Cîteaux începe la 21 martie din anul 1098, o zi cu dublă semnificație (sărbătoarea Sfântului Benedict de Nursia și duminica Floriilor).

Note

Legături externe
 Site oficial  al Abației Cîteaux
 Patrimoine roman de France : Cîteaux

Abații cisterciene din Franța
Fondări în 1098
Biserici cu hramul Sfânta Maria

Abația Cîteaux


Locul întâlnirii nu poate fi schimbat (în  transliterat  Mesto vstrechi izmenit nelzya) este un film TV sovietic în cinci părți din 1979 regizat de Stanislav Govoruhin. Este creat în genurile dramatic, polițist, acțiune, de aventură. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Vladimir Vysotsky, Vladimir Konkin, Zinovy Gerdt și Armen Dzhigarkhanyan. Scenariul este scris de frații Vayner pe baza unui roman al acestora din 1975, Эра милосердия - Era miloserdiya. Cu timpul această miniserie TV a devenit un film idol în URSS și împreună cu Șaptesprezece momente de primăvară (Semnadtsat mgnoveniy vesny) a devenit o parte a culturii populare de-a lungul a mai multor generații de telespectatori vorbitori de limbă rusă.

Prezentare

Filmul are loc în Moscova de după al doilea război mondial. Locotenentul Vladimir Șarapov (Vladimir Konkin) este un tânăr ofițer cercetaș și un veteran de război decorat, care tocmai s-a întors din război și este desemnat pe timp de pace la Departamentul de Investigații Penale din Moscova (Московский уголовный розыск, МУР, transliterat MUR). Acolo devine parte a unei echipe de detectivi de elită condusă de căpitanul Gleb Zheglov (Vladimir Vysotsky), un om strălucit și amabil. Cei doi sunt implicați în două investigații aparent independente: cea a uciderii tinerei actrițe aspirante Larisa Gruzdeva și a vânătorii unei bande ciudate, vicioase de tâlhari înarmați, care se numește "Pisica neagră" și care reușește în mod constant să scape din mâinile milițienilor.

În timp ce principalul suspect al uciderii Larisei Gruzdeva este, inițial, soțul ei înstrăinat Dr. Gruzdev (Yursky), devine evident treptat-treptat că cele două cazuri sunt legate între ele. Asta deoarece un mafiot din banda "Pisica neagră" cunoscut sub numele de Vulpea (Aleksandr Belyavsky) este implicat în crimă. Ca urmare a operațiunii de mare succes a lui Zheglov pentru capturarea Vulpii, Șarapov ajunge în mod neașteptat sub acoperire în ascunzătoarea celor din banda "Pisica neagră", unde se va lupta cu liderul amenințător al grupului, Cocoșatul (Armen Dzhigarkhanyan). Este, fără îndoială, una dintre scenele TV de final cele mai memorabile și pline de suspans din istoria televiziuni sovietice.

Cea mai mare parte a filmului prezintă relația dintre Zheglov și Șarapov. În timp ce aceștia devin prieteni apropiați și colegi de cameră, ei sunt, în esență, opuși și adesea au confruntări pe tot parcursul filmului. La rădăcina conflictului se află dezacordul idealist al lui Șarapov față de abordarea lui Zheglov de a aplica legea "[...] prin orice mijloacele". Zheglov, cinic și întărit de anii de război cu crima organizată crede că "locul unui hoț este în închisoare, iar oamenilor nu trebuie să le pase de modul în care i-am pus acolo". În acest scop, Zheglov folosește orice fel de tactică dubioasă este necesară, cum ar fi plantarea unor dovezi pentru a justifica arestarea unui pungaș notoriu. Șarapov, pe de altă parte, consideră că legea nu poate fi folosită doar ca un instrument. Un conflict tensionat apare și atunci când, pentru a induce în eroare Vulpea, Zheglov alege să-l țină în continuare pe Gruzdev în arest chiar și după ce devine clar că omul este nevinovat.

Distribuție
Vladimir Vysotsky — Gleb Zheglov
Vladimir Konkin — Vladimir Șarapov
Sergei Yursky — Dr. Gruzdev
Viktor Pavlov — Levchenko
Leonid Kuravlyov — "Kopchyony" ("Smoked"), thief
Aleksandr Belyavsky — Yevgeniy Fox, ranking member of the Black Cat gang
Evgeni Evstigneev — Petya "Ruchechnik" Ruchnikov, fur coat thief
Armen Dzhigarkhanyan — "Hunchback", leader of the Black Cat
Larisa Udovichenko — Manka "Obligatsiya" ("Finance Bond")
Stanislav Sadalskiy — Kostya "Kirpich" ("Brick") Saprykin, pickpocket
Valeriya Zaklunna - "Hunchback"'s girlfriend
Zinoviy Gerdt — Mikhail Mikhaylovich
Aleksandr Abdulov — driver for the gang
Yekaterina Gradova — Woman with "Ruchechnik"Ivan Bortnik — "Promokashka" ("Blotting Paper")
Producție
Titlul filmului este o referință la finalul acestuia, când încercarea lui Șarapov de a se retrage după ce a intrat în contact cu forțele bandei îl forțează pe Gleb Zheglov să urmeze un plan abandonat anterior pentru o operațiune riscantă sub acoperire. Sperând că Șarapov va atrage bandiții în locul unui jaf anterior asa cum a făcut-o înainte, Zheglov spune: Locul și timpul operațiunii nu pot fi schimbate.

Filmările au avut loc în 1978-1979.
Lansare și primire
Premiera a fost programată pentru Ziua Miliției și a avut loc în perioada 11 - 15 noiembrie 1979 la Televiziunea Centrală (Центральное телевидение Гостелерадио СССР'').

Note

Legături externe

Locul întâlnirii nu poate fi schimbat  la CinemaRx.ro

Vezi și
 Listă de filme sovietice din 1979
 Listă de filme idol: L

Filme din 1979
Filme regizate de Stanislav Govoruhin
Filme sovietice
Filme în limba rusă
Filme idol
Filme polițiste
Filme de aventuri
Filme de acțiune

Locul întâlnirii nu poate fi schimbat


Xango, LLC, (sometimes referred to as XANGO and XanGo) was a privately owned Lehi, Utah-based multi-level marketing company founded in 2002. It was acquired by Zija International in May 2017.

The company marketed and distributed Xango juice, a blended juice product consisting of mangosteen and other juices, and skin care, personal care, energy supplement and nutritional supplement products. The company was warned in 2006 by the FDA for illegally marketing more than 20 human health benefits for Xango juice.

