Elizabeth Catherine McAlpine (Filadélfia, 13 de dezembro de 1999), conhecida artisticamente por Lizzy McApline é uma cantora e compositora estadunidense. Considerada como uma das "estrelas do TikTok" por diversos veículos, suas composições normalmente pertencem ao gênero folk e suas variações, além de pop. Após graduar-se no ensino médio começou a estudar composição na Berklee College of Music; todavia, acabou resolvendo largar a graduação para dedicar-se a sua carreira. Ao todo, Lizzy possui dois álbum de estúdio, Give Me a Minute (2020) e Five Seconds Flat (2022), cuja canção "Ceilings', após tornar-se viral no TikTok, entrou no Billboard Hot 100 na posição 75, sendo a primeira da cantora a atingir o feito. Em Abril de 2023, a canção está na posição 53 no Spotify Chart globalmente, totalizando 8 semanas na lista.

Infância e educação
Lizzy McAlpine cresceu em Narberth, Pensilvânia, nos subúrbios da Filadélfia. Ela escreve música desde que estava na 6ª série. E frequentou a Lower Merion High School, onde cantou em um grupo misto de Acappella e frequentou aulas de teatro.

Após deixar a escola, estudou composição na Berklee College of Music localizada em Boston antes de sair em seu primeiro ano para estudar música em tempo integral. Em abril de 2020, no início da pandemia de COVID-19, ela iniciou uma série de shows de streaming no Instagram #BerkleeAtHome.

O pai de McAlpine faleceu em meados de março de 2020. Ela escreveu a música "Headstones and Land Mines" sobre ele em seu primeiro álbum, Give Me A Minute (2020)., e dedicou a música "chemtrails" a ele em seu segundo álbum, Five Seconds Flat (2022).

Carreira
Em 2018, McAlpine lançou seu primeiro EP, Indigo. Ela estudou na Espanha no outono de 2019, onde escreveu seu primeiro álbum de estúdio, Give Me a Minute. O álbum foi lançado em agosto de 2020, com aclamação da crítica. E foi transmitido milhões de vezes no Spotify e outros provedores de streaming digital. O Dallas Observer o nomeou como um dos melhores álbuns de 2020, e a BBC Media Center a chamou de "vocalista em ascensão". Em abril de 2021, McAlpine lançou um EP de 8 canções, When the World Stopped Moving: The Live EP. Ela fez sua estreia na programação televisiva noturna em 22 de novembro de 2021, cantando "Erase Me" no Jimmy Kimmel Live!.

McAlpine conquistou apoiadores do TikTok e do Instagram, com várias publicações chamando-a de "estrela do TikTok". Sua música inédita "You Ruined the 1975", postada em junho de 2020, possuía mais de 8 milhões de visualizações no TikTok em abril de 2021.

O lançamento de seu segundo álbum de estúdio, Five Seconds Flat, ocorreu em 8 de abril de 2022. O álbum estreou em quinto lugar na parada US Billboard Heatseekers, ao mesmo tempo em que alcançou a posição nove na Alternative New Artist Albums e número 19 na parada Top New Artist Albums. Uma canção do álbum, "Ceilings", se tornou viral no TikTok, tornando-se a música mais transmitida do álbum.

Após o lançamento de seu álbum, McAlpine anunciou sua primeira turnê em 2022.Em novembro de 2022, ela se apresentou no Tiny Desk Concert da NPR Music com a banda Tiny Habits como backing vocals. Os ouvintes da NPR a classificaram entre os 10 melhores shows do Tiny Desk de 2022. Sua turnê começa em abril de 2023, apresentando-se em vários países na Europa, além dos Estados Unidos.

Estilo musical
Seu estilo musical foi descrito como "focado no folk", "folk-pop", e uma mistura de "jazz, pop e R&B". Algumas de suas colaborações em canções incluem Jacob Collier, Dodie, Tom Rosenthal, Ben Kessler, John Mayer, Finneas e Thomas Headon.

Discografia

Álbum de estúdio

EPs

Singles

Como artista principal

Como artista em destaque

Participações especiais

Ligações externas

Naturais de Filadélfia (Pensilvânia)
Alunos do Berklee College of Music
Cantoras dos Estados Unidos
Cantores de música pop dos Estados Unidos
Pianistas dos Estados Unidos
Cantores de folk dos Estados Unidos

Lizzy McAlpine


Vonage (, legal name Vonage Holdings Corp.) is an American cloud communications provider operating as a subsidiary of Ericsson. Headquartered in Holmdel Township, New Jersey, the organization was founded in 1998 as Min-X as a provider of residential telecommunications services based on voice over Internet Protocol (VoIP). In 2001, the organization changed its name to Vonage.

As of 2020, Vonage reported consolidated revenues of $1.25 billion. Through a series of acquisitions beginning in 2013, Vonage, previously a consumer-focused service provider, has expanded its presence in the business-to-business marketplace, while still keeping its home VOIP service.  Vonage's offering includes unified communications, contact center applications and communications APIs. In July 2022, Ericsson completed its acquisition of Vonage for $6.2 billion.

History

Min-X.com was founded by Jeff Pulver in 1998 as a Voice over IP (VOIP) exchange. He recruited Jeffrey A. Citron and Carlos Bhola, who each invested $1 million and joined as board members. Citron and Bhola then raised approximately $11 million in additional funding, pivoted the company to being a VOIP service provider, and Citron took over as CEO and Bhola as President. The company changed its name to Vonage Holdings Corp. in 2001.  When the name was changed the company was located in Edison, New Jersey. In 2005, the organization relocated its headquarters to Holmdel, New Jersey.  Pulver left the company in 2002 to start another VOIP venture.

The company first offered subscription service in the United States, then expanded to Canada in 2004 and the United Kingdom in 2005. Vonage went public on May 24, 2006.

Initial public offering

In 2006, in preparation for an initial public offering, Michael Snyder, former president of ADT Security Services replaced Vonage co-founder Citron as the organization's CEO. Citron could not preside over the IPO because he was permanently barred from associating with any securities brokers or dealers. In 2007, in a restructuring effort to reduce ongoing net losses in the face of double-digit stock price slips and patent infringement issues, Snyder resigned, and Citron returned as interim CEO. The company announced plans for 10% layoffs as it secured $215 million in financing.

Vonage offered shares of its stock to its existing customer base in the period before the initial public offering. Under normal circumstances, only large institutional investors such as banks are able to buy shares of an IPO. Vonage's initial public offering occurred on the New York Stock Exchange on May 24, 2006, opening at $17 per share. The price closed at $14.85, a decrease of 12.7 percent, the worst trading day for any IPO in 2006 up to that point. The IPO raised $531 million for the company. However, the existing customers who lost money filed a class action lawsuit. The IPO and its immediate aftermath also earned Vonage a Business 2.0 Magazine award as 14th of 101 Dumbest Moments in Business for 2006. In 2009, Vonage reached an agreement with the IPO investors. All shareholder claims against Vonage and its individual directors and officers who were named as defendants were dismissed. The amount of the settlement, $3.6 million, was paid by an insurance policy covering the directors and officers of the company.

The firms underwriting the IPO, Citigroup, UBS, and Deutsche Bank, were fined a total of $845,000 and ordered to reimburse customers for "failure to adequately supervise communications" with investors. NYSE regulators went so far as to investigate possible short-selling.

Acquisitions

Beginning in 2013, Vonage acquired several companies as it refocused its business from a home phone provider to a global business cloud communications provider, including:
 Vocalocity, a software as a service (SaaS) provider of cloud-based communications services, for $130 million;
 Telesphere, a unified communications as a service (UCaaS) provider to large companies, for $114 million;
 iCore Networks, also a UCSaaS provider to large companies, for $92 million;
 SimpleSignal, another UCSaaS service provider to small and medium-sized businesses, for $25 million;
 , also a cloud-based communications service provider to businesses (price not disclosed).
 Nexmo, the 2nd largest CPaaS company, for $250 million;
TokBox, a WebRTC programmable video provider, for $35 million.
NewVoiceMedia, a Contact Center as a Service (CCaaS) provider, for $350 million
Over.ai, a Voice and Conversational AI provider for enterprise communications

Acquisition by Ericsson
On 22 November 2021, it was announced that Vonage would be acquired by Ericsson in a US$6.2 billion all-cash purchase. The acquisition completed on 21 July 2022. According to the press release, Ericsson will acquire all of Vonage's outstanding shares at an all-cash price of US$21 per share, a 28% premium.
The acquisition will be financed through Ericsson's existing cash resources, which amounted to SEK 88 billion as of 30 September 2021 on a gross basis, and SEK 56 billion on a net basis as of the same date.

Vonage will then become a wholly owned subsidiary of Ericsson but will continue to operate under its existing name and be reported as a separate segment in Ericsson accounts. Vonage's employees will remain with the company and the Vonage CEO Rory Read will join the Executive Team of Ericsson, reporting to CEO, Börje Ekholm.

Patent infringement lawsuits
On June 19, 2006, Verizon filed a lawsuit alleging that Vonage infringed on five of Verizon's patents related to its VoIP service. The patents describe technology for completing phone calls between VoIP users and people using phones on the traditional public switched network, authenticating VoIP callers, validating VoIP callers' accounts, fraud protection, providing enhanced features, using Wi-Fi handsets with VoIP services, and monitoring VoIP caller usage.

In 2007, Vonage launched a viral marketing campaign and website freetocompete.com, which garnered press coverage about Vonage, its campaign, the lawsuits, and issues of competition with established telecom corporations.

On March 8, 2007, a jury found Vonage liable for infringing three patents held by Verizon, and but found no infringement as to two other patents. The jury returned a verdict against Vonage for $58 million and included a royalty rate of 5.5% of every sale to a Vonage customer to Verizon.  Subsequent to this jury award, there were a series of appeals and intermediate stays on payment. Vonage was also ordered by the court to stop signing up new customers, but this was stayed pending appeal three weeks later. On November 19, 2007, Vonage agreed to pay $120 million in damages to Verizon. In other patent lawsuits, by December 2007, Vonage was ordered to pay $80 million to Sprint Nextel and $39 million to AT&T Inc. Another lawsuit with Nortel resulted in no monetary damages.

2009 customer service settlement
In November 2009, Vonage agreed to an assurance of voluntary compliance (AVC) with 32 states. The settlement followed an investigation into complaints about the marketing of Vonage services, including confusion about availability and cost, along with advertisements involving "free" services, money back guarantees and trial periods. The consumer protection agreement also addressed complaints that some consumers were prevented from canceling the Vonage service. In the settlement, Vonage agreed to pay the seven investigating states $3 million for costs, issue refunds to complainants dating back to January 2004, and change several business practices in regard to advertising and customer retention.

Services
Originally known for its home VOIP services, Vonage has shifted its primary focus to business cloud communications in the mid 2010s. Vonage offers cloud communications and calling plans for residential customers and  businesses, including small and medium-sized businesses, mid-market companies, and enterprises.

Business services

Vonage offers two unified communications platforms for businesses that  integrate communications services, such as video conferencing, voicemail transcription, and desktop sharing, using voice as a platform. Cloud communications services allow business customers to connect with various  business applications and customer relationship management (CRM) tools through a middleware technology. For business customers that rely on high quantities of voice, video and data communications in their day-to-day operations, Vonage provides quality of service over its own private  Multiprotocol Label Switching (MPLS) network and via a Software Defined Area Network (SD-WAN) product.

Residential services
Residential services provide home phone plans using VoIP (voice over Internet Protocol) over a broadband Internet connection, such as cable Internet service or DSL. Features for Vonage home phone residential service includes voicemail transcription; 411 calling; caller ID; call waiting; do not disturb;  and a network availability feature which forwards all calls to a mobile phone if Internet connectivity is lost. Many of Vonage's residential products offer international calling plans.

Service requirements

Vonage customers must have a broadband Internet connection, such as cable Internet service or DSL, through an Internet service provider (ISP). To initiate subscription a customer must provide a billing and shipping address in the country of service. Vonage supplies an analog telephone adapter which connects a customer supplied standard analog telephone to the Internet and the Vonage service. Residents of the U.S., Canada, and the UK may subscribe to Vonage by credit card from their respective country, but the Vonage adapter can be connected to the Internet anywhere.

Usage is generally referred to as "unlimited", though Vonage has different national "fair use" policies limiting Vonage-to-phone calls to a few thousand minutes per month in the UK, Canada, and U.S.  Evidence suggests that calls are limited to a length of 3 hours and 56 minutes.

