جي زيب  هو برنامج يستخدم في ضغط الملفات وفك ضغط البيانات. جي زيب اختصار لجنو زيب GNU zip ، وهو برنامج مجاني بديل لبرنامج Compress المستخدم في نسخ يونكس المبكرة، الهدف منه الاستخدام في مشروع جنو.

جي زيب صُنع من قبل جين لوب جيلي ومارك أدلر. وكانت النسخة الأولى منه كانت متاحة في 31 أكتوبر 1992 ، وتبتعه النسخة 1.0 في فبراير 1993 والنسخة الحالية منه هي 1.7 التي تم اصدارها في 28 مارس 2016

انظر أيضا
 قائمة بصيغ و امتدادات الملفات الارشيفية

مراجع

أنساق ملفات أرشفة
برمجيات حرة بلغة سي
برمجيات ضغط بيانات حرة
برمجيات متعددة المنصات
برمجيات مشروع جنو
خوارزميات ضغط بيانات غير مضيعة

جي زيب


Augustin Caraban (n. 28 aprilie 1878, Comuna Vințu de Jos, Alba, d. 18 mai 1961) a fost deputat supleant al cercului electoral Vințul de Jos, la Adunarea Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918.

Biografie
 Ioachim Crăciun, Documente la un sfert de veac de la Marea Unire, vol. I, Editura Academiei Române ISBN:973-271264-3
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voievod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, 2005

Nașteri în 1878
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Decese în 1961

Augustin Caraban


غشاء ديباي (يعرف أيضا بالغشاء الكهربائي الساكن (أو الإلكتروستاتيكي)) عبارة عن طبقة من البلازما لها كثافة كبيرة من الأيونات (الشوارد) الموجبة، بالتالي فلها شحنة موجبة فائضة، تقوم بخلق توازن مع شحنة سالبة مقابلة على سطح مادة ما تكون على تماس معها. تقدر سماكة هذه الطبقة بعدة وحدات من أطوال ديباي تتغير قيمتها اعتمادا على الخصائص المتعددة للبلازما مثل درجة الحرارة والكثافة ..إلخ.

يتكون غشاء ديباي في البلازما لأن الإلكترونات لديها عادة درجة حرارة مقاربة أو حتى أكثر من التي للأيونات، بالإضافة إلى كونها أخف وزناً. بالتالي فإن للإلكترونات سرعة أكبر من الأيونات بمعامل على الأقل من درجة .
هذا يؤدي لأن تقوم الإلكترونات بالهروب من البلازما على السطح الفاصل للمادة وبالتالي تشحن السطح بشحنة سالبة بالمقارنة مع البلازما بحد ذاتها.

انظر أيضا
 تفريغ الكهرباء

مراجع

بيتر ديباي
فيزياء البلازما

غشاء ديباي


NGC 289 este o galaxie spirală situată în constelația Sculptorul. A fost descoperită în 27 septembrie 1834 de către John Herschel.

Note

Vezi și
 NGC 288
 NGC 290

Legături externe
 NGC 289 pe spider.seds.org
 NGC 289 pe WikiSky

Galaxii spirale
Obiecte NGC
Constelația Sculptorul
Obiecte astronomice descoperite în 1834
Obiecte astronomice descoperite de John Herschel

NGC 289


Roberto de Assis Moreira (født 10. januar 1971) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Roberto de Assis Moreira


Ryōan-ji (Japonca: 竜安寺 veya 龍安寺), "Huzurlu Ejderha'nın Tapınağı" Kyoto, Japonya'nın kuzeybatısında yer alan bir Zen tapınağıdır. UNESCO'nun Dünya Miras Yeri olarak Antik Kyoto Tarihi Eserleri'nin bir parçasıdır. Tapınak Zen Budizm'inin Rinzai kolunun Myōshinji okuluna aittir.

Tapınağın bulunduğu bölge asıl olarak Fujiwara ailesinin mülküydü.

Birçoğuna göre, tapınağın ismi 1400'lerin sonlarında yapılmış olan tapınağın ünlü karesansui kaya bahçesi için bir sinonimdir. Bahçe toplanmış çakıllardan ve on beş yosun kaplanmış iri kaya parçasından oluşur. Öyle yerleştirilmişlerdir ki bahçeye hangi açıdan bakılırsa bakılsın (tepeden hariç) sadece on dört iri kaya parçası aynı anda görülebilmektedir. Sadece aydınlanmaya ulaşabilenlerin onbeşini aynı anda görebileceğine inanılmaktadır.

Natureda Gert J. Van Tonder ve Michael J. Lyons tarafından bir makale yayımlanmıştır. Makalenin amacı kayalık bahçenin bir şekil analizi (medial axis transformation) modelini oluşturarak analiz yapılması içindir.

Bu model kullanılarak bahçenin boş kalan kısmının tamamıyla biçim verilmiş olduğunu göstermişlerdir, ve tapınağın mimarisi ile bağlantılıdır. Araştırmacılara göre, ana salonun merkezinin yakınından bir simetri ekseni geçmektedir, bu simetri ekseni geleneksel olarak bakış yeri olarak tercih edilirdi. Öz olarak taşların dizilişine bakıldığı zaman doğadan dinlendirici bir şekil ortaya çıktığı görülmektedir.

Araştırmacıların önerisi bahçenin tam biçimsel yapısının, izleyicinin bilinçdışı olarak görsel duyarlılığını uyarıcı şekilde olmasıdır.

Kaynakça
 Nature 419, 359-360 (26 Eylül 2002) | doi: 10.1038/419359a

Resimler

Dış bağlantılar
 Ryōan-ji  (Japonca)

Zen tapınakları
Japonya'daki bahçeler
Japonya'daki Dünya Mirasları
Kyoto'daki yapılar

Ryōan-ji


Hotel Bretagne er et dansk hotel ved Hornbæk Sø i Hornbæk. Det genåbnede 1. april 2017. Det var lukket siden januar 2013.

Historie
Den 1.530 m2 store hvide bygning ved søbrinken af Hornbæk Sø blev opført i 1897 af doktor A.C.P. Reiersen, som benyttede stedet som privat klinik og sin private bopæl. I april 1905 overtog Einar Brünniche bygningen og indrettede "Dr. E. Brünniches Privatklinik" , hvor det blev muligt at blive indlagt ved længerevarende sygdom. Blandt patienterne var P.S. Krøyer og Holger Drachmann. Drachmann døde på klinikken i januar 1908.

Hotel
På grund af et stigende antal feriegæster i området blev Brünniches Privatklinik i 1932 ombygget til kursted og i 1937 indviet som Hotel Bretagne med restaurant og over 20 værelser.

Indtil udgangen af januar 2013 blev der drevet hotel i bygningen, hvor ejeren Hotel- og Konferencegruppen Nordsjælland, valgte at lukke Hotel Bretagne. I marts 2015 blev grunden og bygningen sat til salg for 17.000.000 kr. med 29 værelser i forskellige størrelser.

I efteråret 2015 købte erhvervsmanden Henrik Frederiksen hotellet. Frederiksen ejede i forvejen Molskroen og flere andre restauranter på Djursland. Frederiksen gik hurtigt i gang med en stor renovering, hvor det meste indendørs blev ryddet, og haveanlægget ned til søen blev istandsat. Den store renovering stod færdig i primo 2017, og forpagterparet Anne & Kasper Heebøll Harboe genåbnede Hotellet i april 2017.

Referencer

Hornbæk
Bretagne
Etableret i 1897

Hotel Bretagne


W43, también conocida cómo Westerhout 43 es una región de formación estelar de nuestra galaxia situada en la constelación del Águila a una distancia estimada de 6 kiloparsecs del Sol, considerada cómo la zona de la Vía Láctea en la que se forman estrellas de modo más activo conocida. Se ubica en el conocido cómo Anillo 5 kiloparsecs, un anillo de hidrógeno molecular que rodea la barra central de la Vía Láctea y que se considera alberga buena parte de la formación estelar de ésta. y está tan oscurecida por el polvo interestelar que es totalmente invisible en el óptico y sólo puede estudiarse mediante longitudes de onda que penetran éste cómo el infrarrojo o las ondas de radio.

Estructura y propiedades

W43 está asociado a un masivo sistema de nubes moleculares, con una masa total de más de 7 millones de veces la masa del Sol, y su tasa de formación estelar es particularmente elevada, formando estrellas de todas las masas en cúmulos estelares similares a los existentes en galaxias con brote estelar, aunque en pequeño, y con masa suficiente para producir más aún. Hay también protoestrellas masivas o cúmulos aún en formación; las propiedades de esta región de formación de estrellas se consideran similares a las de NGC 3603.

El centro de W43 incluye un denso y masivo cúmulo estelar, entre cuyas estrellas se hallan varias estrellas Wolf-Rayet y O, y cuyo apiñamiento ha sido comparado al del ya mencionado NGC 3603 o incluso R136 en la Gran Nube de Magallanes.

Referencias

Constelación de Aquila
Nebulosas de emisión

Westerhout 43


بن جراح هي بلدية تقع الجنوب الغربي لمدينة قالمة وتبعد عنها بحوالي 7.5كم يوجد بهده البلدية أهم وأجمل معلم المدينة هي جبال ماونة الشاهقة التي يفوق ارتفاعها 1000 م وهي بلدية فلاحية بالدرجة الأولى وسياحية رغم التهميش الذي تعانيه من طرف السلطات في هذا المجال. وستستفيد هده البلدية من عدة مشاريع كالمنطقة الصناعية الجديدة باعالي البلدية ومشاريع السكن الكبيرة ومدرسة الشرطة ومشروع السد قيد الإنجاز وبناء قرية سياحية باعالي ماونة وكدالك ربط جبل ماونة بخط التيليفيريك مع المدينة كما تشتهر بن جراح بهوائها العليل في الصيف ومناظرها الخلابة في فصل الربيع وفي فصل الشتاء فان الثلج يكسوها بحلة ناصعة البياض كما تحمل هده البلدية العديد من الغابات وتضم عدة حيوانات كالخنزير البري والثعلب والدئب والعديد من أنواع الطيور ويمر عليها واد الدئاب.

مراجع

بلديات ولاية قالمة

بن جراح


Le premier Ave Maria, op. 68, est une œuvre de Mel Bonis, datant de 1904.

Composition
Mel Bonis compose son Ave Maria pour mezzo-soprano ou baryton et orgue en 1904. L'œuvre est dédiée . Elle est publiée en 1904 aux éditions Demets, puis rééditée en 2000 par les éditions Armiane.

Analyse
Mel Bonis utilise la forme Lied, comme dans son Regina Cœli, son Noël pastoral ou dans Allons prier !.

Réception
Alexandre Guilmant, cofondateur de la Schola Cantorum de Paris, est très élogieux envers le premier Ave Maria de Mel Bonis : .

Références

Sources

Liens externes

 Site officiel Mel Bonis: les mélodies

Œuvre de Mel Bonis
Musique chorale
Œuvre réalisée en 1904

Ave Maria de Bonis


Galalit, sütün kazeini ile formaldehitten elde edilen bir plastik madde. Formaldehit molekülleri kazein (protein) molekülleri ile birleşirken su çıkar. Bu tip birleşmeye kondansasyon adı verilir. Birleşme üç boyutta ve her yöne dağıldığı için, çok sağlam ve sert bir ürün ortaya çıkar. Sütün kazeinine boya ve dolgu maddeleri ilave edilerek iyice karıştırılır. Levha veya çubuk şekline sokularak, formaldehit banyosuna batırılır. Reaksiyon çok yavaş meydana gelir. Banyodan çıkarılan ürün kurutulur. Kondansasyon yine devam eder. Sıcakta yumuşamayan bir madde meydana gelir. Çoğunlukla tornada şekillendirilir. Düğme, kalem sapı, tarak ve oyuncak yapımında kullanılır.

Süt ürünleri
Hannover
Alman icatları
Plastikler

Galalit


Næstved Megacenter er et megacenter i Næstved, der primært indeholder butikker og varehuse med særligt pladskrævende varegrupper.

Megacentret blev etableret i to etaper i 1990 og 1991, efter at Næstved Storcenter var blevet indviet i 1989. I november 2017 solgte Næstved Kommune en stor grund på 53.000 m² for at der kunne blive etableret endnu et storcenter Næstved Retail Park øst for megacentret.

I februar 2018 bestod det af 11 butikker bl.a. Elgiganten og Toys "R" Us.

Reference

Indkøbscentre i Danmark
Megacenter
Etableret i 1990

Næstved Megacenter


An Eriocaulon schultzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni George Bentham. An Eriocaulon schultzii in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Mabibilngan ini ha Northern Territory. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon schultzii


Carlos Mauricio Tapia Pavez (Santiago, Chile, 17 de septiembre de 1977) es un exfutbolista chileno que se desempeñaba como defensa o volante central. Inició su carrera en Unión Española donde logró el título de la Primera B y el ascenso a la Primera A, bajo la conducción de Juvenal Olmos. Sus buenas actuaciones lo llevan a fichar por Universidad Católica, donde no obtiene un gran rendimiento, lo cual acelera su retorno a Unión Española. Desde entonces jugó en varios equipos chilenos.