Company overview

Executives 2008-12
Gary Hollister, Founder, Chairman Emeritus, former Chief Executive, former Chairman of the Board
Aaron Garrity, Founder, Chairman of the Board, CEO, former President
Joe Morton, Founder, Board of Directors
Gordon Morton, Founder, Board of Directors
Kent Wood, Founder, Board of Directors

Revenues 2003-12
Xango was a privately held company and as such did not publicly disclose its financial statements. Company press releases in 2005-2006 stated that sales totaled $40 million in 2003 and $150 million in 2004, and that 2005 sales were more than twice those of 2004. In October 2007 the company said that cumulative sales since its inception five years earlier were over $1 billion and by November 2008 had exceeded $1.5 billion.

In December 2012, Direct Selling News reported that Xango concluded its first ten years of operation in November 2012 with sales operations in 43 countries, 27 office locations, 49 distribution centers, more than two million distributors, and about $2 billion in cumulative revenues. Xango's revenues and annual reports have fueled much public and legal speculation that it is a pyramid scheme.

Financial sponsorships and contributions
In November 2006, Xango, LLC, became the official corporate jersey-front sponsor of Real Salt Lake, an MLS soccer team based in Salt Lake City, Utah, for four years, at a cost of between $500,000 and $1 million per year. Xango's contract with Real Salt Lake ended after the 2013 season. In 2006, the company made a 5-year, $1 million grant to an Orem, Utah arts council for naming rights to what is now called the "Xango Grand Theater".
Xango, LLC, has been the top contributor to the political campaign of Utah Senator Orrin Hatch, contributing $47,200 in 2008 and $46,700 in 2006, according to OpenSecrets.

Products

Xango Juice was sold in the U.S. and (as of late-2011) exported to Australia, Canada, Germany, Japan, Malaysia, Mexico, Singapore, Sweden, and the United Kingdom. The company began operating in Taiwan as of October 2007.

The company's business model was direct sales via multi-level marketing rather than retail sales, mainly using a nine-level multi-level marketing structure. In June 2006, the company said it had 350,000 distributors.  In July, the company told the Federal Trade Commission that there were "roughly 500,000 distributors worldwide", and in November, it reported having more than 600 employees at its Lehi headquarters and more than 500,000 independent distributors in 15 international markets.  In July 2007, it said it had about 700,000 distributors, of whom an estimated 70 percent simply use their status to buy the juice at the discounted membership price. In October 2008, it said that it operated in 24 countries and had more than 1 million independent distributors. As of 2013, the company stated that it operated in 43 countries.

In the United States, Xango Juice sold for a retail price of $37.50 for a 750 ml (25.35 ounce) bottle.

Xango Juice composition
Xango Juice was a blend of mangosteen aril and pericarp purée with juice concentrates of eight other fruits: apple, pear (juice and purée), grape, blueberry, raspberry, strawberry, cranberry and cherry. Other ingredients include citric acid, natural flavor, pectin, xanthan gum, sodium benzoate, and potassium sorbate.  Xango claimed its juice contains xanthonoid compounds from the mangosteen pericarp.

Associated Press commissioned the Linus Pauling Institute to measure the in vitro antioxidant strength of Xango Juice against retail fruit juices. The antioxidant strength of XanGo Juice measured slightly higher than cranberry juice but lower than black cherry and less than half the value for blueberry juice. However, the value of in vitro analysis of antioxidant strength is questionable, as there was no current evidence that antioxidant phytochemicals present in Xango or other fruit juices actually have functions inside the human body. The measurements of antioxidant strength apply to test tubes, but consumed juices are affected by stomach acids that would neutralize or destroy antioxidant value preventing the same biological effects in vivo.

False advertising claims

Pericarp xanthones and potential health effects
According to a 2006 warning by the US Food and Drug Administration, XanGo's distributors had illegally used marketing materials to promote mangosteen juice claiming more than 20 human health benefits, including "anti-inflammatory," "anti-microbial," "anti-fungal," "anti-viral," "anti-cancer," "anti-ulcer," "anti-hepatotoxic," "anti-rhinoviral," and "anti-allergic" effects. Promotional literature for the product cites antioxidants from the inedible pericarp of the fruit as providing health benefits. None of these claims, however, has scientific proof established by peer-reviewed research and human clinical trials, as discussed below.

The American Cancer Society profile of mangosteen juice stated there was no reliable evidence that mangosteen juice, purée, or bark is effective as a cancer treatment in humans.  As of April 2013, it also stated that the mangosteen "fruit has been shown to be rich in antioxidants. Very early laboratory studies suggest it may have promise as a topical treatment for acne. Early small laboratory and animal studies suggest that further research should be done to determine whether it can help to prevent cancer in humans."

In 2009, XanGo scientific adviser, David Morton, participated in a four-part debate on the disputed claims of mangosteen health benefits.

U.S. FDA warning
On September 20, 2006, the United States Food and Drug Administration issued a warning letter to Xango LLC International in response to the company's promotion of Xango juice as an aid to treat and/or cure various diseases.  The agency's letter warned that Xango juice had not been properly tested for safety and efficacy, and as a proposed new drug, it could not be legally sold in the U.S. without prior approval of the FDA. Xango was warned that it could face enforcement action including seizure and/or injunction of products or suspension of business. Under FDA drug labeling rules, Xango, as manufacturer, is responsible for satisfying scientific criteria to make health claims on its product labels and all marketing materials. As of September 2008, the case remained open.

Effectiveness

In February 2006, the U.C. Berkeley Wellness Newsletter, sponsored by the University of California at Berkeley, said that "Mangosteen marketers make farfetched and unsubstantiated claims for their products." The newsletter notes that "there are no clinical trials, and what happens in a test tube or animal may not occur in a human. Any reported benefits in humans have been anecdotal. No one even knows if the processed fruit juice and capsules retain the potentially beneficial compounds. What's more, the juice is typically a mix of fruit juices – with an undisclosed amount of mangosteen in it."

Ralph Moss, an alternative cancer treatment advocate, has said of mangosteen juice:

A 2008 medical case report described a patient with severe acidosis possibly attributable to a year of daily use (to lose weight, dose not described) of mangosteen juice (brand not described) infused with xanthonoids, as occurs in the manufacture of Xango juice. The authors proposed that chronic exposure to alpha-mangostin, a xanthone, could be toxic to mitochondrial function, leading to impairment of cellular respiration and production of lactic acidosis.

Italian antitrust action

In 2011, Italy's antitrust and consumer protection authority, the AGCM, suspended the activities of Xango in response to over-broad health claims, as well as possible violations of pyramid scheme laws.

