1 − 2 + 3 − 4 + • • •
ගණිතයේදි 1-2+3-4+...යනු පද, අනුයාත ධන නිඛිල වන, ලකුණු ප්‍රත්‍යාවර්ත ලෙස යොදා ගන්නා අපිරිමිත ශ්‍රේණියයි. සිග්මා සමාකලන අංකනය යොදාගනිමින් ශ්‍රේණියේ පළමු m පද වල ඓක්‍යය පහත ලෙස දැක්විය හැක.

අපිරිමිත ශ්‍රේණිය අපසාරී වේ. එනම් එහි ආංශික ඓක්‍යය (1,-1,2,-2,...) නියත අන්තයක් කරා ළගා නොවේ. කෙසේ නමුත් 18වන ශතවර්ෂයේදී ලියොනාර්ඩ් යූලර් විසින් තේරුම් ගැනීම දුෂ්කර බවට ඔහු පිළිගත් සමීකරණයක් ඉදිරිපත් කරන ලදී.

මෙම සමීකරණය සඳහා පිළිගත හැකි විවරණයක් බොහෝ කලක් යන තුරු ඉදිරිපත් නොවුණි. 1890 පටන් අර්නස්ටෝ සෙසාරෝ, එමිලි බොරෙල් ආදී පිරිසක් යූලර්ගේ සමීකරණයට නව අර්ථකථන ඇතුළු අපසාරී ශ්‍රේණි වලට සාධාරික ඓක්‍යයන් දිය හැකි ක්‍රම පිළිබඳ පරීක්ෂණ සිදු කළහ.මෙම ක්‍රම බොහොමයකින් අවසානයේදී 1-2+3-4+... සඳහා 1/4 ක ඓක්‍යයක් ලැබුණි. සෙසාරෝ සමාකලනය යනු 1-2+3-4... සඳහා ඓක්‍යයක් ලබා නොදෙන ක්‍රම කිහිපයෙන් එකකි. එනම් එය අබෙල් සමාකලනය වැනි තරමක් ප්‍රබල ක්‍රමයක් අවශ්‍ය වන අවස්ථාවකට උදාහරණයකි.
1-2+3-4+... ශ්‍රේණිය 1-1+1-1+... යන ග්‍රැන්ඩිගේ ශ්‍රේණියට බොහෝ සමානතා දක්වයි. යූලර් විසින් 1-2n+3n-4n+…. (ඕනැම n අගයක් සඳහා) හි විශේෂ අවස්ථා ලෙස ඉහත  ශ්‍රේණි සලකමින් ඔහුගේ බේසල් ගැටළුව Dirichlet eta ශ්‍රිතය හා Riemann zeta ශ්‍රිතය ලෙස අද හඳුන්වන ශ්‍රිතීය සමීකරණ දක්වා ගෙන යාමට සමත් විය.
අපසාරීතාව
ශ්‍රේණියේ පද (1,-2,3,-4...) ශුන්‍යයට ළඟා නොවේ. එබැවින් 1-2+3-4+... අපසාරී වේ. අපසාරීතාව පිළිබඳ මූලික දැනුමක් තිබීම පසුව වැදගත් වේ. නිර්වචනයට අනුව, ශ්‍රේණියක අභිසාරීතාව හෝ අපසාරීතාව නිශ්චය කරනු ලබන්නේ එහි ආංශික ඓක්‍යයන්හි අනුක්‍රමයේ අභිසාරීතාව හෝ අපසාරීතාව අනුවය. 1-2+3-4+... හි ආංශික ඓක්‍යයන් වනුයේ
1 = 1,
1 − 2 = −1,
1 − 2 + 3 = 2,
1 − 2 + 3 − 4 = −2,
1 − 2 + 3 − 4 + 5 = 3,
1 − 2 + 3 − 4 + 5 − 6 = −3,
...

මෙම අනුක්‍රමයේදී සියළු නිඛිල එක් වරක් හමු වෙන අතර--ශුන්‍ය ආංශික ඓක්‍ය සැලකූ විට 0 ද ඇතුලත් වේ-- එමඟින් z නිඛිල කුලකයෙහි ගණ්‍යතාවය තහවුරු කරයි. ආංශික ඓක්‍යයන්ගේ අනුක්‍රමය මෙම ශ්‍රිතය එක් නිශ්චිත සංඛ්‍යාවක් වෙත අභිසාරී නොවන බව පැහැදිලි කරයි ( ඕනැම x සීමාවක් සඳහා ආංශික ඓක්‍යයන් [x-1, x+1] පරාසයෙන් පිටත පිහිටන ලක්ෂ්‍යයක් ඇත ). එනම් 1-2+3-4+...අපසාරී වේ.

සමාකලනය සඳහා ස්වතෝන්වේෂණ ක්‍රම

ස්ථායීතාව හා රේඛීයතාව

1,-2,3,-4,5,-6....සරල රටාවක් අනුගමනය කරන බැවින් 1-2+3-4+.... යන ශ්‍රේණියේ පද එකතු කිරීමෙන් සංඛ්‍යාත්මක අගයක් ලබා ගතහැකි වේ. යම් S සංඛ්‍යාවක් සඳහා s=1-2+3-4+...නම් පහත ගණනයෙන් S=1/4 බව පෙන්වයි.

එනම්  . මෙම ව්‍යුත්පන්නය දකුණුපස  ප්‍රස්තාරයෙන් දක්වා ඇත.

1-2+3-4+....සඳහා ඓක්‍යයක් නොමැති ලෙස සලකන නමුත්, ඓක්‍යයක් දැක්වීමට අවශ්‍ය වුවහොත් S=1-2+3-4+...=1/4 යනු ඒ සඳහා යොදා ගත හැකි සුදුසුම සමීකරණය වේ. අපසාරී ශ්‍රේණියක ඓක්‍යය සඳහා නිර්වචනයක් ලෙස සමාකලන ක්‍රමය සැලකිය හැක. මෙහිදී සියලුම ශ්‍රේණිවල ඇතැම් උපකුලකයන්හි ඓක්‍යය සලකනු ලබයි. මේ සඳහා භාවිතා කළ හැකි තවත් ක්‍රම ඇති අතර ඒවායෙහි හා සාමන්‍ය සමාකලනයෙහි ලක්ෂණ අතර ඇති සමානතා අනුව ඒවා විවිධ වේ.
ඉහත ගණනයෙන් සාධනය කරනු ලබන්නේ;
1-2+3-4+...ශ්‍රේණියට ඓක්‍යයක් දිය හැකි ඕනෑම රේඛීය හා ස්ථායී සමාකලන ක්‍රමයකින් ලබාදෙන ඓක්‍යය ¼ වන බවය. එසේම,

වන බැවින් මෙම ක්‍රමය ග්‍රැන්ඩිගේ ශ්‍රේණියටද පහත ලෙස අගයක් ලබා දෙයි.
1-1+1-1+..=1/2

කෞචි ගුණිතය

1891 දී අර්නස්ටෝ සෙසාරෝ අපසාරී ශ්‍රේණි , කලනය මඟින් පැහැදිලි කිරීමට සමත් විය. (1-1+1-1+...)2=1-2+3-4+... වන බව හා දෙපසම 1/4ට සමාන වන බව ඔහු පෙන්වා දෙන ලදී. මෙම සමීකරණය සෙසාරෝ විසින් මීට පෙර වසරේ දී ඉදිරිපත් කරන ලද, ඓක්‍යයක් ලබා ගත හැකි අපසාරී ශ්‍රේණි පිළිබඳ වූ ප්‍රථම නියමයෙහි යෙදීමක් ලෙස සැලකිය හැක. ඔහුගේ සමාකලන නියමයට අනුව 1-1+1-1+... හා 1-1+1-1+.... හී කෞචි ගුණිතය 1-2+3-4+.... වේ.
අපරිමිත ශ්‍රේණි දෙකක කෞචි ගුණිතය නිර්වචනය කිරීම සඳහා ශ්‍රේණි දෙකම අපසාරී විය යුතුය.

එවිට ශ්‍රේණිය වනුයේ

එසේම කෞචි ගුණිතය අනුව 1-1+1-1+...=1/2 ලෙස ලබා දෙන සමාකලන ක්‍රමයක් 1-2+3-4=1/4 ලෙසද ඓක්‍යක් ලබා දෙයි. ඉහත ප්‍රතිඵලය අනුව 1-1+1-1+... සහ 1-2+3-4+... හි සමාකලනයේ තුල්‍යතාව රේඛීය, ස්ථායී හා කෞචි ගුණිතයට අදාළ ක්‍රම මඟින් පෙන්නුම් කරයි.
සෙසාරෝගේ නියමය මීට උදාහරණයකි. 1-1+1-1+.... ශ්‍රේණිය දුර්වල ලෙස සෙසාරෝ සමාකල්‍ය වේ. එය (c, 1) සමාකල්‍ය ලෙස හැඳින්වේ. 1-2+3-4+... සෙසාරෝ සමාකල්‍යයේ ප්‍රබල අවස්ථාවක් වන අතර එය (c, 2) සමාකල්‍යය ලෙස හැඳින්වේ. සෙසාරෝ නියමයේ සියලු අවස්ථා රේඛීය හා ස්ථායී වන බැවින් ගණනය කරන ලද ඓක්‍යයන් ඒ ආකාර වේ.

නිර්දිශ්ට ක්‍රම
සෙසාරෝ සහ හෝල්ඩර්

පවත්නාවූ 1-2+3-4+...හි (c,1) සෙසාරෝ ඓක්‍යය පෙන්වීම සඳහා, ශ්‍රේණියේ ඓක්‍යයන්හි මධ්‍යයනය ගණනය කිරීම අවශ්‍ය වේ.
ආංශික ඓක්‍යයන් වනුයේ:
1,-1,2,-2,3,-3,.......
හා මධ්‍යයන වනුයේ:
1, 0, 2/3, 0, 3/5, 0, 4/7,.....
මෙම මධ්‍යයන අනුක්‍රමය අභිසාරී නොවේ. එබැවින් 1-2+3-4+...... සෙසාරෝ සමාකල්‍ය නොවේ.
සෙසාරෝ සමාකලනය සඳහා පිළිගත් ව්‍යාප්තිකරණ දෙකකි. වඩා සරල වනුයේ, n ප්‍රකෘති සංඛ්‍යා සඳහා වන (H, n) අනුක්‍රමයයි. (H, n) ඓක්‍යය සෙසාරෝ සමාකල්‍ය වන අතර අනෙක් සංකීර්ණ ක්‍රම මධ්‍යයනය ගණනය කරයි. ඉහත ක්‍රමයේ, ඉරට්ටේ සංඛ්‍යාවල මධ්‍යයනය 1/2 වන අතර ඔත්තේ සංඛ්‍යාවල මධ්‍යයනය 0ට සමාන වේ. එබැවින් මධ්‍යයනයන්හි මධ්‍යයනය 0 හා 1/2 හි සාමාන්‍යය වෙත අභිසාරී වේ. එනම් 1-2+3-4+..., 1/4 ට (H, n) සමාකල්‍ය වේ.
H මඟින් "ඔටෝ හෝල්ඩර්" සංකේතවත් වේ. ඔහු 1882 දී පළමු වරට අබෙල් සමාකලනය හා (H,n ) සමාකලනයේ සම්බන්ධය පෙන්වා දෙන ලදී. 1-2+3-4+...ඔහුගේ ප්‍රථම උදාහරණයයි. 1/4 යනු 1-2+3-4+...හි (H, 2) සමාකලනය වීම, එය අබෙල් සමාකලනය බව තහවුරු කරයි. මෙය පහත සාධනය කර ඇත.
අනෙක් පිළිගත් සෙසාරෝ සමාකලනයෙහි ව්‍යාප්තිකරණය වනුයේ (C,n ) අනුක්‍රමයයි. (C,n ) සමාකලනයේ හා (H,n ) සමාකලනයේ අගය සමාන බව ඔප්පු කර ඇති නමුදු ඓතිහාසික පදනම වෙනස් වේ. 1887 දී සෙසාරෝ (C, n) සමාකලනයේ නිර්වචනය දැක්වීමට සමත් වුවද ඔහුට ඉදිරිපත් කළ හැකි වූයේ සුළු උදාහරණ ප්‍රමාණයකි. 1-2+3-4+... හි ඓක්‍යය 1/4 ලෙස ඔහු (C, n) වැනි ක්‍රමයකින් ගණනය කළද එය නිවැරදි ලෙස සාධනය කිරීමට ඔහු අසමත් විය. ඔහු 1890දී (C,n ) ක්‍රම නිර්වචනය කරමින් ඔහුගේ නියමය ඉදිරිපත් කළේය. එනම් (C, n) සමාකල්‍ය ශ්‍රේණියක හා (C,m ) සමාකල්‍ය ශ්‍රේණියක කෞචි ගුණිතය (C, m+n+1) සමාකල්‍ය වන බවයි.

අබෙල් සමාකලනය
1749දී ශ්‍රේණියක් අපසාරී වන නමුත් ඓක්‍යයක්ද ලබා දෙන බව ලියොනාර්ඩ් යුලර් සඳහන් කරන ලදී.
1-2+3-4+5-6..හි ඓක්‍යය 1/4 යන්න පරස්පර විරෝධී වේ. මෙම ශ්‍රේණියේ පද 100ක එකතුව -50 වන අතර පද 101ක් වූ විට ඓක්‍යය +51 වේ. එය 1/4ට හාත්පසින් වෙනස් වන අතර පද සංඛ්‍යාව වැඩි වත්ම ඓක්‍යයද වැඩි වේ. නමුත් 'ඓක්‍යය' යන්නට මෙහිදී වඩා පුළුල් අර්ථයක් අවශ්‍ය වේ....
යුලර් විසින් 'ඓක්‍යය' යන්නට අර්ථ දැක්වීම් කිහිපයක් ලබා දී ඇත. 1-2+3-4+....යන අවස්ථාවේදී ඔහුගේ පැහැදිලි කිරීම් අබෙල් සමාකලනයට බෙහෙවින් සමාන වේ.
1-2+3-4+5..ශ්‍රේණිය 1/(1+1)2 යන සූත්‍රයේ ප්‍රසාරණය වන බැවින් ශ්‍රේණියේ ඓක්‍යය ද සූත්‍රයේ අගය වන 1/4 වන බව නිසැකය. 1/(1+x)2 යන ප්‍රකාශනය ප්‍රසාරණය කිරීමෙන් ලබා ගන්නා 1-2x+3x2-4x3+5x4-6x5+…. ශ්‍රේණිය සලකා බැලීමෙන් මෙය වඩාත් පැහැදිලි වේ; x=1 වන විට මෙය ඉහත අවස්ථාවට සමාන වන  බැවිනි.
|x|<1 වන නියත අගයක් සඳහා, යුලර් නිවැරදි බව පෙන්වීමට බොහෝ උදාහරණ ඇත.