Clubes

Palmarés

Campeonatos nacionales

Enlaces externos
 Ficha en BDFA
 Ficha en Playerhistory
 Ficha en Soccerway

Futbolistas de Chile
Futbolistas de Unión Española en los años 1990
Futbolistas de Unión Española en los años 2000
Futbolistas del Club Deportivo Universidad Católica en los años 2000
Futbolistas de Everton de Viña del Mar en los años 2000
Futbolistas del Club de Deportes La Serena en los años 2000
Futbolistas del Club de Deportes La Serena en los años 2010
Futbolistas del Athletic Club Barnechea en los años 2010
Futbolistas de las inferiores de Unión Española

Carlos Tapia Pavez


Azonosítás est un film hongrois réalisé par László Lugossy, sorti en 1976.

Synopsis

Fiche technique
 Titre : Azonosítás
 Réalisation : László Lugossy
 Scénario : Luca Karall et István Kardos
 Musique : Emil Petrovics
 Photographie : József Lörincz
 Montage : Zoltán Farkas
 Production : Tibor Dimény
 Société de production : Hungarofilm
 Pays :
 Genre : Drame
 Durée : 93 minutes
 Dates de sortie :
 :

Distribution
 György Cserhalmi : Ambrus András
 Róbert Koltai : Kelemen
 Ludovít Gresso : oncle Miska
 Mari Kiss : Sári
 Péter Blaskó : Rendõrhadnagy
 Judit Pogány : le lieutenant de police
 Sándorné Czár : tante Annus
 Géza Polgár : membre du comité
 István Jeney : membre du comité
 László Soós : Kártyás
 Lili Monori : Csatóné
 István Szilágyi : soldat
 Tibor Molnár : oncle Péter
 Hédi Temessy : Énekesnõ
 István Hunyadkürthy : prisonnier de guerre
 József Madaras : Csató Mihály
 Piroska Molnár : femme au tablier

Distinctions
Le film a été présenté en sélection officielle en compétition lors de Berlinale 1976.

Notes et références

Liens externes

Film hongrois sorti en 1976
Film dramatique hongrois

Azonosítás


Stadionul Azadi este al patrulea stadion ca capacitate din lume. Are 100.000 de locuri. Se află în Teheran, Iran. Pe acest stadion joacă echipa națională de fotbal a Iranului dar și "Persepolis Teheran".

Note

Legături externe

Vezi și

Stadioane

Stadionul Azadi


Boxer Ayaklanması (, anlamı haklı ve uyumlu yumruk cemiyeti ayaklanması), Boksör Ayaklanması ya da Boksör Hareketi, Batı'nın 19. yüzyılda Çin üzerindeki ekonomik ve siyasi etkisine karşı çıkartılan bir ayaklanmadır. Tüm yabancıların ülkeden çıkartılması hedeflenmiştir. 1899 yılı Kasım ayında başlamış 7 Eylül 1901'de sona ermiştir. Ayaklanma ve ayaklanmanın bastırılması sırasında binlerce isyancı, yabancı ve alt sınıf Çinli ölmüştür.

Ayaklanma öncesi durum

Çin, o dönem sömürgeci bir devlet haline gelen Japonya ile Çin'e bağlı bir krallık olan Kore'nin egemenliği için 1894 yılında savaşa tutuştu. Ağır bir yenilgiye uğrayan Çin, Şimonoseki Barışı ile Japonya'ya önemli ödünler vermişse de Japonya'nın uzakdoğuda çok güçlenmesinden çekinen Avrupa devletleri ve Rusya'nın araya girmesiyle Çin bu ödünlerin çoğunu geri aldı.

Batılı devletler bu yardımlarının bedelini Çin'den çok ağır biçimde geri aldılar. Çin'den "ödünler kapma" mücadelesinde Rusya, İngiltere ve Fransa Çin'in ekonomik bakımdan önemli bölgelerini işgal ettiler ve Çin'i parçaladılar. Çin'in, 1894 yılında Japonya'ya karşı ağır bir yenilgi alması ve bu yenilginin doğrudan sonucu olarak Çin'in batılı devletlerce parçalanması Çin'de milliyetçi duyguları harekete geçirdi.

1870 yılında gizli olarak kurulmuş bulunan dinsel nitelikteki Boxer Cemiyeti Manchu Qing hanedanlığına karşı faaliyetlerde bulunuyordu. Ancak, Çin'in parçalanmasından sonra yabancı güçlerin Çin'deki etkinliklerine karşı mücadeleye başlamış ve 1890'ların sonlarında Saray'ın da hoşgörüsünü kazanmıştı.

Ayaklanma

1899 yılının Kasım ayında ayaklanan Boxer'lar Çin'deki yabancı temsilciliklere, misyonerlere ve yabancı devletlerce yapılmakta olan demiryollarına ve buradaki işçilere saldırdılar.

Bastırılması
Ayaklanmadan büyük rahatsızlık duyan dönemin etkin devletleri İtalya, ABD, Fransa, Avusturya-Macaristan İmparatorluğu, Japonya, Almanya, Birleşik Krallık ve Rusya "Sekiz Devlet İttifakı"nı kurdular. 14 Temmuz 1900 tarihinde 54 bin kişilik birleşik bir orduyla Tianjin'deki ayaklanmayı bastıran Sekiz Devlet güçleri, Pekin'e doğru ilerlemeye başladı. 14 Ağustos'ta Pekin'i ele geçiren Ordu, Yasak Şehir'i yağmalamıştır.

Ayaklanmanın bastırılması sırasında, Japon askeri kaynaklarının ve İngiliz destroyer komutanı Roger Keyes'in raporlarına göre çok sayıda sivil Çinli tecavüze uğramıştır. The Daily Telegraph muhabiri E. J. Dillon binlerce Çinli kadının bu nedenle intihar ettiğini yazmıştır.

Sekiz Devlet İttifakı, Çin'e çok büyük bir zarar tazminatı yüklediler. Çin'in son taksidi 1940 yılında bitecek olan bu tazminatı ödemesinin olanağı yoktu. Ancak, "aşırı tazminat" Avrupa'nın yaygın bir sömürü ve baskı taktiğiydi. Çin, bu borcu ödemek için Avrupa devletlerinden borç alacak ve Avrupa'nın daha çok etkisi altına girecekti.

Başarısızlık nedenleri
Çin'in Batı'ya karşı silahlı mücadelesi başarısızlıkla sonuçlandı. Bazı kaynaklarda nedenlerinin şunlar olduğundan bahsedilmektedir;

 Bilinçsiz, dağınık bir direnme ve bağnazca saldırı Avrupa'nın üstün örgütlenme yeteneği karşısında tutunamadı.
 Halk kitleleriyle aydınlar arasında kopukluk vardı.
 Büyük toprak sahiplerinin bulunmadığı Çin'de toprak ufak parçalara bölünmüştü. Bu yüzden Çin köylüsünün çoğunluğunun, yabancılarla işbirliği yapan büyük toprak sahiplerinden kurtulmak gibi bir derdi yoktu.

Sonuçları
Çin halkının kitleler halinde Boxer Ayaklanması'na ve aydınların 19. yüzyıl sonu 20. yüzyıl başında yabancılara karşı yürüttüğü milliyetçi direnişe katılmaması sömürgeci devletlerin işini kolaylaştırmıştır. Sonuçta Çin'in açık pazar konumu pekişmiştir.

Ayrıca bakınız

Kaynakça

Çin'deki katliamlar
1900'lerde Çin
1900'lerde çatışmalar
Çin siyasi tarihi
20. yüzyılda Çin

Boxer Ayaklanması


Meadow Mariangela Soprano, portrayed by Jamie-Lynn Sigler is a fictional character on the HBO TV series The Sopranos. In the early seasons, Meadow is introduced as a smart but spoiled partygoer, whose over-dramatic personality and state of being in denial reveal a somewhat troubled upbringing. In the later seasons, her character developed with her understanding of the reality of life, money, politics, and relationships. Her growth would foreshadow that of her younger brother, A.J played by Robert Iler.

In 1997, Sigler was cast as Meadow Soprano. When her manager first told her about the audition for The Sopranos, Sigler thought she would have to sing as a soprano.

Fictional biography

Born on December 30 1982, Meadow is the first-born child of Tony, played by James Gandolfini, and Carmela Soprano, played by Edie Falco. She was active in extracurricular activities in high school, playing on the championship girls' soccer team, and singing in the chorus and school pageants. She became a member of the National Honor Society and attended Columbia University. Due to all these accomplishments and extracurriculars, she is praised by both Tony and Carmela which causes tension between her and her brother A.J.

After struggling through her first year in college, she volunteered regularly at the South Bronx Law Center.

Her employment there added to the friction between Meadow and her father relating to race relations, specifically with regard to Tony's racist attitude towards black people. After graduating, Meadow, who was interested in being a pediatrician, studied for medical school. She had second thoughts and later considered a career in the legal profession.

Meadow was often resentful of her lineage, stemming from a string of failed relationships, beginning with a fellow Columbia student named Noah Tannenbaum. Due to his mixed racial parentage from an African American mother and a Jewish father, Noah was met with Tony's racist disapproval and broke up with Meadow after his own father seemed disconcerted with Tony's occupation.

This was followed by a romance with Jackie Aprile Jr., the son of Tony's deceased friend and fellow mobster, Jackie Aprile Sr. Meadow fell in love with Jackie Jr., but their temporary happiness together ended when he cheated on her and became increasingly involved in organized crime. Jackie ultimately organized a robbery involving a card game in which one man was killed and two others wounded.

After this incident, and following Tony's instructions to make a timely resolution to the matter, Ralph Cifaretto decided to kill Jackie Jr. As Jackie was exiting his hiding place, Vito Spatafore came up behind him and shot him in the back of the head, killing him instantly. The hit was publicized as a drug deal with African Americans gone bad, a story which Meadow publicly accepted, though she privately surmised that Jackie was killed by the mob. Her acceptance of his murder spiraled into problems elsewhere, as she struggled with depression and used alcohol and drugs while a college freshman.

Just before Jackie Jr.'s death, Meadow came to realize that he was unfaithful, but his death was nevertheless distressing. She initially blamed Tony for Jackie's involvement with crime and Carmela for standing by and supporting Tony. Unbeknownst to Meadow, it was Tony that had attempted to discourage Jackie's mafia aspirations, having promised Jackie Sr. on his deathbed to see that Jackie Jr. stayed away from the mob life.

During her teens, Meadow was both very aware and resentful of her father's criminal enterprise and her family's complicity therein. Meadow reconciled herself with these facts and her attitude strongly mirrored Tony's own. Publicly, she cited her father's position as a "waste management consultant," but in closer circles, she rationalized the Mafia as a cultural tradition borne out of discrimination against her ancestors' social and ethnic origins. Her life seemed further stabilized by her engagement to a Columbia dental student, Finn DeTrolio, of which her father approved. It was later revealed that Finn and Meadow broke off the engagement.

At the film premiere for Cleaver, Meadow reunited with Patrick Parisi, the son of Patsy Parisi, one of Tony's soldiers. Meadow and Patrick began seriously dating. Inspired by Patrick's passion for the law, Meadow decided to not apply to medical school and go to law school instead. She began to plan her wedding with Patrick.

In the series' final scene, she is shown outside the diner where she arrived late for meeting her family for dinner. She makes a number of efforts to parallel park before she succeeds and heads toward the diner. In the final shot of the series, Tony looks up after hearing the restaurant door open.

In Tony's coma, she is voiced by Morgan Saylor.

References

External links
 HBO Profile: Meadow Soprano

American female characters in television
Fictional alcohol abusers
Fictional characters from New Jersey
Fictional college students
Fictional Italian American people
Fictional Columbia University people
The Sopranos characters
Teenage characters in television
Television characters introduced in 1999

sv:Lista över rollfigurer i Sopranos#Meadow Soprano

Meadow Soprano


A arquitetura indiana está enraizada na história, cultura e religião da Índia. Entre vários estilos e tradições arquitetônicas, os mais conhecidos incluem as diversidades de arquitetura de templos hindus e arquitetura indo-islâmica, especialmente arquitetura Rajput, arquitetura Mughal, arquitetura do sul da Índia e arquitetura indo-sarracena. A arquitetura indiana primitiva era feita de madeira, que não sobreviveu devido ao apodrecimento e instabilidade das estruturas. Em vez disso, as primeiras arquiteturas existentes são feitas com arquitetura indiana de corte de rocha, incluindo muitos templos budistas, hindus e jainistas.