Litigation

Tahitian Noni International
Tahitian Noni International (TNI), a rival MLM beverage company, sued Xango, LLC, and several of its top executives in February 2003 in the 4th District Court in Provo, Utah, alleging that Xango executives stole TNI's concept for a mangosteen-based supplement while they were employed by TNI's parent-company. After a countersuit against TNI was launched by Xango, LLC, the two parties settled out of court. A joint statement by TNI and Xango said that they had "agreed to resolve their disputes and the litigation between them and their founders" but the particulars of the settlement were not disclosed.

Mismanagement allegations
In 2009, the Utah Supreme Court allowed a Xango investor to proceed with a lawsuit that alleges corporate looting and mismanagement of millions of dollars by the Lehi supplements company's founders for their personal expenses including luxury cars and performance-enhancing medical treatments. The Utah Supreme Court overturned a 4th District Court ruling that dismissed a lawsuit filed in 2007 by Angel Investors LLC alleging Xango's founders took millions of dollars in personal loans from the company and paid themselves excessive salaries while wasting corporate assets. In 2010, XanGo settled with Angel Investors for an undisclosed amount of money. "Angel Investors, who had owned no more than 1 percent of the Lehi company, had charged in three lawsuits in Utah County that the founders deprived them of some of the return on their investment. The group cited such expenditures as $6,000 monthly auto allowances, family vacations and, in one case, $20,000 worth of home furnishings." The terms of the settlement were not disclosed.

In 2013, Xango founder Bryan Davis filed a lawsuit accusing his partners of spying, threatening employees, falsifying distributor positions to siphon off funds, defrauding on Xango taxes and their personal taxes, falsifying records, changing credit card statements, charging as business expenses to purchase grand pianos, vacations, home renovations, landscaping, electronics, expensive bicycles, scooters, and for CEO Aaron Garrity, an open expense account for one mistress.

According to the lawsuit, Garrity embezzled hundreds of thousands of dollars in assets from the company, writing off clothing, medical enhancements, jewelry, event tickets, bicycles, electronics and chartered planes and vacations as business expenses. CFO Nate Brown set up secret founder accounts for Garrity and others to allow them to improperly spend Xango assets.  Garrity's attorney refuted the claim, saying the allegations are to help Davis inflate his share holdings for a greater profit.

Also in 2013, Xango filed an action against Bryan Davis in the Third Judicial District Court (Utah and Salt Lake City) refuting Mr Davis' claims in his lawsuit and claiming that Mr Davis was negligent in his duties. Xango settled these cases ultimately, out of court for an undisclosed amount.

Taxation issues

In 2012, Xango had issues concerning taxes. "At the top of 2012 tax delinquency lists was $347,816 owed for the Lehi headquarters of Xango, a multilevel marketing company that sells nutritional supplements — which has its name on the uniforms of Real Salt Lake soccer players. That property is owned by Thai Properties, which is part of the same corporate group as Xango, said Nate Brown, chief financial officer for Xango".

See also
List of ineffective cancer treatments

References

Companies based in Lehi, Utah
Privately held companies based in Utah
Companies established in 2002
Multi-level marketing companies based in Utah
2002 establishments in Utah
Pseudoscience
2017 mergers and acquisitions

XanGo


O Oblast Autônomo Sérvio de Bosanska Krajina (em ) foi um autoproclamado Oblast Autônomo Sérvio dentro da atual Bósnia e Herzegovina. Às vezes era chamado de Oblast Autônomo de Krajina, ou Região Autônoma de Krajina. SAO Bosanska Krajina estava localizada na região geográfica chamada Bosanska Krajina. Sua capital era Banja Luka. A região foi posteriormente incluída na Republika Srpska.

Referências

Secessão na Bósnia e Herzegovina
Estados e territórios fundados em 1991
Estados e territórios extintos em 1992
!Artigos com coordenadas no Wikidata

SAO Bosanska Krajina


Mario Benito Luna Sarmiento (Provincia de Córdoba, Argentina, 19 de octubre de 1958) es un exfutbolista y entrenador de fútbol argentino. En la actualidad está sin equipo.

Trayectoria

Mario Luna como jugador pasó su trayectoria profesional en distintos equipos profesionales de Argentina, Estados Unidos, España y la Selección Nacional de Argentina.

Después de iniciar su carrera en el fútbol argentino con el Club Atlético Colón y tras su paso por el Club Atlético All Boys donde fue un jugador importante en el ataque del equipo de tal forma que llegó a estar en el once ideal de la fecha 10 del torneo argentino en el Seleccionado de Clarín. Sus buenas actuaciones le valen para fichar a la edad de 21 años por el club norteamericano Washington Diplomats en donde compartió con figuras como Johan Cruyff y Thomas Rongen.

Luna llegó al Real Valladolid en 1981 por 5 millones y medio de pesetas, después de un periodo de prueba con el equipo pucelano. Anotó dos goles con el equipo pucelano en encuentro contra el Racing de Santander en partido de pretemporada. Para 1982 pasa al Elche Club de Fútbol.

Luego pasa cedido al Palencia Club de Fútbol, donde tiene destacada actuaciones, entre las que destacan un gol de bella factura ante el Rayo Vallecano de Madrid en el minuto 57 en partido que ganaría su equipo 1-0. Por último, en 1983 llega en calidad de préstamo al Club Deportivo Tenerife.

Para la temporada 1986-1987 se concreta su regreso al fútbol argentino con el Club Estudiantes de La Plata, para de allí nuevamente regresar en 1988 a la Segunda división B con el Club Deportivo Maspalomas, en el cual se mantendría hasta 1991, año en que decide retirarse del fútbol.

Ya como entrenador su carrera se ha desarrollado principalmente en la Primera división de España y Segunda división de España, además de la categorías juveniles del fútbol español. Inició su andadura como entrenador en la temporada 1991-1992 en el juvenil del Unión Deportiva Almería, luego en la temporada 1992-1993 dirige al Unión Deportiva Alfacar de la Regional Preferente de Andalucía. Para 1993-1994 estuvo vinculado al Granada Club de Fútbol como 2° entrenador del primer equipo.

Luna estuvo vinculado al Real Racing Club de Santander en dos periodos, primero en la temporada 1996-1997 como auxiliar técnico y luego en la temporada 2000-2001 como 2° entrenador, estando el equipo bajo la dirección técnica de Gustavo Benítez. Posteriormente dirige al Al Khaleej C.F de Primera División de los Emiratos Árabes Unidos  en la temporada 2001-2002. En 2002 regresa al Granada Club de Fútbol en Segunda división B como director deportivo, cargo que mantendría hasta 2004.