Telephone number availability
Subscribers may choose a number in the country of the service they subscribe to for their primary line, in an area code of their choice. Subscribers can obtain additional "virtual numbers" for a monthly fee. Vonage also offers virtual numbers in Mexico, Canada and Europe. While the company supports porting a U.S. telephone number via the FCC's local number portability (LNP), not every phone number is available in every area code. Additionally, customers can transfer an existing number to Vonage, which can take up to 7 to 10 business days from the time the customer completes the Number Transfer Authorization (NTA).

Emergency calls
Vonage offered 911 service on a VoIP platform for the first time in 2003. For 911 location services to work, subscribers must activate the 911 calling feature by registering their full address with the company. Customers are responsible for maintaining their 911 location information at all times.

If a customer dials 911 before the 911 verification is completed, the call will usually be routed to a national 911 call center where basic information must be given (name, location, nature of emergency, etc.), after which the call is transferred to a local public service answering point, like a local Police Department.

Quality of service and equipment compatibility
VoIP service relies upon consistent broadband-ISP uptime and VoIP-equipment compatibility with the ISP's modem. Although VoIP was initially optimized for voice, some fax equipment can be operated over VoIP, but compatibility of monitored alarm systems and other devices is less certain. Vonage offers "specially commissioned" Fax Line service. Vonage recommends customers keep a basic traditional landline dedicated to their home alarm system and use Vonage for the rest of their calling needs.

Vonage implements Voice over IP sending audio via RTP and signaling via SIP.

Charitable contributions
In March of 2023, The Vonage Foundation entered into a partnership with Girls Who Code to help provide accessible coding education opportunities to women of all ethnicities and backgrounds by sponsoring their Summer Immersion Program 2023. The program focuses on  creating a more diverse workforce in the technology industry by providing virtual classes for high school STEM students for free.

See also
 Kleffman v. Vonage Holdings Corp.
 List of VOIP companies

References

External links

2001 establishments in New Jersey
2006 initial public offerings
2022 mergers and acquisitions
American companies established in 2001
American subsidiaries of foreign companies
Companies based in Monmouth County, New Jersey
Companies formerly listed on the New York Stock Exchange
Companies formerly listed on the Nasdaq
Ericsson
Holmdel Township, New Jersey
Telecommunications companies established in 2001
VoIP companies of the United States
VoIP software

Vonage


Adam Prażmowski () a fost un microbiolog și botanist polonez, unul dintre fondatorii microbiologiei poloneze. A fost unul dintre primii care a studiat absorbția azotului atmosferic de către plante leguminoase, a descris simbioza bacteriilor radicicole (Bacterium radicicola) cu numeroase plante leguminoase. În 1880, a descris o specie de  clostridii.

Bibliografie
 Adam Prażmowski - wybitny polski mikrobiolog. Rolniczy Magazyn Elektroniczny. Marzec - Kwiecień 2010 Nr 36
 Little frog-Potopowicz, Antoni Pioneers of progress in Polish agriculture. Warsaw: LSW, 1977.
 Polish Biographical Dictionary T. 23/3 z.118 pp. 376-377.
 Marszewska-Ziemięcka J. Adam Prażmowski (1853-1920). Polish Science 1961 2 pp. 201-206.
 Kunicki-Goldfinger W. Adam Prażmowski (1853-1920). Progress Microbiology 1978 Z.2 pp. 5-7.
 Mieczyńska-Nowotny A. The work and life of Adam Prażmowskiego and Seweryn and Helena Krzemieniowskich. Studies and Materials Science from the Acts of Polish cheese. B 1972 z.23 pp. 101-104.
 Hryniewski B. Adam Prażmowski (1853-1920). Acta Poloniae Scientatis Botanicorum 1954 No. 1 pp. 217-227.

Nașteri în 1853
Decese în 1920
Microbiologi polonezi

Adam Prażmowski (microbiolog)


David Lafata (n. 18 septembrie 1981) este un fost fotbalist ceh care a jucat ultima dată pentru Sparta Praga.

Cariera pe echipe
Din 1992 până în 2005, Lafata a jucat pentru echipa cehă SK České Budějovice, cu o scurtă escală la FC Vysočina Jihlava în 2002. Atacantul a semnat cu clubul grec Skoda Xanthi în iulie 2005, dar s-a întors în campionatul Cehiei în ianuarie 2006. După un an la Jablonec, Lafata a fost transferat de FK Austria Viena în ianuarie 200, de unde s-a întors la Jablonec în primăvara anului 2008. Pentru Austria Viena a înscris un gol într-o finală de Cupă a Austriei.

În sezonul 2010-11, Lafata a fost cel mai bun marcator al Primei Ligi din Cehia cu 19 goluri.

El și-a continuat forma bună în sezonul 2011-2012, marcând unsprezece goluri în primele șapte meciuri din tur, și optsprezece goluri în șaisprezece meciuri în retur. În aprilie 2012, Lafata a doborât recordul de cele mai multe goluri marcate în Prima Ligă Cehă, înscriind cel de-al 23-lea gol al sezonului. A terminat sezonul cu 25 de goluri, fiind golgheter și stabilind un nou record.
În sezonul 2012-2013, Lafata a înscris 13 goluri în primele 16 meciuri, fiind golgheterul campionatului, după care a semnat cu AC Sparta Praga în pauza de iarnă. În martie 2014, Lafata și-a marcat cel de-al 134-lea gol în Prima Ligă din Cehia, depășindu-l pe Horst Siegl care era cel mai bun marcator din toate timpurile din această competiție. În primăvara anului 2013, a marcat un gol în șaisprezecimile Europa League de pe Stamford Bridge împotriva lui Chelsea.

La începutul sezonului 2014-2015, Lafata a înscris cinci goluri într-o rundă de calificare a Ligii Campionilor de 7-0, câștigând peste Levadia Tallinn în meciul tur care s-a jucat la Praga. Continuându-și forma bună din runda de calificare a Ligii Campionilor, Lafata a marcat un hat-trick într-o victorie scor 4-2 asupra lui Malmö FF acasă la Praga.
La 30 iulie 2017 a marcat al 200-lea său gol într-o partidă încheiată la egalitate, scor 1-1 împotriva rivalei Bohemians 1905.

La națională
El a marcat două goluri la debutul său pentru echipa națională a Cehiei într-o victorie cu 2-1 împotriva Țării Galilor la 2 septembrie 2006. A intrat ca rezervă după 75 de minute și a înscris primul gol la un minut de la intrare, marcându-l pe al doilea în minutul 89.

Recorduri

 Este cel mai bun marcator al Primei Ligi din Cehia din toate timpurile. Mai deține recordul de cele mai multe goluri marcate consecutiv, cu  9 goluri în 9 meciuri. A marcat cele mai multe goluri într-un singur meci din prima ligă din Cehia: 5 goluri. Este cel mai bun marcator din campionat pentru FK Baumit Jablonec, cu 88 goluri Are cele mai multe goluri marcate într-o singură fază de calificare în Liga Campionilor: 8 goluri (2014-15) (la egalitate cu Cléo) și a marcat cele mai multe goluri într-un singur meci în Liga Campionilor, 5 goluri, record împărțit cu Lionel Messi, Luiz Adriano și Mikhail Mikholap.

Referințe

Legături externe
David Lafata  pe site-ul Asociației de Fotbal a Cehiei

Atacanți
Oameni în viață
Nașteri în 1981
Fotbaliști internaționali cehi
Fotbaliști cehi

David Lafata


Revaz Dogonadze ( November 21, 1931 – May 13, 1985) was a notable Georgian scientist, Corresponding Member of the Georgian National Academy of Sciences (GNAS) (1982), Doctor of Physical & Mathematical Sciences (Full Doctor) (1966), Professor (1972), one of the founders of Quantum electrochemistry,

Life and works

He was born in 1931, in Tbilisi, Georgia. His father, Dr.Sc. Roman I. Dogonadze (1905–1970) was a professor of Agrarian Sciences. In 1955 Revaz Dogonadze graduated from the Moscow Engineering Physics Institute. He was Scientific Fellow (1958–1962) and Senior Scientific Fellow – Head of the Group of Quantum Electrochemistry (1962–1978) of the Department of Theoretical Investigations of the Moscow Institute of Electrochemistry (now Frumkin Institute of Electrochemistry of the Russian Academy of Science). He was Associate Professor (1963–1969) and Full Professor (1969–1973) of the Moscow State University. In 1961 he received a PhD degree, in 1966 a degree of Doctor of Sciences (Full Doctor).

Dogonadze was the first to view a chemical electron-transfer process as a quantum-mechanical transition between two separate electronic states, induced by weak electrostatic interactions between the molecular entities represented by the states. His group attracted students from Moscow State University and the Moscow Engineering Physics Institute, and foreign scientists as well; he was advisor for 13 PhD and 5 Dr.Sci. theses. Work of this group through the 1970s dealt with the relation between electron transfer and other condensed phase electronic processes such as light absorption, emphasizing processes involving three rather than two electronic levels, with low-temperature processes and with particular features characteristic of biological processes.

He and his pupils suggested the first quantum-mechanical model of proton transfer in polar solvents taking into account the dynamic role of the polar solvent, and created a well-known quantum-mechanical theory of kinetics of chemical, electrochemical and biochemical processes in polar liquids, as well as a quantum-mechanical theory of kinetics of atomic-molecular transformation in condensed media.

Dogonadze founded and was the first head (1978–1985) of the Department of Theoretical Investigations of the Institute of Inorganic Chemistry and Electrochemistry of the Georgian National Academy of Sciences (GNAS). In 1982-1985 he was also Head of the Department of General and Theoretical Physics of the Georgian Technical University and in 1982 was elected Corresponding Member of the GAS. In 1978-1985 he was Chairman of the Department of Electrochemical Physics of the International Society of Electrochemistry (ISE). He was a member of the editorial board of the international Journal of Electroanalytical Chemistry and Interfacial Electrochemistry and the editorial board of the Russian journal Elektrokhimia.

Dogonadze organized a number of international conferences in his subject, and was author about 190 scientific research works (among them 7 monographs). Under Dogonadze's guidance were prepared about 20 theses (13 PhD's and 5 Dr.Sc.). He was co-editor and co-author of a three-volume collective monograph The Chemical Physics of Solvation (Elsevier, Amsterdam, 1985–1986). He died in Moscow, aged 53.

Dogonadze is listed in the "Electrochemical Dictionary"  (Springer-Verlag, Berlin-Heidelberg, 2008).

Some main works of Revaz Dogonadze

  (a monograph)

  (a monograph)
  (a monograph).

See also
Quantum electrochemistry
Quantum chemistry
Electrochemistry
List of Georgians

External links
  Memorial Page of Professor Revaz Dogonadze
  Famous Georgians
 Electrochimica Acta proton transfer hypothesis

References
 Revaz Dogonadze Memorial Issue of the international journal Electroanalytical Chemistry and Interfacial Electrochemistry, Vol. 204, 1986
 A.M. Kuznetsov. "A Tribute to Professor Revaz R. Dogonadze: The Man and His Works" – Progress in Surface Science, Vol. 20(1), Pergamon Press, 1985, pp. 1–7
 Z.D. Urushadze. "Professor Revaz Dogonadze", Publishing House "Tsodna", Tbilisi, 1986, 30 pp. (in Georgian)
 "Standard bearer of Quantum Electrochemistry" ("Flagman Kvantovoi Elektrokhimii"). Compiled by Prof. Zurab D. Urushadze, Publishing House of the Tbilisi State University, Tbilisi, 1991, 141 pp. (in Russian).

1931 births
1985 deaths
Academic staff of Moscow State University
Scientists from Tbilisi
Chemists from Georgia (country)
Physicists from Georgia (country)
Soviet physical chemists
Corresponding Members of the Georgian National Academy of Sciences
Academic staff of Georgian Technical University

Revaz Dogonadze


.ls Lesotho için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. (CcTLD)

Lesotho

.ls


is a 1993 Japanese animated jidaigeki-chanbara film written and directed by Yoshiaki Kawajiri, starring the voices of Kōichi Yamadera, Emi Shinohara, Takeshi Aono, Daisuke Gōri, Toshihiko Seki and Shūichirō Moriyama. The film was a co-production between JVC, Toho and Movic, with Madhouse serving as the animation studio. Ninja Scroll was theatrically released in Japan on June 5, 1993, and received an English-dubbed release through Manga Entertainment in 1995.

The film takes place in feudal Japan and follows Kibagami Jubei, a mercenary swordsman who battles the Eight Devils of Kimon, a team of ninjas with supernatural powers who are intent on overthrowing the Tokugawa shogunate. During his quest, he is aided by Dakuan, an elderly but crafty government spy, and Kagero, a Kōga kunoichi whose body is infused with poisonous toxins.