A arquitetura do templo hindu é dividida no estilo dravidiano do sul da Índia e no estilo Nagara do norte da Índia, com outros estilos regionais. Os estilos de moradia também variam entre as regiões, dependendo do clima. O primeiro grande reino islâmico na Índia foi o sultanato de Déli , que levou ao desenvolvimento da arquitetura indo-islâmica, combinando características indianas e islâmicas. A regra do Império Mogol, quando a arquitetura Mogol evoluiu, é considerada o apogeu da arquitetura indo-islâmica, com o Taj Mahal sendo o ponto alto de sua contribuição. A arquitetura indo-islâmica também influenciou os estilos Rajput e Sikh.

Durante o período colonial britânico, os estilos europeus, incluindo o neoclássico , o renascimento gótico e o barroco, prevaleceram em toda a Índia. A fusão dos estilos indo-islâmico e europeu levou a um novo estilo, conhecido como estilo indo-sarraceno. Após a independência da Índia, as ideias modernistas se espalharam entre os arquitetos indianos como uma forma de progredir da cultura colonial. Le Corbusier - que projetou a cidade de Chandigarh - influenciou uma geração de arquitetos em direção ao modernismo no século XX. As reformas econômicas de 1991 reforçaram ainda mais a arquitetura urbana da Índia à medida que o país se tornou mais integrado à economia mundial. O tradicional Vastu Shastra continua influente na arquitetura da Índia na era contemporânea.

Período Neolítico

No sul da Índia, o Neolítico começou em 6500 aC e durou até cerca de 1400 aC, quando o período de transição megalítica começou. O período neolítico do sul da Índia é caracterizado por montes de cinzas de 2500 aC na região de Karnataka , que mais tarde se expandiu para Tamil Nadu. Assentamentos neolíticos foram encontrados no noroeste (Caxemira , por exemplo), sul (Karnataka, Tamil Nadu e Andhra Pradesh), na fronteira nordeste (Meghalaya) e no leste ( Bihar e Odisha ) da Índia.

A evidência clara mais antiga da presença dos enterros de urnas megalíticas são aqueles que datam de 1000 a.C., que foram descobertos em vários lugares em Tamil Nadu. A urna megalítica mais notável foi descoberta em Adichanallur, a 24 quilômetros de Tirunelveli, onde arqueólogos do Serviço Arqueológico da Índia desenterraram 12 urnas contendo crânios, esqueletos e ossos humanos, cascas, grãos de arroz carbonizado e celtas neolíticos, confirmando a presença do Neolítico período de 2800 anos atrás.

As antiguidades desenterradas (de arte, arquitetura, costumes e rituais) indicam que o povo pré-histórico de Burzahom estabeleceu contato com a Ásia Central e o Sudoeste da Ásia e tinha ligações com as planícies do Ganges e a Índia peninsular. A interação de influências locais e estrangeiras é demonstrada pela arte, arquitetura, costumes, rituais e linguagem representados por gravuras em cerâmica e outros artefatos.

Locais de enterros megalíticos foram encontrados espalhados por todo o subcontinente. O período neolítico durou até 3300 aC, misturando-se com o início do período Harappan (calcolítico ao início da Idade do Bronze). Um dos primeiros sítios neolíticos na Índia é Lahuradewa, na região do Médio Ganges, e Jhusi, perto da confluência dos rios Ganges e Jamuna, ambos datados de cerca do 7º milênio aC.

Civilização do Vale do Indo (2600 aC – 1900 aC)

A civilização do Vale do Indo cobriu uma grande área ao redor da bacia do rio Indo e além no final da Idade do Bronze na Índia. Em sua fase madura, de cerca de 2600 a 1900 aC, produziu várias cidades marcadas por grande uniformidade dentro e entre os locais, incluindo Harappa, Lothal e o Patrimônio Mundial da UNESCO Mohenjo-daro.

Os aspectos cívicos e urbanísticos e de engenharia são notáveis, mas o design dos edifícios é "de um caráter utilitário surpreendente". Existem celeiros, esgotos, cursos de água e tanques, mas não foram identificados palácios nem templos, embora as cidades tenham uma "cidadela" central elevada e fortificada.  Mohenjo-daro tem poços que podem ser os predecessores do Baoli (stepwell).  Cerca de 700 poços foram descobertos em apenas uma seção da cidade, levando os estudiosos a acreditar que os 'poços cilíndricos revestidos de tijolos' foram inventados pela Civilização do Vale do Indo.

A decoração arquitetônica é extremamente mínima, embora existam "nichos pontiagudos estreitos" dentro de alguns edifícios. A maior parte da arte encontrada está em formas em miniatura, como selos, e principalmente em terracota, mas há muito poucas esculturas maiores de figuras. Na maioria dos locais, tijolos de barro queimados (não cozidos ao sol como na Mesopotâmia ) são usados exclusivamente como material de construção, mas alguns, como Dholavira, são de pedra. A maioria das casas tem dois andares e tamanhos e plantas muito uniformes. As grandes cidades declinaram de forma relativamente rápida, por razões desconhecidas, deixando para trás uma cultura de aldeia menos sofisticada.

Após o colapso do alto período urbano harappan, algumas cidades ainda permaneceram urbanas e habitadas. locais como Bet Dwarka em Gujarat, Kudwala (38,1 ha) em Cholistan e Daimabad (20 Ha) em Maharashtra são considerados urbanos. Daimabad (2000-1000 aC) desenvolveu uma muralha com baluartes em seu período de cultura Jorwe (1400-1000 aC) e tinha edifícios públicos como um templo elíptico, um templo absidal e mostra evidências de planejamento no layout de casas e ruas retangulares ou faixas e ruas planejadas. A área aumentou para 50 hectares com uma população de 10.000 pessoas. Uma parede de proteção de 580 metros de comprimento datada de 1500 aC foi encontrada em Bet Dwarka, que se acredita ter sido danificada e submersa após uma tempestade no mar.

600 a.C. — 250 d.C.

Após a Civilização do Vale do Indo, existem poucos vestígios da arquitetura indiana, que provavelmente usava principalmente madeira ou tijolo reciclado, até a época do Império Máuria, de 322 a 185 aC. A partir desse período, por vários séculos, muitos dos melhores vestígios são da arquitetura indiana em rocha, principalmente budista, e também há várias imagens budistas que fornecem informações muito úteis.

A construção budista de edifícios monásticos aparentemente começa antes da morte de Buda, provavelmente por volta de 400 aC.  Esta primeira geração sobrevive apenas em plantas baixas, notadamente no Jivakarama vihara em Bihar.

Cidades muradas e com fossos com grandes portões e edifícios de vários andares que usavam consistentemente arcos da cultura chaitya, sem dúvida em madeira, para telhados e estruturas superiores acima de andares mais sólidos são características importantes da arquitetura durante esse período. Os relevos de Sanchi, datados dos séculos I aC, mostram cidades como Kushinagar ou Rajagriha como esplêndidas cidades muradas, como no cortejo real deixando Rajagriha ou na guerra pelas relíquias do Buda. Essas vistas das antigas cidades indianas foram utilizadas para a compreensão da antiga arquitetura urbana indiana.

No caso da capital Máuria, Pataliputra (perto de Patna ), temos relatos gregos e de Faxian (Fa-Hien, mestre budista); Megástenes (um visitante por volta de 300 aC) menciona 564 torres e 64 portões nas muralhas da cidade. Escavações modernas descobriram uma "enorme paliçada de vigas de teca unidas por cavilhas de ferro ".  Um enorme salão semelhante a apadana com oitenta colunas de arenito mostra clara influência da Pérsia Aquemênida contemporânea.  A única capital de arenito maciço de Pataliputra mostra características helenísticas claras, alcançando a Índia através da Pérsia. As famosas colunas Ashoka apresentam grande sofisticação, e uma variedade de influências em seus detalhes. Em ambos os casos, é provável que exista uma tradição predecessora indiana em madeira, agora desaparecida.

Tal tradição é extremamente clara no caso dos primeiros exemplos conhecidos de arquitetura escavada na rocha, as cavernas Barabar feitas pelo estado em Bihar, dedicadas pessoalmente por Ashoka por volta de 250 aC. A entrada da Caverna Lomas Rishi tem um portal esculpido que claramente copia um estilo de madeira em pedra, que é uma característica recorrente de cavernas escavadas na rocha por algum tempo. Essas cavernas artificiais exibem um incrível nível de proficiência técnica, a rocha de granito extremamente dura sendo cortada de forma geométrica e recebendo o polimento Mauryan , também encontrado na escultura.  Mais tarde viharas lapidadas na rocha, ocupados por comunidades monásticas, sobrevivem, principalmente no oeste da Índia, e em Bengala sobrevivem as plantas baixas de equivalentes construídos em tijolo. Acredita-se que as fachadas elaboradamente decoradas e os "salões chaitya" de muitos locais escavados na rocha reflitam edifícios autônomos desaparecidos em outros lugares.

A stupa budista, um monumento em forma de cúpula, foi usada na Índia como um monumento comemorativo associado ao armazenamento de relíquias sagradas.  A arquitetura stupa foi adotada no sudeste e leste da Ásia, onde se tornou proeminente como um monumento budista usado para consagrar relíquias sagradas.  Os trilhos de proteção - consistindo de postes, barras transversais e uma cobertura - tornaram-se um recurso de segurança em torno de uma estupa.  Os templos - construídos em planos elípticos, circulares, quadriláteros ou absidais - foram construídos com tijolo e madeira. Os arcos do portal indiano, o torana , chegaram ao leste da Ásia com a disseminação do budismo. Alguns estudiosos sustentam que o torii deriva dos portões torana no local histórico budista de Sanchi (século III aC - século XI dC).

Os poços escavados na rocha na Índia datam de 200 a 400 EC.  Posteriormente, ocorreu a construção de poços em Dhank (550–625 dC) e lagoas escalonadas em Bhinmal (850–950 dC).  Os templos das cavernas tornaram-se proeminentes em todo o oeste da Índia, incorporando várias características únicas para dar origem à arquitetura das cavernas em lugares como as cavernas de Ajanta e Ellora.

Um desenvolvimento muito importante, o surgimento da "shikara" ou torre do templo, é hoje melhor evidenciado pelo Templo Budista Mahabodhi . Isso já tinha vários séculos quando a primeira estrutura muito vertical substituiu um original do período de Açoca, aparentemente por volta de 150-200 EC. A atual torre de tijolos, provavelmente bem maior, data do período Gupta , nos séculos V ou VI.

Arquitetura Gupta

Por razões que não são totalmente claras, o período Gupta representou um hiato na arquitetura indiana de corte de rocha, com a primeira leva de construções terminada antes da montagem do império, e a segunda leva começando no final do século V, após acabou.

Este é o caso, por exemplo, nas Cavernas de Ajanta, com um grupo inicial de construções feito por volta de 220 EC, o mais tardar, e um posterior provavelmente todo depois de 460. Em vez disso, o período deixou quase as primeiras estruturas permanentes na Índia, em particular, os primórdios da arquitetura do templo hindu.
Como declarou Milo Beach "Sob os Guptas, a Índia rapidamente se juntou ao resto do mundo medieval em uma paixão por abrigar objetos preciosos em estruturas arquitetônicas estilizadas", "objetos preciosos" sendo principalmente os ícones dos deuses.
Os monumentos remanescentes mais famosos em um estilo amplamente Gupta, as cavernas de Ajanta, Elephanta e Ellora (respectivamente budistas, hindus e mistos, incluindo Jain) foram de fato produzidos sob outras dinastias na Índia Central e, no caso de Ellora, após o período Gupta, mas refletem principalmente a monumentalidade e o equilíbrio do estilo Gupta. Ajanta contém, de longe, as sobrevivências mais significativas da pintura deste e dos períodos adjacentes, mostrando uma forma madura que provavelmente teve um longo desenvolvimento, principalmente em palácios de pintura.  As cavernas hindus de Udayagiri realmente registram conexões com a dinastia e seus ministros,  e o Templo Dashavataraem Deogarh está um grande templo, um dos primeiros a sobreviver, com esculturas importantes.

Exemplos dos primeiros templos hindus do norte da Índia que sobreviveram após as cavernas de Udayagiri em Madia Pradexe  incluem os de Tigawa (início do século V),  Templo Sanchi (semelhante, mas respectivamente hindu e budista), Deogarh, Templo de Parvati, Nachna (465),  Bhitargaon , o maior templo de tijolos Gupta a sobreviver,  e o Templo de Lakshman Brick, Sirpur (600–625). Templo Gop em Gujarat (c. 550 ou mais tarde) é uma raridade, sem nenhum outro de mesmo estilo.

Existem vários modelos amplos diferentes, que continuariam a ser o caso por mais de um século após o período Gupta, mas templos como o Tigawa e o Templo Sanchi, que são pequenos mas massivamente construídos em prostilos de pedra com um santuário e uma alpendre com colunas, mostram o plano básico mais comum que continua até hoje. Ambos têm telhados planos sobre o santuário, o que se tornaria incomum por volta do século VIII. O Templo Mahabodhi, Bhitargaon, Deogarh e Gop já mostram altas superestruturas de diferentes formas.  O templo Chejarla Kapoteswara demonstra que o estilo livre dos templos chaitya com telhados em formato de de barril continuaram a ser construídos, provavelmente com muitos exemplos menores em madeira.