El momento icónico de la carrera de Luna llega en la Primera División de España 2005/06 cuando dirige al Deportivo Alavés, club presidido en ese entonces por el polémico empresario ucraniano Dmitry Piterman. Luna debutó en el banquillo en la jornada 24 frente al Real Madrid Club de Fútbol en el Estadio Santiago Bernabéu, con derrota de 3-0 con derrota para el Deportivo Alavés. Como hecho curioso en este partido el presidente del club Dmitry Piterman declinó sentarse en el palco, para presenciar el partido desde el banquillo con la credencial de utilero del equipo. Luna se mantuvo al frente del equipo hasta el final de temporada sumando 17 puntos (11 goles a favor, 14 en contra), producto de 4 victorias (Sevilla Fútbol Club (2-1), Real Club Celta de Vigo (1-0), Real Betis Balompié (2-0), Real Club Deportivo de La Coruña) (1-0), 6 empates (Real Racing Club de Santander(2-2), Cádiz Club de Fútbol (0-0), Real Club Deportivo Español (0-0), Athletic Club (0-0), Real Club Deportivo Mallorca (0-0)) y 6 derrotas(Real Madrid Club de Fútbol (3-0), Villarreal Club de Fútbol (3-2), Club Atlético Osasuna (2-1), Club Atlético de Madrid (0-1), Valencia Club de Fútbol (3-0), Real Zaragoza (3-0)). A partir de la jornada 28 de la Segunda División de España 2006/07 Luna volvió a dirigir al Deportivo Alavés, y obtuvo 2 empates (Unión Deportiva Almería (2-2), Cádiz Club de Fútbol (1-1) y posteriormente 3 derrotas consecutivas (Club Deportivo Castellón (2-0), Hércules Club de Fútbol (3-2), Unión Deportiva Salamanca (2-0)). Debido a los malos resultados Luna dimite después de 5 jornadas al frente del equipo.

Entre 2007-2008 se convierte en director deportivo de Best International, para luego en la temporada 2008-2009 asumir el cargo de Mánager deportivo del Club Deportivo Estudiantes Tecos del Futbol mexicano. Por último, en la temporada 2010-2011 dirigió a la Agrupación Deportiva Cerro de Reyes Badajoz Atlético de la Segunda División B de España.

A partir de 2012 Luna desempeña el cargo de mánager general de España Sport Academy en Abu Dhabi.

Como jugador

Como entrenador

Referencias

Futbolistas de la provincia de Córdoba (Argentina)
Futbolistas del Club Atlético Colón en los años 1970
Futbolistas del Club Estudiantes de La Plata
Futbolistas del Washington Diplomats
Futbolistas del Club Deportivo Maspalomas
Entrenadores del Deportivo Alavés
Entrenadores del Club Deportivo Badajoz
Entrenadores del Tecos de la UAG

Mario Luna Sarmiento


In cryptography, message forgery is sending a message so to deceive the recipient about the actual sender's identity. A common example is sending a spam or prank e-mail as if it were originated from an address other than the one which was really used.

See also
 Authentication
 Message authentication code
 Stream cipher attack

Cryptographic attacks
Practical jokes

Message forgery


Paqarina is a Quechua term that ancient Andeans used to describe the place of origin, and final destination, of their ancestors.  Paqarinas were associated with physical landmarks such as holes in the ground or lakes.  In Incan mythology the word also describes a type of "portal" through which the forces of life and death flow.

References

Inca mythology
Indigenous American philosophy

Paqarina


Minozzi peut se référer à :

Patronyme
 Bernardo Minozzi (1699-1769), peintre italien ;
  (1847-après 1909), peintre italien ;
  (1877-1936), peintre italien ;
 Flaminio Innocenzo Minozzi (1735-1817), peintre italien ;
  (1884-1959), prélat catholique italien ;
 Matteo Minozzi (1996-), joueur de rugby à XV italien.

Voir aussi

Homonymie de patronyme

Minozzi


Nickar (Neck, Nix), u germanskoj mitologiji zlokobno vodeno čudovište ili vodeni duh. Ženska verzija tog mitološkog bića su undine. Prema djelu Dictionnaire Infernal (1863.) Collina de Plancyja (1793. – 1881.), Nickar je demon koji obitava u rijekama i jezerima Skandinavije i uzrokuje oluje, uragane i tuču. Povezuje se s vragom u obličju konja koji, prema keltskoj mitologiji živi na području Škotske. Prema vjerovanjima, obožavaju glazbu i mogu se pojavljivati u ljudskom obliku.

Bilješke

Vanjske poveznice

 Nickar - deliriumsrealm.com
 Niks - mythology.net

Demoni
Mitološki likovi

Nickar


An Scleria dregeana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth. An Scleria dregeana in nahilalakip ha genus nga Scleria, ngan familia nga Cyperaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scleria

Scleria dregeana


Sindromul de oboseală cronică, cunoscut și ca Encefalomielita mialgică,
în (CFS), Myalgic encephalomyelitis (ME) sau combinat, ME/CFS, este o afecțiune medicală complexă, cronică (de lungă durată), caracterizată prin o stare de epuizare fizică, mentală, și de alte simptome. Maladia poate afecta atât adulții cât și copii, având o prevalență mai mare în rândul persoanelor de sex feminin. În ultimii ani afecțiunea se suprapune ca simptome cu Sindromul post-Covid.. Unul din factorii - posibil - declanșatori ai sindromului de oboseală cronică este o infecție virală, în majoritatea cazurilor, dar au fost incriminate și infecții microbiene - cu accentul pe cele enterice - sau fungice.

Gravitatea simptomelor limitează capacitatea persoanei de a-și desfășura activitățile cotidiene, astfel încât calitatea vieții poate fi afectată sau compromisă. Mecanismul și cauzele acestei afecțiuni sunt, practic, necunoscute, problematică accentuată de lipsa unor criterii clare de diagnostic, cu rezultatul că boala a fost și este încă trivializată atât în societate, dar și de către unii medici care spun pacienților că simptomele lor sunt imaginare și, pe lângă simptome, ei ajung adesea să fie stigmatizați și să trăiască în izolare socială.

Boala a fost considerată pentru mult timp una de natură psihică, însă tot mai mulți cercetători și medici consideră că afecțiunea are un substrat biologic. Organizațiile pacienților militează pentru recunoașterea bolii, a caracterului biologic al acesteia și direcționarea eforturilor de cercetare în această direcție.