ප්‍රකාශනයේ දකුණුපස ටේලර් ප්‍රසාරණය හෝ බහුපද ප්‍රකාශන සඳහා සම්මත දීර්ඝ බෙදීමේ ක්‍රමය මෙහිදී සලකා බැලිය හැක. වම් පස පදය (1+x) න් දෙවරක් ගුණ කිරීමෙන් හෝ 1-2x+3x2-4x3+... යන ගුණෝත්තර ශ්‍රේණිය වර්ග කිරීමෙන් හෝ ඉහත ක්‍රම යෙදිය හැක. අපර ශ්‍රේණිය අවකලනය කිරීමද යුලර් විසින් යෝජනා කරන ලද ක්‍රමයකි.
නව අදහසට අනුව x=1 වන විට 1-2x+3x2-4x3+... ශ්‍රේණිය ශ්‍රිතයක් ලබා නොදෙයි. එනම් ප්‍රකාශනයට එම අගය ආදේශ කළ නොහැක. මෙහිදී සියළු |x|<1 සඳහා ශ්‍රිතය නිර්වචනය කළ හැකි බැවින් x, 1ට ළඟාවන සීමාව සැලකීමට හැක. මෙය අබෙල් සමාකලනයේ නිර්වචනයයි.

යුලර් සහ බොරෙල්

මෙම ශ්‍රේණිය සඳහා යුලර් තවත් ක්‍රමයක් ආදේශ කළේය. ඔහුගේ සොයාගැනීමක් වන එය යුලර් පරිණාමිතය ලෙස හැඳින්වේ. යුලර් පරිණාමිතය ගණනය කිරීම ප්‍රත්‍යාවර්තිත ශ්‍රේණියට අයත් ධන පද වලින් ආරම්භ කළ හැක- එය මෙහිදී 1,2,3,4,.... වේ. මෙම අනුක්‍රමයේ පළමු පදය a0 වේ.
මීළඟට 1,2,3,4,... හි ඇති අභීප අන්තර අවශ්‍ය වේ. එනම් 1,1,1,1.... මෙම අනුක්‍රමයේ පළමු අගය ∆a0 යි. යුලර් පරිණාමිතය අන්තරයන්හි අන්තර හා පුනහ්කරණ මතද පදනම් වේ. නමුත් 1,1,1,1....අතර ඇති සියළු අභීප අන්තර 0 වේ. එබැවින් 1-2+3-4+...හි යුලර් පරිණාමිතය පහත ලෙස දැක්විය හැක.

නව නාමකරණයට අනුව, 1-2+3-4+...., 1/4ට යුලර් සමාකල්‍ය වේ.

1-2+3-4+.... ඉහත ලෙස දක්වමින් පහත අභිසාරී ශ්‍රේණිය ලබාගත හැක.

එබැවින් 1-2+3-4+.... හි බොරෙල් ඓක්‍යය වනුයේ,

පරිමාණ විභේදනය
අත්‍යණුක විස්ථාපනය හා පරිමාණ විභේදනය යන භෞතික මූලධර්ම දෙක පමණක් භාවිතා කරමින් Saichev හා  Woyczyński විසින් 1-2+3-4+...=1/4 බව පෙන්වා දීමට සමත් වූහ. ශ්‍රේණියේ ඓක්‍යය 1/4 ලෙස ලබා දෙන 'φ සමාකලන ක්‍රම' රාශියක් පැහැදිලි කිරීමට මෙම මූලධර්ම භාවිතා කළ හැක.
φ(0)=1 හා +∞ හි දී φ(x) හා xφ(x) හි සීමා 0 වන විට, φ යනු පළමු හා දෙවන ව්‍යුත්පන්න (0, ∞) දී අඛණ්ඩ හා අනුකල්‍ය වන ශ්‍රිතයක් නම්,

මෙය φ(x) = exp (-x) වන විට අබෙල් සමාකලනය පැහැදිලි කරයි. ශ්‍රේණියේ පද m වටා යුගලනය කිරීමෙන් සහ ප්‍රකාශනය රීමන් නිඛිලයක් බවට පරිවර්තනය කිරීමෙන් එය සාධනය කළ හැක. මීළඟ පියවර ලෙස 1-1+1-1+... හී සාධනය මධ්‍යයන අගය ප්‍රමේය යොදා ගනී. නමුත් මෙහිදී ඒ සඳහා ටේලර් ප්‍රමේයයේ ලාග්‍රාන්ජ් අවස්ථාව අවශ්‍ය වේ.

ව්‍යාප්තිකරණ
1-1+1-1+... හි තෙවැදෑරුම් කෞචි ගුණිතය වනුයේ 1-3+6-10+..., එනම් ත්‍රිකෝණික සංඛ්‍යාවල ප්‍රත්‍යාවර්තිත ශ්‍රේණියයි. එහි අබෙල් හා යුලර් සමාකලනය වනුයේ 1/8. 1-1+1-1+... හි චතුර්විධ කෞචි ගුණිතය 1-4+10-20+... වන අතර එය චතුස්තලීය සංඛ්‍යාවල ප්‍රත්‍යාවර්තිත ශ්‍රේණියයි. එහි අබෙල් ඓක්‍යය 1/16 වේ.
1-2+3-4+... හි තවත් ව්‍යාප්තිකරණයක් වනුයේ 1-2n+3n-4n+…. (අනෙක් n අගයන් සඳහා). n ධන නිඛිල සඳහා මෙම ශ්‍රේණිය පහත අබෙල් ඓක්‍යයන් ලබා දෙයි.
Bn බනෝලි සංඛ්‍යා නම්,
1-2n+3n- ……. =  ( 2^(n+1)-1)/(n+1) B_(n+1)
ඉරට්ටේ n සංඛ්‍යා සඳහා මෙය පහත අයුරු වේ.
1-22k+32k-……. = 0

1826දී මෙම අවසාන ඓක්‍යය නීල්ස් හෙන්‍රික් අබෙල් ගේ විවේචනයට පාත්‍ර විය;
"අපසාරී ශ්‍රේණි යනු යක්ෂයාගේ ක්‍රියාවකි. කිසිවෙක් ඒ සඳහා සාධනයක් ඉදිරිපත් කිරීම ලැජ්ජාවට කරුණකි. එය භාවිතා කිරීමෙන් තමාට අවශ්‍ය දෙය ලබා ගැනීමට හැක. එබැවින් එය බොහෝ අසතුටුදායක මෙන්ම පරස්පර විරෝධී අදහස් නිර්මාණය කර ඇත. කිසිවෙකුට හෝ
0 = 1-2n+3n-4n+… (n ධන නිඛිල වන විට )
යන සමීකරණයට වඩා දරුණු දෙයක් පිළිබඳ සිතා ගත හැකිද? මිතුරනි, මෙය සිනහවට කරුණකි ".
සෙසාරෝ ගේ ගුරුවරයා වන ඉයුජින් චාර්ල්ස් කැටලන්ද අපසාරී ශ්‍රේණි විවේචනය කළේය. කැටලන්ගේ ආභාෂයෙන් සෙසාරෝ ද 1-2n+3n-4n+…  සඳහා වන සූත්‍ර 'හාස්‍යජනක සමානතා' ලෙස හැඳින්වීය. 1883දී සෙසාරෝ විසින් මෙම සූත්‍ර නිවැරදි නොවන නමුත් ඇතැම් විට ප්‍රයෝජනවත් වන බවට අදහස් දැක්විය. නමුත් 1890දී ඔහුගේ Sur la multiplication des séries තුළින් නිර්වචන ඔස්සේ නව එළඹුමක් ලබා දීමට සමත් විය.
මෙම ශ්‍රේණි නිඛිල නොවන n සංඛ්‍යා සඳහා ද අදාළ කර ගත හැක. එය Dirichlet eta ශ්‍රිතය ලබා දෙයි. 1-2+3-4+... ට අදාළ ශ්‍රිතයන් අධ්‍යයනය කිරීමට යුලර් උත්සුක වීමට තවත් හේතුවක් වූයේ ශ්‍රිතීය සමීකරණයි. එය සෘජුවම Riemann zeta ශ්‍රිතයට සම්බන්ධ වේ. යුලර් ඒ වනවිට ද  ධන ඉරට්ටේ සංඛ්‍යා සඳහාමෙම ශ්‍රිතයන්ට අගයන් සොයාගෙන සිටි අතර(බේසල් ගැටළුවද ඇතුළුව ), ධන ඔත්තේ සංඛ්‍යා සඳහා ද ලැබෙන අගයන් සෙවීමට උත්සාහ දරමින් සිටියේය (ඇපෙරි නියතය ද ඇතුළුව ). වර්තමානයේදී මෙම ගැටළුව විසඳිය නොහැක්කක් ලෙස සලකනු ලබයි.  Eta ශ්‍රිතයේ Dirichlet ශ්‍රේණිය සෑමතැන්හිදීම අබෙල් සමාකල්‍ය වන බැවින්, එය යුලර්ගේ ක්‍රමවේදයන් භාවිතා කරමින් විසඳීම පහසුවේ. නමුත් Zeta ශ්‍රිතයේ Dirichlet ශ්‍රේණිය අපසාරී වන අවස්ථාවේදී එහි ඓක්‍යය සෙවීම අපහසු වේ.
උදා: 1+2+3+4+...යන ප්‍රත්‍යාවර්තිත ශ්‍රේණිය zeta ශ්‍රිතයේ 1-2+3-4+...හි පූරණයයි. එය නූතන භෞතික විද්‍යාවේදී බොහෝ සෙයින් භාවිතා වන නමුත් ඓක්‍යය සෙවීම සඳහා වඩා ප්‍රබල ක්‍රමවේද අවශ්‍ය වේ.

ස්වතෝන්වේෂණය

1 − 2 + 3 −4...


Facultatea de Biologie este una dintre cele 15 facultăți din cadrul Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, cu sediul în corpul B al Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași (Bulevardul Carol I, nr. 20A).

Istoric
Facultatea de Biologie a existat ca secție a Facultății de Științe (Fizică, Matematică și Științe Naturale) încă de la fondarea Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași (26 octombrie 1860).

În 1948, secția de Științe Naturale a devenit Facultatea de Științe Naturale, în cadrul căreia au funcționat mai multe catedre de profil (Botanică, Zoologie, Fiziologie vegetală, Fiziologie animală și Geologie).

În anul 1959 s-a constituit Facultatea de Științe Naturale–Geografie prin unirea colectivelor ce predau Științele biologice cu cele care predau Științele geografice, care în 1963 s-a transformat în Facultatea de Biologie–Geografie. Ca urmare a dezvoltării Secției de Geologie, în 1977 Facultatea și-a întregit denumirea în cadrul studierii Științelor naturii, devenind Facultatea de Biologie–Geografie–Geologie.

Printre personalitățile marcante care au predat la Facultatea de Biologie s-au numărat:

 Ioan Borcea
 Paul Bujor
 Petru M. Șuster
 Constantin Burduja
 Mihai Constantineanu
Vasile Petre Jitariu
 Nicolae Leon
 Constantin Motaș
 Olga Necrasov
 Constantin Papp
 Alexandru Popovici
 Napoleon D. Topală

Prezent
Facultatea de Biologie există ca entitate de sine stătătoare din 1990. La nivel de licență se studiază drept specializări Biologie, Biochimie și Ecologie și protecția mediului, iar la nivel de masterat Conservarea biodiversității, Biotehnologii microbiene și celulare, Genetică moleculară, Biologia dezvoltării și Consiliere de mediu.

Note

Vezi și

 Arheoinvest
 Cronologia Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași
Grădina Botanică din Iași
Muzeul de Istorie Naturală din Iași

Legături externe
 Site-ul facultății

Biologie
Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" din Iași

Facultatea de Biologie a Universității „Alexandru Ioan Cuza” din Iași


Irene Dunne (født Irene Marie Dunn; 20. december 1898, død 4. september 1990) var en amerikansk skuespiller og sanger fra 1930'erne, 1940'erne og begyndelsen af 1950'erne.

Irene Dunne vandt et legat til Chicago Musical College, men hendes operadrømme sluttede, da hun gik glip af en udtagelse. Hun turnerede med et kompagni og spillede musikalske komedier. Hendes Broadway-debut kom i 1923, og hun havde hovedrollen i flere musicals.

I 1929 resulterede hendes rolle i Show Boat i en filmkontrakt med RKO, og hun fik sin filmdebut det følgende år. Hun medvirkede derefter i talrige film, både romantiske dramaer og komedier, og hun var en af USAs mest populære skuespillere. Hun blev nomineret til en Oscar fem gange, men vandt aldrig prisen.

Hun trak sig tilbage fra film i 1952, men fortsatte på tv. I 1957 udpegede præsident Dwight D. Eisenhower hende til en af fem suppleanter til FN.

Privatliv
Hun blev gift i 1928 med tandlægen Francis J. Griffin, som hun var gift indtil hans død 1965.

Filmografi

 1930 – Leathernecking
 1931 – Cimarron
 1932 – Thirteen Women
 1933 – Ann Vickers
 1934 – The Age of Innocence
 1934 – Sweet Adeline
 1935 – Roberta
 1936 – Show Boat
 1936 – Theodora leger med ilden
 1937 – Den frygtelige sandhed
 1939 – Han og hun
 1940 – Min yndlingshustru
 1941 – Penny Serenade
 1944 – The White Cliffs of Dover
 1946 – Anna og kongen af Siam
 1947 – Vi og vores far
 1948 – I Remember Mama
 1950 – Dronningen og gadedrengen
 1952 – Det gror på træerne

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Kentucky
Sangere fra USA
Personer fra Louisville
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

Irene Dunne


Nenad Krstičić (n. 3 iulie 1990) este un fotbalist sârb care joacă pe postul de mijlocaș pentru clubul grec AEK Atena. A debutat pentru echipa națională a Serbiei în 2013.

Cariera pe echipe

Cariera timpurie și boala
Krstičić și-a început cariera la OFK Belgrad și s-a alăturat echipei Sampdoria la 1 septembrie 2008, la insistențele lui Giuseppe Marotta, care considera că jucătorul de 17 ani era unul dintre cei mai talentați jucători pe care îi adusese vreodată la club. În timp ce juca pentru echipa de tineret, el a jucat în 2011 la Torneo di Viareggio pe unul din locurile permise jucătorilor care depășesc limita de vârstă. El a suferit o accidentare la genunchi și a suferit o intervenție chirurgicală pentru refacerea meniscului, după care medicii l-au diagnosticat în mod neașteptat cu limfomul lui Burkitt și i-au spus lui Krstičić că mai avea 48 de ore de trăit. Din fericire, personalul medical al lui Sampdoria au câștigat lupta cu cancerul, iar Krstičić a trăit și a continuat să joace fotbal, deși boala a reprezentat un mare impediment în cariera sa. Pe parcursul acestui episod de cancer, Krstičić a pierdut 55 de kilograme și sângele său a fost compromis. Krstičić a debutat în cele din urmă pentru Sampdoria într-un meci de UEFA Europa League împotriva lui Debrețin pe 16 decembrie 2010. La 2 decembrie 2012, a marcat primul gol pentru Sampdoria împotriva Fiorentinei.