Referências

Bibliografia
 Blair, S. S., & Bloom, J. M. (1996), The art and architecture of Islam 1250-1800, Yale University Press.
 Chandra, Pramod (2008), "South Asian arts", Encyclopædia Britannica

 Foekema, Gerard (1996), A Complete Guide to Hoysaḷa Temples, Abhinav Publications, .
 Gast, Klaus-Peter (2007), Modern Traditions: Contemporary Architecture in India, Birkhäuser, .

 Le Huu Phuoc, Buddhist Architecture, 2009, Grafikol
 Livingston, Morna & Beach, Milo (2002), Steps to Water: The Ancient Stepwells of India, Princeton Architectural Press, .
 Michell, George, (1977) The Hindu Temple: An Introduction to its Meaning and Forms, 1977, University of Chicago Press,
 Michell, George (1990), The Penguin Guide to the Monuments of India, Volume 1: Buddhist, Jain, Hindu, 1990, Penguin Books,

 Piercey, W. Douglas & Scarborough, Harold (2008), hospital, Encyclopædia Britannica.
 Possehl, Gregory L. (1996), "Mehrgarh", Oxford Companion to Archaeology edited by Brian Fagan, Oxford University Press.
 Rowland, Benjamin, The Art and Architecture of India: Buddhist, Hindu, Jain, 1967 (3rd edn.), Pelican History of Art, Penguin,
 Savage, George (2008), interior design, Encyclopædia Britannica.

 Rodda & Ubertini (2004), The Basis of Civilization-Water Science?, International Association of Hydrological Science, .
 Sinopoli, Carla M. (2003), The Political Economy of Craft Production: Crafting Empire in South India, C. 1350–1650, Cambridge University Press, .
 Sinopoli, Carla M. (2003), "Echoes of Empire: Vijayanagara and Historical Memory, Vijayanagara as Historical Memory", Archaeologies of memory edited by Ruth M. Van Dyke & Susan E. Alcock, Blackwell Publishing, .
 Singh, Vijay P. & Yadava, R. N. (2003), Water Resources System Operation: Proceedings of the International Conference on Water and Environment, Allied Publishers, .

 Vastu-Silpa Kosha, Encyclopedia of Hindu Temple architecture and Vastu/S.K.Ramachandara Rao, Delhi, Devine Books, (Lala Murari Lal Chharia Oriental series)  (Set)

Arquitetura da Índia
Arquitetura
Índia
Arquitetura por país

Arquitetura da Índia


Schafhof war ein Gemeindeteil der Stadt Wassertrüdingen im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern). In den 1980er Jahren ist der Ort zur Wüstung geworden.

Geographie
Die Einöde lag auf freier Flur auf einer Höhe von . Heute befindet sich an ihrer Stelle ein Kreisverkehr mit vier Abzweigungen. Die Staatsstraße 2221 führt nach Wassertrüdingen (1,7 km südlich) bzw. am Fallhaus und Altentrüdingen vorbei nach Unterschwaningen (3 km nördlich), die Staatsstraße 2219 führt zu einem Gewerbegebiet von Wassertrüdingen (2,2 km südwestlich), eine Gemeindeverbindungsstraße führt ebenfalls nach Wassertrüdingen (1,3 km südlich).

Geschichte
Schafhof lag im Fraischbezirk des ansbachischen Oberamtes Wassertrüdingen. Gegen Ende des 18. Jahrhunderts gab es eine Untertansfamilie, die den Bürgermeister und Rat Wassertrüdingen als Grundherrn hatte. Von 1797 bis 1808 unterstand der Ort dem Justiz- und Kammeramt Wassertrüdingen.

Mit dem Gemeindeedikt  wurde Schafhof im Jahr 1809 dem Steuerdistrikt und der Munizipalgemeinde Wassertrüdingen zugewiesen. Der Ort wurde bis Mitte des 19. Jahrhunderts auch Baudenhart genannt.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort war evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Nikolaus und Theobald (Altentrüdingen) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession waren nach Heilig Geist (Wassertrüdingen) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Geographie (Wassertrüdingen)
Wüstung im Landkreis Ansbach
Wüstwerdung im 20. Jahrhundert

Schafhof (Wassertrüdingen)


Le pigeonnier de la ferme de Montmorency (ou colombier), situé  à Goussainville, commune française du département du Val-d'Oise en région Île-de-France, a été construit aux . Ce pigeonnier en moellons et plâtre appartient à la Ferme des Montmorency, rue Brulée.

Le pigeonnier n'est pas divisé en étages à l'intérieur et comptait environ  en argile à l'intérieur de la façade pour les pigeons. Ces dernières années, le bâtiment s'est de plus en plus détérioré.

Bibliographie
 Le Patrimoine des Communes du Val-d'Oise . Flohic Éditions, Tome 1, Paris 1999 , .

Références

Colombier
Goussainville (Val-d'Oise)

Pigeonnier de la ferme de Montmorency


NSB Arkitektkontor (senere kendt som NSB Eiendom Arkitektkontoret) var et norsk arkitektkontor, der fungerede fra 1913 til 2000. Kontoret lå under NSB og var mere eller mindre alene ansvarlig for udformningen af både stationsbygninger og andre bygninger forbundet med jernbanedriften. Arkitektkontoret blev oprettet for at få lavere omkostninger, efter at statsbanenes bygninger siden midten af 1850'erne var blevet tegnet af private arkitekter.

Kontoret gjorde sig især bemærket ved ombygningen af stationer på Drammenbanen under udbygningen til dobbeltspor og opførelse af stationer på Sørlandsbanen, Raumabanen og Nordlandsbanen. NSB Arkitektkontor stod også for stationsbygninger og flere enkeltbygninger på andre mindre baner. Efter anden verdenskrig blev udbygningen af jernbanenettet i Norge nedtrappet, og derefter fokuserede kontoret på opførelse af servicebygninger samt modernisering af ældre stationsbygninger.

NSB Arkitektkontor fulgte mere eller mindre tiden stiludvikling med sine bygninger, dog med visse økonomiske begrænsninger der førte til sparsommelig detaljer. Eksempler på dette er nybarok omkring første verdenskrig, nyklassicisme fra 1920'erne og funkis indtil efter anden verdenskrig. Arne Henriksen var i øvrigt overarkitekt i perioden 1975 til 1989, hvor arkitektkontoret leverede en række innovative og moderne bygninger. Et eksempel på dette er den Holmlia Station, der blev tildelt Houens fonden diplom i 1988. Efter omstruktureringen,og opdelingen af NSB i slutningen af 1990'erne blev NSB arkitektfirma nedlagt og videreført i det uafhængige arkitektfirma Linje arkitekter, der i 2012 fusionerede med CFK arkitekter til Linje Arkitektur

Kontorets ledere
 Gudmund Hoel (1913-1947)
 Arvid Sundby (1947-1971)
 Åsmund Dahl (1971-1990)
 Ivar Lykke (1990-2000)

Udvalgte præmierede værker
 Holmlia Station (1982) – Houens fonden diplom i 1988.
 Drejebænkshus i Lodalen (1984) – Brunel Award i 1985.
 Vognremise i Lodalen, Dyvekes vei 2 (1988) – Betongelementprisen i 1989, Houens fonden diplom i 1991.
 Kristiansand godsterminal, Langemyr (1991)
 Perrontag på Jærbanen og Stavanger (1992) – Brunel Award i 1992.
 Bro ved Ås Station (1995) – Brunel Award i 1996.
 Flytogsterminalen (2001) – Norsk Stålkonstruksjonspris i 2001.

Litteratur
 Gunnarsjaa, Arne (2007). Arkitekturleksikon. Oslo: Abstrakt Forlag. s. 558.

Noter

Etableret i 1913
Ophørt i 2000
Arkitektvirksomheder
Jernbanetransport i Norge
Konsulentvirksomheder fra Norge

NSB Arkitektkontor


Dejlige Danmark er en dansk dokumentarfilm fra 1943 instrueret af Otto Nørmark.

Handling
Til idylliske naturbilleder tales der for den danske sangskat. Biografpublikummet opfordres til at bryde ud i fædrelandssang.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1943

Dejlige Danmark (film fra 1943)


The Australian Pink Floyd Show, more frequently referred to as the Australian Pink Floyd, is a Pink Floyd tribute band formed in 1988 in Adelaide, South Australia. Their live shows attempt to recreate the look, feel, and sound of Pink Floyd's later world tours, employing visual aids such as lasers, inflatables and a large display panel similar to Mr Screen. The Australian Pink Floyd Show plays venues worldwide.

The band is noted for replicating the nuances of Pink Floyd's work. Steve Mac's guitar rig closely resembles David Gilmour's set-up, and includes elements custom-produced by Pete Cornish, who worked extensively with Gilmour. The band associates itself with individuals who have worked with Pink Floyd over the years, including Colin Norfield (who worked as a sound engineer for Gilmour in his solo career and for Pink Floyd during their 1994 Division Bell Tour) and Clive Brooks – Nick Mason's long-time drum technician.

The show includes a round screen with intelligent lights arranged around its perimeter. During a concert, movies and animations are displayed on-screen, complementing the band's light show. Inflatables (such as the pig used by Pink Floyd during the Division Bell Tour, and Skippy – the band's own giant pink kangaroo and named after the Australian TV series Skippy The Bush Kangaroo) are frequently employed in the band's shows.

Band members
Though various musicians have come and gone over the years, the Australian Pink Floyd Show continues to base itself around its three 'longest-serving' members : Steve Mac, Colin Wilson and Jason Sawford. The current line up consists of:

 Steve Mac – guitar, vocals (1988–present)
 Colin Wilson – bass guitar, vocals (1993–2015)
 Jason Sawford – keyboards (1988–present)
 Paul Bonney – drums (1998–present)
 David Domminney Fowler – guitar, vocals (2010–present)
 Mike Kidson – saxophones (2003–2008, present)
 Emily Lynn – backing vocals (2010–present)
 Lara Smiles – backing vocals (2010–present)
 Lorelei McBroom – backing vocals (2011–present)
 Chris Barnes – vocals (2015–present)
 Ricky Howard – bass guitar, vocals (2015–present)

History

1988–2000
The band was originally formed in 1988 in Adelaide, South Australia, by guitarist Lee Smith. Smith placed an advert in Allan's Music, a city music store,  which read "Vocalist and Keyboardist required for band. Professional attitude expected. We only play Pink Floyd". Vocalist and guitarist Steve Mac, and keyboardist Jason Sawford joined the existing line up of Grant Ross (drummer), Trevor Turton (bass) and Smith (guitars). Their first live show was performed to a select group of family and friends. The band settled on the name "Think Floyd", and thereafter played a number of venues around Adelaide until the lack of a regular audience saw them drift apart.

By 1992, when Mac and Smith refocused efforts to bring Think Floyd to a larger audience, Turton had left the band. Peter Whiteley (bass/vocals) was auditioned and joined the band during rehearsals for an interstate tour of Australia's East coast due to take place the following year in May 1993. During the period of rehearsals, Mac visited family in the UK where he met with Glenn Povey, publisher of the most popular Pink Floyd fanzine of that time, 'Brain Damage'. During the meeting it was decided that Think Floyd should headline Povey's planned Pink Floyd fan convention to be held at Wembley in August 1993. The purpose of Think Floyd's 1993 East coast tour became one of raising funds for the band's trip to the UK. At the end of the East coast tour Whiteley left the band, and was replaced by bassist and vocalist Colin Wilson.

Think Floyd was renamed 'The Australian Pink Floyd Show' prior to their departure for England on 8 August 1993. TAPFS's first UK show was a hugely successful three-hour performance at Povey's Wembley convention. Such was the enthusiastic reception of TAPFS that Povey took responsibility for booking the band numerous shows in the UK throughout the remainder of 1993. Despite the immense success and growing popularity of TAPFS, its founding member Lee Smith left the band towards the end of that year and returned to Australia citing homesickness.

In 1994, David Gilmour attended an Australian Pink Floyd Show performance at the Fairfield Halls in Croydon. He subsequently invited the band to attend the end-of-tour after-show party for The Division Bell Tour at Earls Court in London.

The Australian Pink Floyd is the only Pink Floyd tribute act to play for a member of Pink Floyd; in 1996 they performed at David Gilmour's 50th birthday party.

In 1995, the band appeared on Irish national television, performing "Young Lust" on the chat show Kenny Live.

In 1998, the band played Glastonbury, performing on the acoustic stage.

2000–2010
In 2004, the band performed The Dark Side of the Moon at the King's Dock, Liverpool. The performance was recorded and released as a DVD the same year. This was released as a two-DVD set with the full concert on disc one and bonuses on disc two. Also in 2004, the band commenced a major tour of the United States, Canada, Germany, and Italy, including a show in Switzerland. The Liverpool Pops DVD (and more recently the 2004 Royal Albert Hall performance) has aired on television in the United States.