Statul Român nu recunoaște afecțiunea drept criteriu de dizabilitate sau invaliditate, iar medicii sunt limitați în diagnosticarea acesteia deși, cu reticențe în a pune acest diagnostic, medicii au totuși, cunoștință de existența afecțiunii. Colegiile medicale din o serie de state, precum Academia Națională de Medicină americană (NAM-National Academy of Medicine) și, din Marea Britanie, Norvegia ș.a. iau însă în serios această boală și alocă fonduri pentru cercetare.

Diagnostic

Diagnosticul sindromului de oboseală cronică se face exclusiv pe baza simptomelor pacientului, prin excluderea altor afecțiuni care pot prezenta simptome similare.

Tratament
În prezent nu există un tratament unanim acceptat pentru sindromul de oboseală cronică. Medicii care tratează pacienți cu această afecțiune prescriu medicamente și suplimente alimentare exclusiv pentru managementul simptomelor și modifică frecvent schema terapeutică în funcție de evoluția bolii.

Rata de vindecare a sindromului de oboseală cronică a fost estimată la 5%, cu o frecvență mai mare la persoanele tinere. Rata de ameliorare a simptomelor prin terapia cognitiv-comportamentală a fost estimată de un studiu la 30%.

Legături externe

 Cum recunoastem sindromul oboselii cronice - MedLive
 Peste 41.000 de români, afectați de sindromul de oboseală cronică - Descopera.ro
 Sindromul de oboseala cronica - StafulMedicului.ro
http://www.sfatulmedicului.ro/Stresul-si-sindromul-de-oboseala-cronica/sindromul-de-oboseala-cronica-rolul-sistemului-imunitar_17416
https://www.synevo.ro/oboseala-cronica-si-disfunctiile-imunitare/

==Note==

Boli multisistemice
Boli umane
Oboseală cronică

Sindromul de oboseală cronică


Kup Hrvatske u dvoranskom hokeju za 2016. godinu je drugi put zaredom osvojila Zelina iz Svetog Ivana Zeline.
Natjecanje je održano 10. prosinca 2016.

Rezultati

Povezani članci
 Prvenstvo Hrvatske 2016./17.

Izvori
 hhs-chf.hr, Izvješće voditelja natjecanja - Broj: 3 - Zima-seniori - sezona 2016./2017., br. 275/16, objavljeno 15. prosinca 2016., preuzeto 27. svibnja 2017.

2016

Kup Hrvatske u dvoranskom hokeju za muškarce 2016.


Der 1. FC Sonthofen ist ein Fußballverein aus der Kreisstadt Sonthofen (Allgäu).

Geschichte
Der Verein wurde 1919 als Fußballabteilung des TSV Sonthofen gegründet. 1984 löste sich die Abteilung vom Hauptverein und wurde unter dem Namen 1. FC Sonthofen selbständig.

In der Saison 2006/07 stieg er erstmals in die Landesliga Bayern Süd auf und hielt sich dort drei Spielzeiten lang. Nach Abstieg und sofortigem Wiederaufstieg etablierte sich der Verein in der Saison 2011/12 im oberen Mittelfeld und stieg als Tabellenfünfter dank des erweiterten Aufstiegsrechts im Rahmen der Spielklassenreform des Bayerischen Fußball-Verbands in die Bayernliga auf. Im Jahre 2019 stiegen die Sonthofener nach verlorener Relegation gegen Türkspor Augsburg in die Landesliga ab.

In der Saison 2023 gelang dem Verein als Meister der Landesliga Südwest der Wiederaufstieg in die Bayernliga.

Erfolge
 Meister der Bezirksoberliga Schwaben: 2007
 Aufstieg in die Bayernliga: 2012, 2023

Bekannte Spieler
 Uwe Wegmann

Weblinks
 Website des Vereins

Einzelnachweise

Sonthofen, Fc
Sonthofen, Fc
Sport (Sonthofen)
Organisation (Sonthofen)
Gegründet 1919
Sonthofen, 1 FC

1. FC Sonthofen


جريدة الراي (جريدة الرأي العام سابقاً)، هي صحيفة كويتية يومية صادرة عن مجموعة الراي الإعلامية المالكة لقناة الراي أيضاً
وتعد جريدة «الرأي العام» الكويتية التي تأسست عام 1961 من أولى المطبوعات في الجزيرة العربية التي أنشأت عام 2004 فرعاً إعلامياً مرئياً تمثل بقناة «الراي»، وهو الاسم الذي أصبحت تحمله الجريدة أيضاً بعد إنشاء مجموعة الراي الإعلامية في الكويت.

صحيفة «الراي» هي إحدى أشهر الصحف اليومية الشهيرة في دولة الكويت منذ العام 2000 وحتى الآن، حيث تقوم بطباعة 90 ألف نسخة وتوزعها يومياً في داخل الكويت، وتتمتع أيضا الصحيفة بالشهرة في دول أخرى مثل المملكة العربية السعودية والإمارات العربية المتحدة، مصر، لبنان، البحرين، قطر، سورية وانكلترا.

وفي 18 نوفمبر 2006 صدر العدد من الأول من «جريدة الراي» لتكون بديلاً ل«جريدة الراي العام».

انظر أيضا
 قائمة الصحف الكويتية
 جاسم بودي

المراجع

راي
راي
راي
راي
راي
راي
راي
راي

الراي (صحيفة)


Klaus Vygen (* 10. März 1939 in Berlin; † 25. März 2011) war ein deutscher Baurechtler.

Leben
Klaus Vygen studierte an der Ludwig-Maximilians-Universität München, der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn und der Philipps-Universität Marburg Rechtswissenschaft. Am 16. Februar 1959 wurde er im Corps Teutonia Marburg recipiert. An der rechts- und staatswissenschaftlichen Fakultät der Philipps-Universität wurde er 1966 zum Dr. iur. promoviert. Nach dem Vorbereitungsdienst spezialisierte er sich auf Baurecht. Er schlug die Richterlaufbahn ein und wurde Vorsitzender Richter des für Bausachen zuständigen 21. Zivilsenats des Oberlandesgerichts Düsseldorf. 2002 wurde er pensioniert.

Neben seiner richterlichen Tätigkeit war er Autor und Herausgeber zahlreicher Publikationen. Ein besonderes Anliegen war ihm die Heranführung junger Juristen an das private Baurecht. Die Technische Universität Darmstadt ernannte ihn zum Honorarprofessor. An der Universität Marburg war er Dozent für privates Baurecht und Mitinitiator der entsprechenden Zusatzqualifikation. Vygen war Vorsitzender des Instituts für Baurecht Freiburg im Breisgau.