La 2 februarie 2015, Krstičić a fost împrumutat la Bologna. De la echipa genoveză au mai fost aduși Júnior Costa și Daniele Gastaldello. Totuși, Krstičić s-a accidentat în martie și nu a mai jucat. Contractul său cu Sampdoria a încetat la 18 iulie 2016.

Alavés
La 25 iulie 2016, Krstičić a semnat un contract cu Alegés din Liga Alavés din postura de jucător liber de contract. Conaționalul său, Aleksandar Katai, care, de asemenea, a suferit de o boală gravă la începutul carierei sale, a ajuns la Alavés mai târziu în aceeași vară, iar cei doi au devenit coechipieri la mijlocul terenului.

Steaua Roșie Belgrad
La 23 august 2017, Krstičić a semnat cu Steaua Roșie Belgrad un contract pe doi ani. El și-a făcut debutul în derby-ul etern pe 27 august 2017. Krstičić a jucat pe postul de mijlocaș central în timpul sezonului 2017-2018 sub comanda antrenorului Vladan Milojević, făcând pereche cu mijlocașul defensiv Mitchell Donald după accidentarea lui Branko Jovičić. După ce Guélor Kanga a părăsit-o pe Steaua Roșie, Krstičić a început să joace ca mijlocaș ofensiv la începutul anului 2018. A marcat primul său gol pentru club în victoria cu 2-1 obținută împotriva lui Voždovac pe 3 martie 2018. Opt zile mai tarziu, Krstičić a marcat și în meciul încheiat la egalitate, scor 1-1 cu Napredak Kruševac.

AEK Atena
La 26 decembrie 2018, Steaua Roșie Belgrad a anunțat că Krstičić a fost achiziționat de AEK Atena. Clubul din Atena a activat clauza dereziliere de 500.000 €, cu șase luni înainte de încheierea contractului său cu Steaua Roșie, care i-a permis să se mute la noul său club.

La 23 ianuarie 2019 a marcat primul său gol pentru noul său club într-o victorie enuziasmantă cu lui 5-0 împotriva AO Chania-Kissamikos din optimile Cupei Greciei. Echipa sa a câștigat 6-1 la general și a avansat la sferturile de finală ale competiției. La 3 aprilie 2019 a primit o centrare de pe partea dreaptă din partea lui Viktor Klonaridis, cu Krstičić învingându-l pe Nikos Melissas într-un meci contând pentru turul semifinalei Cupei Greciei împotriva lui Lamia.

Cariera la națională
Krstičić a debutat pentru Serbia la 6 februarie 2013 într-un meci amical împotriva Ciprului la vârsta de 22 de ani.

Statistici privind cariera

 Până pe 3 aprilie 2019

Meciuri la națională

 Până pe data de 10 noiembrie 2017

Titluri

Club

 Steaua Roșie Belgrad

 Superliga Serbiei: 2017-2018

Individual

 Echipa sezonului în Superliga Serbiei: 2017-2018

Referințe

Legături externe

 Nenad Krstičić

Fotbaliști internaționali sârbi
Mijlocași
Fotbaliști sârbi
Oameni în viață
Nașteri în 1990

Nenad Krstičić


Ovacık, Karabük iline bağlı bir ilçedir.

Coğrafya
Karabük il merkezine 47 km uzaklıkta bulunan, 403 km² yüzölçümüne sahip olan ve deniz seviyesinden 1200 m yüksekte yer alan Ovacık ilçesinin 1 mahallesi ve 42 köyü bulunmaktadır.

Mülki Sınırlar ve İdari Yapı
İlçenin kuzeyinde Safranbolu, kuzeybatısında Karabük İl merkezi, güneyinde Çankırı'nın Çerkeş ve Atkaracalar ilçeleri, güneydoğusunda Çankırı'nın Bayramören ilçesi, batısında Eskipazar, doğusunda ise Kastamonu'nun Araç ilçesi bulunmaktadır. Karabük'e bağlı olan Ovacık, 42 köy ve 1 merkez mahalleden oluşmaktadır. İlçeye bağlı bucak yoktur. Arazinin dağlık ve engebeli oluşu nedeniyle toplam 139 yerleşim birimi bulunmaktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Ovacık Kaymakamlığı
 Karabük Valiliği

Ovacık, Karabük


Kireçburnu, İstanbul'un Sarıyer ilçesine bağlı, İstanbul'un en eski semtlerinden birisidir. Hemen üstünde Cumhuriyet mahallesi bulunmaktadır. Cumhuriyetin kuruluşu yıllarında Atatürk'ün Hacıosman bayırından indiği bilinmektedir. Mahallenin kurucusu 4 dönem muhtarlık yapmış olan Dursun Çoban'dır.

Kireçburnu'nun adı Fatih Sultan Mehmet'in Rumeli Hisarı'nı yaptırmak için gereksinim duyduğu kireci buradaki kireç ocaklarından çıkarttırması ve bu semtteki coğrafi yapının bir burun görünümünde olması ile oluşmuştur. Bunun yanında Kireçburnu küçük bir balıkçı semtidir ve balık restoranlarıyla tanınır. Bunlardan en eskisi Tarihi Ali Baba Balık Lokantası'dır. Tarihi Kireçburnu Fırını da burada bulunur. Kireçburnu Spor Kulübü ise yalnızca Futbol şubesi olarak hizmet vermekle beraber Amatör Ligde oynayan bir takımdır. Kulüp aynı zamanda yaz aylarında semtin çocukları için futbol kursları vermektedir. Kireçburnu, günümüzde TRT 1 isimli kanalda yayınlanan Leyla ile Mecnun dizisi ile meşhur olmuştur. Dizi setini görmek isteyen dizi hayranlarının uğrak yeri olması ile tanınmaya başlamıştır. Dizi ile birlikte bu semtin güzel mekânları tanıtılmıştır.

Kaynakça

Sarıyer'in mahalleleri

Kireçburnu


Edward Jovanovski (born June 26, 1976) is a  Canadian former professional ice hockey defenceman. He was born in Windsor, Ontario, and is of Macedonian descent.

Jovanovski played major junior ice hockey for two seasons with the Windsor Spitfires of the Ontario Hockey League (OHL), earning First All-Star, Second All-Star and All-Rookie Team honours. He was then selected first overall in the 1994 NHL Entry Draft by the Florida Panthers. During his rookie NHL season, he earned All-Rookie Team honours and helped the Panthers advance to the Stanley Cup Finals, where they lost to the Colorado Avalanche. After three-and-a-half seasons in Florida, Jovanovski was traded to the Vancouver Canucks in a seven-player deal involving Pavel Bure. During his tenure with Vancouver, he was awarded the Babe Pratt Trophy as the team's best defenceman three consecutive years. He also led the club's defencemen in scoring four consecutive years. In July 2006, Jovanovski became an unrestricted free agent and signed with the Phoenix Coyotes. He led the team's defencemen in scoring during his first three years with the club. Jovanovski returned to the Florida Panthers for three seasons, before retiring in 2015. Nicknamed "JovoCop", Jovanovski was known as a two-way defenceman, recording three 40-point and one 50-point season in the NHL.

Internationally, Jovanovski played for the Canadian national team. A one-time Winter Olympian, he won a gold medal at the 2002 Games in Salt Lake City. At the under-20 level, he won gold at the 1995 World Junior Championship. He went on to play in four World Championships, winning silver in 2005 and 2008. He represented Canada at the 2004 World Cup, playing in one game due to injury in the championship-winning tournament.

Playing career

Major junior (1993–95)
As a youth, Jovanovski played in the 1990 Quebec International Pee-Wee Hockey Tournament with a minor ice hockey team from Windsor. After playing bantam and Junior B in his hometown of Windsor, Jovanovski joined the Ontario Hockey League (OHL) with the Windsor Spitfires. In his rookie season with the Spitfires, Jovanovski led all team defencemen in scoring, with 50 points in 62 games. In addition to being voted as the Emms Division's top bodychecker by League coaches, he was named to the OHL's All-Rookie and Second All-Star Teams. That off-season, Jovanovski was selected first overall by the Florida Panthers in the 1994 NHL Entry Draft. He admitted to being surprised at the top selection, as he had not been ranked first at any point in his draft-eligible season. Czech prospect Radek Bonk was ranked first overall by the NHL Central Scouting Bureau, but Panthers President Bill Torrey preferred to select a defenceman over a forward.

Following the Draft, the 1994–95 NHL season was suspended for three-and-a-half months due to a labour dispute between NHL players and owners. Consequently, Jovanovski remained in junior for the beginning of the 1994–95 OHL season. When NHL was set to resume play in January 1995, it was speculated that the Panthers might sign Jovanovski and call him up to the NHL. However, then-Panthers General Manager Bryan Murray announced that Jovanovski would remain with Windsor, citing that he would likely not receive much playing time with the club. He averaged approximately 40 minutes per game with Windsor that season, scoring 23 goals and 65 points over 50 contests. He also added nine points in nine playoff games before Windsor was eliminated. Jovanovski was named to the OHL First All-Star Team.

Florida Panthers (1995–1999)
Following his second major junior season, Jovanovski signed a four-year, $5.7 million contract with the Panthers in June 1995. Playing with the club during the subsequent pre-season, he broke his right hand during a fight with Hartford Whalers forward Brendan Shanahan. The injury caused him to miss the first 11 games of the season. After recovering, he scored his first career NHL goal against the Whalers on December 2, 1995, a game-winner in a 5–3 victory. He finished his rookie season with 10 goals and 21 points over 70 games. During the regular season, he was encouraged by Panthers management to play more conservatively than he was used to in the OHL, focusing on defensive positioning.

Ranking fourth in the Eastern Conference going into the 1996 playoffs, Jovanovski helped the Panthers advance to the Stanley Cup Finals. He scored his first career Stanley Cup playoff goal in Game 2 of the first round against Boston Bruins goaltender Craig Billington. Facing the Colorado Avalanche in the Finals, the Panthers were defeated in four-straight games. Jovanovski contributed a goal and nine points in 22 post-season games. It would be his only Stanley Cup Finals appearance. In the off-season, he was named to the NHL All-Rookie Team. He was also nominated for the Calder Memorial Trophy as the League's rookie of the year, alongside Chicago Blackhawks forward Éric Dazé and Ottawa Senators forward Daniel Alfredsson, who ultimately won the award.

On November 23, 1996, Jovanovski received a three-game suspension from the NHL without pay. In a game against the Dallas Stars the previous night, he illegally left the penalty box ready to fight any opposing players during a break in play. Later in the season, he suffered a knee injury during a game against the Edmonton Oilers in January 1997, sidelining him for several weeks. The following month, he was involved in an on-ice altercation with San Jose Sharks forward Bernie Nicholls, resulting in a two-game suspension and the maximum $1,000 fine for Nicholls for intent to injure. The accumulated injuries and suspensions caused Jovanovski to miss 21 games in his second NHL season. He scored seven goals and 23 points over 61 contests.

In 1997–98, Jovanovski appeared in 81 games, recording nine goals and 23 points. With his contract set to expire following the 1998–99 season, Jovanovski was beginning to be seen as a disappointment in Florida, failing to improve on his successful rookie year.

Vancouver Canucks (1999–2006)
On January 17, 1999, after three-and-a-half seasons with the Panthers, Jovanovski was traded in a seven-player deal to the Vancouver Canucks.  He was sent with  Dave Gagner, Mike Brown, Kevin Weekes and a first-round draft pick in 2000 (Nathan Smith) in exchange for  Pavel Bure, Bret Hedican, Brad Ference and a third-round pick in 2000 (Robert Fried). Joining the Canucks in the midst of a rebuilding period for the franchise, Jovanovski quickly established himself as a top defenceman in Vancouver's lineup. His ability to join the rush as a defenceman complemented the Canucks' up-tempo style of play.

A month following his trade, Jovanovski suffered a broken foot while blocking a shot in a game against the New Jersey Devils on February 9, 1999. Later in the season, he was involved in an altercation with Montreal Canadiens forward Shayne Corson. After being high-sticked in the face by Corson, the two players were sent off the ice, at which point Corson entered the Canucks' dressing room to verbally confront Jovanovski. According to Corson, the feud stemmed from comments Jovanovski had said about his family. As a result of entering the Canucks' dressing room, the Canadiens forward was later suspended five games by the NHL, in addition to one game for the high-sticking infraction. In 31 games with the Canucks that season, Jovanovski recorded two goals and 11 points. Combined with his games played with the Panthers, he totalled 27 points in 72 games.

In his first full season with Vancouver, Jovanovski tallied five goals and 26 points (first among team defencemen) over 75 games. He also ranked second among team defencemen in average ice time per game, behind only Mattias Öhlund. The following season, in 2000–01, he led all team defencemen with 12 goals and 47 points over 79 games. He was then named to his first of three consecutive NHL All-Star Games in 2001. At the end of the season, he also earned his first of three consecutive Babe Pratt Trophies, awarded annually to the Canucks' fan-voted best defenceman. Jovanovski's offensive emergence helped the Canucks return to the playoffs after a six-year absence. It also marked Jovanovski's first playoff season since 1997.

In 2001–02, Jovanovski scored a career-high 17 goals, ranking second amongst all NHL defencemen. His 48 points ranked sixth among NHL defencemen and was his highest total as a Canuck. The Canucks finished as the eighth seed in the Western Conference for the second consecutive season, and were eliminated by the Detroit Red Wings in the opening round of the 2002 playoffs. Jovanovski contributed a goal and five points in six post-season games.

Midway through the following season, he was re-signed by the Canucks to a three-year contract extension on January 27, 2003. The day after signing, he injured his foot, sidelining him for 14 games. Despite his season being shortened by injury, he recorded a career-high 40 assists to go with six goals in 2002–03. His 46 points ranked tenth overall in the League amongst defencemen, and it marked the fourth consecutive year he led Canucks defencemen in scoring. Jovanovski added eight points in 14 post-season games before the Canucks were eliminated in the second round by the Minnesota Wild. His seven goals led all League defencemen in playoff scoring.

Midway through the 2003–04 season, Jovanovski suffered a third-degree shoulder separation during a game against the Nashville Predators on January 25, 2004. Colliding with opposing forward Martin Erat, he fell to ice and slid into the rink boards. He returned late in the season to help the Canucks secure the Northwest Division title. In 56 games, he scored seven goals and 23 points. Adding four assists in seven 2004 playoff games, the Canucks were defeated in the first round by the Calgary Flames.

Due to the NHL lockout, as well as rib and knee injuries sustained during the 2004 World Cup, Jovanovski was inactive during the 2004–05 season. When the NHL resumed play in 2005–06, Jovanovski was on pace for a career year, but his season was interrupted by groin, foot and abdominal injuries. He finished with 33 points in 44 games for a career-high 0.75 points-per-game average. The Canucks suffered from Jovanovski missing the final 27 games of the season and did not qualify for the 2006 playoffs. Following the 2005–06 season, Jovanovski did not receive a contract offer from the Canucks, subsequently becoming an unrestricted free agent. The decision to let him go was influenced by the re-signings of Daniel and Henrik Sedin, as well as the acquisition of goaltender Roberto Luongo, leaving no room on the team's salary cap to retain Jovanovski.