In 2005, the band released a CD of their renditions of Animals and Wish You Were Here at the Liverpool Pops Festival. In the same year the band undertook a two-week tour of South America consisting of dates in Mexico City, Buenos Aires, and Brazil. A documentary about the group was shot at the Bell Centre in Montreal, Quebec and broadcast in North America on the Discovery Channel in 2007.

In 2007, the band performed at several major European Music Festivals, including the Sweden Rock Festival, the Malta Jazz Festival, the Arrow Rock Festival, Rock Werchter, and Festival do Sudoeste. A DVD of the band performing at the Royal Albert Hall in London in 2007 was released later that year.

In September 2007, the group commenced its longest ever continuous tour of the Americas, performing for the first time in Panama, Venezuela, and Chile. In the same month a performance of the show in Buenos Aires was aired on Argentine national television as part of the Pepsi music festival

February 2008 saw the group commence their "Best of The Wall" tour in a five-week tour of Europe, performing in Spain, Luxembourg, Poland, Norway, and (for the first time) the Czech Republic and Israel.

The group performed at the Isle of Wight Festival in June 2008, were the headline act of the last night of Guilfest 2008, and in August of the same year made their first appearance at the Lokerse Feesten in Lokeren, Belgium.

The band played their first shows in the Ukraine and Slovakia in September 2008.

A complete production of The Wall, incorporating new animation based on the original Gerald Scarfe imagery, was performed for the first time by the band during their 2008 North American tours. The production continued throughout the 2009 European tour, which included dates in the United Kingdom, Germany, Poland, the Czech Republic, Italy, Switzerland, Norway, Denmark, Sweden, France, Spain, Portugal and, for the first time, Serbia.

Mid 2009 saw the group perform for the first time in Austria at the Lovely Days Festival in Wiesen, and the Castle Clam Classic Rock Festival in Klam. In the June they were the closing act of the Bospop festival in the Netherlands.

Early 2010 saw the band commence its longest ever tour of Europe, playing in Croatia for the first time.

Since 2010

In 2010, new management was appointed and David Domminney Fowler  was recruited as a guitarist, alongside vocalist Alex McNamara.

2011 saw the introduction of 3D stereoscopic projection and quadrophonic sound into the band's performances. The Australian Pink Floyd is the first ever band to implement stereographic 3D on tour.

Performing in June 2011 at the Hampton Court Palace Festival in London, the band was joined by Guy Pratt, long-time session bass player for Pink Floyd, for a rendition of Run Like Hell.

For the North American segment of their 2011 tour, the band added Lorelei McBroom as a backing vocalist. Lorelei had previously performed live with Pink Floyd on the Momentary Lapse of Reason tour in 1988 and 1989. At a show in Anaheim, Lorelei was joined by her sister Durga McBroom,-- they had sung for Pink Floyd on the Momentary Lapse and Division Bell tours – to sing The Great Gig in the Sky.

In 2012, the Australian Pink Floyd completed their Exposed in the Light tour. Lorelei McBroom rejoined the group for both the European and North American segments of the tour.

In 2013, the band toured Europe with their Eclipsed By The Moon tour, celebrating the 40th anniversary of The Dark Side of the Moon. In July 2013 the band played in front of the Lovell Telescope at Jodrell Bank in England.

In 2016, new members Chris Barnes (vocals)  and Ricky Howard (bass/vocals)  were welcomed to the TAPFS family.

In 2022, Luc Ledy-Lepine joined on guitar.

References

External links

1988 establishments in Australia
Australian expatriates in England
Australian progressive rock groups
Musical groups established in 1988
Musical groups from Adelaide
Pink Floyd
Australian psychedelic rock music groups
Tribute bands

The Australian Pink Floyd Show


O corcunda do rei da China é um conto de humor negro de As Mil e uma Noites sobre as tentativas sucessivas de um alfaiate, um médico judeu, o despenseiro do sultão e um corretor cristão de se livrarem do cadáver de um corcunda bufão do rei da China. A história guarda certa semelhança com o filme de humor negro de Alfred Hitchcock O Terceiro Tiro.

Na história, a China é um país islâmico, mostrando que em ''As Mil e Uma Noites'' a exatidão geográfica é menos relevante do que a história em si. O rei também é chamado de "sultão da China". Um dos tradutores da obra para o inglês, Richard Burton, observa que, embora em algumas versões a história transcorra em outros locais, ele prefere a China por ser mais distante e tornar as improbabilidades da história ainda mais notáveis.

Aqui temos uma estrutura complexa de encadeamento de histórias. No primeiro nível, temos a história do corcunda morto. No segundo nível, os quatro suspeitos do assassinato – o alfaiate, o médico judeu, o despenseiro e o corretor cristão – narram suas histórias (segundo nível), todas envolvendo protagonistas com algum defeito (três mutilados e um manco), que contam como chegaram àquele estado (terceiro nível). Ainda no terceiro nível, o barbeiro, personagem da história do alfaiate, conta um episódio de sua própria vida e as histórias de cada um de seus seis irmãos, todos defeituosos: um caolho, um paraplégico, um corcunda, um cego, um de orelhas cortadas e um de lábios cortados.

O corcunda do rei da China
O alfaiate convida o corcunda para vir jantar em sua casa mas, ao forçá-lo a comer um pedaço de peixe, o corcunda se engasga com a espinha e morre. O alfaiate tenta se livrar do corpo abandonando-o no consultório do médico judeu, que, ao descer a escada no escuro, tropeça no corcunda, que rola escada abaixo, levando o judeu a achar que foi ele quem o matou. O judeu lança o corpo do seu terraço para a casa do vizinho despenseiro, que, julgando que o corcunda é um ladrão, golpeia-o com violência, e acaba acreditando que o matou. O despenseiro abandona o corpo num beco, onde um cristão bêbedo lhe dá uma surra e também acredita que o matou. O corpo do corcunda, bem como o alfaiate, o judeu, o despenseiro e o cristão, são conduzidos até o rei que se assombra com a história, ordena que seja registrada nos anais, e pergunta se "porventura vocês já ouviram algo mais assombroso do que o caso sucedido com esse corcunda?", levando cada um dos quatro envolvidos a contar uma história. Se ao menos uma delas satisfizer ao rei, eles serão poupados da pena de morte.

O jovem mercador e sua amada

História, contada pelo cristão, de um homem que dilapida todo seu dinheiro com uma mulher bonita até que a pobreza o força a roubar, levando à amputação de sua mão direita.

O jovem de Bagdá e a criada de madame Zubayda

História, contada pelo despenseiro, de um homem que não lava a mão depois de comer um ensopado temperado com cominho, na noite de seu casamento com uma das servidoras de uma das esposas do califa. Para se casar, teve de entrar clandestinamente no palácio do califa, arriscando a vida. Enfurecida com o fedor, a noiva lhe amputa os polegares de mãos e pés com uma navalha.

O jovem de Mossul e sua namorada ciumenta

História, contada pelo médico judeu, de um homem que, em viagem a Damasco, conhece uma mulher intrigante com quem dorme duas noites. No terceiro encontro, ela traz consigo outra moça ainda mais bonita, permitindo que ele passe a noite com essa moça. De manhã o homem percebe que a primeira mulher decapitou a outra, por ciúmes. Enterra-a dentro da casa, e vai para o Cairo. Mais adiante, é falsamente acusado do roubo do colar da moça morta e tem sua mão decepada. No final, revela-se que as irmãs eram filhas do governador de Damasco, que indeniza a vítima da amputação pela injustiça.

O jovem manco e o barbeiro de Bagdá

História bem-humorada, contada pelo alfaiate, de um homem cujo encontro com a filha de um juiz, por quem se apaixonou, é inviabilizado pela ação do barbeiro que, em vez de se limitar à função de cortar seu cabelo, põe-se a tagarelar e a consultar o horóscopo, e não desgruda mais dele, a ponto de estragar seu encontro amoroso e fazer com que quebrasse a perna, tornando-se manco, e tivesse de abandonar a cidade de Bagdá.

O barbeiro de Bagdá e seus irmãos

Nesta história dentro da anterior, o próprio barbeiro, defendendo-se das acusações do alfaiate, narra um episódio de sua vida, em que por engano se juntou a um grupo de dez bandidos e quase foi decapitado junto com eles. Declara que, dentre todos os irmãos, ele é o menos tagarela e indiscreto, e o mais ajuizado. A seguir conta as peripécias de seus seis irmãos, figuras tragicômicas, enganadas por pessoas cruéis que nunca são punidas. As histórias dos irmãos do barbeiro têm por fonte uma obra de autor anônimo do século XIII ou XIV, "Histórias espantosas e crônicas prodigiosas".

O primeiro irmão do barbeiro

O primeiro irmão do barbeiro, o corcunda, apaixona-se tão fortemente pela mulher do vizinho que passa a costurar de graça para o casal, perdendo assim seu ganha-pão e caindo na miséria. Além disso, é vítima de armadilhas, como acionar um moinho como se ele fosse um burro e ser flagrado em plena tentativa de adultério com a vizinha.

O segundo irmão do barbeiro

O segundo irmão do barbeiro, o paraplégico, deixa-se atrair por uma velha para uma "bela casa com jardim [...] e um rosto formoso, semelhante ao plenilúnio, para você abraçar", mas lá acaba sofrendo as piores humilhações, como ser espancado, ter os bigodes arrancados e a barba cortada.

O terceiro irmão do barbeiro

O terceiro irmão do barbeiro, o cego, bate à porta de uma grande casa, pedindo esmola, mas, além de sair de mãos abanando, é seguido pelo dono da casa, que tem más intenções.

O quarto irmão do barbeiro

O quarto irmão do barbeiro, um azarado, quando trabalhava como açougueiro em Bagdá, foi enganado por um ancião, que durante meses pagou suas compras com moedas falsas. Quando foi reclamar, o ancião o acusou de vender carne humana. Na confusão, o irmão perdeu um olho. Tendo que mudar de cidade, tornou-se sapateiro. Um dia ouviu barulho de cascos e relinchos de cavalos. Era o sultão indo caçar, que tinha aversão por caolhos e ordenou que o espancassem. Em outra ocasião, ao ouvir novamente relinchos de cavalos, procurou se abrigar numa casa e foi acusado de ser um ladrão arrombador.

O quinto irmão do barbeiro

O quinto irmão do barbeiro, o de orelhas cortadas, era um pobretão que esmolava, até receber sua parte da herança do pai. Aplica o dinheiro em garrafas de vidro e resolve vendê-las, imaginando o grande lucro que terá ao aplicar e reaplicar o resultado das vendas, até que as garrafas quebram e o sonho se desfaz, numa história análoga à fábula de La Fontaine "A leiteira e o pote de leite". A seguir, é atraído por uma velha a uma mansão onde roubam seu dinheiro e tentam matá-lo.

O sexto irmão do barbeiro

O sexto irmão do barbeiro, o de lábios cortados, empobreceu após ter sido rico. Com fome, é admitido numa casa onde um homem o convida para um banquete, porém imaginário, o homem fazendo gestos de comer e oferecer os mais requintados pratos, mas eles não existem, tudo não passando de encenação, uma tortura para o irmão esfaimado.

Conclusão
No final, o rei da China, tendo se divertido com a história do barbeiro, convoca-o à corte. Lá o barbeiro descobre que o corcunda ainda está vivo e remove a espinha entalada na sua garganta.

O Corcunda do Rei da China


Acta Eruditorum (începând din 1732: Nova Acta Eruditorum) au fost o revistă științifică lunară germană publicată între 1682 - 1782 la Leipzig de savanții Otto Mencke și Gottfried Wilhelm von Leibniz.

Create prin imitarea publicației Journal des savants, Acta Eruditorum sunt prima revistă științifică din Germania (pe atunci Sfântul Imperiu Roman).

Redactate în latină, Acta Eruditorum cuprindeau rezumate ale noilor scrieri, critici, sumare, scurte eseuri și note, îndeosebi în domeniul științelor naturale și matematicii, dar și în domeniul teologiei și filosofiei. Colaborarea savanților cunoscuți din epocă a asigurat calitatea noii reviste și, prin aceasta, a încurajat dezvoltarea spiritului critic în spațiul german.

Istorie
Revista a fost fondată în 1682 de eruditul Otto Mencke, care a fost primul său director, și de matematicianul și omul de știință Gottfried Leibniz, cu auspiciile "Collegium Gellianum" și cu sprijinul principelui elector al Saxoniei, publicată în Leipzig de editorul Johann Friedrich Gleditsch. Modelul adoptat a fost acela al publicației franceze Journal des savants și al celei italiene Giornale de' Letterati.

Autorii nu au fost aleși doar între cercetătorii germani, ci printre principalii oameni de știință din întreaga Europă. În primul volum au fost publicate, printre altele, articole ale lui Boyle, Leeuwenhoek, Leibniz și Jakob Bernoulli. Printre contribuțiile următoare, unele postume, cele ale lui Huygens, Halley și Descartes.