Einer seiner Söhne ist der Mathematiker Jens Vygen.

Ehrungen
 2004 wurde Klaus Vygen vom Centrum für Deutsches und Internationales Baugrund- und Tiefbaurecht für sein Lebenswerk mit dem CBTR-Tiefbaurechtspreis ausgezeichnet.

Schriften
 mit Eberhard Schubert und Andreas Lang: Bauverzögerung und Leistungsänderung. Rechtliche und baubetriebliche Probleme und ihre Lösungen. Bauverlag, Wiesbaden 1988.
 zuletzt:  mit Edgar Joussen, Eberhard Schubert, Andreas Lang: Bauverzögerung und Leistungsänderung, 6. Auflage. Werner, Köln 2011.
 Grundwissen Bauvertragsrecht nach VOB und BGB. Bauverlag, Wiesbaden 1997.
 zuletzt: mit Axel Wirth, Andreas Schmidt: Bauvertragsrecht. Grundwissen, 6. Auflage. Werner, Köln 2011.

Weblinks
 Prof. Dr. Klaus Vygen verstorben. Nachruf auf www.uni-Marburg.de
 Traueranzeige Prof. Dr. Klaus Vygen auf www.rp-online.de

Einzelnachweise

Rechtswissenschaftler (20. Jahrhundert)
Rechtswissenschaftler (21. Jahrhundert)
Baurecht
Hochschullehrer (Technische Universität Darmstadt)
Richter (Oberlandesgericht Düsseldorf)
Corpsstudent (20. Jahrhundert)
Deutscher
Geboren 1939
Gestorben 2011
Mann

Klaus Vygen


بلدة مار مخايل، بنابيل، تقع في لبنان، يجاورها بلدتا عين الزيتونة وعين الصفصاف، وهي قريبة من بلدة المروج وبلدة المتين. ودعيت بلدة «مار مخايل» سابقا بمزرعة «دير مار مخايل» - بنابيل، نظرا لوجود «الدير» فقط في تلك الأراضي، ونظرا لوجود الدير بالقرب من بلدة بنابيل التي تحدّه من جهة الغرب.

وهي من أقدم البلدات في لبنان. والجدير بالذكر هو انّ أبناء بلدة مار مخايل يملكون هويات باسم بلدة مار مخايل - بنابيل ويجب تصحيح هذا الخطأ المادي في الدوائر المختصة. ويمكن التأكد من هذا الأمر من أهالي مار مخايل - بنابيل من أرشيف دير مار مخايل - بنابيل التابع للرهبانية اللبنانية المارونية، والذي يعود تاريخه إلى عام 1731.

المراجع

أحياء بيروت
بيروت
تجارة التجزئة في لبنان
تجمعات مارونية في لبنان
شوارع في بيروت
مناطق وشوارع التسوق في لبنان
مواقع جذب سياحي في بيروت

مار مخايل


Chronicle (titulada: Poder sin límites en Hispanoamérica) es una película de ciencia ficción de 2012 dirigida por Josh Trank y escrita por Max Landis, basada en una historia creada por ambos. La película está protagonizada por Dane DeHaan, Michael B. Jordan y Alex Russell. Visualmente presentada como un metraje encontrado filmada desde la perspectiva de varios dispositivos de grabación de vídeo, principalmente de una videocámara de mano usada por Andrew (DeHaan) para documentar los eventos de su vida.

El argumento sigue a Andrew (DeHaan), su primo Matt (Russell) y su amigo de secundaria Steve (Jordan), mientras forman un gran lazo de amistad después de recibir habilidades telequinéticas de un objeto desconocido.

Ha recibido reseñas muy positivas, resaltando principalmente su guion inteligente, una dirección rápida y el elenco. Se estrenó el 1 de febrero en el Reino Unido e Irlanda y en Estados Unidos el 3 de febrero.

Sinopsis
Andrew Detmer es acosado en la escuela y abusado por su padre alcohólico Richard, mientras que también lidia con la batalla de su amada madre Karen contra el cáncer. Su único amigo es su primo, Matt Garetty. Inspirado por Casey, la novia intermitente de Matt, Andrew compra una cámara para hacer un diario en video sobre su vida.

Matt invita a Andrew a una fiesta para ayudarlo a relacionarse, pero se va después de que su filmación provoca un altercado con otro asistente. El popular estudiante Steve Montgomery se acerca a Andrew y le pide que grabe un gran agujero que él y Matt descubrieron en el bosque. Los tres viajan por el agujero donde descubren un objeto cristalino brillante. El objeto de repente comienza a reaccionar violentamente y la cámara se corta.

Semanas más tarde, Andrew, Matt y Steve han desarrollado habilidades de telequinética, aunque sufren hemorragias nasales cuando se esfuerzan demasiado. Incapaces de volver a visitar el agujero después de que la policía lo cerró, comienzan a usar sus habilidades para gastar bromas a la gente, pero van demasiado lejos cuando Andrew empuja telequinéticamente a un automovilista grosero fuera de la carretera hacia un estanque cercano. Después de que el trío logra salvar al chico de ahogarse, Matt insiste en restringir el uso de sus poderes, particularmente contra los seres vivos.

Después de que Steve descubre que tienen habilidades de vuelo, el trío acepta volar juntos alrededor del mundo después de la graduación, con Andrew en particular deseando visitar el Tíbet. Steve anima a Andrew a usar sus poderes para un acto de magia en el concurso de talentos de la escuela, lo que asombra a sus compañeros. Andrew disfruta de su nueva popularidad en una fiesta en una casa, pero la noche termina en un desastre cuando, borracho, vomita sobre un compañero de clase con el que tenía la intención de tener relaciones sexuales, y Steve lo ofende accidentalmente mientras intenta aligerar el ambiente.

Richard se enfrenta a Andrew después de ver las imágenes de la fiesta en su cámara. Andrew usa sus poderes para repelerlo violentamente y huye de la casa, creando una tormenta en su estado agitado. Steve sale volando para consolarlo, pero a medida que Andrew se siente cada vez más frustrado, Steve es alcanzado repentinamente por un rayo y muere. Andrew niega su responsabilidad cuando Matt le pregunta en el funeral, pero luego pide perdón en privado en la tumba de Steve.