Phoenix Coyotes (2006–2011)
On July 1, 2006, Jovanovski joined the Phoenix Coyotes, signing a five-year, $32.5 million contract. Having received a contract offer from the Panthers, he was speculated to return to Florida, where he spent his summers. He cited being coached by Wayne Gretzky as a strong factor for choosing Phoenix. Jovanovski was named to his fourth NHL All-Star Game in the subsequent season, but continued to be plagued with injuries. He missed the last 22 games of the 2006–07 regular season with an abdominal injury, limiting him to 29 points (first among Coyotes defencemen) in 54 games. The Coyotes finished last in the Western Conference with 31 wins and 67 points.

In 2007–08, Jovanovski recorded a career-high 51 points (12 goals and 39 assists), which tied for tenth among League defencemen and led all Coyotes defencemen. It was also the second-highest total for a defenceman in Coyotes history after Oleg Tverdovsky's 55-point year in 1996–97. Jovanovski's career season included a one-game suspension on December 1, 2007, for a hit to the head of Minnesota Wild forward Marián Gáborík. Jovanovski also appeared in his second consecutive All-Star Game in 2008. The team continued to struggle, however, as they ranked 12th in the West, eight points out of a 2008 playoff spot. The following season, Jovanovski's offensive production dipped to 36 points in 82 games. Although it was his lowest total since his third season with the Panthers in 1997–98 (not including seasons with major injuries), he still led all Coyotes defencemen in scoring for the third consecutive year. On a team basis, he missed the playoffs with Phoenix for the third-straight year, as they finished 13th in the West.

Early in the 2009–10 season, Jovanovski missed ten games with a lower-body injury in November and December 2009. Shortly after returning to the Coyotes lineup, he was suspended for two games by the NHL for a hit to the head of Minnesota Wild forward Andrew Ebbett with his forearm on December 7, 2009. The following month, he received another two-game suspension for elbowing New York Islanders rookie forward John Tavares in the head. Over 66 games during the season, he notched 10 goals and 34 points. He was overtaken as the team's top-scoring defenceman by Keith Yandle, who had scored 41 points. While the season was marked with an uncertain future for the Coyotes from a business perspective, as the franchise had filed for bankruptcy in May 2009 and was taken over by the NHL, the team performed well and recorded their best season in history. With 50 wins and 107 points (a 28-point improval from the previous season), they finished with the third best record in the West and came within five points of a Pacific Division and Conference title, trailing only the San Jose Sharks. Facing the Detroit Red Wings in the opening round, the Coyotes were eliminated in seven games. Jovanovski had one goal and no assists in his first NHL playoffs since 2004.

In the first month of the 2010–11 season, Jovanovski was chosen to serve in place of the suspended Shane Doan as team captain from October 21 to 25, 2010. Over a week later, he recorded his first career NHL hat-trick in a 4–3 win against the Nashville Predators on November 3. He scored all three goals against goaltender Pekka Rinne, becoming the first Coyotes defenceman to score a hat-trick in team history. On December 26, he became the 256th player in NHL history to play 1,000 career games, reaching the feat against the Dallas Stars. Jovanovski struggled with injuries throughout the season, missing time on six occasions. His most serious injury was an orbital bone fracture after his face collided with an opposing player's helmet in a game against the Atlanta Thrashers on February 17, 2011. After missing 20 games with the injury, he returned in April for the last three games of the regular season and the playoffs. In Jovanovski's limited time in the season, he recorded 14 points over 50 games. The Coyotes ranked sixth in the West, drawing the Red Wings in the first round for the second consecutive year. Jovanovski recorded one assist in the post-season as the Coyotes were eliminated in four games.

Return to Florida (2011–2014)
Jovanovski signed a four-year, $16.5 million contract to return to the Florida Panthers on July 1, 2011. He played a large role in helping reshape the franchise's rebuilding and drive to make the playoffs. Panthers coach Kevin Dineen named Jovanovski captain for the 2012–13 but it would prove to be a very frustrating season for him and the team. A nagging hip injury kept him on the sidelines and limited him to just six games before a season ending surgery shut him down with the team sitting in last place. After a ten-month recovery, Jovanovski returned to the ice in January 2014 and played 36 games for Florida. He had intended to play out the final year of his contract and retire  but the Panthers had different plans and on June 29, 2014, he was placed on unconditional waivers for the purpose of a buyout. Florida's General Manager at the time, Dave Tallon, made it clear that buying out his captain was a tough call to make. ""We sincerely thank Ed for his seven years of service and dedication to the Florida Panthers and the South Florida community," said Tallon. "He is a true professional in every sense and is well respected throughout the league for the way he handles himself both on and off the ice. This was not an easy decision and we wish him success and happiness in his future endeavors."

Jovanovski remained inactive in the NHL during the 2014–15 season and on December 28, 2015, he announced his retirement from the NHL.

International play

Jovanovski competed for Canada's under-20 team at the 1995 World Junior Championships, held in Alberta. Scoring two goals in seven games, he helped Canada go undefeated to win gold. Following his NHL rookie season, he was named as a reserve to the Canadian men's team for the 1996 World Cup. The youngest player on the roster, he played in one exhibition game against Russia, a 4–4 tie, but did not appear in any main tournament games as Canada lost in the final to the United States.

Two years later, Jovanovski competed at the 1998 World Championships in Switzerland; he was the second-youngest named to the Canadian squad. He scored two goals and an assist over six games as Canada failed to qualify past the crossover round. He made his second World Championships appearance at the 2000 tournament in Russia. He scored a goal and an assist over nine games. Canada lost the semifinal, however, 2–1 to the Czech Republic, then lost the bronze medal game 2–1 to Finland.

In December 2001, Jovanovski was chosen to Canada's Olympic team for the 2002 Games in Salt Lake City. Playing the United States in the gold medal game, Jovanovski earned an assist on the game-winning goal, backhanding a saucer pass from the opposition's blueline to Joe Sakic on a five-on-three power play advantage. Canada went on to win the gold medal, 5–2. Jovanovski had three points, all assists, in total.

Prior to the 2004–05 NHL lockout, Jovanovski played for Canada at the 2004 World Cup. He suffered a cracked rib and a second degree sprain on his medial collateral ligament (MCL) during the first game against the United States, sidelining him for the rest of the tournament. He was replaced by San Jose Sharks defenceman Scott Hannan in the lineup. Canada went on to win the championship over Finland in the final.

The following year, he competed at the 2005 World Championships in Austria. In the semi-final, Jovanovski scored the game-winning goal against Russia in a 4–3 win. Advancing to the gold medal game, Canada lost 3–0 to the Czech Republic, thus earning silver. He finished the tournament with a goal and two assists over nine games. Later that year, he was named to his second Canadian Olympic team for the 2006 Games in Turin, but was not able to play due to a lower abdominal injury.

Making his fourth World Championships appearance in 2008, Jovanovski earned a second-straight silver medal. He recorded one assist over nine games as Canada lost in the gold medal game by a 5–4 score in overtime to Russia.

Playing style
Jovanovski is known as a two-way defenceman. Able to contribute offensively, he is an adept puck-carrier and joins plays deep in the opposing team's zone. He plays defence physically, bodychecking opponents primarily with his shoulder. In both aspects of his game, he is considered to play with a high level of risk, taking the chance of being out of position in favour of a good scoring chance or a hit.

Personal life
Jovanovski was born in Windsor, Ontario, to Kostadin and Lilja Jovanovski. His parents immigrated to Canada in 1973 from Macedonia. Coming from an athletic family, Kostadin was a semi-professional soccer player in Yugoslavia. Jovanovski speaks English, French and some Macedonian. Jovanovski followed after his father and played organized soccer growing up.  He did not start playing hockey until age 11, when his older brother, Denny, joined a team.

During his junior career, Jovanovski and two other Windsor Spitfire teammates were charged with sexually assaulting a 24-year-old woman in February 1995. After a pre-trial hearing in June, the Crown attorney dropped the charges in August due to a lack of convincing evidence.

Beginning his NHL career with the Florida Panthers, he owned a condominium in Boca Raton, Florida. He met his wife, Kirstin, in Florida and retained a residence in Boca Raton, where he spent his summers. Jovanovski and Kirstin had their first child, daughter Kylie Everett, on August 25, 1998. Three years later, Kyra was born on April 24, 2001, while her twin sister died in utero. Kirstin was later pregnant with twins a second time and gave birth to son Cole and daughter Coco on May 25, 2006, in Florida.

In 2005, Jovanovski was featured in a documentary aired on multicultural network Omni Television. Entitled The Late Bloomer: Ed Jovanovski, it explored his career, family tragedy and attachments to his Macedonian heritage.

Career statistics

Regular season and playoffs

International

Awards

OHL

NHL

Vancouver Canucks

See also
List of NHL players with 1000 games played

Footnotes

References

External links

1976 births
Living people
Canadian ice hockey defencemen
Canadian people of Macedonian descent
Florida Panthers draft picks
Florida Panthers players
Ice hockey people from Ontario
Ice hockey people from Windsor, Ontario
Ice hockey players at the 2002 Winter Olympics
Medalists at the 2002 Winter Olympics
National Hockey League All-Stars
National Hockey League first-overall draft picks
National Hockey League first-round draft picks
Olympic ice hockey players for Canada
Olympic gold medalists for Canada
Olympic medalists in ice hockey
Phoenix Coyotes players
Vancouver Canucks players
Windsor Spitfires players

Ed Jovanovski


Vyšná Polianka este o comună slovacă, aflată în districtul Bardejov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 113 locuitori. Se învecinează cu comuna .

Istoric
Localitatea Vyšná Polianka este atestată documentar din 1572.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Vyšná Polianka


Die Division 1 1953/54 war die 16. Austragung der professionellen französischen Fußballliga. Meister wurde der OSC Lille, der seinen dritten Titel seit 1933 gewann.

Erster Spieltag war der 23. August 1953, letzter Spieltag der 16. Mai 1954. Eine Winterpause gab es nicht; vielmehr wurde auch zwischen den Jahren gespielt.

Vereine
Teilnahmeberechtigt waren die Vereine, die die Vorsaison nicht schlechter als auf dem 15. Platz abgeschlossen hatten, sowie zwei direkte Aufsteiger aus der zweiten Division und der Gewinner der Relegationsspiele zwischen Erstliga-16. und Zweitliga-Drittem. Somit spielten in dieser Saison folgende Mannschaften um den Meistertitel:
 drei Klubs aus dem äußersten Norden (OSC Lille, CO Roubaix-Tourcoing, Racing Lens),
 zwei aus Paris bzw. der Champagne (Stade Français, Titelverteidiger Stade Reims),
 einer aus dem Nordwesten (Le Havre AC),
 vier aus dem Nordosten (FC Metz, FC Nancy, FC Sochaux, Aufsteiger Racing Strasbourg),
 zwei aus dem Südwesten (Girondins Bordeaux, Aufsteiger Toulouse FC),
 sechs aus dem Südosten (AS Saint-Étienne, FC Sète, Olympique Nîmes, Olympique Marseille, OGC Nizza, Aufsteiger AS Monaco).

Saisonverlauf
Am besten kamen Titelverteidiger Reims – über die gesamte Saison auswärts (nur zwei Niederlagen, aber neun Siege) stärker als vor eigenem Publikum – und Vorjahresdritter Bordeaux in die Saison hinein, die als "kurios" und "hochdramatisch" in die Annalen einging. Lille hingegen häufte zunächst überwiegend Unentschieden an; der spätere Meister erwies sich offensiv als vergleichsweise wenig durchschlagskräftig, besaß aber eine fast unüberwindliche Abwehr. Sieben Spieltage vor Ende führte Bordeaux die Tabelle noch mit einem vermeintlich beruhigenden Vorsprung an, dann eröffnete eine 1:4-Niederlage gegen Absteiger Le Havre ein spannendes Finale: am viertletzten Spieltag schlug Lille Bordeaux, wodurch Reims als lachender Dritter vorübergehend die Tabellenspitze mit zwei Zählern Vorsprung eroberte. Nach der vorletzten Runde waren alle drei Kontrahenten punktgleich, weil Lille in Reims gewonnen und Bordeaux in Toulouse – der Aufsteiger hatte als einzige Mannschaft annähernd Kontakt zur Führungstroika halten können – verloren hatte. Der 34. Spieltag sah das direkte Duell zwischen Bordeaux und Reims, die sich unentschieden trennten, während Lille mit einem Sieg über Nancy den entscheidenden Schritt zum Titel getan hatte, wenngleich dem LOSC angesichts des Ergebnisses der Kontrahenten und des deutlich besseren Torverhältnisses bereits ein Punkt gereicht hätte.

Am Tabellenende stieg mit Sète das drittletzte, durchgehend in der Division 1 vertretene Liga-Gründungsmitglied ab, begleitet von Le Havre. In den nach Saisonende ausgetragenen Barrages des 16. gegen den Dritten der Division 2 kam es zum "Bruderkampf der Hauptstadtklubs", in dem sich Racing gegen Stade Français durchsetzte. Dazu qualifizierten sich als direkte Aufsteiger zur folgenden Spielzeit Olympique Lyon und die AS Troyes-Savinienne.

Abschlusstabelle

Platzierungskriterien: 1. Punkte – 2. Torquotient

Kreuztabelle

Relegation

|}

Die Spieler des Meisters
Während der Saison waren unter Trainer André Cheuva folgende 20 Spieler zum Einsatz gekommen (in Klammern: Zahl der Punktspiele): Jean Baratte (4), Guillaume Bieganski (31), Gérard Bourbotte (14), Roland Clauws (2), Jean-Paul Desrousseau (19), Yvon Douis (25), Jean-Pierre Knayer (6), Christian Lagon (2), Bernard Lefèvre (26), Robert Lemaître (30), Antoine Pazur (27), Edmond Plewa (9), André Pottier (3), César Ruminski (34), Marceau Somerlinck (34), André Strappe (33), Jacques Van Cappelen (12), Cor van der Hart (31), Jean Vincent (31), Étienne Wesolek (1)

Eine vollständige Liste der Schützen von Lilles 49 Treffern existiert in der vorliegenden Literatur nicht. Außer dem in der Torjägerliste platzierten Strappe war insbesondere Douis daran beteiligt. Nie zuvor allerdings war eine Mannschaft mit einer so geringen Torzahl französischer Meister geworden, vom Treffermittel pro Spiel her selbst in der Saison 1932/33 nicht, als der Meister nur 19 Matches austragen musste.