Praised for its animation and action scenes, Ninja Scroll is regarded by many as one of the most influential anime films ever made. Alongside Akira and Ghost in the Shell, it was responsible for increasing the popularity of adult-oriented anime outside of Japan. The film has been cited by The Wachowskis as an influence on the Matrix franchise, and resulted in Kawajiri later contributing to two segments of the anthology film The Animatrix.

A televised stand-alone sequel, Ninja Scroll: The Series, was aired in Japan in 2003.

Plot

In Edo period-Japan, the  mines gold in secret, and sends a shipment to the Toyotomi  as payment for his protection. The Shogun of the Dark intends to use the gold to buy advanced Spanish weaponry and overthrow the current government, the Tokugawa Shogunate. The ship runs aground onto  in a storm, and the , a ninja team with supernatural powers in the employ of the Yamashiro, kill the people of the nearby  to keep the gold shipment a secret.

While investigating the deaths, a Mochizuki Kōga ninja team is massacred by the Devils. The sole survivor, the kunoichi , is captured by a Devil, , who attempts to rape her. She is rescued by , a mercenary ex-Yamashiro ninja, who fights and eventually kills Tessai. , a Tokugawa spy, blackmails Jubei into helping him kill the remaining Devils. To ensure his compliance, Dakuan stabs Jubei with a poisoned shuriken, and promises to give him an antidote once the mission is complete. Jubei learns from Dakuan that the leader of the Devils is , the former Yamashiro ninja leader, who had ordered his team's members to kill each other to cover up the location of the goldmine five years earlier. Jubei, who had been forced to kill his comrades to survive, decapitated Gemma in revenge; Gemma survived due to his immortality.
Jubei is attacked by another Devil, , but he is saved by Kagero; before she can be questioned, Benisato is killed from afar by , Gemma's right-hand man, for failing her mission. Kagero agrees to work alongside Jubei and Dakuan, who informs Jubei that her body is infused with such deadly toxins that anyone who kisses or sleeps with her dies, which was why Jubei could kill Tessai.

The trio arrive in Shimoda, where they discover that the villagers died due to their water supply being poisoned, making it appear that they were killed by a plague. Jubei and Kagero fend off attacks from three of the Devils – , , and ; Jubei succeeds in killing Mushizo and Utsutsu. After finding the beached ship, Kagero deduces that the gold has been taken to Kashima Harbor, where it will be transported to the Shogun of the Dark in another ship.

Jubei, Kagero, and Dakuan arrive at Kashima, which has been evacuated due to the townspeople's fear of the plague. While Jubei battles another Devil, , Kagero sends a message to , the Mochizuki chamberlain, to bring his army to the harbour. She also learns from Dakuan that Jubei's poisoning will only be cured if he copulates with her – the poisons in her body will counteract his. Kagero is captured by Shijima, and Jubei kills him, rescuing her once more. Kagero asks Jubei to sleep with her to cure himself. He decides against it, and upon the arrival of the Shogun of the Dark's envoy in a ship, he leaves to prevent the gold reaching its destination.

Kagero arrives to meet Sakaki, but he stabs her, revealing himself to be Gemma in disguise as he had murdered the real one days before. Enraged, Jubei fights through waves of ninjas, but is nearly killed by Yurimaru. A gunpowder-rigged rat, left as a trap by Zakuro for Yurimaru for rejecting her advances, kills him, allowing Jubei to escape. He finds Kagero; mortally wounded, she admits her love for him and they kiss, curing Jubei's poisoning. Before dying, Kagero gives Jubei her headband.

Jubei and Dakuan board the departing ship. On board, Gemma reveals his true intentions – to use the gold to raise a ninja army to terrorize Japan rather than serve as an ally to the Toyotomi – to a masked samurai who serves as the Shogun of the Dark's envoy, and proceeds to kill him. During an altercation with Zakuro, Jubei and Dakuan set the ship ablaze. As Jubei and Gemma engage in a brutal fight, the gold becomes molten and engulfs Gemma, who sinks to the bottom of the sea. Afterwards, Dakuan thanks Jubei, and expresses admiration for his and Kagero's humanity. Jubei resumes his vagabond lifestyle, with Kagero's headband tied around his sword's hilt.

Cast

Development
Ninja Scroll'''s story and style was influenced by the works of novelist Futaro Yamada and Western spy fiction, with Jubei's character being loosely based on the historical figure Yagyū Jūbei Mitsuyoshi. Kawajiri considered it difficult to adapt Yamada's works into animation, and opted for a simple depiction. He stated that he found simplifying the storyline to be the most challenging aspect. The choice to contain lots of expository dialogue was considered necessary, due to younger audiences not being familiar with the culture of historical dramas.

The film was originally meant to consist of two films, being 45 minutes each. The storyboard was written this way, which is why there are climax scenes in the first and second half of the film.

Release
The film was licensed by Manga Entertainment in Australia and North America until 2012 while its UK subsidiary kept the license and released the movie in a Blu-ray steelbook format in October 2012. The film has since been re-licensed in North America to Sentai Filmworks who re-released the film on DVD and Blu-ray in December 2012.

It was one of the first Japanese anime movies released in the United Kingdom. In 1995, the BBFC cut the UK version by approximately 52 seconds, removing the sexual assault scene and images of throwing stars. These cuts were waived for the 2004 10th Anniversary release. Ninja Scroll was released in Australia by Manga UK in 1995 uncut with the MA15+ classification. In 1997 after it was screened on SBS, former Attorney-General Philip Ruddock controversially appealed the film's original classification and successfully had the classification upgraded to R18+ with no cuts. In January 1998 it broadcast twice on midnights on the new Teletoon station in Canada along with episodes of the Macross Plus OVA series.

GKIDS later announced that it would distribute the film within North America, with a theatrical release scheduled for April 2018.

In 2000 when Manga and Madman Entertainment released Ninja Scroll on DVD, Madman mistakenly used the UK cut of the film instead of using the uncut Australian version. This was rectified in 2004 when Manga Entertainment released the 10th Anniversary Special Edition of Ninja Scroll into western countries, and both Australia and the UK received Ninja Scroll uncut and remastered from a PAL VHS source. In Canada the film was given an 18A rating, while it was released Unrated in the United States. The film was released on Blu-ray in Japan on May 23, 2012.

Soundtrack

The film's score was composed by Kaoru Wada. In the United States, the soundtrack was originally released on CD in 2003 by ADV Music under licence from Toho with the title Jubei Ninpucho Ninja Scroll (Original Motion Picture Soundtrack). Following ADV's closure, Milan Records re-released the album in 2015 on CD and digital music formats. In 2016, Milan also released the album on LP with a slightly different track listing and cover art by Godzilla artist Yuji Kaida; this release was limited to 500 copies.

ReceptionNinja Scroll won the Citizen's Award at the 1993 Yubari International Fantastic Film Festival. On review aggregator website Rotten Tomatoes, the film has a rating of 89%, based on 18 reviews, with an average rating of 7.4/10.

During the 1990s, Ninja Scroll was among the most popular anime movies outside Japan, along with such movies as Akira and Ghost in the Shell. The North American video release of Ninja Scroll had sold more than 70,000 copies by May 1996, becoming Manga Entertainment's best-selling title at the time. In February 2004, Cinefantastique listed the anime as one of the "10 Essential Animations".

Theron Martin from Anime News Network stated that the "action scenes sizzle with energy and powerful maneuvers unencumbered by tiresome dramatics" and further stated that the plot "mostly exists just to set up conflicts between the protagonists and the Devils of Kimon and allow various characters to show off their colorful ninja techniques". He concluded that "Ninja Scrolls story is too thin for it to ever legitimately be considered one of the all-time great anime movies" but considers it to be a classic. He stated that the dubbed English version, which he stated has "slightly more attitude and some distinctive vocal styling mixed in with an occasional awkward emphasis", is "very faithful" script-wise to the original Japanese version and that it still "holds its own" in 2012.

In 2012, Robbie Collin of The Telegraph ranked it three of five stars, explaining that "Its baroque sadism and sexism hasn't aged well, but it still packs a visceral kick."

Legacy

Anime series

A Japanese animated television series named Ninja Scroll: The Series aired in Japan in 2003 and ran for 13 episodes. The series is a stand-alone sequel to the film; however, many references suggest that it is indeed a continuation. In the series, Jubei gets caught in the middle of a battle between the Kimon clan and the Hiruko clan. He meets up with the Light Maiden Shigure, a young lady whose village was destroyed by the Kimon clan and whom Jubei was charged with delivering a Dragon Stone to. The duo are joined by Tsubute (a young thief) and Dakuan (Tokugawa shogunate spy), and together they try to find out why both the Kimon and the Hiruko clan are after her and why the Dragon Stone she carries is so important to them. The show was directed by Tatsuo Sato (Martian Successor Nadesico), with character design done by Takahiro Yoshimatsu (Trigun).

Sequel
In August 2008, Madhouse announced that an official sequel was in the works with Kawajiri returning to write and direct. In July 2012, the studio released a teaser trailer for a "three-episode short animation" titled Ninja Scroll Burst, intended to attract investors to the project. In February 2014, Madhouse CEO Hiroyuki Okada confirmed that Kawajiri had a finished script, tentatively titled , and that production would move ahead as soon as financing had been secured. He also divulged that the studio was experiencing difficulty finding investors due to the fact that the original film was "not a big hit in Japan". As of 2019, the project remains in limbo.

In North America, the Ninja Resurrection original video animation was marketed as a sequel to Ninja Scroll, but was actually based on an unrelated story and created by a different animation studio. The only similarity is a lead character with the given name "Jubei".

Comics
In September 2006, WildStorm launched a 12-issue Ninja Scroll comic-book series written by J. Torres, which follows the further adventures of Jubei.

Live-action adaptation
In October 2008, it was reported that Warner Bros. had acquired the rights to develop a live-action adaptation of Ninja Scroll, with Leonardo DiCaprio's Appian Way Productions, Madhouse, and Japanese producer Jungo Maruta also involved in the project. Screenwriter Alex Tse, who co-wrote the 2009 film Watchmen, was hired to write the screenplay. In April 2009, it was reported that DiCaprio would act as producer, and was considering casting the Japanese boy band SMAP in the lead roles. In October 2015, Dracula Untold'' director Gary Shore revealed he had once been attached to direct the film, releasing a proof of concept trailer he had produced with motion capture by 87Eleven and animation by The Third Floor. As of 2018, the production remains in development hell.

References

External links

1993 fantasy films
1990s spy films
1993 LGBT-related films
1993 anime films
1993 films
Bisexuality-related films
Japanese fantasy adventure films
Films about immortality
Films about terrorism in Asia
Films adapted into comics
Films adapted into television shows
Films directed by Yoshiaki Kawajiri
Films scored by Kaoru Wada
Films set in feudal Japan
Historical fantasy anime and manga
Horror anime and manga
Japanese LGBT-related films
Japanese animated fantasy films
Japanese animated horror films
1990s Japanese-language films
LGBT in anime and manga
LGBT-related animated films
Madhouse (company)
Manga Entertainment
Martial arts fantasy films
Martial arts horror films
Ninja films
Ninja in anime and manga
Rape and revenge films
Samurai in anime and manga
Sentai Filmworks
Japanese adult animated films

Ninja Scroll


الفصة الزرية، وأحياناً تسمى خطأ بالنفل الزري، نوع نباتي يتبع لجنس الفصة من الفصيلة البقولية. اسمه العلمي . كما ويطلق عليه في فلسطين العديد من الأسماء المحلية منها: قرص ستي و قرطة و خبزة الراعي و طبق الراعي و المطبق.

الموئل والانتشار
موطنها بلاد الشام ومصر والمغرب العربي وفي كل مناطق حوض البحر الأبيض المتوسط والقوقاز والبلقان. تنتشر أيضًا في المجر كنبات دخيل.

الجزء الذي يؤكل
الجزء الذي يؤكل من نبتة طبق الراعي هي قرن النبتة.

فترة القطاف
تبدا فترة قطاف نبتة طبق الراعي من شهر اذار إلى شهر ايار.

الوصف النباتي
نبات عشبي حولي. كبقية أنواع الفصة، تتكون ورقة الفصة الزرية من ثلاث وريقات. حافة الوريقة مسننة من القمة وحتى منتصف الوريقة. تشبه ثمرتها الزر، ومن هنا اكتسبت اسمها.

مرادفات للاسم العلمي

المصادر
تسدال عمر. «النباتات البرية الغذائية الفلسطينية».