Andrew es nuevamente condenado al ostracismo en la escuela luego del incidente en la fiesta. Después de arrancar telequinéticamente los dientes de la boca de un matón, Andrew comienza a identificarse como un depredador ápice y racionaliza que no debe sentirse culpable por usar sus poderes para lastimar a los más débiles que él. Desesperado por pagar los medicamentos de su madre, Andrew se disfraza con el equipo de bombero de su padre y usa sus poderes para robar una gasolinera, provocando sin darse cuenta una explosión que lo lleva al hospital. Junto a su cama, Richard, angustiado, le informa a Andrew, aparentemente inconsciente, que Karen ha muerto después de pasar el día buscándolo. Richard reprende a Andrew por supuestamente causar la muerte de su madre y se prepara para golpearlo, pero Andrew se despierta abruptamente y vuela la pared de la habitación.

Matt experimenta una fuerte hemorragia nasal y se da cuenta de que Andrew está en problemas después de ver una alerta de noticias en la televisión sobre una misteriosa explosión en el centro. Él y Casey se dirigen al hospital para encontrar a Andrew desatando su ira en todo el centro de la ciudad, chocando contra edificios y arrojando vehículos. Matt intenta razonar con Andrew en la Space Needle, pero pronto se da cuenta de que Andrew se ha ido demasiado lejos y lo empala a regañadientes con una lanza de una estatua cercana. A pesar de sus heridas, Matt puede volar antes de que la policía pueda alcanzarlo.

Algún tiempo después, Matt aterriza en el Tíbet con la cámara de Andrew, se disculpa con lágrimas en los ojos mientras promete usar sus poderes para el bien y descubrir la verdad sobre lo que les sucedió. Apunta la cámara a un monasterio tibetano en la distancia antes de volar, dejando atrás la cámara.

Reparto
 Dane DeHaan como Andrew Detmer. Es un adolescente de último año que siempre es acosado por sus compañeros es impopular y es golpeado por su padre el obtiene poderes cuando se expuso a una roca brillante junto con su primo Matt y su amigo Steve y el controla sus poderes y comienza a volverse muy loco y malo y también pelea con su primo en la ciudad y al final Matt lo mata.
 Alex Russell como Matt Garetty. Es el primo adoptivo de Andrew que siempre lo lleva a la escuela y obtiene poderes cuando se expuso a una roca brillante de que se pelea con Andrew y lo mata.
 Michael B. Jordan como Steve Montgomery. Es el popular de la escuela y muy buena persona se convierte en el mejor amigo de Andrew y además tiene problemas con sus padres. Obtiene poderes cuando toca una roca brillante y junto con Andrew y Matt aprenden a controlar sus poderes pero cuando busca a Andrew en el cielo ve que esta muy enojado y Andrew lo mata accidentalmente.
 Michael Kelly como Richard Detmer. El padre de Andrew.
 Anna Wood como Mónica. La novia de Andrew.
 Bo Petersen como Karen Detmer. La madre de Andrew.
 Rudi Malcolm como Wayne. El acosador escolar.
 Luke Tyler como Sean. Otro acosador escolar.

Producción
Chronicle fue coescrita por el escritor de Terror en estado puro Max Landis y el veterano de The Kill Point Josh Trank.

Por motivos presupuestarios, Chronicle fue principalmente filmada en Ciudad del Cabo, Sudáfrica, con Film Afrika Worldwide, así como en Vancouver, Canadá. La filmación empezó en mayo de 2011 y prosiguió durante dieciocho semanas, terminando en agosto de 2011. El director de fotografía Matthew Jensen usó una cámara Arri Alexa para grabar la película, un Angeniux Optimo y lentes de Cook s4. Se usaron técnicas de postproducción para entregar un aspecto de metraje encontrado a la película. También se usó una plataforma de cables de cámaras para una toma donde el personaje Andrew levita su cámara a 36,57 metros en el aire.

La cámara Arri Alexa fue montada en una tabla de patinar para simular que la cámara de Andrew se desliza por el piso. Un doble fue suspendido con cables de grúa para las escenas de vuelo, usando una pantalla verde para hacer primeros planos de los actores. La cámara utilizada por Andrew en la película fue una Canon XL1 MiniDV y luego se cambió a una cámara HD que se parece a una Canon Vixia HF M30. Su cuarto de "Seattle" en realidad era un plató construido en un estudio de filmación en la Ciudad de Cabo. Como en Sudáfrica los coches tienen el volante a la derecha, los vehículos de estilo estadounidense con el volante a la izquierda (como en la localización de la película, Seattle) tuvieron que ser proporcionados por producción. Las tomas diarias de DVD eran vistas por director y el director de fotografía a través de un firme entada HD Hub en la Ciudad de Cabo.

Recepción

Respuesta crítica
Chronicle ha recibido reseñas generalmente positivas. Rotten Tomatoes reportó que el 85% de los críticos entregaron a la película una reseña positiva basada en 180 reseñas, con un promedio de 7.1/10, haciendo la película un «Certified Fresh» en el sistema de índice de audiencia del sitio web. El consenso aclara: «Llegando durante una superabundancia de películas found footage, pero Chronicle trasciende su truco con un guion inteligente, una dirección rápida y deslumbrantes interpretaciones de un elenco joven y talentoso». En Metacritic, que asigna un puntaje calificado sobre 100 reseñas de críticos de la corriente principal, la película recibió un promedio de 69, basado en 31 reseñas, que indica «reseñas generalmente favorables». El crítico fílmico Roger Ebert le dio una reseña positiva, diciendo: «Desde su sencilla y ordinaria entrada, Chronicle de Josh Trank crece en un entretenimiento cinematográfica nada común que involucra elementos de una historia de superhéroes, fantasía de ciencia ficción y un drama sobre un perturbado adolescente», entregando a la película 3.5 estrellas sobre 4. El crítico de Empire, Mark Dinning dio a la película 4 estrellas sobre cinco, diciendo que Chronicle fue «una sorprendente película sci-fi de superhéroes que ha aparecido de la nada para reclamar su inmediata atención».

Negativamente, Andrew Schenker de Slant Magazine le dio 2 estrellas sobre 4, diciendo que la película «ofrece poco más que un juego cansino y moralista sobre los peligros del poder, recalentado con ideas anticuadas sobre el narcisismo del impulso de los documentales».

Taquilla
A partir del 14 de febrero de 2012, la película ha conseguido 39 959 856 dólares en Estados Unidos y Canadá y 23 100 000 dólares en otros territorios, para un total de 63 059 856 dólares a nivel mundial.