La moartea lui Otto Mencke, Acta Eruditorum au fost reluate de fiul său, Johann Burckhardt Mencke,  până la decesul acestuia în 1732, acesta fiind înlocuit de fiul său, Friedrich Otto Mencke, dată la care revista și-a schimbat numele pentru a deveni Nova Acta Eruditorum. Tulburările survenite în timpul Războiului de Șapte Ani și neglijența redactorului-șef din vremea aceea, Karol Andrej Bel, care reluase redacția în 1754, au pricinuit serioase întârzieri în aparițiile lunare ale tomurilor, încât ediția ultimei părți din anul 1776 nu a apărut decât în 1782.

În anul 1712, Friedrich Otto Mencke a fondat perechea germanofonă a Acta Eruditorum, Deutsche Acta Eruditorum, care se consacrau îndeosebi scrierilor istorice și polemicilor momentului.

Colaboratori
Încă de la începuturi, numeroși eminenți oameni de știință, ca Isaac Newton, Gottfried Wilhelm von Leibniz, Jakob Bernoulli, Humphry Ditton, Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, Denis Papin, Pierre-Simon de Laplace, Jérôme Lalande, Giovanni Domenico Cassini, John Flamsteed, Jakob Hermann, Christiaan Huygens sau și filosofi și umaniști ca Christian Thomasius, Christian Wolff, Veit Ludwig von Seckendorff, Christian Wagnersau Stephan Bergler au publicat în Acta.

În numărul din octombrie 1684 al Acta, Leibniz și-a publicat Nova Methodus pro maximis et minimis, itemque tangentibus, et singulare pro illis calculi genus; în afară de soluția definitivă a problemei tangentelor, Leibniz a inaugurat aici calculul integral prin soluția problemei lui Beaune : Trouver une courbe dont la sous-tangente soit constante.

Note

Bibliografie
  Augustinus Hubertus Laeven, The « Acta Eruditorum » under the editorship of Otto Mencke (1644-1707). The history of an international learned journal between 1682 and 1707 , Amsterdam & Maarssen, APA-Holland University Press, 1990
  Maximilien Marie, Histoire des sciences mathématiques et physiques, tome VI, Paris, Gauthier-Villard, 1885

Legături externe

 Numere scanate pe Gallica
 Numéros pe site-ul Musée Galilée

Vezi și
 Otto Mencke
 Gottfried Wilhelm von Leibniz

Reviste multidisciplinare
Presă scrisă în limba latină
Germania
Fondări în 1682
Desființări în 1782
Istoria științei
Istoria literaturii
Reviste de știință
Reviste literare din Germania

Acta Eruditorum


Sphaerodactylus es un género de reptiles escamosos pertenecientes a la familia Sphaerodactylidae. Contiene numerosas especies (cerca de un centenar).

Hay representantes en el continente americano y las islas cercanas.
Son todos animales pequeños (incluyendo el miembro más pequeño de los gecos en la actualidad, Sphaerodactylus ariasae, descubierto recientemente y cuyo tamaño es inferior a los 2 cm), con un hocico en punta y delgado. La mayoría de los reptiles son terrestres y nocturnos,y  se alimentan de insectos.

Especies
Se reconocen las siguientes:

Referencias

Enlaces externos

Géneros de reptiles

Sphaerodactylus


Anu Tali (Tallinn, 18. lipnja 1972.) estonska je dirigentica.

Život i karijera
Tali je rođena u Tallinnu. Njezina majka Anne Tali je istaknuta matematičarka. Njezina sestra blizanka Kadri Tali također je dirigentica i ravnateljica Estonskog nacionalnog simfonijskog orkestra.

Glazbeno obrazovanje započela je kao pijanistica, a diplomirala je na Visokoj glazbenoj školi u Tallinnu 1991. godine. Nastavila je studij na Estonskoj glazbenoj akademiji kao dirigent kod Kuna Areng, Toomasa Kaptena i Romana Matsova. Od 1998. do 2000. studirala je na Državnom konzervatoriju u St. Petersburgu kod Ilijee Musina, a kasnije kod Leonida Korčmara. Počela je dirigirati studije 1995. kod Jorme Panule na Akademiji Sibelius u Helsinkiju.

Godine 1997. Tali i njezina sestra blizanka Kadri Tali osnovale su Estonsko-finski simfonijski orkestar.Anu Tali je bila dirigent orkestra, a Kadri Tali njegov menadžer. Orkestar je kasnije preuzeo naziv Nordijski simfonijski orkestar. Tali i Nordijski simfonijski orkestar debitirali su 2002. s "Swan Flight", za Finlandia/Warner Classics, koja je sadržavala dvije svjetske premijere, orkestralne suite Ocean i Swan Flight Velja Tormisa. Ova joj je snimka donijela nagradu za mladog umjetnika godine na dodjeli Echo Klassic Awards 2003. u Njemačkoj. Njihova druga snimka bila je Action Passion Illusion, također na Warner Classicsu.

U Sjevernoj Americi Tali je debitirala kao dirigentica u SAD-u sa Simfonijskim orkestrom New Jerseyja u siječnju 2005. U travnju 2007. Tali je imenovana glazbenom direktoricom Manitoba Chamber Orkestra. Međutim, nisu se mogli dogovoriti oko uvjeta ugovora.

U ljeto 2006. Tali je debitirala na Opernom festivalu u Savonlinni i Salzburškom festivalu. Njezin rad u suvremenoj glazbi uključuje dirigiranje američke premijere Heinera Goebbelsa Songs of Wars I Have Seen.

Tali je prvi put gostovala kao dirigent s Orkestrom Sarasota u veljači 2011. U lipnju 2013. Orkestar Sarasota imenovao je Tali za svog sljedećeg glazbenog direktora. U listopadu 2017. orkestar je objavio da će se Tali 2019. povući s dužnosti ravnatelja orkestra

Udana je i ima dijete.

Njezine nagrade i počasti uključuju Kulturnu nagradu Estonije 2003. i Predsjedničku nagradu Estonije 2004. Tali je također snimala estonsku glazbu s Frankfurt RSO. Godine 2021. Anu Tali je dirigrala svjetskom praizvedbom koncerta za violončelo Karole Obermüller Phosphor.

Izvori

Estonski umjetnici

Anu Tali


Events from the year 1784 in Canada.

Incumbents
Monarch: George III

Governors
Governor of the Province of Quebec: Frederick Haldimand
Governor of Nova Scotia: John Parr
Commodore-Governor of Newfoundland: John Byron
Governor of St. John's Island: Walter Patterson

Events
 August 16 -: In response to Loyalist demands, the Crown creates New Brunswick out of Nova Scotia. New Brunswick was then divided into eight counties.
 1784-: North West Company Built up Grand portage as a general summer rendezvous for all companies and free traders, drawing furs from as far as Oregon and the Arctic Circle.
 David Thompson begins apprenticeship on Hudson Bay
 James Cook's journal of his last voyage published in London
 Ward Chipman the Elder, a Massachusetts lawyer, settled in New Brunswick, where he served as solicitor general until 1808.
 Butler's Rangers were disbanded in June 1784, and its veterans were given land grants in the Nassau District, now the Niagara region of Ontario, as a reward for their services to the British Crown.

Births
 June 21: Sir George Arthur, 1st Baronet, army officer and colonial administrator (d.1854)
 October 19: John McLoughlin, physician, fur trader, and merchant (d.1857)

Deaths
 January 28: Henry Allen, evangelist, hymnist, and theologian (b.1748)
 December 13: Dr. Samuel Johnson dies in London. (b.1709)

Full date unknown
 Laurence Coughlan, Methodist preacher, Church of England clergyman, and local official

Historical documents

Lower Canada
Ordinance "for securing the Liberty of the Subject" guarantees habeas corpus rights (with certain limitations) to persons charged with crimes

U.S. exporters to be assessed same duties, drawbacks and bounties on goods shipped to Britain as are on British American exports

Canada is "most prominent [in Empire as] a wide world of Wildernesses" poorly defended, bringing in little revenue and costing perhaps £600,000/yr.

Canada and Nova Scotia will not reach their potential for export to West Indies while they lack population, capital and output of U.S.A.

If it draws "an energy from the war" and encouragement of wheat "manufacturing," Canada will supply Newfoundland and West Indies with flour

Large grist mill available at Pointe-Lévy, with 2 water wheels, 4 pairs of stones, 1,000-bushel bins, plus 16,000-bushel granary being built

Henry Rimphoff successfully sends timber raft up St. Lawrence River from St. Paul's Bay to Quebec City, "chiefly to encourage industry"

Montreal merchant appeals to Continental Congress for compensation of expenditures on U.S. forces and losses from confiscations by Canada

Discharged from Butler's Rangers, Charles Anger entitled to "the portion of Land [in Quebec] allotted to each [Provincial Corps] private soldier"

Loyalists and disbanded troops wishing concessions of land are to muster for settlement from Pointe au Baudet to Cataraqui and at Chaleur Bay

Painting: Loyalists arrived at Johnstown (today's Cornwall, Ont.) on St. Lawrence River

Provincial corps officers who have returned to U.S.A. have had to give up their half-pay, but British government may revoke that rule

Henry Caldwell offers Loyalists about 180,000 acres mostly near Lake Champlain and on Chaudière River near Quebec "on the most reasonable terms"

For sale, "a Stout, healthy, young Panis Girl, about 22 years of age,[...]speaks French and English, and is perfectly honest and sober"

For sale, "a Likely healthy Negro Wench," 15 or 16, brought up in New York, has had smallpox and "understands all sorts of house work"

Black woman's remaining 7-8 years of indenture is for sale; seller assures any purchaser of her "honesty, sobriety and good temper"

Offer of $14 for escaped "Negro-Man named Ishmael," about 36, missing some front teeth and knuckle of one finger, and passes as "a Free Negro"

"A Negro man named Tight" ran away August 12 and was seen crossing St. Lawrence with Snow (another enslaved Black man) about 1st of September

$30 reward for capture of Kamouraska indented apprentice Thomas Costin ("18[,] looks sulky[,] very slovenly and dirty in his dress")

Charles Nishonoit "of the Penobscot tribe was executed on the road side a little out of St. John's Suburbs" for murder of two travellers

Fundraising for treatment of Quebec City's "Sick Poor [who have been] recommended by the Clergy, Magistrates, or other respectable persons"

Practitioner to lecture on theory and practice of midwifery, as it will employ "elderly women" and is needed in Quebec's "infant settlements"

Trois-Rivière servant with candle causes loss of entire house by fire (except money, plate and papers saved); 53rd Regiment thanked for saving town

Shoe and boot maker from Edinburgh says "as he is a young beginner," he trusts he will be accepted by public, "particularly his country-men"

Attorney's household effects on auction, including chairs and sofa with curtains and slipcovers "to correspond;" various glassware; cabinetry

"Gentlemen of the Army" and Montreal merchants put on "most elegant and splendid Ball," with dancing 7pm-7am paused for supper at 1am

Pianofortes for sale by Mr. Glackemeyer, who also teaches that instrument and guitar, violin, flute and "Singing French and English"

Poem: "Whence this unusual languor o'er my mind?/This chilling stupor that pervades each sense?/Pensive I sit, each active power confin'd[....]"

Upper Canada
Frederick Haldimand agrees with Joseph Brant that "so fine a Country" as can be purchased on Grand River "is much to be desired"

"The Indians will be greatly surprised[...]when they find that we want to purchase the whole Country"  between three lower Great Lakes

"We have found a place for to setle" - John Deserontyon says Indigenous people have taken spot on Bay of Quinte and need livestock and seeds

Haldimand's instructions for disbanding and settling British forces at Niagara, depending on War Office orders and any evacuation of forts

Evacuating U.S. posts should be delayed while Loyalists are "insulted in the Grossest manner" trying to recover their lost property in U.S.A.