Erfolgreichste Torschützen

Siehe auch
 Division 2 1953/54
 Coupe de France 1953/54

Literatur
 Hubert Beaudet: Le Championnat et ses champions. 70 ans de Football en France. Alan Sutton, Saint-Cyr-sur-Loire 2002, ISBN 2-84253-762-9
 Sophie Guillet/François Laforge: Le guide français et international du football éd. 2009. Vecchi, Paris 2008, ISBN 978-2-7328-9295-5
 Jean-Philippe Rethacker: La grande histoire des clubs de foot champions de France. Sélection du Reader's Digest, Paris/Bruxelles/Montréal/Zurich 2001, ISBN 2-7098-1238-X

Anmerkungen und Nachweise

1953/54
Fußballsaison 1953/54

Division 1 1953/54


An Tristachya lualabaensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni De Wild., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni James Bird Phipps. An Tristachya lualabaensis in nahilalakip ha genus nga Tristachya, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tristachya

Tristachya lualabaensis


Die Brogleshütte (, ) ist eine Schutzhütte in den Dolomiten.

Lage und Umgebung

Die Hütte befindet sich auf der Brogles-Alm im Bergkamm, der Villnöß im Norden und Gröden im Süden trennt. Sie liegt auf  Höhe auf dem Gebiet der Gemeinde Villnöß in Südtirol (Italien), direkt neben der Grenze zum Naturpark Puez-Geisler.

Die Brogles-Alm schließt direkt östlich an Raschötz an, von dem es durch den Brogles-Sattel getrennt ist. Über den Sattel gelangt man zunächst nach Innerraschötz: Von dort aus erreicht man weiter Richtung Westen Außerraschötz mit der Raschötzhütte, Richtung Südwesten St. Ulrich in Gröden und Richtung Norden St. Peter.

Südlich der Brogles-Alm erhebt sich die Seceda, der westlichste Gipfel der Geislergruppe, den man dem Weg über die Pana-Scharte folgend besteigen kann. In östliche Richtung kann man an der Nordflanke der Geislergruppe entlang zur Schlüterhütte wandern, gegen Norden steigt man nach St. Magdalena ab.

Geschichte
Die im Jahr 1757 erstmals erwähnte Brogleshütte wurde vermutlich um 1700 im Auftrag der Herren von Freising als Unterstand für Hirten erbaut. 1860 wurde sie von einem Lajener Bauern namens Ploner, der den Moar-Hof bewirtschaftete, erworben. 1926 veranlasste die Familie Ploner den Bau eines zweiten Stockwerks. 1950 erfolgte ein erneuter Umbau mit einer Erweiterung der Hütte. Zwischen 2013 und 2015 wurde die Hütte erneuert und vergrößert.

Weblinks

Einzelnachweise

Alpenhütte in Südtirol
Geislergruppe
Villnöß
Gröden

Brogleshütte


Maria Lucia Maciel, mais conhecida como Luca Maciel (Londres, 1946 - São Paulo, outubro de 2019), foi uma pesquisadora brasileira na área de Sociologia, professora na UFRJ, anteriormente na UnB. Dedicada ao tema da Ciência, Tecnologia e Inovação, e da construção dessas e sua relação com o desenvolvimento, foi responsável pela consolidação dessa linha de pesquisa em diversas instituições, também estruturando programas de pós-graduação naquelas onde foi docente. Fez seu mestrado na Universidade Livre de Bruxelas (1981), doutorado na Universidade Paris VII (1986), e pós-doutorado na Itália, que resultou na publicação do livro O Milagre Italiano: caos, crise e criatividade (Editora Paralelo 15, 1996).

Luca foi editora do periódico Revista Sociedade & Estado da UnB, e co-fundadora, em 2005, do periódico Liinc em Revista. Foi membro da diretoria da SBPC por dois mandatos (1989-91 e 2011-2013), e secretária regional da SBPC-RJ de 2004 a 2006. Integrou por 15 anos o conselho administrativo do Instituto Ciência Hoje.

Junto de sua colega Sarita Albagli, Luca fundou o Laboratório Interdisciplinar sobre Informação e Conhecimento (Liinc, hoje CindaLab) dentro da UFRJ e do IBICT.

Sociólogos do Brasil
Professores da Universidade Federal do Rio de Janeiro
Mortos em 2019
Nascidos em 1946

Maria Lucia Maciel


Diane Whitley es una guionista, productora y actriz de televisión británica.

Filmografía

Guionista

Productora

Actriz

Referencias

Enlaces externos

 Sitio oficial

Guionistas de Inglaterra
Actrices de Reino Unido
Productores de televisión
Productores de televisión de Reino Unido
Actrices de televisión de Inglaterra

Diane Whitley


වාග් විද්‍යාවෙහිදී, සහ වඩාත් නිරවද්‍ය ලෙසින් පැවසුවහොත් සාම්ප්‍රදායික ව්‍යාකරණයෙහිදී, මුඛ්‍ය සංඛ්‍යාවක් හෝ  මුඛ්‍ය සංඛ්‍යාංකයක් (හෝ මුඛ්‍යයක් පමණක් ලෙසින්) යනු,  එක, දෙක, තුන  වැනි සිංහල වචන මෙන්ම, නිදසුනක් වශයෙන්  තුන්සිය හතලිස් දෙක වැනි සංයුක්ත වචනද ගණනයන් ලෙසින් දැක්වීම සඳහා භාවිතා කෙරෙන ව්‍යාකරණ අංගයකි.

මුඛ්‍ය සංඛ්‍යාව (වාග් විද්‍යාව)


Jeanett Albeck (født 24. september 1981) er en dansk komponist, sanger og skuespiller.

Hun laver musik under navnet OHarasound og er en del af teaterkollektivet Sort Samvittighed. Albeck er lillesøster til skuespilleren Christine Albeck Børge.

Eksterne henvisninger

Komponister fra Danmark
Sangere fra Danmark
Skuespillere fra Danmark

Jeanett Albeck


Laxativele, cunoscute și sub numele de purgative sau aperiente, sunt substanțe care produc evacuarea conținutului intestinal prin stimularea motilității intestinale. Sunt folosite în tratamentul constipației cronice datorată încetinirii tranzitului intestinal. Mecanismele de acțiune ale multor laxative nu sunt pe deplin cunoscute datorită factorilor complecși care afectează funcția colonului. Cu toate acestea, au fost identificate trei mecanisme generale: retenția de lichid în conținutul colonului, mărind astfel volumul bolului fecal; efectele directe sau indirecte asupra mucoasei colonului pentru a reduce absorbția netă a apei și a NaCl; și stimularea motilității intestinale. Pentru clasificarea acestora există mai multe opțiuni. Laxativele pot fi grupate după clasa chimică (zaharuri și alcooli ai zahărului, polizaharide neabsorbabile, acizi biliari, acizi grași hidroxilați, săruri anorganice, molecule cu structură antranoidă, derivați ai difenilmetanului), după locul de acțiune (intestin subțire, intestin gros, întreg tractul intestinal), după modul de acțiune (agenți de formare a bolului fecal, lubrifianți, osmotice, stimulente/iritanți), după intensitatea efectului (laxative, cathartice, purgative) sau după origine (naturale, sintetice). Laxativele pot fi administrate oral sau rectal.

Note

Gastroenterologie

Laxativ


Velika nevolja oca Dickersona: priča iz Colorada hrvatski je crnohumorni roman Mislava Gleicha objavljen 2022. godine.

Priča prati pustolovinu oca Juliana Dickersona, svećenika nevjernika iz ruralnog Shandsvillea u Coloradu. Nakon što jedne noći pijan pregazi sumnjivog pješaka i napravi cirkus od mjesta zločina, Dickerson se pronađe u centru potrage za pola milijuna dolara koje je ukrao sa žrtve. U priču će se upetljati mafijaši iz Chicaga i Novog Meksika, priglupi šerif i njegov posinak, seljak sa sačmaricom, heavy metalci i drugi šaroliki likovi.

Sadržaj
Jedne maglovite noći u Coloradu, otac Julian Dickerson u pijanom stanju nasmrt gazi neočekivanog pješaka Dereka Savija. Bojeći se zatvora, on sklanja truplo u šumu. Međutim, pokaže se da pokojnik sa sobom nosi pištolj i torbu punu novaca. Svećenik uzima nabrojane predmete (i, pijan, muškarčeve cipele), u drvo nad tijelom ucrtava križ (slučajno okrenuti), te nastavlja prema gradiću Shandsvilleu. Ondje posjećuje dućan kako bi kupio cigarete i bombone, te u njemu razgovara s mjesnim adolescentima Huckom i Joeom koji su se taman naumili drogirati LSD-om. Iza toga posjećuje prijateljicu Misty kako bi uz njezinu pomoć dokučio što napraviti. Idući dan, u Chicagu mafijaški šef Sousa očekuje vijesti o obavljenoj transakciji. Sav je u dugovima, i jedva je prikupio pola milijuna dolara da otplati stari dug neprijateljskom mafijašu Metzgeru iz Novog Meksika. No, njegov podređeni dvojac, Jackall i Sebastian, priopćuju mu kako se Derek Savio zadnje javio iz Colorada i kako nikad nije dostavio pola milijuna dolara Metzgerovom čovjeku. Sousa odlučuje pod svaku cijenu doći do novaca, strahujući od Metzgerove osvete.

Julian se budi kod Misty i susreće njezinog slaboumnog mlađeg brata Roberta, te Billyja, njezinog dečka. Nešto kasnije, spašava Roberta od nasilnika, a s Huckom i Joeom sklapa dogovor da neće nikomu pisnuti da je vidio njihov LSD noć ranije, pod uvjetom da oni nikomu ne odaju da je u dućan došao pijan. Uskoro se otkriva Savijev leš. Na poprište zločina dolazi budalasti šerif Buddy Shaggerton sa svojim posinkom Garyjem. On pri pogledu na truplo i obrnuti križ zaključuje kako je riječ o sotonističkom ubojstvu, što razglašava u medijima. Svoju istragu odlučuje prenijeti u obližnji Shandsville, gdje slučajno nailazi na Juliana koji pak potpiruje njegovu ideju o sotonistima (kako bi krivnju svrnuo sa sebe).

Sousa šalje Jackalla i Sebastiana u Colorado po novac. Dok jedne noći Billy vodi Misty na romantičnu večeru, Julian ostaje čuvati Roberta, no pijan povede momka u striptiz klub gdje se posvađa s izbacivačem. Prilikom bijega, Robertove se tenisice rastrgaju, pa mu svećenik daje Savijeve cipele. Iduće jutro, šerif počinje ozbiljno sumnjičiti Hucka i Joea, mjesne heavy metalce. Jackall i Sebastian stižu u Shandsville, te slučajno ugledaju Roberta u Savijevim cipelama. Obojica ga brutalno izmlate i saznaju za Juliana. Robert nakon napada pada prestaje govoriti. Pri povratku u župnu kuću, Julian automobilom slučajno udara Jackalla koji je krenuo da ga ispita. Mafijaš ostaje bez svijesti, a njegov kolega bježi i telefonira Sousi da mu je potrebna pomoć.

Šerif i Gary provaljuju Joeu u sobu i nailaze na plakate black metal bendova poput Burzuma (koji obiluju stravičnim figurama i pentagramima), zbog kojih šerif još dublje povjeruje da su mladići upleteni u sekte. Juliana subrat Fickwacker traži da se odrekne mantije, zbog čega ovaj odlučuje biti bolja osoba; no, njegovi se planovi sutradan poremete jer više nitko u gradu ne želi imati posla s njime. Jedini je šerif željan njegova društva, zbog istrage; on ga vodi u svoju motelsku sobu i iznosi mu svoju teoriju. Svećenik i šerif potom zajedno odlaze u bar gdje šerif može upoznati Moorea, Huckovog i Joeovog dilera za koga vjeruje da je na čelu sekte. Julianu u baru prilazi prostitutka i on izlazi s njom na zrak, ali samo kako bi joj udijelio novac. No, prekida ih Moore, koji je između ostalog i svodnik, te smatrajući da svećenik trati vrijeme jednoj od "njegovih cura", on ga isprebija. Poražen i ponižen, Julian razmišlja o događajima iz prošlosti koji su ga oblikovali. Desetak godina ranije, pomogao je tinejdžerici Miji da pobjegne iz Shandsvillea. Mia je bila Mooreova prostitutka, a otac ju je kod kuće zlostavljao. Julian je ukrao župni novac i njime pokrio troškove Mijina odlaska. U tom razdoblju umro mu je i otac, pa je zbog svega izgubio vjeru.

U sadašnjosti, Sousa i njegov čovjek Matt stižu u Shandsville. Istovremeno i Metzger kreće u Colorado kako bi se osobno osvetio Sousi. Billy, uvjeren da ga Misty vara s Julianom, odlučuje uhoditi njih dvoje kako bi saznao istinu, a sa sobom nosi i sačmaricu. U baru šerif napokon uhićuje Hucka i Joea zbog posjedovanja LSD-a i sumnje da su ubili Dereka Savija. Julian ide k Misty po Savijeve stvari kako bi se s njima predao policiji. Vidjevši kako svećenik zalazi u kuću njegove djevojke, Billy provaljuje unutra, no jednom kad zapazi torbu punu novaca, on pošteđuje Juliana i Misty. U ludilu uzima novac i kreće van grada kako bi dao otkaz na omraženom poslu. Julian strahuje da će Billy nekog ozlijediti pa on i Misty jure za njim. Mafijaši iz Chicaga i Novog Meksika pridružuju se potjeri. Šerif, koji je pri razgovoru s Huckom i Joeom shvatio da je Julian pravi krivac, hita s Garyjem za njima. Velika potjera završava na prometnici izvan grada. Umiru svi mafijaši, a s njima i Billy. Sousa prije smrti pokuša ustrijeliti Garyja, ali Julian iskače pred mladića i spašava mu život, pokupivši pritom metak.
Julian se budi u bolnici. Šerif mu obećava kako će mu oprostiti za zločine jer je spasio život njegova posinka. Gradićem se pronosi vijest da je Julian spasio život policijskog novajlije, pa svećenik svim stanovnicima raste u očima i spašava svoj ugled. Šerif uhićuje Moorea, a Robert se vraća u svoje normalno stanje. Saznaje se i da je Robert ranije prepolovio pola milijuna Savijevih novaca, a da je jedna polovina ostala kod Misty. Misty novcem uređuje bar i zaprima brojne goste. Ondje organizira plesne večeri na kojima otac Dickerson, Robert i brojni drugi stanovnici sretno plešu.