الحياة النباتية في الوطن العربي
بقولية
فصة
نباتات ألبانيا
نباتات أوكرانيا
نباتات البرتغال
نباتات البوسنة والهرسك
نباتات الجبل الأسود
نباتات الشام
نباتات المغرب العربي
نباتات اليونان
نباتات إسبانيا
نباتات إيطاليا
نباتات بلغاريا
نباتات تركيا
نباتات جورجيا
نباتات روسيا
نباتات رومانيا
نباتات سلوفينيا
نباتات صربيا
نباتات فرنسا
نباتات قبرص
نباتات كرواتيا
نباتات لبنان
نباتات لبنان وسوريا
نباتات مالطا
نباتات مقدونيا
نباتات وادي النيل

فصة زرية


ريدون آر 100  وهو أول جيل من من سلسلة ريدون من وحدات معالجة الرسوميات لشركة إيه تي آي. وتحتوي هذه السلسة على مسرع رسوميات ثلاثية الأبعاد مبنية على نظام مكتبة الرسوميات المفتوحة 1.3 (OpenGL 1.3) دايركت ثري دي 7 (Direct3D 7), وهو تحسن كبير عن سلسلة ريج من ناحية الأداء و المميزات. وتحتوي هذه الرقاقات أيضا على مسرع ثنائي الأبعاد و مسرع الفيديو وقدرة عرض على عدة شاشات. وهي قاعدة لتصميم منتجات أخرى عديدة. وتسمية آر 100 هو مصطلح للجيل الأول لهذه السلسلة من الوحدات.

مراجع

استحداثات متعلقة بالحواسيب في 2000
إي تي آي تيكنولوجيز
بطاقات عرض مرئي

ريدون آر 100


Cinecanal é um canal de televisão por assinatura latino-americano pan-regional que iniciou suas transmissões em 1 de abril de 1993. É de propriedade da The Walt Disney Company América Latina, uma subsidiária da Disney International Operations, que é uma subsidiária da The Walt Disney Company.

História
Em 10 de agosto de 1992, a MVS Comunicaciones firmou um acordo com a United International Pictures (distribuidora dos filmes da Paramount Pictures, Universal Pictures e MGM/UA), 20th Century Fox, Organización Cisneros (através da holding Cablecinema C.A.) e Argentina Argentina Cable Society, S. A. (SACSA), para a fundação de uma joint venture com o objetivo de criar um canal com cobertura latino-americana, que transmitiria exclusivamente filmes de estreia. O investimento original foi de US$ 5.000.000,00 embora não tenha sido divulgado o valor da participação de cada entidade envolvida. A empresa foi fundada como LAPTV.

O Cinecanal iniciou suas operações em 1 de abril de 1993 como um canal premium transmitido pela MVS (Multivision) na Cidade do México. O sinal foi recebido com grande entusiasmo e, após dois meses de operação, começou a transmitir para a América Central, República Dominicana e América do Sul. Originalmente, transmitia dois canais da sede da Multivisión na Cidade do México através da rede de satélites Morelos para a América do Norte, América Central e Caribe e por Panamsat para a América do Sul (sinal leste, baseado no fuso horário da Cidade do México, e sinal oeste, com base no horário de Buenos Aires). No total, o canal tinha cerca de 4.500.000 assinantes no final de 1994.

Em 21 de abril de 1995, após a crise econômica mexicana de 1994, a Organización Cisneros e a MVS Comunicaciones venderam as ações para a United International Pictures porque a LAPTV, empresa responsável pela operação do canal, estava sofrendo enormes perdas econômicas, apesar de o canal estar no ar há apenas dois anos. No ano seguinte, a empresa mudou sua sede para Atlanta. Pouco tempo depois, foi lançado o segundo canal da empresa, o Cinecanal 2.

Em 15 de março de 1998, a LAPTV assinou um acordo com a DreamWorks SKG para transmitir seus longas-metragens em estreias na televisão. Em 2000, a MGM mudou a forma de distribuição de seus filmes no exterior e deixou de ser parceira da UIP e, em novembro de 2000, vendeu suas ações para a 20th Century Fox e a Walt Disney Pictures.

Em 23 de julho de 2007, a SACSA vendeu as ações para a Fox Latin American Channels e, dois anos depois, a Universal Studios vendeu sua participação para a Fox.

Desde 1 de novembro de 2009, o Cinecanal tornou-se um canal básico nas operadoras de televisão latino-americanas. Em 1 de outubro de 2010, o Cinecanal renovou sua imagem corporativa para acomodar ainda mais o sinal como canal básico de assinatura. Também foram adicionados intervalos comerciais e promoções durante a transmissão de filmes.

Desde 1 de junho de 2011, o Cinecanal transmite toda a sua programação dublada para o espanhol, com o objetivo de abordar um novo segmento de telespectadores. Além disso, foi lançado um novo sinal com base no Chile, denominado sinal do Pacífico.

Em 27 de novembro de 2020, a Disney anunciou que renomearia os canais Fox na América Latina para Star em 22 de fevereiro de 2021. Essa mudança não afetaria os canais FX, National Geographic, FXM, Cinecanal ou Fox Sports.

Em 1 de abril de 2022, o Cinecanal chega pela primeira vez ao Brasil, onde substituiu o sinal local Star Life que encerrou suas transmissões junto com FXM, Disney XD, Nat Geo Wild e Nat Geo Kids.

Filmes em parcerias com as distribuidoras de filmes de Hollywood como:

Referências

Canais de televisão fundados em 1993
Canais de televisão de língua espanhola
Canais de televisão de língua portuguesa
Canais de televisão de filmes
The Walt Disney Company América Latina

Cinecanal


Saint-Genest-d'Ambière [] ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Vienne in der Region Nouvelle-Aquitaine; sie gehört zum Arrondissement Châtellerault und zum Kanton Châtellerault-1.

Bevölkerungsentwicklung

Sehenswürdigkeiten
Siehe auch: Liste der Monuments historiques in Saint-Genest-d'Ambière
 Schloss Abin (15./17. Jahrhundert, teilweise Monument historique)
 Schloss Puygarreau (teilweise Monument historique)

Gemeindepartnerschaften
Saint-Genest-d'Ambière unterhält Partnerschaften zur Gemeinde Volmerange-les-Mines in Lothringen (Frankreich) und zu Lipiany (Lippehne) in der Woiwodschaft Westpommern (Polen).

Literatur
 Le Patrimoine des Communes de la Vienne. Band 1, Flohic Editions, Paris 2002, ISBN 2-84234-128-7, S. 399–401.

Weblinks

Ort in Nouvelle-Aquitaine

Saint-Genest-d’Ambière


Patrik Wozniacki (* 24. Juli 1986 in Odense) ist ein ehemaliger dänischer Fußballspieler.

Familie
Patrik Wozniacki kam 1986 als Sohn des polnischen Fußballspielers Piotr Wozniacki in Odense zur Welt. Patriks jüngere Schwester ist die Tennisspielerin Caroline Wozniacki (* 1990).

Karriere
Wozniacki wechselte 2005 von Køge BK zum dänischen Erstligisten FC Nordsjælland. Dort konnte er sich nicht durchsetzen und wechselte nach anderthalb Jahren zum Zweitligisten AB Gladsaxe. Nachdem er in der Rückrunde zu 5 Einsätzen gekommen war, wurde er in der Folgesaison in 15 Spielen eingesetzt. In der darauffolgenden Saison kam er 19-mal zum Einsatz, hierbei markierte er 7 Treffer. Danach wechselte er zu BK Frem Kopenhagen. Nach einem Jahr mit 15 Einsätzen und 1 Treffer wurde er in der Folgesaison zum Stammspieler. Hierbei kam er zu 29 Einsätzen und 15 Treffern. 2010 ging er zu Brønshøj BK, ein halbes Jahr später zu Hvidovre IF, bei dem er zu 8 Einsätzen und 2 Treffern kam.

Nach einer Zeit der Vereinslosigkeit unterschrieb er im Sommer 2012 einen Vertrag bei AB Gladsaxe, von dem aus er Anfang 2013 zu IF Skjold Birkerød wechselte. Im Sommer 2014 wechselte er zum BK Søllerød-Vedbæk, und seit Anfang 2016 spielt er beim FC Græsrødderne.

Weblinks
  auf playerhistory.com

Einzelnachweise

Fußballspieler (AB Gladsaxe)
Fußballspieler (BK Frem København)
Fußballspieler (Brønshøj BK)
Fußballspieler (FC Nordsjælland)
Fußballspieler (Hvidovre IF)
Fußballspieler (Polen)
Däne
Pole
Geboren 1986
Mann

Patrik Wozniacki


Elchin Safarli (1984-), écrivain et journaliste azerbaïdjanais.
 Eltaj Safarli (1992-), joueur d'échecs azerbaïdjanais.
 Islam Safarli (1923-1974), écrivain, poète et dramaturge soviétique azerbaïdjanais.

Patronyme azéri

Safarli


•  Ssc ක්‍රීඩාංගනය
 •  පල්ලෙකැෙල් ක්‍රීඩාංගනය
 •    ((ගාල්ල ජාත්‍යන්තර :                         ක්‍රීඩාංගනය))
       ((හම්බන්තොට සූරියවැව මහින්ද රාජපක්ෂ ක්‍රීඩාංගනය))
((දඹුල්ල ජාත්‍යන්තර ක්‍රීඩාංගනය))
((කුරුණෑගල වෙලගෙදර ක්‍රීඩාංගනය))

ශ්‍රී ලංකාවේ අන්තර්ජාතික ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාංගන නාමාවලිය


Povijest zavarivanja ili točnije rečeno povijest spajanja metala je započelo prije nekoliko tisuća godina, u brončano doba i u željezno doba, na prostorima današnje Europe i Bliskog istoka. Razvilo se kao sastavni dio vještina kovača, zlatara i ljevača pri izradi oruđa za rad, oružja, posuda, nakita i građevina.

U srednjem vijeku se razvilo kovačko zavarivanje, gdje su se dva dijela koja su se spajala, na kovačkoj vatri, doveli do bijelog usijanja i ako je bilo potrebno, posipali bi se određenim prahom ili pijeskom za "čišćenje". Čekićanjem spoja istiskivali bi se s dodirnih površina rastaljeni oksidi ili troska, te se sučeljavaju čiste metalne površine, kada počinju djelovati međuatomske sile dvaju dijelova i dolazi do čvrstog spoja. Najbolji mačevi iz čelika u srednjem vijeku bili su rađeni iz niskougljičnog čelika (do 0,4% ugljika), a na njihove rubove su kovački zavarivane (udarcima čekića u toplom stanju) trake od visokougljičnog čelika (od 1,0 do 2,1% C), koje su uz određenu toplinsku obradu davale tvrde i oštre bridove. Mačevi, vrhovi strijela i koplja, noževi i drugo, kod kojih su primjenjivali kovačko zavarivanje, bili su poznati u Grčkoj, Franačkoj državi, Kini, Japanu, Indoneziji, te u Siriji. Poznata je bila tehnika spajanja traka iz različitih vrsta željeznih materijala kovanjem kao "damasciranje" (od Damask, Sirija), a u cilju postizanja posebnih dobrih svojstava za mačeve i puške.

1802. ruski znanstvenik Vasilij Petrov istražuje električni luk za opću namjenu i predlaže primjenu za zavarivanje. 1882. ruski znanstvenik Nikolaj Benardos prvi koristi električni luk između ugljene elektrode i metala, uz dodavanje žice u metalnu kupku. 1888. ruski znanstvenik Nikolaj Slavjanov je predložio postupak elektrolučnog zavarivanja metalnom elektrodom. 1895. počinje se koristiti aluminotermijsko zavarivanje tračnica i za popravak odljevaka. U isto vrijeme prvi puta se zavaruje plinskim plamenikom, koji je koristio kisik i vodik. Kasnije se razvija plinsko zavarivanje kisik-acetilenskim (O2 + C2H2) plamenom.

Vrlo značajnu ulogu u razvoju zavarivanja su imala braća Siemens (1866.) s razvojem generatora istosmjerne struje. 1879. mlađi brat Carl Wilhelm Siemens (1823. – 1883.) među prvima koristi električni luk za taljenje metala. 1881. francuski izumitelj Auguste de Méritens ostvario taljenje olova i uspio spojiti nekoliko dijelova zajedno pomoću električnog luka. Charles L. Coffin iz Detroita je zaslužan za početke elektrolučnog zavarivanja u SAD.