Chronicle abrió en 2907 cines en los Estados Unidos. Los indicadores de taquillas indicaban que la película obtendría 15 millones de dólares en su semana de apertura, la semana del Super Bowl, mientras Fox proyectó a recibir alrededor de 8 millones de dólares. Sin embargo, en su primer día obtuvo un estimado 8,65 millones, y finalizó la semana con $22 millones sobrepasando La dama de negro ($21 millones) y The Grey ($9,5 millones). Próximo a un presupuesto de producción de 12 millones, fue un inesperado éxito financiero como película convirtiéndose el debut más grande del Super Bowl. Chronicle también fue el número 1 internacionalmente, abriendo en 33 países extranjeros como Australia, China y Reino Unido donde ganó más de 3,5 millones de dólares.

Secuela
Fox contrató a Max Landis para escribir una secuela, según Deadline. No está claro si Josh Trank retornará para la segunda entrega. The Hollywood Reporter entregó una breve nota en su edición del 23 de marzo de 2012, afirmando que una secuela estuvo en desarrollo.

Referencias

Enlaces externos
  (en inglés)

 Ficha de Chronicle en Filmaffinity (en inglés)
 Puntuación de Chronicle en los medios en línea españoles
 Crítica de Chronicle en Cinemastric.com
  en Planocenital

Películas de 2012
Películas rodadas en Sudáfrica
Películas de 20th Century Fox
Primer largometraje de un director
Películas de ciencia ficción y suspenso de Estados Unidos

Chronicle (película)


ඇසළ පෙරහැර යන්නෙන් පහත දෑ අදහස් විය හැක:
 කතරගම ඇසළ පෙරහැර
 බෙල්ලන්විල ඇසළ පෙරහැර
 ඇසල මංගල්‍යය, සෙංකඩගල

වක්‍රෝත්තිහරණ පිටු

ඇසළ උත්සවය

ඇසළ පෙරහැර


Sveta Maria Bertilla Boscardin, rođena kao Anna Francesca Boscardin (Brendola, 6. listopada 1888. – Treviso, 20. listopada 1922.), bila je talijanska časna sestra, koja je pripadala kongregaciji Sestara svete Doroteje iz Vicenze. Kao medicinska sestra pomagala je bolesnoj djeci i žrtvama zračnih napada u Prvom svjetskom ratu. Papa Ivan XXIII. proglasio ju je sveticom 1961. godine.

Rođena je u seljačkoj obitelji u Brendoli, gradu podno brda Berici u pokrajini Vicenza u Italiji. Njen otac bio je nasilan i često je pio. Neredovito je išla u školu, jer je pomagala kod kuće, u polju i služila kod obitelji u susjedstvu. S devet godina je primila prvu pričest, dvije godine ranije nego je bio običaj u to vrijeme. Na dar je od župnika dobila katekizam, koji je imala uza sebe sve do smrti. Sa šesnaest godina ušla je u redovničku zajednicu Sestara svete Doroteje, kćeri Presvetih Srca, 8. travnja 1905. godine. Uzela je redovničko ime Maria Bertilla. Bila je skromna i jednostavna pa je rekla: "Ne znam ništa. Siromašna sam, guska. Naučite me. Želim biti svetica."

Nakon početnog razdoblja u kojem se našla radeći u kuhinji, diplomirala je kao medicinska sestra u bolnici Treviso pod upravom njene redovničke zajednice, kamo je poslana. Svoje je zvanje pronašla u skrbi za bolesnike, osobito djecu, tijekom Prvog svjetskog rata. Bila je jako predana svome poslu.

Poznata joj je bila fraza: "Bogu sva slava, bližnjemu sva radost, meni sva žrtva". S poniznošću je slijedila ovo pravilo Evanđelja: "Naprotiv, tko hoće da među vama bude najveći, neka vam bude poslužitelj. I tko god hoće da među vama bude prvi, neka vam bude sluga. (Mt 20, 26-27)"

S 22 godine prvi put je operirana zbog raka; a preminula je u svojoj 34. godini života, nakon još jedne operacije kojom nije uspjela pobijediti bolest. U trenutku smrti, majci predstojnici rekla je, da kaže svojim časnim sestrama: "Radite samo za Gospodina, sve drugo je ništa". Njeni posmrtni ostaci čuvaju se u Vicenzi, u malom svetištu u matičnoj kući sestara svete Doroteje. Na njenom grobu piše: "odabrana duša herojske dobrote ... anđeoski ublaživač ljudskih patnji na ovom mjestu."

Proces kanonizacije započeo je 1925. godine, a sestra Bertilla je 8. lipnja 1952. proglašena blaženom od strane pape Pija XII. Mariju Bertillu Boscardin papa Ivan XXIII. proglasio je sveticom 11. svibnja 1961. godine. Prisustvovali su njeni roditelji i neki od pacijenata, kojima je pomagala.

Njen spomendan je 20. listopada.

Izvori

Talijanski sveci
Katoličke redovnice
Medicinske sestre

Maria Bertilla Boscardin


كلوس تو متال  وهو الاسم للنسخة التجريبية لواجهة برمجة تم تصميمها من قبل شركة إي تي آي التي تمكن من التحليل لأغراض عامة على وحدة معالجة الرسومات. ولم تدم هذه التسمية، فإستخدمة اسم ستريم أس دس كي (Stream SDK) لتكنولوجيا التحليل لأغراض عامة على وحدة معالجة الرسومات.

مراجع

إي تي آي تيكنولوجيز

كلوس تو متال


Christiane Yandé Diop, Sénégalaise née le 27 août 1925, est la directrice de la maison d'édition Présence Africaine.

Biographie
Christiane Yandé Diop, née le 27 août 1925 à Douala au Cameroun, est la fille d'un agent des chemins de fer français . Christiane Yandé Diop est l'épouse de Alioune Diop, fondateur de la maison d'édition Présence Africaine. Elle en est devenue la directrice après le décès de son époux en 1980.

Elle a reçu la décoration de chevalier de la Légion d'honneur le 8 avril 2009, au palais de l'Élysée.

Le 2 novembre 2019, dans les locaux de l'Organisation International de la Francophonie, Christiane a reçu la décoration de Grand-Croix de l'Ordre national du Lion des mains de M.Macky SALL, Président de la République du Sénégal.

Elle reçoit également le grade d'officier de la Légion d'Honneur le 18 octobre 2021 à l'Hôtel de Ville de Paris, en présence de George Pau-Langevin, ancienne Ministre et ancienne Députée de Paris.

Notes et références

Personnalité féminine sénégalaise
Chevalier de la Légion d'honneur
Naissance en août 1925
Naissance à Douala

Christiane Yandé Diop