O knjizi
Gleich je knjigu napisao u jesen 2018. godine, dok je bio u vrlo sretnom razdoblju života, no nije bio zadovoljan rukopisom. Vratio mu se tek za vrijeme pandemije krajem 2020. i tad je nastavio rad na njemu. Naglasak romana stavljen je na kompleksnom zapletu, šarolikim i ekscentričnim likovima, te pozitivnoj poruci. Gleich je rekao kako, premda je ranije pisao mračne romane, s ovime "htio napraviti izuzetak", zbog čega je "Dickerson […] sretan roman". Glavna tema jest iskupljenje. Gleich je puno istraživao pojedinosti Colorada da ga što vjerodostojnije predoči, a poslužio se i brojnim referencama specifičnim za tu saveznu državu u knjizi. Magistar anglistike Neven Brlek o romanu je rekao sljedeće: "[...] [C]iljano je Americana. Utopljen je u specifičnu američku kulturu i vrvi simbolima američkog života (bejzbol, mali koloradski grad, stari pick-up kamionet, Stjenjak, sačmarice, gangsteri, šerif...), a struktura mu je gotovo filmska. U priči se istražuje i cijeli splet likova i njihovih individualnih stvarnosti, a situacije ne izlaze iz zadanih granica dozvoljenih u tom žanru."Srednja.hr zbog tematike opisala je roman kao "knjigu koja će uzburkati duhove", premda knjiga nije namijenjena kao kritika religije. Velika nevolja oca Dickersona sadržajno vuče inspiraciju iz radova braće Coen i Guya Ritchieja (filmova poput Farga i Spaliti nakon čitanja), a stilski iz Stephena Kinga, Charlesa Dickensa i Winstona Grooma. Humor je na trenutke alanfordovski. Eponimski junak, otac Dickerson, baziran je na liku Ebenezera Scroogea iz Božićne priče, a njegov je razvoj Gleich opisao kao "dickenzijanski", jer otac Dickerson iz "ogorčenog starčića, gotovo mizantropa" postaje pozitivna osoba. Knjiga zbog toga nosi pozitivnu poruku. Urednica i novinarka Sandra Pocrnić Mlakar rekla je kako se "oko sredine romana događa [...] obrat – na ironiju i stil smo se navikli, ali sada roman čitamo radi glavnog junaka i za njega navijamo.

Imena pojedinih svećenika, poput Bendenburpa, Fickwackera i Crampstiffa, također nose dickenzijanski prizvuk. Prema Gleichu, "ateizam je bio ključni element da od oca Dickersona [napravi] vrlo zanimljivu i ekscentričnu figuru".

O knjizi su u sklopu njezine zagrebačke promocije govorili književni kritičar i autor Tin Lemac te magistar anglistike Neven Brlek.

Reakcije
U sklopu intervjua s Gleichom za časopis Kvaka, urednica i novinarka Sandra Pocrnić Mlakar rekla je kako je u knjizi očit "europski motiv razvoja [...] likova kroz kroz izazove". Stil je pohvalila kao duhovit i zabavan, te nadodala kako "[n]a ispitu drugog dijela romana padaju mnogi domaći pisci koji se prihvate zahtjevnijih formi, ali Mislav Gleich je pisac koji taj zadatak rješava zabavljajući se, na opće odobravanje publike".

Novinar Željko Erceg, pišući za Dalmatinski portal, preporučio je roman kao simpatičan, zabavan, te s lijepom poukom. Pohvalio je njegov početak i posebno stil: "Izvrstan stil, oslobođen inzistiranja na 'ispravnim jezičnim izrazima', mladenački jednostavan, ciničan i duhovit, uz potpuno razumijevanje nadležnog lektora-korektora (jedna od najboljih lektura-korektura koju sam u zadnje vrijeme pročitao) s jedinom ambicijom zabave čitatelja." Međutim, kritizirao je velik broj kompleksnih američkih imena zbog kojih su mu "rečenice [...] počele zapinjati u grlu" i zbog kojih se osjećao "kao da [ratuje] s ribljom kosti".

Izvori

Hrvatski romani
Hrvatska epika
Književnost

Velika nevolja oca Dickersona


Nuno Espírito Santo (fæddur 25. janúar árið 1974) er portúgalskur knattspyrnuþjálfari og fyrrverandi knattspyrnumaður.

Frá 2017-2021 var hann knattspyrnustjóri hjá enska Premier League liðinu Wolverhampton Wanderers F.C..
Sumarið 2021 tók hann við Tottenham Hotspur en entist bara í 4 mánuði og var sagt upp.

Heimildir
 Nuno Espírito Santo, transfermarkt.com
https://www.soccerbase.com/managers/manager.sd?manager_id=2955

Viðhengi

Portúgalskir knattspyrnustjórar
Portúgalskir knattspyrnumenn

Nuno Espírito Santo


Ortueri (sardinski: Ortuèri) je grad i općina (comune) u pokrajini Nuoru u regiji Sardiniji, Italija. Nalazi se na nadmorskoj visini od 584 metra i ima 1 152 stanovnika. Prostire se na 38,83 km². Gustoća naseljenosti je 30 st/km².Susjedne općine su: Austis, Busachi, Neoneli, Samugheo, Sorgono i Ula Tirso.

Izvori

Gradovi na Sardiniji

Ortueri


Las Calqueas o Calcieas (del griego antiguo Χαλχεϊα) eran unas festividades religiosas de la Antigua Grecia celebradas en Atenas el día 30 del mes de Pianepsión (mediados de otoño). Parece que tenían lugar justo después de las Hefestias, al menos que estas últimas fueran el preámbulo. Estaban dedicadas al culto del dios Hefesto y de la diosa Atenea Ergane (trabajadora).  En los primeros tiempos de su celebración, las Calqueas podrían haber tenido un origen agrario, pero muy rápidamente se convirtieron en una fiesta de artesanos, y más concretamente de los herreros, cuyas divinidades protectoras eran las mencionadas antes. Además, la fiesta recordaba los mitos fundacionales de Atenas, puesto que las dos deidades, Hefesto y Atenea, estaban unidos al mito del nacimiento de Erictonio, uno de los primeros reyes de la ciudad.  Durante las Calcieas el peplo ofrecido a la diosas durante las Panateneas, en verano, comenzaba  a ser tejido.

Véase también
 Fiestas de Atenas (Edad Antigua)
 Calendario ático

Notas

Fuentes
 Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines, Charles Victor Daremberg,  Edmond Saglio ; artículo: Calqueas
 Dictionary of Greek and Roman Antiquities, Smith, William; p. 270

Enlaces externos

Fiestas de Hefesto
Fiestas de Atenea
Atenas (Edad Antigua)

Calqueas


Eternos je izmišljena prijestolnica Eternije iz multimedijalne franšize Gospodari svemira. Sjedište je kraljevske vlasti i dom kraljevske dinastije. Eternosom i kraljevstvom vlada Kralj Randor sa suprugom, kraljicom Marlenom. Njihov sin i prijestolonasljednik je princ Adam, koji skriva svoj tajni identitet He-Mana, najmoćnijeg čovjeka u svemiru. Kraljevski par ima i drugo dijete, Adamovu blizankinju, princezu Adoru koja živi na planetu Etheriji, u drugoj dimenziji. Ona posjeduje moć preobrazbe u She-Ra-u, princezu moći.

U animiranoj TV seriji He-Man i Gospodari svemira, Eternos je glavni grad čitave planete Eternije kojim vlada kralj Randor. Grad je izgrađen od crvenih blokova i ima ujedno drevni i futuristički izgled. Grad se nalazi na vrhu brijega i nadvisuje Plodne ravnice.

Animirana serija u realizaciji Mike Young Productionsa iz 2002. godine prikazuje glavni grad Eternos s kraljevskom palačom, ali grad je bijele boje nasvođen zlatnim kupolama.

Netflixova animirana serija Gospodari svemira: Otkriće predstavlja kombinaciju grada Eternosa zasnovanu na ranijim prezentacijama. Grad ima plavičaste zidove s ljubičastim kupolama. Kraljevska palača je okrugla oblika kao u originalu i grad ima tornjeve.

Grad Eternos je ujedno i središte Herojskih ratnika koji ga brane od sila zla. Kapetanica Kraljevske straže je Teela, a njen očuh Man-At-Arms je glavni vojni inžinjer. Orko je maleni čarobnjak koji živi u Kraljevskoj palači i često obnaša dužnost dvorske lude.

Izvori

Literatura

 He-Man and the Masters of the Universe – A Character Guide and World Compendium, vol. 2.

Vanjske poveznice

 Eternos - he-man.fandom.com

Gospodari svemira

Eternos


Martin Gibert est philosophe et chercheur à l'université de Montréal, affilié au Centre de recherche en éthique et à l'Institut de valorisation des données. Il est spécialisé dans l'éthique de l'intelligence artificielle et milite pour les droits des animaux.

Études
Martin Gibert a grandi à Montmorin en Auvergne et a suivi ses études au collège de Billom.

 étudier la philosophie à Clermont-Ferrand (licence de 1993 à 1996), Toulouse (maitrise et CAPES de 1997 à 1998) puis Paris (DEA de 1999 à 2000).

Carrière
Après avoir obtenu le CAPES, Martin Gibert devient coopérant du service national dans les deux lycées français de Montréal. Il enseigne ensuite pendant un an en Tunisie comme « résident » avant de se mettre en disponibilité de l'Éducation nationale et de partir s'installer au Canada.

Il y passe une thèse en psychologie morale intitulée Imagination et perception morale, sous la direction de Christine Tappolet à l'Université de Montréal, dans laquelle il soutient que l'imagination enrichit notre connaissance morale, notamment par la prise de perspective. Il tire de ce travail son premier livre, intitulé L'imagination en morale (Hermann 2014).

Martin Gibert effectue ensuite un postdoc en philosophie expérimentale à l'Université McGill. Il profite de cette période pour mettre en application ses analyses sur la perception morale pour les animaux non humains et rédige le livre Voir son steak comme un animal mort: véganisme et psychologie morale (Lux, 2015).

De 2015 à 2017, Martin Gibert est rédacteur en chef du magazine papier imprimé à Montréal, Véganes (les deux derniers numéros, 4 et 5, seront également publiés et distribués en France aux éditions La Plage). Fort de cette première expérience, Martin Gibert décide de s'engager en tant que corédactrice en chef (sic) de la revue antispéciste en ligne l'Amorce, afin de donner au mouvement végane/antispéciste un moyen de diffusion et de discussion interne pour les sujets difficiles.

En juillet 2017, Martin Gibert devient le premier chercheur en éthique de l'Université de Montréal à travailler spécifiquement sur les retombées sur nos vies du Big Data et de l'intelligence artificielle. Il travaille dans ce cadre en 2018 sur la Déclaration de Montréal pour un développement responsable de l'intelligence artificielle. Affilié au Centre de Recherche en Éthique (CRÉ) et à l'Institut de valorisation des données (IVADO), le chercheur est aussi membre du comité consultatif de la conduite responsable en recherche, coordonnateur du groupe Perspective sur l'IA. Dans le cadre de sa carrière académique, le philosophe est coorganisateur depuis 2019 d'un cycle de conférences internationales en éthique de l'IA et participe à de nombreuses conférence, dont Serait-il éthique d'utiliser un robot sexuel simulant Justin Trudeau ? (intitulée ainsi afin d'être « un piège à journaliste » du propre aveu de Martin Gibert), présentée en 2019 dans le cadre du congrès de l'ACFAS.

En parallèle de son travail de recherche, Martin Gibert est chargé de cours en Pensée critique et dialogue à l'Université du Québec à Montréal.

Par ailleurs, Martin Gibert collabore comme coéditeur de la section « morale » de l'Encyclopédie philosophique en ligne et est Coauteur du manifeste Les animaux ne sont pas des choses (à l'origine du projet de loi 54 qui modifie le code civil du Québec).

Pensée

Positions
Martin Gibert considère nécessaire d'insuffler une morale aux robots, chatbots et autres machines. Il estime qu'il faudrait à cette fin avoir recours au dilemme du tramway et à l'apprentissage supervisé (ou « machine learning ») pour soumettre au robot des exemples de comportements de gens vertueux.

Martin Gibert écrit parfois au féminin comme genre par défaut en tant que corédactrice en chef de la revue antispéciste en ligne l'Amorce ou qu'auteur dans la dernière partie de son livre Faire la morale aux robots. Son objectif est que ce petit décalage favorise un regard critique sur les stéréotypes et les catégories mentales, tout en améliorant la représentation des femmes parmi les groupes mixtes dans ses textes.

Pour lui, admettre le principe d'égalité (il faut traiter les cas similaires de façon similaire) et la sentience de la plupart des animaux d'élevage (permettant de les identifier comme des patients moraux) suffit à déduire l'ensemble du projet antispéciste. Il est par conséquent engagé auprès du mouvement végane et soutient une position abolitionniste vis-à-vis de l'exploitation animale. Dans Voir son steak comme un animal mort (Lux éditeur, Montréal, 2015), le philosophe tente de démontrer que puisqu'il est possible de vivre sans infliger de souffrances non nécessaires aux animaux, alors nous devrions le faire. Il considère également que la plupart des humains emploient de multiples stratégies pour éviter une dissonance cognitive entre leur conviction qu'on ne devrait pas infliger sans nécessité des souffrances ou la mort à des êtres sentients d'une part et leur participation à l'exploitation animale d'autre part.

Publications

Livres

 L'imagination en morale (Éditions Hermann, Paris, 2014).
 Voir son steak comme un animal mort: véganisme et psychologie morale (Lux, 2015)
 Faire la morale aux robots. Une introduction à l'éthique des algorithmes (Atelier 10, Montréal, 2020. Flammarion, Paris, 2021).

Chapitres de livre, rapports et préfaces

 Gibert, M. et Desaulniers, E. (2020) « Carnisme », dans R. Larue (dir) La pensée végane : 50 regards sur la condition animale, Paris PUF.
 Gibert, M., Mondin, C. et Chicoisne, G. (2018) « Portrait 2018 des recommandations internationales en éthique de l'IA » partie 2 du Rapport de la déclaration de Montréal pour un développement responsable de l'IA. Université de Montréal.
 Gibert, M. (2018) « la coconstruction en ligne et les mémoires reçus » partie 5 du Rapport de la déclaration de Montréal pour un développement responsable de l'IA. Université de Montréal. Gibert, M. (2017)
 « Êtes-vous minimaliste? Pour une approche morale expérimentale » in Roberto Merill et Patrick Savidan, Du minimalisme moral, essais pour Ruwen Ogien, Raison Publique, n.22, 2017/2.
 Gibert M. et Ricard, M. (2016) Préface à Melanie Joy, Introduction au carnisme, L'Âge d'homme.
 Gibert, M. et Desaulniers, E. (2013) article « carnism » d'Encyclopedia of Food and Agricultural Ethics (Springer), éditée par Paul B. Thompson et David M. Kaplan.
 Gibert, M. (2011) « Un souper chez Sarah Palin - dix bonnes raisons de manger de la viande? » dans Élise Desaulniers, Je mange avec ma tête, Stanké.

Liens externes

 Site personnel

Notes et références

Association ou organisme lié à la protection animale en France
Association ou organisme opposé à la corrida
Association ou organisme ayant son siège en France
Organisme fondé en 2017

Martin Gibert


El ratón arrocero arborícola de dosel  (Oecomys rex) es una especie de roedor de la familia Cricetidae que habita en Guyana, Surinam, la Guayana francesa, y las regiones circundantes de Venezuela y Brasil.