1907. švedski znanstvenik Oscar Kjellberg prvi patentira i primjenjuje obloženu elektrodu. 1910. u Puli tiskan udžbenik za brodogradnju, autora F. Pitzingera, u kojemu se već navodi zavarivanje električnim lukom. Obložena elektroda se proizvodila uranjanjem gole žice u otopinu minerala, a od 1936. obloga se nanosi isprešavanjem ili ekstrudiranjem. Od 1925. počinje zavarivanje u zaštitnoj atmosferi vodika, a kasnije se prešlo na argon i helij. Od 1930. primjenjuje se automatsko zavarivanje pod praškom u brodogradnji SAD-a.

Pred, a posebno poslije Drugog svjetskog rata, počinje razvoj i primjena zavarivanja u zaštitnom plinu - zavarivanje TIG postupkom. Zavarivanje MIG postupkom se počinje primjenjivati 1948., a od 1953. u Sovjetskom Savezu se prvi puta primjenjuje zavarivanje MAG postupkom s CO2 zaštitnim aktivnim plinom. Hladno zavarivanje pod pritiskom se primjenjuje od 1948.

Iza 1950. se razvijaju mnogi novi postupci kao što su: zavarivanje pod troskom (1951.), zavarivanje trenjem (1956.), zavarivanje snopom elektrona (1957.), zavarivanje ultrazvukom (1960.), zavarivanje laserom (1960.), zavarivanje plazmom (1961.) i drugi.

Prvo zavarivanje i toplinsko rezanje u svemiru izveli su 1969. u sovjetskom svemirskom brodu Sojuz 6. 1932. u Rusiji, Konstantin Khrenov je prvi uspješno primijenio podvodno elektrolučno zavarivanje.

Izvori

Zavarivanje

Povijest zavarivanja


Kenneth Gangnes () este un fost săritor cu schiurile norvegian.

Carieră

Clasamente (loc)

Victorii

Nașteri în 1989
Schiori norvegieni
Săritori cu schiurile

Kenneth Gangnes


ගේ කුරුල්ලන් ඉංග්‍රීසි භාෂාවෙන් Sparrow ලෙස හඳුන්වනු ලබන අතර විද්‍යාත්මක නාමය වනුයේ Passeridae (පවුල) යන්නය.

ගේ කුරුල්ලා


Cameron Arthur "Cam" Clarke (født 6. november 1957) er en amerikansk skuespiller og komiker.

Eksterne henvisninger

Personer fra Burbank
Skuespillere fra Californien

Cam Clarke


Yeni Kapı (Arapça: باب ﺍﻠﺠﺪﻳﺩ), Doğu Kudüs'te Osmanlı padişahı II. Abdülhamid tarafından 1887 tarihinde yaptırılan sur kapısı.

Yeni Kapı Kudüs surlarında açılan en son kapıdır. Kapının açılışı, şehrin Hristiyan mahallesine girişte büyük kolaylık sağlamıştır. Bu kapı II. Abdülhamid tarafından yaptırıldığı için Hamidiye Kapısı olarak da bilinir.

Yeni Kapı 1948 Arap-İsrail Savaşı sırasında Ürdün tarafından kapatıldı. 1967 tarihinde meydana gelen Altı Gün Savaşı'nda Doğu Kudüs İsrail'in eline geçince bu kapı yeniden açıldı.

Şehir kapıları
Kudüs'teki yapılar
1887'de Osmanlı İmparatorluğu'nda kurulan oluşumlar
1889'da tamamlanan altyapı

Yeni Kapı (Kudüs)


كرستينا هندريكس  ممثلة أمريكية من مواليد 3 مايو 1975،
المعروفة في دورها هولواي جوان في مسلسل ماد مان ، كما مثلت في فلم أماكن مظلمة في 2015. ولدت هندريكس في ولاية تينيسي ، ونشأت في بورتلاند ، أوريغون ، وتوين فولز ، أيداهو ، حيث نشطت في المسرح المحلي. بعد الانتهاء من المدرسة الثانوية في فرجينيا ، انتقلت هندريكس إلى مدينة نيويورك وواصلت مهنة كعارضة أزياء بعد دخولها في مسابقة تغطية سبعة عشر. واصلت العمل دوليًا كنموذج لأكثر من عقد قبل الانتقال إلى التمثيل.

لعبت هندريكس أدوارًا متكررة في العديد من المسلسلات التلفزيونية ، بما في ذلك المتسولون والمختارون (2001-2002) وكيفن هيل (2004-2005) قبل أن يتم تمثيلها في دور جوان هولواي في سلسلة دراما فترة AMC Mad Men في عام 2007 ، والتي ظلت ممثلة رئيسية فيها. عضو حتى اختتام المسلسل في عام 2015. تلقت اشادة من النقاد لدورها في المسلسل ، بما في ذلك ستة ترشيحات لجائزة إيمي والعديد من جوائز نقابة ممثلي الشاشة لأفضل فرقة. أثناء البطولة في Mad Men ، بدأت Hendricks أيضًا في الظهور في الأفلام ، وتلقت إشعارًا نقديًا لأدائها في فيلم الإثارة Drive (2011) للمخرج Nicolas Winding Refn ، ودراما سالي بوتر Ginger & Rosa (2012) ، و Ryan Gosling's neo-noir fantasy Lost River (2014 ).

بعد ختام Mad Men ، تألق هندريكس في المسلسل الكوميدي فترة أخرى من 2015 إلى 2016 ، وفي المسلسل الدرامي SundanceTV Hap and Leonard (2016). اجتمعت مع Refn لدور مساند في فيلمه المثير The Neon Demon (2016) ، تليها أدوار في الكوميديا Fist Fight (2017) ، وفيلم الرعب The Strangers: Prey at Night (2018) ، والكوميديا الكوميدية Toy Story 4 (2019). عادت إلى التلفزيون بأدوار بطولة في المسلسل الدرامي الدرامي Tin Star (2017-2020) ومسلسل الجريمة الكوميدي NBC Good Girls (2018 إلى الوقت الحاضر)

أعمال
 رجال ماد
 أماكن مظلمة
 الغرباء: فريسة في الليل
 فتيات صالحات

مواقع خارجية

مراجع

ممثلون من نوكسفيل (تينيسي)
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من توين فولز
أشخاص من نوكسفيل (تينيسي)
أمريكيون من أصل إنجليزي
ممثلات أداء صوتي أمريكيات
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات من أصل بريطاني
ممثلات من أيداهو
ممثلات من بورتلاند (أوريغون)
ممثلات من تينيسي
ممثلات من فرجينيا
ممثلون من فيرفاكس (فيرجينيا)
مواليد 1975
مواليد في نوكسفيل (تينيسي)

كرستينا هندريكس


Emil Rusu (n. 13 mai 1945, Plop, raionul Dondușeni - d. 13 septembrie 2016, Chișinău) a fost un oenolog, doctor habilitat, profesor universitar, secretar al Uniunii Oenologilor din Moldova, membru al delegației moldovenești la Organizația Internațională a Viei și Vinului.

Biografie

Emil Rusu s-a născut la 13 mai 1945 în Republica Moldova, raionul Dondușeni, satul Plop. După absolvirea școlii primare din sat, a plecat în raionul Dondușeni pentru absolvirea școlii medii, după care a fost admis la Facultatea de Tehnologie a Universității Tehnice din Moldova. A întrerupt studiile pentru o scurtă perioadă în care a urmat serviciul militar, obligatoriu în acea perioadă. În anul 1971 a absolvit Facultatea de Tehnologie a Universității Tehnice din Moldova, specialitatea Oenologie, iar în anul 1980 doctorantura de pe lîngă Institutul Unional de Viticultură și Vinificație "Magaraci", avînd fericita ocazie de a se afla printre discipolii renumitului savant de talie internațională, profesorul Gherman Valuico.

În perioada anilor 1971- 1976  a activat în calitate de lector la Colegiul Național pentru Viticultură și Vinificație, din anul 1980 - în cadrul Institutului de Tehnologii și Proiectări al A.Ș.P. "Ialoveni" în calitate de cercetător științific, șef secție tehnologia vinurilor speciale (1983), iar în anii 1990–1994 activează la Institutul Național al Viei și Vinului.
În anul 1993, Emil Rusu a susținut teza de doctorat și a obținut gradul științific de doctor habilitat în științe tehnice.

Din anul 1994 este numit șef al Direcției Vinificație a Ministerului Agriculturii și Alimentației, ulterior a Departamentului și Agenției "Moldova-Vin", unde își desfășoară cu succes activitatea de funcționar de stat.
Începînd cu anul 2006 Emil Rusu revine la activitatea științifică în cadrul Institutul Național al Viei și Vinului, care ulterior este contopit în Institutul Științifico- Practic de Horticultură și Tehnologii Alimentare și paralel este încadrat în calitate de profesor la catedra Oenologie a Universității Tehnice din Moldova.
În anul 2007 oenologului Emil Rusu i se conferă titlul științific de profesor universitar.
Sub conducerea profesorului Emil Rusu au susținut teza de doctor în științe tehnice 3 persoane și 4 doctoranzi au finalizat sau continuă studiile în doctorantură.

În cei 45 de ani de cercetare științifică doctorul habilitat Emil Rusu a manifestat o activitate editorială extrem de fructuoasă, fondurile bibliografice autohtone fiind îmbogățite cu peste 150 lucrări, inclusiv 5 monografii. Activitatea inovațională extrem de valoroasă în domeniul oenologiei a fost materializată în 25 de brevete de invenții pe care le-a obținut.

Un loc deosebit în bibliografia profesorului Emil Rusu revine publicațiilor în domeniul producerii vinurilor peliculare (tip Heres) în Moldova. Principalul proces tehnologic la prepararea vinului pelicular este jeresarea (pelicularea), care constă în contactul îndelungat al vinului cu sușele speciale de drojdii.

Grație colectivului de cercetători și a specialiștilor din cadrul A.Ș.P. "Ialoveni" condus la început de Gheorghe Cozub, ulterior de doctorii în tehnică Boris Averbuh și Emil Rusu, în Moldova au fost obținute cele mai reprezentative rezultate în domeniul producerii vinurilor de tip Heres în raport cu celelalte republici sovietice cu tradiții vitivinicole.
Pentru prima dată au fost studiate minuțios și determinate bazele teoretice ale peliculării vinurilor, influența compoziției fizico-chimice a vinului asupra procesului de peliculare și modificarea diferitor clase de compuși chimici sub acțiunea drojdiilior peliculare. Rezultatele cercetărilor au permis elaborarea tehnologiei de obținere a vinului materie primă pentru producerea vinului pelicular, elaborarea instalației și optimizarea procesului de peliculare a vinului în flux, bazat pe dozarea continuă a aerului în vin, precum și regimurile optimale de maturare a vinurilor peliculare.
În lucrările științifice sunt descrise foarte detaliat modificările de natură fizico-chimică și biochimică, ce decurg în procesul peliculării, precum și factorii ce  influențează acest proces, sunt redate procedeele tehnologice noi de fabricare a vinurilor peliculare, care au fost implementate la fabrica de vinuri "Vinuri Ialoveni" – unica fabrică specializată în producerea vinurilor de tip Heres din fosta Uniune Sovietică.

Colaborarea fructuoasă a renumiților oenologi Gheorghe Cozub și Emil Rusu, împreună cu cercetătorii și specialiștii Asociației de Știință și Producție "Ialoveni" a dus la crearea bazei științifice a producerii vinurilor peliculare și  implementarea rezultatelor cercetărilor  în producere. Aceasta a permis majorarea volumului de producere a vinurilor peliculare pînă la 1 mln dal în anul 1985.
În anii 1984-1989 în secția condusă de doctorul în tehnică Emil Rusu, cu participarea cercetătorilor A. Maximov, L. Muntean, E. Scorbanov, P. Rânda, E. Soldatenco, a fost elaborată tehnologia de fabricare a vinurilor materie primă de calitate destinate producerii vinurilor peliculare.
Rezultatele cercetărilor științifice efectuate în secție în perioada anilor 1985-1993 au servit ca bază la susținerea a două teze de doctor în științe (Elena Scorbanov, Leonora Muntean) și 3 teze de doctor habilitat (regretații Gheorghe Cozub, Emil Rusu și Rafael Haciaturean).
Sub conducerea profesorului Emil Rusu în cadrul secției a activat și un grup de specialiști în domeniul producerii vinurilor aromatizate. În colaborare cu regretata doctor în tehnică E. Obuhova și  doctorul în biologie T. Văzdăuțan au fost elaborate compoziții de ingredienți vegetali destinați producerii renumitelor vinuri aromatizate "Buchet Moldavii", "Utreniaa Rosa", "Poleana", aperitivului pentru cosmonauți "Sănătate" ș.a. Unele compoziții se aplică și în prezent pe larg la fabrica de vin "Buchetul Moldovei" din Dubăsari.
Profesorul Emil Rusu în activitatea sa în postura de funcționar public și în calitate de oenolog a pledat mereu pentru calitatea vinurilor moldovenești. El era convins, că calitatea este acel criteriu, care poate să asigure faima producției vinicole moldovenești și majorarea exporturilor.