Mississauga chief Pokquan tells John Johnson they are ready to transfer their interlake lands, and welcomes Brant and Six Nations "brethren"

"Affectionate people" - After 7-year absence, minister to Kanien'kéhà:ka preaches to, baptizes and marries them at their New York camp

John Dease takes over Indian Department at Niagara without supplies Indigenous people want ("Tea, Sugar, Barley Rice &c.") or good storage

Dease approves of Joseph Brant going to Fort Stanwix to sound out Americans, advising "that in proper time & place, the Hatchett wou'd be Buried"

U.S. signs peace treaty with Kanien'kéhà:ka, Onondaga, Cayuga and Seneca that draws Six Nations' western boundary just east of Niagara River

Map: Indigenous land ceded to U.S.A. in New York; detail showing 1784 Six Nations allotment

George Pownall says difficulty may arise for settlers from conflicts with Indigenous people and distance from markets (Note: "savages" used)

Joseph Brant is travelling "to the New Settlement at the Grand River" with army engineer and promise of sawmill, grist mill, church and school

"To weaken it as a British province" - James Monroe says Canada will suffer due to resources, geography and, mostly, aggressive U.S. trade

Nova Scotia
House of Assembly, after consulting "principal Merchants and Men of Business" about trade, has passed bills to change system of government revenue

Assembly asks governor to begin prosecution over all irregular public accounts, otherwise "Abuses of public Trust[...]cannot be put a Stop to"

Assembly agrees to let freeholders observe its proceedings, members take notes on debates, and members' names and votes be recorded

Louisbourg will have "proper persons to work the coal mines, which have long been[...]objects of the first consideration [and] of immense value"

Petition to Assembly from Halifax orphanage keeper asking payment for maintaining "Moor Children" since House of Commons stopped support

"Encreasing population, building and improvements[...]really amazing" - 9,000 in Shelburne, more in Carleton and Parrsboro, and "numerous towns begun"

Benjamin Marston details Shelburne's development in housing and fisheries, and Nova Scotia's natural resources and Indigenous people

Gov. Parr makes grant of 98 warehouse lots on waterfront at Shelburne to scores of men for annual quitrent of 1 farthing per lot

Edward Winslow dismayed by distressed Nova Scotians, "vagrants from the streets of London" and "Blackies" begging him for provisions

Black Pioneers' petition for land asks they be granted "Articles Allowed by Government[...]the same as [for] the Rest of the Disbanded Soldiers"

More than 600 names listed as head of family in Muster Book of Free Blacks at Birchtown settlement

Surveyor Benjamin Marston notes disbanded soldiers are rioting in Shelburne against "Free negroes," driving them out and looking for him

"The word came with power to my heart" - Black Loyalist Boston King describes his religious conversion in Birchtown

John Wentworth ships to brother's Suriname estate 19 enslaved Blacks, describing men's skills, and women as likely "to increase their numbers"

"The business we are entering into" - Jamaican instructs his brother to set up in importing (and later perhaps fishing) in Shelburne

After Tea Party "you Said it would coust Newingland Dear, and I think It has old Ingland Two" - pre-war traders renew contact

"[Many] are leaving the bleak province of Nova Scotia for the great advantages in trade that are to be met with at Bermuda"

Hannah Winslow, widow of Edward Winslow Sr., grants power of attorney to Plymouth, Massachusetts lawyer to sell her property in that state

In long letter to his wife, Edward Winslow expresses his love for her and relates story of three condemned men's reprieve at last minute

Edward Winslow notes arriving London women "expose to view such[...]parts as nature seems to intend that every modest woman should conceal"

New Brunswick
New Brunswick to be set up for subjects from "revolted Colonies" and disbanded soldiers, as Halifax too far for them to use its courts

Lord Sydney praised for not assigning civil service jobs to friends, "except those of the Governor and Lieutenant-Governor"

Loyalists to be "victualled" at 2/3 rations (1/3 for kids under 10) in 1784-5, and half that in 1785-6; disbanded soldiers to get full rations

Robert Lawson and 10 other Black Loyalists petition for land promised but not received, fearing "Greatest Distress" to their large families

"Smart, active Negro Boy," about 15, for sale; "title indisputable"

Fort Howe officer seeks "slave" cooper; "speaks English like the West India negroes [and] very talkative;" is from St. Augustine via New York

Nova Scotia Lieutenant Governor Edmund Fanning notes beginning of commerce between Saint John River settlements and West Indies

Settler on "Le Tete Island" praises ice-free and timber-rich Passamaquoddy Bay

New in Carleton are New York watchmaker, Brooklyn tavernkeeper serving some of his old customers, and surgeon with 7 years' army experience

School opened "to teach Youth[...]gauging geometry, trigonometry, navigation, mensuration, surveying, dialing, &c." plus morals and behaviour

Anonymous author seeks 1,000 subscribers for 3-volume "History of the Settlement of his Majesty's Exiled Loyalists," and prints its introduction

Prince Edward Island
Shelburne resident encouraged to come to Charlottetown, where land is "good & easy" to farm and cod fishery "will encrease & rise mens weages"

John MacDonald goes over reasons his charges settling on St. John's Island should be more aware of his sacrifices and good advice for them

MacDonald tells his sister Helen that royal council is impatient with St. John's Island government almost as much as he is with her "Childishness"

Elsewhere
Author experiences (on December 12, 1784) "Nehethawa" moon called "Pou-arch-e-kin-e-shish [or] the wind blowing the brush from the pine tree"

References

1780s in Canada
1784 in North America
1784 in the British Empire
Canada
84

1784 in Canada


Katalul (simbol: kat) este unitatea de măsură derivată din Sistemul Internațional folosită pentru cuantificarea activității catalitice a enzimelor.

Referințe

Unități SI derivate
Cinetică chimică

Katal


Walter Pätzold (* 2. Mai 1948 in Scherfede, heute zu Warburg; † 22. Februar 2011 in Wolfach) war ein deutscher Mykologe. Von 1981 bis zu seinem Tod war er Leiter der Schwarzwälder Pilzlehrschau in Hornberg. Außerdem war er Mitglied im Präsidium der Deutschen Gesellschaft für Mykologie (DGfM).

Leben
Walter Pätzold machte nach der schulischen Ausbildung eine Lehre zum Biologielaboranten. Später heiratete er und zog nach Mannheim. Einige Zeit später wechselte er den Beruf und war in der Nierentechnik und als Straßenbahnfahrer in Mannheim tätig. Im Jahr 1978 legte er die Pilzberater-Prüfung ab und heiratete erneut. Im darauf folgenden Jahr zogen beide nach Hornberg, wo Pätzold Mitarbeiter an der Schwarzwälder Pilzlehrschau bei Rose Marie Dähncke wurde. 1981 übernahm er nach Fortzug Dähnckes die Leitung der Einrichtung.

Pätzold hatte zwei Söhne aus erster Ehe.

Leistungen
Walter Pätzold baute die Schwarzwälder Pilzlehrschau zu einem Zentrum des mykologischen Geschehens in Deutschland aus. Er erweiterte das Angebot des Programmes, das für Besucher mit unterschiedlichstem Wissensstand und Interessensgebiet konzipiert ist. Im Laufe seiner ausbildenden Tätigkeit in Hornberg prüfte Walter Pätzold einige hundert Pilzsachverständige, von denen einige auch aus dem Ausland kamen.

Gemeinsam mit der DGfM erarbeitete er das Programm zur Prüfung für Pilzsachverständige, das eine schriftliche und eine mündliche Prüfung umfasst. Daraus entstanden die Richtlinien der Deutschen Gesellschaft für Mykologie e. V. für die Ausbildung, Prüfung, Tätigkeit und Fortbildung der PilzsachverständigenDGfM, an deren Ausarbeitung er wesentlich beteiligt war. Er initiierte auch die jährlich veranstalteten Pilzsachverständigentreffen und richtete die Tagung der DGfM in Hornberg aus. Weiterhin wirkte er an der Erstellung der neuen Satzung der DGfM und des Leitfadens für Pilzsachverständige mit. Im Jahr 2000 wurde er ins Präsidium der DGfM gewählt, in dem er zuletzt als Vizepräsident tätig war.

Pätzold war Spezialist der Gattung der Haarschleierlinge (Cortinarius). So wurde er zum Präsidenten des Vereins Journées européennes du Cortinaire gewählt, den er für acht Jahre lang leitete.

Für sein Engagement im Naturschutz und sein Wirken an der Schwarzwälder Pilzlehrschau wurde ihm im November 2008 der Natourismuspreis verliehen.

Lokalpolitik
Walter Pätzold war ab 1994 Mitglied der SPD. Ab 1999 saß er im Gemeinderat der Stadt Hornberg. Darüber hinaus war er Vorsitzender der Kreisgruppe Kinzigtal der SPD sowie Mitarbeiter im Beirat für Umwelt, Landwirtschaft, Energie und Verkehr beim SPD-Landesvorstand und umweltpolitischer Sprecher im SPD-Kreisvorstand. Im Jahr 2000 bewarb er sich als Bürgermeister von Hornberg.

Publikationen
 Als Redakteur: 25 Jahre Schwarzwälder Pilzlehrschau : Festschrift, Hornebach : Schwarzwälder Pilzlehrschau, 1987
 1 mal 1 des Pilzesammelns. Kosmos, Stuttgart 2004, ISBN 3-440-09692-0
 Als Herausgeber: Lilo's Enzyklopädie der Schmunzelpilze = Lilo's encyclopedia of chuckle toadstools, Hornebach : Schwarzwälder Pilzlehrschau, 2004,
 Als Übersetzung: Sbíráme houby : s novým určovacím klíčem, Prag : Beta-Dobrovský - Pilsen : Ševčík, 2007, ISBN 978-80-7306-310-8

Quellen
 Nachruf um Walter Pätzold (PDF; 58 kB), DGfM-Mitteilungen 77/2, 2011

Einzelnachweise

Mykologe
Deutscher
Geboren 1948
Gestorben 2011
Mann

Walter Pätzold


Nindorf er en kommune og en by i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Mittelholstein i den sydlige del af Kreis Rendsborg-Egernførde. Kreis Rendsborg-Egernførde ligger i den centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Nindorf ligger på nordvestskråningen af Nindorfer Höhenzug i Naturpark Aukrug. Ud over våde enge og lerede dyrkede marker er der en høj andel af skov i kommunen. Rendsborg, Neumünster og Itzehoe ligger ca. lige langt væk, i en afstand af mellem 20 til 25 kilometer. Fra 1901 til 1957 var Nindorf station på jernbanen Rendsburger Kreisbahn.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Rendsborg-Egernførde

Nindorf (Rendsburg-Eckernförde)


ගුහා සිතුවම් නිර්මාණය යනු ගුහා බිත්ති වල හා සිවිලිම් වල ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුගයන් වලදී කළ සිතුවම් නිර්මාණයන් යුරෝපයේ පැරණිම සිතුවම් නිර්මාණයන් වසර 32000 ක් පැරණිය. මේවායේ අරමුණ නොදනියි. ඇතැම් විට අරමුණක් නොමැති වන්නටද ඉඩ ඇත. සාක්ෂි මගින් පැවසෙන පරිදි සජීවි ප්‍රදේශ වල කළ සැරසිලි ගණයට මේවා අයත් නොවෙයි. ඒ ඒවා හමුවු ගුහා වල ජනාවාස පිළිබද සලකුණු හමු නොවු බැවිනි. පහසුවෙන් ළඟා‍නොවිය හැකි ගුහා ප්‍රදේශ වල මේවා පවතින බැවින් ඇතැම් න්‍යායන්ට අනුව තොරතුරු සම්ප්‍රේෂණ ක්‍රමයක් ලෙස ද තවත් න්‍යායන්ට අනුව ආගමික හෝ උත්සව අරමුණක් සදහා ද මේවා භාවිත කරන්නට ඇත.

අප්‍රිකාව

දකුණු අප්‍රිකාවේ උක්තාලම්බා ඩ්‍රැකන්ස්බර්ග් වසර 3000 ක් පමණ පැරණි යැයි සැලකේ. එසේ වුවද එහි ජිවත් වු සාන් ජන කොටස් දැනට වසර 8000 කට පමණ පෙර චිත්‍ර ඇඳ තිබේ. මිනිසුන්ගේ හා සත්වයන්ගේ රූපවලින් යුත් එම චිත්‍රවලින් ආගමික ඇඳහිලි නිරූපණය  කරන බව විශ්වාස කරයි.

පුරා විද්‍යා කැණිම් කණ්ඩායමක් විසින් මෑතක දී සෝමාලියාවෙහි හාගේසාවලින් පිටත පිහිටි ලාස් ගා 1 ලෙන් සිතුවම් සොයා ගන්නා ලදි. මෙම සිතුවම් වලින් පැරණි වාසස්ථාන හා ගවයන් වන්දනාමාන කරමින් ආගමික උත්සව පවත්වන ආකාරය නිරූපණය වේ.

නැමීබියාවේ ඇපලෝ 11 ලෙන් වලින් හමුවූ චිත්‍ර ඉපැරණි ලෙන් සිතුවම් වලට අයත්ය. ක්‍රි.පු. 230000 – 250000 කාලයේදී ඒවා මේවා නිර්මාණය කර ඇතැයි සැලකේ. ලෙන් සිතුවම් අග්නි දිග ඇල්ජීරියාවේ මැසිලි එන් ආජර් කඳුවලද, අකකුස්, මෙස්සක් සෙට්ටෆෙට් හා ලිබියාවේ හා අයර් කඳු, නයිජිර්, ටිබෙස්ටි හා ඩැඩි වැනි සහරා ප්‍රදේශ වලද හමු වි ඇත.

ඕස්ට්‍රේලියාව

ඕස්ට්‍රේලියාවේ කැකඩු ජාතික උද්‍යානයෙන් ද පැරණි ලෙන් සිතුවම් හමු වී තිබේ.
එම උද්‍යානයේ රතු හිරියල් පැහැ සිතුවම් විශාල ප්‍රමාණයක් ඇත.  රතු  හිරියල් කාබනික අමුද්‍රව්‍යයක් නොවේ. එම නිසා මෙම සිතුවම්වල කාබන් දිනැයුම පරීක්ෂා කිරීම අපහසුය. චිත්‍රයේ අන්තර්ගතය අනුව සමහරවිට එහි කාලසීමාව නිර්ණය කළ හැක.