Referencias

Bibliografía

Musser, G.G. and Carleton, M.D. 2005. Superfamily Muroidea. Pp. 894–1531 in Wilson, D.E. and Reeder, D.M. (eds.). Mammal Species of the World: a taxonomic and geographic reference. 3ª ed. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 2 volúmenes, 2142 pp. ISBN 978-0-8018-8221-0

Enlaces externos

Roedores de América del Sur
Oryzomyini

Oecomys rex


Solo un uomo ist das zweite Soloalbum des Mailänder Rappers Mondo Marcio. Es erschien am 27. Januar 2006 bei EMI und wurde von Virgin vertrieben. Im selben Jahr wurde eine "Gold Edition" veröffentlicht, welche ein zusätzliches Mixtape (Nessuna via di uscita) enthielt.

Vermarktung
Im Vorfeld der Veröffentlichung des Albums wurde der Song Dentro alla scatola als Single veröffentlicht. Das Musikvideos war für einige Wochen auf MTV zu sehen.

Inhalt
Mondo Marcios Stil auf Solo un uomo lehnt sich an den US-amerikanischen Gangsta-Rap mit aggressiven Liedtexten an, allerdings gibt es auch einige ruhigere Lieder wie Nel bene e nel male oder Ancora qua. Features gibt es unter anderem von Tormento (damaliges Mitglied der Rap und RnB-Band Sottotono), Irene La Medica und der Band Finley.

Produktion
Alle Tracks wurden von Mondo Marcio allein produziert – mit Ausnahme von Track 7, 12 und 16 (produziert von Fish).

Erfolg
Das Album erreichte als höchste Platzierung in den Albencharts Platz #10 und blieb insgesamt 9 Wochen in den Top 100.

Für Solo un uomo erhielt Mondo Marcio eine Goldene Schallplatte für mehr als 30.000 verkaufte Exemplare. Mittlerweile wurde das Album mit Platin-Status ausgezeichnet für mehr als 94.000 verkaufte Exemplare.

Titelliste

Weblinks
 mondomarcio.net
 Albumkritik auf Hano.it
 Albumkritik auf DeBaser.it

Album (Hip-Hop)
Album 2006
Mondo Marcio

Solo un uomo


Biserica Sfântul Nicolae (în ) este o biserică în stil baroc din cartierul Malá Strana (Orașul de Jos) al orașului Praga. A fost construită între anii 1704-1755 pe locul unde se afla anterior o biserică gotică din secolul al XIII-lea, care era, de asemenea, închinată Sfântului Nicolae.

Istoric
Biserica parohială Sfântul Nicolae, care se afla pe locul actualei biserici și era în stil gotic, a fost construită în secolul al XIII-lea în Malá Strana (Orașul de Jos). Iezuiții au decis în a doua jumătate a secolului al XVII-lea să construiască un complex de clădiri format dintr-o biserică nouă și o școală parohială inițial după planurile din 1673 ale arhitectului Giovanni Domenico Orsi. Lucrările au fost amânate timp de 30 de ani. Biserica a fost construită în două etape pe parcursul secolului al XVIII-lea. Înălțarea noii biserici a început în 1703 după planurile noi realizate de Christoph Dientzenhofer; prima clădire construită a fost Capela Sf. Barbara, care a servit ca loc de oficiere al sfintelor liturghii.

Fațada de vest, corul, capelele Sf. Barbara și Sf. Ana au fost construite între anii 1703 și 1711. Noile planuri ale lui Dientzenhofer au implicat un sistem geometric complicat de cilindri interconectați cu o cupolă centrală deasupra transeptului. Naosul masiv cu capele laterale și o boltă ondulată sprijinită pe un sistem de elipsoide intersectate a fost construit de Christoph Dientzenhofer. Stâlpii aflați între deschiderile largi ale arcadei ce sprijineau triforiul au avut rolul de a maximiza efectul dinamic al bisericii. Altarul și cupola cu acoperiș din tablă de cupru au fost construite în perioada 1737-1752, fiind folosite de această dată planurile fiului lui Christoph, Kilian Ignaz Dientzenhofer.

Construcția turnului bisericii a fost finalizată în 1752, după moartea lui Dientzenhofer (ce avusese loc în 1751). Pe parcursul deceniilor următoare interiorul bisericii a fost înfrumusețat tot mai mult. În urma desființării Ordinului Iezuit de către papa Clement al XIV-lea, Biserica Sfântul Nicolae a devenit principala biserică parohială a Orașului de Jos începând din 1775.

În timpul Republicii Socialiste Cehoslovace (1949-1989) turnul bisericii a fost folosit ca observator al organelor de Securitate a Statului, deoarece din turn puteau fi supravegheate ambasadele americană și iugoslavă, precum și drumul de acces către ambasada Germaniei de Vest.

Decorațiuni
Biserica a fost descrisă ca fiind "cel mai impresionant exemplu de arhitectură barocă din Praga" și "fără îndoială, cea mai frumoasă biserică în stil baroc din Praga și realizarea supremă a lui Dientzenhofer".

Biserica impresionează nu doar prin arhitectura ei, ci și prin decorațiunile ei, mai ales frescele lui Jan Lukas Kracker și fresca de pe pereții interiori ai cupolei înalte de 70 m realizată de František Xaver Palko. Interiorul este decorat cu sculpturi realizate de František Ignác Platzer. Orga barocă are peste 4.000 de țevi cu lungime de maxim șase metri, iar la ea a cântat în 1787 compozitorul Wolfgang Amadeus Mozart. Capodopera impunătoare a lui Mozart, Messa în C minor, a fost interpretată pentru prima dată în Biserica Sfântul Nicolae la scurt timp după vizita compozitorului.

Turnul clopotniță cu înălțimea de 79 m este conectat direct cu cupola masivă a bisericii. Clopotnița cu o mare vedere panoramică a fost realizat în perioada 1751-1756 de Anselmo Lurago și este construit, spre deosebire de biserică, în stil rococo.

Slujbe religioase
În biserica parohială este celebrată o liturghie săptămânală în fiecare duminică la ora 20:30.

Imagini

Note

Legături externe
 Prague Experience: St. Nicholas Church Lesser Town Square in Prague

Nicolae din Malá Strana
Biserici cu hramul Sfântul Nicolae
Biserici romano-catolice din Cehia
Arhitectură barocă din Cehia

Biserica Sfântul Nicolae din Praga (Malá Strana)


Cacibupteryx es un género extinto de pterosaurio "ranforrincoide" ranforrínquido que vivió en la época del Oxfordiense, en el Jurásico Superior, siendo descubierto en la formación Jagua de Pinar del Río, Cuba.

El género fue nombrado en 2004 por Zulma Gasparini, Marta Fernández y Marcelo de la Fuente. La especie tipo es Cacibupteryx caribensis. El nombre del género se deriva del término cacibu, que significa "señor del cielo" en el idioma taíno y el griego pteryx, "ala". El nombre de la especie se refiere al mar Caribe.

El género está basado en el holotipo IGO-V 208, un cráneo parcial en buen estado de preservación — aunque carece de la punta del hocico, dientes, y la mandíbula inferior — y un ala izquierda fragmentaria: el extremo distal del cúbito, fragmentos del radio, y la primera y cuarta falanges del dedo alar. El cráneo parcial mide diecisiete centímetros de largo, está preservado en tres dimensiones, y tiene un amplio techo craneal. Los descriptores no dieron una estimación de la envergadura y la longitud, pero sí indicaron que era un animal relativamente grande.

Los descriptores asignaron a Cacibupteryx a la familia Rhamphorhynchidae. Aunque sus materiales se superponen con el de su contemporáneo Nesodactylus de la misma localidad, los dos son claramente diferentes como lo prueban los detalles del codo y el cuadrado. Cacibupteryx es uno de los pterosaurios más completos del Oxfordiano, y demuestra una adicional diversidad de pterosaurios de esa época. Revisiones recientes apoyan la asignación del género como un "ranforrincoide" (es decir, un pterosaurio basal), y el investigador David Unwin sugiere que era un miembro de los Scaphognathinae, una subfamilia de ranforrínquidos caracterizados por sus mandíbulas más robustas.

Referencias

Enlaces externos
 (en inglés) Cacibupteryx en The Pterosauria

Fósiles de Cuba
Rhamphorhynchidae
Pterosaurios de América
Pterosaurios del Jurásico Tardío

Cacibupteryx


Die Gletscher-Edelraute (Artemisia glacialis) ist eine Pflanzenart aus der Familie der Korbblütler (Asteraceae).

Beschreibung

Erscheinungsbild und Laubblatt
Die Gletscher-Edelraute wächst als ausdauernde krautige Pflanze mit Wuchshöhen von 5 bis 18 Zentimeter. Sie bildet dichte Rasen. Die oberirdischen Teile sind seidig-silbrig behaart. Die Stängel sind aufrecht oder aufsteigend und entfernt beblättert.

Die wechselständigen Laubblätter sind gestielt, die rosettenständigen sind 3 bis 4 Zentimeter lang. Die Blattspreite ist zweifach fiederschnittig mit dreispaltigen Abschnitten und schmal linealischen, etwas stumpfen Fiederlappen. Die oberen Stängelblätter sind lang gestielt und ihre Spreite ist weniger stark geteilt.

Blütenstand, Blüte und Frucht
Die Gletscher-Edelraute blüht von Juni bis August. Die körbchenförmigen, im Durchmesser 4 bis 7 Millimeter großen Teilblütenstände stehen meist in einem endständigen, schirmtraubigen Gesamtblütenstand zusammen. Die eiförmigen, am oberen Ende stumpfen Hüllblätter sind in der Mitte grün gefärbt und besitzen einen braunen Hautrand. Sie sind seidig-zottig behaart und bilden die halbkugelige Hülle. Der spreublattlose Körbchenboden ist dicht behaart. In einem Körbchen stehen 25 bis 50 leuchtend gelbe und unbehaarte Röhrenblüten zusammen. Die randständigen bis zu zehn Blüten sind weiblich, die übrigen Blüten sind zwittrig. Der Fruchtboden ist dicht kurzhaarig. Die Früchte sind verkehrt-eiförmige und kahle Achänen.

Chromosomenzahl
Die Chromosomenzahl beträgt 2n = 16.

Vorkommen, Gefährdung und Schutz
Die Gletscher-Edelraute ist in den südwestlichen Alpen beheimatet, nämlich in denen Italiens, der Schweiz und Frankreichs. Sie wächst auf Schiefergestein auf Felsen und Geröllhalden in Höhenlagen von 2000 bis 3100 Meter. Selten wurden 3135 Meter Meereshöhe erreicht (Penninische Alpen).

Die ökologischen Zeigerwerte nach Landolt et al. 2010 sind in der Schweiz: Feuchtezahl F = 1+ (trocken), Lichtzahl L = 5 (sehr hell), Reaktionszahl R = 3 (schwach sauer bis neutral), Temperaturzahl T = 1 (alpin und nival), Nährstoffzahl N = 2 (nährstoffarm), Kontinentalitätszahl K = 4 (subkontinental).

Sie wird in der Schweiz in der Roten Liste als "potenziell gefährdet" geführt und zählt zu den geschützten Pflanzen der Schweiz und Frankreichs.

Systematik
Artemisia glacialis wurde 1763 von Carl von Linné in der zweiten Auflage von Species Plantarum, Band 2, S. 1187 erstbeschrieben.

Trivialnamen
Im deutschsprachigen Raum werden oder wurden für diese Pflanzenart, zum Teil nur regional, auch die folgenden weiteren Trivialnamen verwandt: Eisstabwurz (Berner Oberland), Gabuse (Bern), Gletscher-Gabüsen (Berner Oberland), Grüner Raut (Pongau, Pinzgau, Zillerthal), Silberrauten (Fusch im Pinzgau) und Wildeisskraut (Pongau, Pinzgau, Zillerthal).

Quellen

Literatur
 Thomas Gaskell Tutin: Artemisia. In  (Gattung Artemisia L. – Schlüssel zu und Beschreibung von Sektion Artemisia und Art Artemisia glacialis – aus dem unveränderten Nachdruck von 2010 (ISBN 978-0-521-15369-0)).

Einzelnachweise

Weblinks

GletscherEdelraute
GletscherEdelraute

Gletscher-Edelraute


Endoculturalizarea sau inculturalizarea, este o experiență de învățare, parțial conștienta și parțial inconștienta, prin intermediul căreia generația mai în vârstă invită, induce și obligă generația mai tânăra să adopte moduri de gândire și de comportament, tradiționale. Fiecare generație este programată, nu numai să reproducă comportamentul generației anterioare, ci, de asemenea, pentru a premia comportamentul care este în conformitate cu liniile directoare ale propriei sale experiențe de endoculturalizare și de a pedepsi, sau cel puțin de a nu premiaqa, comportamentul care se abate de la acestea.

Echilibrul la care ajunge o persoană la nivel social. Endoculturalizarea individului în primii ani de viață, este mecanismul dominant al formarii stabilității sale culturale, în timp ce același proces care operează in persoanele mai in varsta, este important pentru domeniul de producție. Unii autori scot in evidenta rolul generației în procesul de endoculturación, și subliniază că alți copii și tineri, un pic mai în vârstă decât copilul în cauză, să exercite o puternică influență culturală. Acest lucru ar explica existența unor salturi generaționale, și ar explica faptul că tinerii ajung la a avea și a folosi un limbaj mai apropiat altor tineri decât al propriilor părinți. S-a observat că diferențele generaționale în achiziționarea limbajului este ceea ce se ascunde în spatele conversiei lingvistice graduale, mai degrabă decât de evoluția în ce priveste utilizarea limbii pe parcursul vieții acelui individ.

În procesul de captare culturala, receptorul de cultură (subiectul) primește aceste orientări și decodează. Prin urmare, cultura primita poate fi modificata. Modificarea acestor modele pot fi asociate cu abisalism generațional plus factori socioeconomici plus politici conjuncturale..

De vazut, de asemenea,
 Aculturație
 Comunicare interculturală
 Sincretism

Referințe

Legături externe

Psihologie socială
Sociologie culturală

Enculturație


Isla Wa o bien Wa Kyun es una isla en el mar de Andaman, al lado de la costa del estado de Mon, en la zona sur de Birmania. Esta isla de 2 km de largo se encuentra en medio de una zona con un banco de arena. Está cubierta de un bosque denso y se eleva a una altura de 135 m.

Wa Kyun está en el centro de una cadena de pequeñas islas costeras que se encuentran frente a la desembocadura del río Ye. La isla de Kokunye Kyun se encuentra a 10 km al norte de Wa Kyun.