Emil Rusu a reflectat în lucrările sale științifice principiile generale privind producerea vinurilor de calitate, schemele tehnologice de fabricare a diferitelor categorii de vinuri în Moldova (albe și roșii de masă și de calitate, de desert, tari, aromatizate și vinuri spumante) și recomandări de optimizare a lor, principiile ce stau la baza producerii vinurilor cu denumire de origine și a celor cu indicație geografică, precum și documentația legislativă și normativă în vinificația moldovenească etc.

Realizări
Din momentul destrămării Uniunii Sovetice a apăut un gol în ce privește documentația normativă și tehnologică în oenologie. Era evident, că Moldova nu mai poate utiliza denumirile de vinuri de origine străină, deși ele erau înrădăcinate de zeci de ani și acceptate de consumatorii din fosta URSS. Este vorba despre vinurile speciale (actualmente vinurile licoroase) "cagor", "portwein", "heres", "marsala", "madera" etc.
La începutul anilor 90 doctorul în tehnică Emil Rusu împreună cu cercetătorul științific Muntean L.(Obadă L.) au avut o viziune clară și au insistat de a iniția o temă de cercetare în vederea elaborării unei noi clasificări a vinurilor speciale moldovenești și de a renunța la denumirile vechi, care s-au folosit în Uniunea Sovietică. Astfel, în anul 1993 în Republica Moldova a fost aprobată o clasificare nouă a vinurilor speciale (РСТ Молд 1030 -93) și denumirile comerciale ale unor categorii de vinuri (РСТ Молд  1031-93). Сonform ultimului document național denumirile comerciale propuse și aprobate au fost: vinuri roșii de desert, inclusiv Cagor – Pastoral, vinuri albe de desert – Nectar, vinuri peliculare – Ialoveni, Madera – Luceafăr, Portwein – Prometeu, Marsala – Cărpineni  etc.

Dl Emil Rusu se încadrează activ  la elaborarea proiectului Legii Viei și Vinului, care a fost adoptat în anul 1994. După adoptarea acestei legi sub îndrumarea m.c. Gh. Cozub, în comun cu colaboratorii științifici  doctorul Emil Rusu a purces la elaborarea actelor normative și anume "Normele tehnice privind pepinieritul viticol, viticultura și vinificația" aprobate prin hotărîrea de Guvern. Ulterior ele au fost supuse unor modificări și completări și au fost aprobate cu denumirea de Codul privind activitatea practică a vinificatorului.

De asemenea, cu participarea profesorului Emil Rusu a fost elaborat și aprobat  în anul 1995 prin Hotărîre de guvern "Regulamentul de producere a vinurilor și altor produse vinicole cu denumire de origine". Este de menționat faptul, Republica Moldova a fost prima republică ex-sovietică cu legislație vitivinicolă națională și cu bază normativă privind producerea vinurilor cu denumire de origine.
Producerea vinurilor în Republica Moldova era reglementată de documentația normativă sovietică (GOST, OST, ТУ), care  nu ținea cont de interesele și particularitățile vinificației tradiționale din fostele republici, mai cu seamă din  Moldova.

La sfârșitul anilor '90 ai secolului trecut profesorul Emil Rusu a participat activ la elaborarea principiilor standardizării naționale, a lucrat mult la alcătuirea terminologiei naționale în oenologie, în baza căreea s-au elaborat standardele naționale, substituind treptat standardele sovietice. A fost coautor și consultant la elaborarea primului dicționarul de termeni vinicoli rus-român (conține peste 15 mii de termeni și expresii terminologice), care a văzut lumina tiparului în anul 1998, a participat activ la elaborarea Regulilor generale și a Reglementărilor tehnice din domeniul vitivinicol. Pentru a promova noua terminologie oenologică în limba română în anul 1996, în comun cu Gheorghe Cozub a editat  cartea  "Producerea vinurilor în Moldova".
Printre cercetările prioritare mai recente ale profesorului Emil Rusu efectuate în comun cu cercetătorii științifici ai IȘPHTA se pot menționa: delimitarea generală a arealului viticol pentru producerea vinurilor și altor produse vitivinicole, delimitarea ariilor geografice pentru producerea vinurilor cu indicație geografică și denumire de origine, studiul potențialului tehnologic al soiurilor autohtone cu bob negru și al soiurilor noi de selecție a institutului cu scopul determinării direcției de utilizare a lor, elaborării tehnologiei de producere a vinurilor și promovării acestor soiuri pentru utilizare la scară industrială.
Profesorul Emil Rusu a participat la elaborarea și realizarea mai multor proiecte naționale și internaționale. A elaborat și a realizat un proiect internațional de dotare a Laboratorului Verificarea Calității Producției Alcoolice cu utilaj modern. A elaborat și a fost conducător al proiectului "Modernizarea tehnică a subdiviziunilor IȘPHTA în vederea eficientizării cercetărilor în domeniul vitivinicol".

Colaborări
În ce privește colaborarea internațională se poate menționa, că în perioada sovietică, probabil, nu existau savanți sau persoane cu funcții de conducere din ramura vitivinicolă, care să nu-l cunoască pe profesorul Emil Rusu.
Relații fructuoase de colaborare și chiar prietenești au existat întotdeauna între profesorul Emil Rusu și colaboratorii institutului "Magaraci" din Ialta - regretații savanți-oenologi cu renume mondial G. Valuico, N. Pavlenco, E. Datunașvili, N. Burian etc.
Odată cu destrămarea Uniunii Sovietice au devenit tradiționale întîlnirile cu colegii oenologi din România. Printre savanții români, cu care a stabilit relații de colaborare științifică se poate menționa distinsul academician regretatul V.D. Cotea, prof. universitar C. Țîrdea, doctorii V.V. Cotea, Gh. Odageriu, V. Stoian Todorescu și mulți alții.
Relații strânse de colaborare științifică a avut și cu Institutul zonal  de cercetări științifice pentru pomicultură și viticultură din Caucazul de Nord al Academiei Agrare din Rusia (T. Gugucichina, N. Agheeva, M. Marcovschii ș.a.)
Participarea dlui Emil Rusu la lucrările Organizației Mondiale a Viei și Vinului întotdeauna a fost un prileg de a se întîlni cu colegii oenologi din diferite țări, dar și pentru a face cunoștință cu tinerii experti.
Este destul de bogată paleta iluștrilor savanți francezi, cu care dl Emil Rusu a avut fericita ocazie să colaboreze pe parcursul a multor ani. Printre savanții francezi figurează nume notorii, cum ar fi J. Riberau-Gayon, M. Flanzy, M. Bourzeix, P. Sudraud, Lafon-Lufourcad etc.

Publicații
 Русу Е., Новое в технологии красных вин, Кишинев Изд: "Картя молдовеняскэ", 1986, 215 стр.
 Cozub Gheorghe, Rusu Emil. Producerea Vinurilor în Moldova .ISBN 9975904009 / 9789975904001 / 9975-904-00-9
 Rusu Emil, Oenologia moldavă. Realitatea și perspectivele. Chisinau, Editura Tipografia ASM, 2006, 267p.
 Rusu E., Trecutul și prezentul vinurilor cu denumire de origine (VDO), în: Viticultura si Vinificatia in Moldova. 2007, vol.12, n°6, pag. 26 - 27
 Rusu E., Găina B., Obada L., Cravet N., Dumanov V., Crearea identității vinurilor moldovenești prin promovarea soiurilor noi de selecție. În: Realizari innovative in domeniul vitivinicol: Ed. speciala a Conferintei Internationale consecrate comemorarii lui Petru Ungureanu (1894 - 1975), 18 - 19 septembrie 2008: Lurari stiintifice Chisinau UASM 2008, 249p.
 Rusu E., Obada L., Odajeriu Gh., Golenco L., Kirova A., Inițierea studiului asupra compoziției fizico-chimice a vinurilor în vederea creării "cazierului vinurilor moldovenești". În: Realizari innovative in domeniul vitivinicol: Ed. speciala a Conferintei Internationale consecrate comemorarii lui Petru Ungureanu (1894 - 1975), 18 - 19 septembrie 2008: Lurari stiintifice Chisinau UASM 2008, 249p.
 Taran N., Rusu E., Soldatenco E. și alții, Reguli generale privind fabricarea producției vinicole. Editura Institutului Stiintifico-Practic de Horticultura si Tehnologii Alimentare, Chisinau, 2010, 440p.
 Кравец Н., Русу Е., Исследования остаточного содержания вредных веществ в листьях и в вине при биологической защите виноградных насаждений. Краснодар, 2010, стр. 243
 Rusu Emil, Vinificația primară. Chișinău, Editura Continental Grup, 2011, 492p.
 Emil Rusu, Anatol Bălănuță, Vasile Drăgan, Vinificația secundară. Chișinșu, Editura "Universul", 2016, 496p. ISBN 978-9975-47-111-4

Legături externe
 http://www.oiv.int/fr/vie-de-loiv/deces-du-professeur-emil-rusu
 http://www.oiv.int/de/leben-des-oiv/tod-des-moldauischen-professors-emil-rusu
 http://www.journee-vinicole.com/article-34847-Communiques-de-Presse-OIV-Deces-du-professeur-Emil-RUSU.html
 http://www.moldavie.fr/Hommage-a-l-oenologue-Emil-Rusu.html
 http://www.logos.press.md/node/62045

Nașteri în 1945
Decese în 2016
Oenologi moldoveni

Emil Rusu


Coda (italiensk for "hale") er i musik en passage, der bringer et stykke eller en sats til afslutning. Teknisk set er det en udvidet kadence. Den kan være så enkel som et par takter, eller så kompleks som en hel satsdel. Fra og med Beethoven antager codaen undertiden karakter af en omfattende del af selve formen, der afslutter en symfoni- eller sonatesats.

Forekomsten af coda som et element i en sats er især klart i værker, der er skrevet i særlige musikalske former. Coda er almindeligt anvendt i både sonateformen og i variationssatser i den klassiske periode. I en sonateformssats vil reprisedelen generelt følge ekspositionen i tematisk indhold samtidig med, at man overholder hovedtonearten. Reprisen slutter ofte med en passage, der lyder som en afslutning, parallelt med den musik, der afsluttede ekspositionsdelen; således vil alt det, der kommer efter denne afslutning, opfattes som noget "ekstra", det vil sige som en coda. I variationsværker forekommer coda efter den sidste variation og vil være meget mærkbar som den første musik, der ikke bygger på temaet.

En af de måder, som Beethoven forlængede og intensiverede den klassiske form på, var at udvide codaen, der udgjorde den sidste del, i nogle tilfælde med samme musikalske vægt som eksposition, modulation og reprise, og som skulle fuldføre det musikalske forløb.

Referencer

Musik

Coda


Landskjör var kosningafyrirkomulag til Alþingis sem tekið var upp með stjórnarskrárbreytingu árið 1915 en afnumið árið 1933. Hluti þingmanna var kjörinn með þessum hætti þar sem landið var eitt kjördæmi. Áttu þeir allir sæti í efri deild þingsins og var kjörtímabil þeirra lengra en annarra þingmanna. Fimm sinnum var efnt til landskjörs áður en það var afnumið.

Saga

Frá endurreisn Alþingis árið 1945 höfðu sex Alþingismenn verið konungkjörnir til setu í efri deild. Með tímanum þótti sú tilhögun ekki samrýmast lýðræðishugmyndum. Kosningakafla stjórnarskrárinnar var breytt árið 1915, þar sem tekinn var upp kosningaréttur kvenna og efnaminni karla. Um leið voru hinir konungkjörnu fulltrúar aflagðir en þess í stað ákveðið að sex fulltrúar í efri deild skyldu valdir með landskjöri ásamt varamönnum. Skyldi kjörtímabil þeirra vera tólf ár eða þrefalt lengra en almennra þingmanna. Þó skyldi að sex árum liðnum velja þrjá þeirra með hlutkesti og kjósa um sæti þeirra, þannig yrði með tímanum kosið um þrjú sæti á sex ára fresti. Skyldu landskjörnu þingmennirnir halda sæti sínu þótt þing væri rofið.