අග්නිදිග ආසියාව
ගල්ලෙන් සිතුවම්, ඉන්දියාව, තායිලන්තය, මැ‍ලේසියාව හා ඉන්දුනීසියාව ආදී රටවලද දැකිය හැකිය.  තායිලන්තයේ ගල්ලෙන් හා බෑවුම් පිහිටා ඇත්තේ තායිලන්ත - බුරුම දේශ සීමාව ඔස්සේ මධ්‍යම තායිලන්තයේ පෙචබුන්  කඳුවැටියේ හා මීකොං ගංගාවට මුහුණ ලා නැකෝන් ඒවොන් ප්‍රාන්තයේය. එම ස්ථාන සියල්ලකම ලෙන් සිතුවම්  විශාල ප්‍රමාණයක් දැකිය හැක. මැලේසියාවේ පැරණිම සිතුවම් ඇත්තේ පෙරක්හි ගුවා කම්බුන් හීය. ඒවා වසර 2000  පමණ පැරණිය. නිආන් ලෙන් වල ඇති සිතුවම් වසර 1200 ක් පමණ පැරණිය. ඉන්දුනිසියාවේ සුලාවෙයි දූපත් වල මැරොස් හි ඇති ලෙන් එහි ඇති අත් සලකුණු සඳහා ප්‍රසිද්ධය. කලිමන්ක්න් ප්‍රදේශයේ අසංකුලිරන් හීද මෙවැනි අත් සලකුණු දැකිය හැකිය.

යුරෝපය

'වාසි‍ලීනෝ සැන් ද සයුමෝලං', මැග්ල‍ඩේනියන් කලාව තුළදී හමුවීමේ දී, 1079 දී අල්මයිරා ගුහාවේ 'කැන්ටබ්‍රියා' බිතුසිතුවම්, ස්පාඤ්ඤයේ හි දී සසඳා බැලීමේ දී ඉතා සුක්ෂම ලෙස වංචාවක් සිදු කර ඇති බව පෙනී යයි. වර්තමානයේදී නැවත තක්සේරු කිරීමේදී හා වැඩිදියුණු  කිරීමේදී එම නිර්මාණය, ඔවුන්ගේ බලතල හා දර්ශන ප්‍රධාන උපකරණ භාවිතා කරන මිනිසුන්ට වඩා ඔවුන්ගේ කලාත්මකභාවය ඉහළ පුරාශිලා වල දක්නට ලැබේ.  ගුහාවල ඇති බිතුසිතුවම් එම සංස්කෘතියේ සහ එම යුගයේ වැදගත්කම පෙන්වයි.

පිහිටීම

ඉතා හොඳින් දන්නා ගුහා
	ලස්තෝස්, ප්‍රංශය
	ලා මාර්ඩි, ලූසැක්  - ලේස් මැටේම්ස් ආසන්නයේ ප්‍රංශය
	මාර්වුම් ගුහාව, වැලෝන්, පොන්ට් ඩී ආක්, ආසන්නයේ ප්‍රංශයේ
	ඇල්ටමීරා, සැන්මිලීනා ඩෙල් මාර් හා කැන්ට්‍රබ්‍රිටා ආසන්නයේ ස්පාඤ්ඤයේ
	කොස්කර් ගුහාවේ පිවිසුම මුහුදු මට්ටමට වඩා අඩු මර්සිලිස් වලට ආසන්නයේ  ප්‍රංශයේ
	ෆොන් ඩී ගැටු ඩොග්ඩොන් ප්‍රංශ නිම්නය, ගල්වල ඇඳි බිතිසිතුවම් හඳ බෑවුම් ලෙස ඉදිරිපත් කරයි. ඛාදනය නිසා ඒවා නාස්ති වී ඇත.

වඩාත් ප්‍රචලිත උදාහරණයක් ලෙස 'අන්ටුවන්සලිටි' , පින්ලන්තයේ 'සමී' ප්‍රදේශය ආසන්නයේ පිහිටයි.

ගුහා සිතුවම්

ගුහා සිතුවම්


Susanne Sillemann er en børnefilm instrueret af Cæcilia Holbek Trier efter manuskript af Kari Vidø, Cæcilia Holbek Trier.

Handling
Susanne Sillemann er 7 år. Hun ville ønske hun hed noget andet. Hun ville i det hele taget ønske, at mange ting var anderledes, og det gør hun. Hun finder en trylleformular, og pludselig kan hun ønske sig alle de forandringer i sit liv, som hun vil have. En dag kommer hun til at ønske noget, der har forfærdelige konsekvenser. Hun fortryder inderligt, men kan ikke ønske tilbage. Hendes trylleformular virker ikke engang mere. Kan hun mon redde sig selv ud af sin egen fantasiverden?

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2000

Børnefilm fra Danmark

Susanne Sillemann


Vesna Kesić (London, 20. travnja 1948. – Zagreb, 27. prosinca 2020.) bila je hrvatska novinarka i feministica.

Karijera
Vesna Kesić je rođena u Londonu 1948. godine. Diplomirala je psihologiju i sociologiju  na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, dok se novinarskim tekstovima isticala u jugoslavenskim tjednicima Start, Nedjeljna Dalmacija, Danas, Mladina i Nin. Premda društveno aktivna i u prijeratnom razdoblju, puni angažman ima početkom devedesetih godina 20. stoljeća.

Jedna je od suosnivačica Građanske inicijative za slobodu javne riječi, Centra za žene žrtve rata – Rosa, Grupe za ženska ljudska prava i B.a.B.e. Poznata je i kao jedna od tzv. Vještica iz Rija iz nepotpisanog teksta Slavena Letice, objavljenog u Globusu, gdje je protiv nje, Dubravke Ugrešić, Rade Iveković, Slavenke Drakulić i Jelene Lovrić pokrenuta medijska hajka zbog manjka domoljublja.

Tijekom 1990-ih sustavno se bavila pitanjima ratnih silovanja tako da je s temom konstrukcije spola i etniciteta u ratovima u Jugoslaviji i njihovom utjecaju na motivaciju ratnog nasilja magistrirala na New School for Social Research u New Yorku. Novinarstvom se nastavila baviti pišući kao slobodnjakinja najčešće za alternativne medije, kao što je svojedobno bio ARKzin, te kasnije za razne neprofitne medijske portale. Neko je vrijeme radila kao medijska savjetnica u tek uspostavljenom Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, no njezin aktivistički nerv nije joj dopustio da se dugo zadrži u institucionalnim strukturama iako je i sama, iz zagovaračke pozicije ženskih civilnih inicijativa, sudjelovala u njihovom stvaranju. Bila je pokretačica alternativne nagrade grada Zagreba Nada Dimić.

Nije bila sasvim načisto sa svojim javnim identitetom: novinarka, publicistkinja, aktivistica ili istraživačica, ali sve je više vjerovala da su te stvari ionako neodvojive.

Preminula je u Zagrebu 27. prosinca 2020. godine.

Citati

Izvori

Vanjske poveznice
 In memoriam: Vesna Kesić (1948-2020)

Životopisi, Zagreb
Hrvatske feministice
Hrvatski novinari
Mirovni aktivisti

Vesna Kesić


Kullar, Koçarlı - Aydın ili Koçarlı ilçesine bağlı mahalle
 Kullar, Yapraklı - Çankırı ili Yapraklı ilçesine bağlı köy
 Kullar, Nurhak - Kahramanmaraş ili Nurhak ilçesine bağlı mahalle
 Kullar, İzmit - Kocaeli ili İzmit ilçesine bağlı mahalle

Kullar


Judas Priest, 1969'da Birmingham'da kurulan İngiliz heavy metal grubudur. Albümleri 50 milyondan fazla satılan grup, genellikle tüm zamanların en başarılı metal grupları arasında gösterilir. Grup, 1970'li yılların ikinci yarısında yenilikçi ve öncü çalışmalara imza atmasına rağmen 1980 yılına dek ticari bir başarı elde edememiş, 1980'de çıkan British Steel albümüyle ticari başarıyı yakalamıştır.

Judas Priest, tarihi boyunca birçok üye değişikliği yaşamıştır. Grubun şu anki kadrosu Rob Halford (vokal), Glenn Tipton (gitar), Richie Faulkner (gitar), Ian Hill (bas) ve Scott Travis'ten (davul) oluşmaktadır. Tipton ve Hill, grubun tüm albümlerinde yer alan üyelerdir.

Grup, Metal Gods adlı şarkısına ithafen hayranları tarafından "metal tanrıları" olarak da anılır.

Tarihçe
Grubun 1990 yılında çıkardığı Painkiller albümünden sonra, 1992 yılında Rob Halford gruptan ayrılmış ve onun yerine Ripper Owens geçmiştir. Ripper'ın kendi yorumunu kattığı şarkılar her ne kadar belli bir kesimi memnun etse de Halford hayranları bu değişikliği iyi karşılamamıştır. Diğer albümlere göre daha küçük bir İngiliz plak şirketi ile yapılan anlaşma ile 1997 yılında "Jugulator" albümü çıkmıştır. Ripper'ın etkileyici ve Halford'a göre daha yoğun vokali olmasına karşın, grubun ilk vokalini arayan kesim fazladır. Ripper Owens, gruba uyum sağlayamayarak gruptan ayrılmıştır. Owens'in, Judas Priest şarkıları çalan bir fan grubundan, hayranı olduğu grubun "frontman"i olması Rockstar adlı filme esin kaynağı olmuştur. Filmde yaratılan kurgusal grup, bazı metal ve Judas Priest fanları tarafından kült konumuna yükseltilmiştir.

Rob Halford'un kadroya geri dönüşüyle, 2005'te, Angel Of Retribution albümünü yayınlamıştır. Grup, Ripper Owens yıllarının ardından, Painkiller'a yakın bir albüm çıkartarak büyük başarı sağlamıştır. Grup aynı kadroyla 2008 yılında da 23 şarkıdan oluşan  Nostradamus adlı albümü piyasaya sürmüştür ve albümle aynı adı taşıyan parça hayranları tarafından çok sevilmiştir.

Grup, Türkiye'deki ilk konserini 13 Temmuz 2008 tarihinde Turkcell Kuruçeşme Arena'da vermiştir. Grup 2011 Yazında Türkiye'ye Epitaph turnesiyle uğrayacağını ve bu turnenin son turneleri olduğunu açıkladı. Ardından grubun gitaristi K. K. Downing gruptan ayrılmıştır ve turneye katılmayacağını açıklamıştır.

K.K. Downing, gruptan ayrılarak yerini Richie Faulkner'a bırakmış ve Epitaph dünya turnesinden sonra Redeemer Of Souls adlı albümü çıkarmışlardır.

Diskografi
 "Rocka Rolla" (1974)
 "Sad Wings Of Destiny" (1976)
 "Sin After Sin" (1977)
 "Stained Class" (1978)
 "Killing Machine" (1978)
 "Unleashed In The East" (canlı) (1979)
 "British Steel" (1980)
 "Point Of Entry" (1981)
 "Screaming For Vengeance"(1982)
 "Defenders Of The Faith" (1984)
 "Turbo" (1986)
 "Priest ... Live!" (canlı) (1987)
 "Ram It Down" (1988)
 "Painkiller" (1990)
 "Metal Works 73-93" (derleme) (1993)
 "Jugulator" (1997)
 "98 Live Meltdown" (canlı) (1998)
 "Demolition" (2001)
 "Live In London" (canlı) (2003)
 "Angel Of Retribution" (2005)
 "Rising In The East" (canlı) (2005)
 "Nostradamus" (2008)
 "Reedemer of Souls" (2014)
 "FirePower" (2018)

DVD
 "Live In London" (2003)
 "Electric Eye" (2003)
 "Rising In The East" (2005)
 "Live Vengeance '82" (2006)
 "British Steel" (2010)

Kaynakça

Speed metal grupları
1969'da kurulan müzik grupları
Müzikal beşliler
Grammy Ödülü sahipleri
İngiliz heavy metal grupları
Kerrang! Ödülü sahipleri
1968'de kurulan müzik grupları

Judas Priest


Germania de Vest a participat la Jocurile Olimpice în nume propriu de la ediția de iarnă din 1968 de la Grenoble până la ediția de vară din 1988 de la Seul, cu excepția ediției de vară din 1980 de la Moscova, pe care a boicotat-o. Codul CIO era FRG.

Medalii după olimpiadă
Marginea roșie înseamnă că Germania de Vest a fost țara-gazdă.

Medalii la Jocurile de vară

Medalii la Jocurile Olimpice de iarnă

Referințe
  Rezultate olimpice ale Germaniei de Vest  pe Sports Reference

Germania de Vest la Jocurile Olimpice