Hay tres islas más pequeñas situadas en el mismo banco de Wa Kyun:

 Isla Hngetpiaw (Hngetpiaw Kyun)
 Isla Nat (Nat Kyun)
 Isla Kyettaik (Kyettaik Kyun)

Véase también
 Geografía de Birmania
 Geografía de Asia

Referencias

Enlaces externos
 Mapa de localización de la Isla

Archipiélagos e islas de Birmania
Estado Mon

Isla Wa


දෙහිවල - ගල්කිස්ස මැතිවරණ කොට්ඨාශය මාර්තු 1960 සහ ජූලි 1977 අතරතුර  ශ්‍රී ලංකාවෙහි  මැතිවරණ කොට්ඨාශ අතුරින් එකක් විය. මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාශය නම් ලද්දේ  බස්නාහිර පළාතේ  කොළඹ  දිස්ත්‍රික්කයේ,  කොළඹ නගරයට නගරාසන්න පෙදෙස් වන දෙහිවල සහ ගල්කිස්ස අනුව යමිනි .

1960 (මාර්තු) පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
19 මාර්තු 1960 දිනදී පැවැත්වුණු   සතරවන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාශය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1960 (ජූලි) පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
20 ජූලි 1960 දිනදී පැවැත්වුණු   පස්වන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාශය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1965 පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
22 මාර්තු 1965  දිනදී පැවැත්වුණු   හයවන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාශය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1970 පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
27 මැයි 1970 දිනදී පැවැත්වුණු   සත්වන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාශය සඳහා ප්‍රතිඵල:

ආශ්‍රිත

ශ්‍රී ලංකාවේ පැරණි මැතිවරණ කොට්ඨාශ
 කොළඹ දිස්ත්‍රික්කය

දෙහිවල-ගල්කිස්ස මැතිවරණ කොට්ඨාශය


Tro Bro Leon 2018 var den 35. udgave af cykelløbet Tro Bro Leon. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 15. april 2018. Det blev vundet af franske Christophe Laporte fra .

Hold og ryttere

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018

Tro Bro Leon 2018


Čerišnjevica je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Pazina, Istarska županija. U blizini se nalaze sela i zaselaci Šipraki, Baničići, Mišoni, Grdoselo.

Izvori

Naselja u Istarskoj županiji

Čerišnjevica


Magdalene Sibylle de Holstein-Gottorp (1631 – 1719) a fost ducesă de Hostein-Gottorp prin naștere și ducesă de Mecklenburg-Güstrow prin căsătorie. Din 1654 până în 1695 ea a fost soția ducelui  Gustav Adolf de Mecklenburg-Güstrow.

Biografie
Magdalene Sybille a fost a doua fică a Ducelui Frederic al III-lea de Holstein-Gottorp (1597-1659) și soția acestuia, Ducesa Marie Elisabeth de Saxonia (1610-1684). La 28 decembrie 1654 s-a căsătorit cu Gustav Adolf, Duce de Mecklenburg-Güstrow. După decesul soțului ei (1695), ea a rămas văduvă timp de 26 de ani. A avut o mică curte la Güstrow. După ce linia  Mecklenburg-Güstrow s-a stins, curtea de la Güstrow și-a pierdut gloria și însemnătatea.

Copii
Magdalene Sybille și Gustav Adolf au avut 11 copii însă nici un copil de sex masculin nu a atins vârsta adultă:
 Johann, Prinț Ereditar de Mecklenburg-Güstrow (2 decembrie 1655 – 6 februarie 1660).
 Eleonore (1 iunie 1657 – 24 februarie 1672).
 Marie (19 iunie 1659 – 6 ianuarie 1701), căsătorită la 23 septembrie 1684 cu Ducele Adolphus Frederic al II-lea, Duce de Mecklenburg-Strelitz.
 Magdalene (5 iulie 1660 – 19 februarie 1702).
 Sophie (21 iunie 1662 – 1 iunie 1738), căsătorită la 6 decembrie 1700 cu Ducele Christian Ulrich I de Württemberg-Oels.
 Christine (14 august 1663 – 3 august 1749), căsătorită la 4 mai 1683 cu Louis Christian, Conte de Stolberg-Gedern.
 Karl, Prinț Ereditar de Mecklenburg-Güstrow (18 noiembrie 1664 – 15 martie 1688), căsătorit la 10 august 1687 cu Marie Amalie de Brandenburg, o fiică a Electorului Frederic Wilhelm.
 Hedwig (12 ianuarie 1666 – 9 august 1735), căsătorită la 1 decembrie 1686 cu Ducele Augus] de Saxe-Merseburg-Zörbig.
 Louise (28 august 1667 – 15 martie 1721), căsătorită la 5 decembrie 1696 cu regele Frederic al IV-lea al Danemarcei.
 Elisabeth (3 septembrie 1668 – 25 august 1738), căsătorită la 29 martie 1692 cu Ducele Heinrich de Saxa-Merseburg-Spremberg.
 Augusta (27 decembrie 1674 – 19 mai 1756).

Nașteri în 1631
Decese în 1719
Ducese ale Germaniei
Casa de Oldenburg

Magdalene Sibylle de Holstein-Gottorp


High Chaparral (1999-2014) est un cheval de course pur-sang, spécialisé dans les courses de plat. Vainqueur classique, il est aussi double lauréat de la Breeders' Cup Turf.

Carrière de course
High Chaparral est acquis aux ventes de yearlings de Tattersalls en octobre 2000 pour 270 000 Guinées par l'écurie Coolmore et envoyé à l'entraînement chez Aidan O'Brien. Il débute à 2 ans, en septembre 2001, par une courte défaite : hormis dans les Prix de l'Arc de Triomphe, ce sera la seule de sa carrière. Il gagne son maiden une semaine plus tard et, preuve de l'estime que lui porte son entraîneur, est aussitôt envoyé disputer un groupe 1 anglais, le Racing Post Trophy, où il s'impose aisément. À l'heure des bilans de fin d'année, les classements sont écrasés par Coolmore, avec Johannesburg (Phoenix Stakes, Prix Morny, Middle Park Stakes), qui obtient le titre de 2 ans européen de l'année, Rock of Gibraltar, lauréat du Grand Critérium et des Dewhurst Stakes, et donc High Chaparral. C'est peu dire que Coolmore est bien armé avec cette génération : ses représentants ont à peu près tout gagné. Johannesburg et Rock of Gibraltar sont destinés à la vitesse et au mile, High Chaparral, étant donné ses origines, à la distance classique. Et pourtant aucun d'eux n'est favori pour les classiques du printemps : c'est (encore !) un autre poulain Coolmore, Hawk Wing, impressionnant vainqueur des National Stakes, qui est le favori tant des 2000 Guinées que du Derby d'Epsom.

À 3 ans, High Chaparral effectue un retour tonitruant dans une Listed préparatoire, puis confirme ses ambitions à la faveur de sa victoire dans les Derby Trial Stakes. À Epsom, Michael Kinane, le premier jockey de Coolmore, a choisi Hawk Wing, qui vient pourtant d'être battu par Rock of Gibraltar dans les Guinées, laissant High Chaparral à Johnny Murtagh. Il a eu tort : Hawk Wing est bien battu par High Chaparral, et surtout les deux poulains laissent le troisième, le Godolphin Moon Ballad (futur vainqueur de la Dubaï World Cup), à une dizaine de longueurs. Parmi les quatre poulains Coolmore qui avaient brillé à 2 ans, la hiérarchie est désormais claire : Rock of Gibraltar est numéro 1 sur le mile, High Chaparral son alter ego sur la distance classique. Ce qu'il confirme trois semaines plus tard en s'adjugeant facilement l'Irish Derby, retrouvant pour l'occasion Michael Kinane, qu'il ne quittera plus désormais. High Chaparral l'emporte devant Sholokhov son leader (le cheval chargé de faire le train pour lui), et Ballingary, deux autres poulains Coolmore. Décidément, la toute-puissante écurie irlandaise ne laisse cette année-là et comme souvent que des miettes à ses adversaires. High Chaparral, quasiment invaincu, a désormais le Prix de l'Arc de Triomphe dont il est le favori devant deux Français, le Niárchos Sulamani et la Wildenstein Aquarelliste, l'Anglaise Islington et le Japonais Manhattan Cafe. Mais c'est un outsider qu s'impose, le Godolphin Marienbard, devant Sulamani et High Chaparral. Celui-ci est en appel trois semaines plus tard aux États-Unis dans la Breeders' Cup Turf, où il s'impose avec de la marge. Cette victoire, devant les spécialistes américains de la distance et de la surface, lui vaut le titre de cheval de l'année sur le gazon, tandis qu'en Europe les Cartier Racing Awards sont trustés par Rock of Gibraltar, qui pendant ce temps a enquillé cinq groupe 1 consécutifs.

La saison 2003 de High Chaparral ressemble à la précédente : il gagne tout, sauf le Prix de l'Arc de Triomphe. Il fait une rentrée tardive, en août, avec Longchamp en ligne de mire, puis ferraille victorieusement avec le champion italien Falbrav dans les Irish Champion Stakes, et se présente une nouvelle fois en favori dans l'Arc, honneur qu'il partage avec le formidable 3 ans français Dalakhani. Et une nouvelle fois il doit se contenter de la troisième place, battu nettement par le petit poulain gris de l'Aga Khan et le dur à cuire anglais Mubtaker. Et comme l'année dernière, il enchaîne avec la Breeders' Cup Turf où il retrouve Falbrav et Sulamani. Ce sont ses adieux à la piste et High Chaparral ne se loupe pas, mais il s'en faut d'un souffle : à l'issue d'une lutte farouche à trois avec Falbrav et l'Américain Johar, il doit partager la victoire avec ce dernier, réalisant le premier dead-heat de l'histoire de la Breeders' Cup, devant Falbrav à une courte tête. Cette performance lui vaudra le cinquième rating mondial de l'année, 127. Et s'il voit encore les titres européens lui échapper (Dalakhani est élu cheval de l'année, Falbrav meilleur cheval d'âge), High Chaparral se console avec un deuxième Eclipse Award et quitte la scène riche d'un palmarès conséquent, dix victoires et trois places en treize courses, six groupe 1.

Résumé de carrière

Au haras
High Chaparral entre au haras à Coolmore au tarif de 30 000 € la saillie. Jusqu'à sa mort prématurée, en 2014, ce tarif va baisser puis remonter à son niveau originel : preuve d'une constance dans la production de cet étalon qui a donné une vingtaine de lauréats de groupe 1. Ce score élevé, il le doit surtout à sa production océanienne puisqu'il fait la navette avec l'Australie. Parmi ses meilleurs produits, citons (avec le nom du père de mère entre parenthèses) :

 So You Think (Tights) : Cox Plate x2, Tattersalls Gold Cup x2, Yalumba Stakes, Underwood Stakes, MacKinnon Stakes, Eclipse Stakes, Irish Champion Stakes, Prince of Wales's Stakes.
 Toronado (Grand Slam) : Sussex Stakes, Queen Anne Stakes.
 Dundeel (Zabeel) : Spring Champion Stakes, Australian Derby, Underwood Stakes, ATC Queen Elizabeth Stakes, Rosehill Guineas, Randwick Guineas.
 Shoot Out (Pentire) : Chipping Norton Stakes x2, Australian Derby, George Main Stakes, Randwick Guineas
 Contributer (Exit to Nowhere) : Chipping Norton Stakes, Ranvet Stakes.

High Chaparral meurt le 21 décembre en Irlande, à 15 ans, des suites d'une opération consécutive à une crise de coliques, une pathologie souvent fatale pour les chevaux.

Origines
High Chaparral est issu d'une formule magique : Sadler's Wells sur une fille de Darshaan, un croisement à la réussite exceptionnelle puisqu'il a donné pas moins d'une vingtaine de lauréats de groupe 1. Son éleveur, Sean Coughlan, avait acquis sa mère, Kasora, demeuré inédite, en 1996 pour l'équivalent de 350 000 € à l'époque. Une très bonne affaire, à en juger par sa remarquable production. Il s'agit d'est une belle souche Dupré/Aga Khan que l'on peut faire dérouler à partir de la troisième mère, la championne Koblenza :

Koblenza (1966, Hugh Lupus) : Poule d'Essai des Pouliches, Prix de la Grotte, mère de :

 Korinetta (1976, Petingo), mère de :
 Kazaroun (Alleged) : Gordon Stakes (Gr.3), Cumberland Lodge Stakes (Gr.3),  Yorkshire Cup (Gr.2),  Jockey Club Stakes (Gr.2), Select Stakes (Gr.3).
 Kozana (1982, Kris) : Prix de Malleret (Gr.2), Prix de Sandringham (Gr.3),  Prix du Moulin de Longchamp,  Prix de l'Arc de Triomphe. Mère de :
 Khoraz (The Minstrel) :  Premio Paroli (Gr.1), Oak Tree Turf Championship Stakes (Gr.1),  National Stakes
 Kasora, mère de :
 Black Beard Island (Sadler's Wells) : Dante Stakes (Gr.2),  Secretariat Stakes (Gr.1),  King Edward VII Stakes (Gr.2), Prix La Force (Gr.3)
 Chenchikova (Sadler's Wells) : 4e Park Express Stakes (Gr.3), mère de :
 Fancy Blue (Deep Impact) : Prix de Diane, Nassau Stakes,  Irish 1000 Guineas,  Matron Stakes.
 Smuggler's Cove (Fastnet Rock) :  Dewhurst Stakes.
 Casterton (Fastnet Rock) :  Prix de Lutèce (Gr.3).
 Mora Bai (Indian Ridge), mère de :
 Hunting Horn (Camelot) : MVRC Moonee Valley Gold Cup (Gr.2), Hampton Court Stakes (Gr.3),  Prix Niel,  Belmont Derby Invitational Stakes (Gr.1), Classic Trial (Gr.3), Chester Vase (Gr.3),  Dubai Sheema Classic, Man o'War Stakes, Prince of Wales's Stakes
 High Chaparral

Pedigree

Références

Cheval de course
Cheval de course né en 1999
Animal né en 1999
Animal mort en 2014
Cheval mort de coliques
Écurie Coolmore
Vainqueur d'une épreuve de la Breeders' Cup
Vainqueur du Derby d'Epsom
Lauréat d'un Eclipse Award
Étalon pur-sang anglais

High Chaparral (cheval)


"Down by the River" este un cântec inspirat din muzica folk a formației germane Milky Chanse. Este al doilea single de pe albumul lor de debut, Sadnecessary, pe 28 martie 2014  prin casa de discuri Lichtdicht Records. Piesa a intrat în topuri în țări precum Franța, Germania, Elveția și Marea Britanie. Piesa a fost scrisă si produsă de membrii trupei. Cântecul apare pe coloana sonoră pentru  jocuri video publicate de EA Sports, FIFA 15.

Sensul
Înțelesul piesei, așa cum a explicat vocalistul trupei, Clemens, într-un comentariu, este chiar despre un râu; Fulda, pentru a fi mai exact. Piesa a fost scrisă pe baza unei experiențe ce a avut în josul râului.

Versiuni

Lansare

Referințe

Discuri single din 2014
Cântece din 2014

Down by the River (cântec de Milky Chance)