Ný stjórnarskrá var samþykkt árið 1920 í kjölfar þess að Ísland varð fullvalda ríki. Var kjörtímabilið hinna landskjörnu fulltrúa stytt úr tólf árum í átta og skyldi kosið um helming þeirra að fjórum árum liðnum. Enn var stjórnarskránni breytt árið 1933. Þá var þingmönnum fjölgað úr 42 í 49, ný kjördæmaskipun tekin upp og landskjörið afnumið.

Fimm sinnum var efnt til landskjörs: árin 1916, 1922, 1926 (í tvígang) og 1930. Landskjörið ýtti undir myndun nútímastjórnmálaflokka þar sem boðið var fram á landsvísu, en áður höfðu allir þingmenn verið kjörnir í einmenningskjördæmum og mjög misjafnt hversu skýrt þeir voru merktir einstökum stjórnmálahreyfingum.

Landskjör 1916
Fyrstu landskjörskosningarnar fóru fram í júnímánuði 1916 þar sem kosið var um sex sæti með lista- og hlutfallskosningu. Sex stjórnmálaflokkar eða -hreyfingar buðu fram: Heimastjórnarflokkur, Sjálfstæðisflokkurinn (þversum), Sjálfstæðisflokkurinn (langsum), Alþýðuflokkurinn, Óháðir bændur og Bændaflokkurinn (fyrri). Áhugi á kosningunum var takmarkaður sem sést af því að rétt innan við fjórðungur atkvæðisbærra greiddu atkvæði.

Heimastjórnarflokkurinn fékk rétt um þriðjung atkvæða og þrjá þingmenn: Hannes Hafstein, Guðjón Guðlaugsson og Guðmund Björnsson. Sjálfstæðisflokkurinn (þversum) fékk nærri 23% atkvæða og þá Sigurð Eggerz og Hjört Snorrason báða kjörna og Óhæðir bændur litlu minna og Sigurð Jónsson í Ystafelli. Hinir flokkarnir þrír voru allir í kringum 7% markið og fjarri því að ná manni kjörnum.

Mikið var um útstrikanir, einkum hjá kjósendum Heimastjórnarflokksins. Þær höfðu þau áhrif að Guðjón Guðlaugsson færðist upp fyrir Guðmund Björnsson á lista, auk þess sem Sigurjón Friðjónsson færðist úr fimmta sæti upp fyrir Bríet Bjarnhéðinsdóttur, en Bríet varð með þessu fyrsta konan til að bjóða sig fram til Alþingis. Útstrikanir þessar reyndust afdrifaríkar því Sigurjón settist síðar á þing sem varamaður Hannesar, Bríet hefði því orðið fyrsta konan á þingi ef listarnir hefðu staðið óbreyttir.

Landskjör 1922
Fimm flokkar eða stjórnmálahreyfingar buðu fram í landskjörinu 1922. Áhuginn var meiri en sex árum fyrr, en meira en 40% kosningabærra tóku þátt. Kosið var um þrjú þingsæti til átta ára og voru ýmsir af kunnari stjórnmálaleiðtogum landsins í framboði.

Listi borgaraaflanna fékk flest atkvæði, 27,62% og einn mann kjörinn, Jón Magnússon. Listinn var studdur af Sparnaðarbandalaginu en oft kenndur við Heimastjórnarflokkinn sem þó var hættur starfsemi. Framsóknarflokkurinn var skammt á eftir í öðru sæti með 27,1% og sömuleiðis einn mann, Jónas Jónsson frá Hriflu. Í þriðja sæti með 22,67% var Kvennalistinn eldri og varð oddviti hans, Ingibjörg H. Bjarnason þar með fyrsta konan á Alþingi.

Alþýðuflokkurinn var næstur því að komast inn manni, Þorvarði Þorvarðssyni með rúm 17% en Sjálfstæðisflokkurinn rak lestina með rúm 5%.

Landskjör 1926
Landskjör fór fram í þriðja sinn snemma á árinu 1926. Fimm flokkar eða samtök buðu fram og var kjörsókn um 45%. Íhaldsflokkurinn varð hlutskarpastur með rétt tæp 40% atkvæða, sem skilaði Jóni Þorlákssyni á þing. Framsóknarflokkurinn fékk fjórðung atkvæða og Magnús Kristjánsson kjörinn. Alþýðuflokkurinn kom skammt þar á eftir með formann sinn Jón Baldvinsson. Frjálslyndi flokkurinn bauð fram í fyrsta sinn með Sigurð Eggerz efstan á blaði og hlaut tæp 10%. Kvennalisti sem leiddur var af Bríeti Bjarnhéðinsdóttur og með Guðrúnu Lárusdóttur í öðru sæti fékk 3,5%.

Landskjör 1926 (aukakosningar)
Í júnímánuði 1926 var efnt til landskjörs vegna fráfalls Jóns Magnússonar forsætisráðherra. Helmingur kjósenda mætti á kjörstað en búist var við mikilli spennu þar sem einungis tveir flokkar öttu kappi um hið lausa sæti: Íhaldsflokkurinn og Framsóknarflokkurinn. Fór svo að Jónas Kristjánsson læknir, frambjóðandi Íhaldsmanna, sigraði með 55% atkvæða á móti 45% sem listi Framsóknarmanna fékk.

Landskjör 1930
Í síðasta sinn var efnt til landskjörs árið 1930. Þátttaka var meiri en nokkru sinni fyrr eða um 70%. Sjálfstæðisflokkurinn þreytti sínar fyrstu kosningar og hlaut tæplega helming atkvæða og tvo fulltrúa, Pétur Magnússon og Guðrúnu Lárusdóttur sem þar með varð önnur konan til að ná kjöri á þing. Jónas frá Hriflu varð þingmaður Framsóknarflokksins sem fékk rúm 30% atkvæða. Þriðji flokkurinn sem bauð fram var Alþýðuflokkurinn sem fékk um 20%, sem dugði oddvita hans Haraldi Guðmundssyni ekki inn á þing.

Tilvísanir og heimildir

Landskjör


ශ්‍රී ලංකාවේ නැගෙනහිර පළාතේ රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව දැක්වීමේදී එය  ත්‍රිකුණාමලය, මඩකලපුව හා  අම්පාර  යන දිස්ත්‍රික්ක වලට අදාල රජයේ පාසැල් ලැයිස්තු වශයෙන් වෙන් වෙන් වශයෙන් දැක්විය හැකිය.

ත්‍රිකුණාමලය දිස්ත්‍රික්කය

මෙම දිස්ත්‍රික්කය ත්‍රිකුණාමලය, මුත්තූර් හා කන්තලේ  යන අධ්‍යාපන කලාප වලින් සමන්විතවී ඇති අතර සමස්ත පාසැල් සංඛ්‍යාව 273 වෙයි.

ත්‍රිකුණාමලය අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 80 කින් සමන්විත වන ත්‍රිකුණාමලය අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

මුත්තූර් අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 131 කින් සමන්විත වන මුත්තූර් අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

කන්තලේ  අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 62 කින් සමන්විත වන කන්තලේ  අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

මඩකලපුව දිස්ත්‍රික්කය

මෙම දිස්ත්‍රික්කය මඩකලපුව, කල්කුඩා හා පදිරුප්පු  යන අධ්‍යාපන කලාප වලින් සමන්විතවී ඇති අතර සමස්ත පාසැල් සංඛ්‍යාව 331 වෙයි.

මඩකලපුව අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 148 කින් සමන්විත වන මඩකලපුව අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

කල්කුඩා අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 98 කින් සමන්විත වන කල්කුඩා අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

පදිරුප්පු  අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 85 කින් සමන්විත වන පදිරුප්පු  අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

අම්පාර  දිස්ත්‍රික්කය

මෙම දිස්ත්‍රික්කය අක්කරෙයිපත්තු, අම්පාර, දෙහිඅත්තකණ්ඩිය, කල්මුනෙයි, මහඔය හා සමන්තුරෙයි යන අධ්‍යාපන කලාප වලින් සමන්විතවී ඇති අතර සමස්ත පාසැල් සංඛ්‍යාව 382 වෙයි.

අක්කරෙයිපත්තු අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 97 කින් සමන්විත වන අක්කරෙයිපත්තු අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

අම්පාර අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 95 කින් සමන්විත වන අම්පාර අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

දෙහිඅත්තකණ්ඩිය අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 46 කින් සමන්විත වන දෙහිඅත්තකණ්ඩිය අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

කල්මුනෙයි අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 50 කින් සමන්විත වන කල්මුනෙයි අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

මහඔය  අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 33 කින් සමන්විත වන මහඔය  අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න

සමන්තුරෙයි අධ්‍යාපන කලාපය
පාසැල් 61 කින් සමන්විත වන සමන්තුරෙයි අධ්‍යාපන කලාපයෙහි සමස්ත රජයේ පාසැල් ලැයිස්තුව සඳහා මෙය බලන්න


Arapgir, Malatya'nın bir ilçesidir. Burada 1249 senesinde Arapgir Katedrali inşa edilmişti.

Tarih
Arapgir'in eski adı Daskuza'dır. Daskuza (Arapgir) civarındaki yerleşim birimlerinin en eskilerinden olup Malatya ili ile yaşıt sayılabilir.

Arapgir, 577 yılında Arap Hatem Tai tarafından fethedilmiştir. Bizans İmparatorluğu ile yakın ilişki içerisinde bulunmuştur. 1070 yılından sonra Anadolu Selçuklu Devleti idaresine, Selçukluların Moğollara Kösedağı Savaşı'nda yenilmesinden sonra Moğolların, Anadolu beyliklerinin kurulmaya başladığı dönemde Karakoyunluların eline geçer. 1515 Çaldıran Savaşı'ndan sonra Osmanlı Devleti'nin egemenliği altına girer.

1518 yılında tutulan ilk Osmanlı Tesnit Tahrir defterinde Diyarbakır eyaletinin 12 sancağı bulunmaktaydı. Bu defterde Arapgir de yer almakta ve 10. sırada bulunmaktaydı. 1928 yılına kadar Elazığ'a bağlı iken, 1927-1928 tarihli devlet salnamesinde ise Arapgir, Malatya'ya bağlı bir kaza olmuştur.

1988 yılına kadar Arapgir ve Arapkir şeklinde her iki yazım şekli de resmî olarak kullanılmıştır. A. Cengiz Sezer'in yaptığı araştırmalar ve başvurular sonucu 22 Temmuz 1988 tarihinde Vejdi Gönül imzası ve İller İdaresi Genel Müdürlüğü'nün 420.208/14-5606 sayılı yazısı ile Arapgir olarak "g" harfi ile kullanılmasına karar verilmiştir.

Konum
İlçe, engebeli ve dağlık bir bölgeye sahiptir. Doğu Anadolu Bölgesi'nin batı kesiminde, Yukarı Fırat Bölümü'nde, Fırat Vadisi'nin batı yakasında, Malatya iline 114 km mesafede yer almaktadır. Arapgir'in toprakları doğuda Elazığ'ın Ağın, batıda Malatya'nın Arguvan, kuzeyde Erzincan'ın Kemaliye ve Sivas'ın Divriği, güneyde Elâzığ'ın Keban ilçeleri ile çevrilidir. İlçe merkezinde rakım 1250 metredir. Yüzölçümü 964 km²dir. 2000 genel nüfus sayımına göre ilçe merkezi 10.180, köylerin nüfusu 6.445 olup toplam nüfus 17.070'tir. İlçenin Taşdelen olmak üzere 1 bucağı, merkez olmak üzere 1 belediyesiyle 42 köyü ve 49 mezrası vardır.

Coğrafya
İlçenin yüzölçümü 956 km²dir. İlçeyi yüzey şekilleri bakımından üç bölümde incelemek gerekir.

 İlçenin batı ve kuzeyindeki dağlık bölüm.
 İlçe merkezinin doğusunda kalan bölüm
 Güney bölümünü oluşturan orta yükseklikteki az engebeli "Dişterik" yazısı.

Dağlık bölüm
Göldağı: Yüksek, uzun ve devamlı antiklinal durumlu bir sıradağdır. En yüksek tepesi At Kuyruk Sallamaz zirvesinde 2393 m'yi bulur. Arapgir'e doğru birdenbire kesilir. Bu sıradağ diğerleri gibi yayvan ve çok geniş değildir. Arada sert kayalıklar; yer yer derin vadilerle parçalanmıştır. Buna rağmen buralarda arazi çetin değildir. Göldağı ormandan yoksun, ancak, yaylacılığa çok elverişlidir. İlçe merkezinin sulama ve içme suyunun tamamını Göldağı karşılar. Eteklerinden çok sık mesafelerden çıkan kaynak sularla küçük düzlükler, çayır ve meyve bahçelerini oluşturmaktadır. Özellikle vadi boylarınca uzanan yeşilliklerin kavak, çınar, söğüt ve meyve ağaçları ile bunların arasında birkaç dönümden oluşan çok sayıda sebze bahçeleri süsler.

Sarıçiçek Yaylası: Arapgir'in kuzeyinde yer alır, üstü çok geniş dalgalı buna rağmen kenarları diktir. Bünyesinde mezozoik kalkerleri teşkil eden düzgün bir sırt hâlinde, Eğerli Dağı'nı (2275 m) geçtikten sonra Divriği'yi Arapgir'e bağlayan yola geçit veren Mamahar Gediği'ne kadar devam eder.

Doğuda kalan bölüm
Sarıçiçek Yaylası'ndan başlayıp doğuya doğru Fırat Nehri'ne kadar uzanan yayın içinde kalan ve Dutluca (Aşutka) Ovası'nı da içinde bulunduran bölüm, yüksekliği 1000 – 1100 m kadar olan az dalgalı bir arazidir.

Dişterik Yazısı
Arguvan ilçesi ile sınır teşkil eden Söğütlü Çayı'nın kuzeyinde, içinde Taşdelen nahiyesi de bulunan, orta yükseklikte, az engebeli araziye Dişterik Yazısı denir. İlçenin köylerinin çoğu bu bölümde yer alır. Küçük bir ovadır.

İklim
 Yıllık sıcaklık ortalaması: 11,7 °C
 En soğuk ay: Aralık
 Sıcaklık ortalaması: -2,0 °C
 En sıcak ay: Temmuz
 Sıcaklık ortalaması: 25,0 °C
 Yağış miktarı (yıllık): 563,3 mm

Nüfus

Tarihî eserler
İlçenin en önemli tarihî eserleri arasında Ulu Camii bulunmaktadır. Bu eserin 14. yüzyıl yapısı olduğu sanılmaktadır. Yine Yeni Camii'nin Akkoyunlular döneminde (1389-1551) yapıldığı söylenmektedir. Cafer Paşa Camii 1694 tarihinde Cafer Paşa tarafından yaptırılmıştır. Mirliva Ahmet Paşa Camii (şimdiki adı ile Çarşı Camii'dir), Mirliva Ahmet Paşa tarafından yaptırılmıştır. Bu cami 17. yüzyıla aittir. Gümrükçü Osman Paşa Camii 1823/1824 tarihinde yapılmıştır. Çobanlı Camii yapım tarihi 1893 olarak bilinmektedir. Ayrıca Molla Eyüp Camii, Osman Paşa Camii ve Çarşı Hamamı ilçede bulunan diğer tarihî eserler arasındadır.

Ayrıca ilçede birkaç kale kalıntısı, eski mezarlıklar ve de bir gümüş madeni bulunmaktadır.

1915 öncesi Arapgir'de 7 Ermeni kilisesi bulunmakta idi, günümüze sadece bir tanesi kalıntı hâlinde yetişebilmiştir.

Turizm
19. yüzyıl ortalarında eski Arapgir terk edilerek bugünkü yerine taşındığından sanat değeri yüksek birçok tarihî yapı, eski Arapgir'de kalmıştır. Bu tarihî eserlerin birçoğu harap hâldedir. Eski Arapgir'de Hanikah, Cafer Paşa Camii, Osman Paşa Hamamı, Çarşı Hamamı, Miran Çayı kıyısındaki Harap Pazar harabeleri, Berenge Deresi boyunca uzanan vadi ile Kaynarca gezilecek ve görülecek yerler olarak sayılabilir. Arapgir ilçesine 15 km uzaklıkta bulunan Onar köyünde Roma döneminden kalma 18 kaya mezarı bulunmaktadır. 28 Nisan 2011 tarihinde bu kaya mezarları 1. derece arkeolojik sit alanı ilan edilmiştir. Ayrıca köyde 1224 yılında inşa edilmiş, tarihin bilinen en eski cemevi bulunmaktadır. Günümüzde Meydan Köprüsü, Gümrükçü Osman Paşa Camii, Millet Hanı ve Çobanlı Konağı restorasyon çalışmaları bitirilerek turizme kazandırılmıştır.

Yine Arapgir'de bulunan kaya arası kanyonu yer yer dik ve sarp kayalıklardan oluşup 17 bin 847 metre uzunluğundadır. Kanyonun doğa sporlarının, balık ve kara avcılığı, dağcılık, turizm ve yaylacılık faaliyetleri için doğal ortam olduğu gözlemlenir. İlçede 2 yıldızlı, 52 kişi kapasiteli turistik otel bulunmaktadır.

27 Kasım 2021'de Arapgir'in Cittaslow (Yavaş Sakin Şehir) üyeliği kabul edildi.

Kaynakça

Cittaslow

Arapgir


Der Röderkirchhof ist ein Einzelgehöft im Gemeindegebiet von  Schleid im Wartburgkreis in Thüringen. Der zum Ortsteil Motzlar gehörende Hof wird derzeit (2012) von einem Mann bewohnt.

Lage
Das Einzelgehöft Röderkirchhof befindet sich etwa 500 m von Motzlar entfernt an der hessisch-thüringischen Grenze im Biosphärenreservat Rhön. Die geographische Höhe des Ortes beträgt .

Geschichte
Der Ortsname verweist auf eine zum Pfarrhaus gehörigen Besitz (Kirchhof) von Motzlar. Die Einwohner waren nach Motzlar eingeschult und eingepfarrt.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im Wartburgkreis
Schleid (Rhön)
Einzelsiedlung

Röderkirchhof


2. ŽNL Karlovačka je predstavljala 5. stupanj nogometnih natjecanja u Hrvatskoj. Prvoplasirani klub bi prešao u viši rang - 1. ŽNL Karlovačku, dok bi posljednjeplasirani ispadali u 3. ŽNL. Prvenstvo se igralo trokružno

Tablica

Izvori

 Krešimir Perušić - 100 godina nogometa u Karlovačkoj županiji 1903-2003, Karlovac 2004., ISBN 953-9969-0-6, str. 306

2001-02
karlovačka-2

2. ŽNL Karlovačka 2001./02.


Austurglugginn er vikublað sem gefið hefur verið út á Austurlandi frá árinu 2002 af Útgáfufélagi Austurlands, sem heldur jafnframt úti vefmiðlinum Austurfrétt. Blaðið varð til við sameiningu Austra, málgagns Framsóknarmanna á Fljótsdalsheraði og Austurlands, málgagns Alþýðubandalagsins á Austurlandi. Við samrunan átti að koma á fót öflugu, óháðu landshlutablaði.

Fyrsti ritstjóri Austurgluggans var Brynjólfur Þorvarðarson, en í dag ritstýrir Gunnar Gunnarsson bæði Austurglugganum og Austurfrétt.is.

Heimildir

Íslensk dagblöð

Austurglugginn


ශ්‍රී ලංකාවේ පිහිටි ජාතික උද්‍යානයකි.අංගම්මැඩිල්ල ජාතික වනෝද්‍යානය පැරකුම් සමුද්රායට ජීවය සපයන දිය දහර ඇරඹෙන ස්ථානය අංගම්මැඩිල්ලයි.සුන්දර අඹන් ගඟ හරහා පෙර රජ දවස බැඳි වේල්ලකින් යෝධ ඇල හරහා පරාක්ර ම සමුද්රයය වෙත ජලය සපයන ස්ථානය හා ඒ අවට ප්ර දේශය ජාතික උද්යාලනයක් බවට පත්ව ඇත්තේ 2006 වසරේදීය.මෙම වනෝද්යාහනයේ වපසරිය හෙක්ටයාර 7829 කි.මෙහි මායිම් වස්ගමුව වනාන්තරය දක්වාම පැතිර පවතී.වස්ගොමුව ජාතික වනෝද්‍යාන‍යේ උතුරු කොනත්, මින්නේරිය ජාතික වනෝද්යාුනයත් එකිනෙක සම්බන්ධ කරනුයේ මෙම අංගම්මැඩිල්ල වන රොදයි.එම නිසා මෙය කදිම අලි මං පෙතකි.මෙහි ඇති අදු කන්ද හා මහයියාව වැව වනෝද්යාගනයේ ජෛව විවිධත්වය වැඩි කිරීමට මහෝපකාරීවේ.
	මෙහි බුරුත, ක‍ළුවර,කළු මැදිරිය,හල් මිල්ල,පලු,වීර වැනි වටිනා ශාකද, වෙනත් ෙඖෂධ වර්ගද බහුලව පවතී.තවද, වන අලින්,මුවන්,ගෝනුන්,වල් ඌරන්,ඉත්තෑවන්,මී මින්නන්,මොණරුන්,වලි කුකුලන් සහ ඉබ්බන්ද සුලභව දැකිය හැක.ජලචර පක්ෂීන්ද මේ වනෝද්යා්නය තුල බොහෝ ලෙස දැකිය හැක.වනගත ඡායාරූප ශිල්පීන්ටද, ගහකොල සතුනට ආදරය කරන සියළු දෙනාටද මෙය ඉතාම වැදගත් ස්ථානයක් වනු නොඅනුමානයි.මෙය රැක ගැනීම ඔබ අප සැමගේ වගකීමකි.

ශ්‍රී ලංකාවේ ජාතික උද්‍යාන

අංගම්මැඩිල්ල ජාතික උද්‍යානය


Massevoldtægt betegner voldtægt begået af en stor gruppe gerningsmænd i fællesskab.

Massevoldtægt forekommer hyppigt i forbindelser med krige. Ifølge lektor i statskundskab på Aarhus Universitet Carsten Bagge Laustsen, som har forsket i brugen af massevoldtægter som våben i forbindelse med krigshandlinger, anvendes massevoldtægt i krigssituationer som middel til at undergrave modstanderens identitet:
"Massevoldtægterne skal ses som et element i en etnisk udrensning. Det handler om destruktion af andre grupper. Krig handler ikke bare om territorier, men også om at dominere og opløse andre etniske grupper, religioner og identiteter."
Han uddyber dette med, at det har en nedbrydende virkning på de(n) ramte kvinde(r), ægtefælle(r) og familie(r).

Noter

Eksterne henvisninger

 "massevoldtægt" (Den danske ordbog)

Ord og vendinger
Krig
Seksualforbrydelser

Massevoldtægt i krigssituationer


Ismael Espiga (Carmelo, Uruguay, 5 de septiembre de 1978) es un futbolista uruguayo. Juega de delantero y su club actual es el  Club Atlético Ituzaingó (Uruguay) que juega en la Liga Mayor de Fútbol de Maldonado.

Trayectoria
Jugó en el club Puntal del Este de la liga mayor de Maldonado antes de llegar en el 2002 a Deportivo Maldonado S.A.D. donde anotó 16goles y terminó entre los diez máximos goleadores. Al año siguiente, en el 2003, se va a Montevideo Wanderers para posteriormente emigrar a mediados del 2003 al Macará, club con el que logra el ascenso al obtener el subcampeonato.

En su regreso a Uruguay al Bella Vista anota 10 goles en el 2004. Jugó en un breve lapso incluso disputando la Recopa Sudamericana 2005 con Once Caldas de Colombia. Paso por diversos equipos y fue parte del equipo de Rampla Juniors que descendió en el 2012.

Clubes

Nacidos en Carmelo
Futbolistas de Uruguay

Futbolistas de los Lobos de la Benemérita Universidad Autónoma de Puebla
Futbolistas del Once Caldas
Futbolistas del Centro Deportivo Olmedo
Futbolistas del Club Social y Deportivo Macará
Futbolistas del Esporte Clube Juventude
Futbolistas del Club Deportivo Morón
Futbolistas del Club de Deportes Santiago Morning en los años 2000
Futbolistas del Club Deportivo Universidad de Concepción en los años 2000
Futbolistas del Club Atlético Juventud de Las Piedras
Futbolistas del Club Unión Comercio
Futbolistas del Club Deportivo Maldonado
Futbolistas del Montevideo Wanderers Fútbol Club
Futbolistas del Club Sportivo Miramar Misiones
Futbolistas del Club Atlético Bella Vista
Futbolistas del Central Español Fútbol Club
Futbolistas del Rampla Juniors Fútbol Club

Ismael Espiga


Aleksandr Anatolievici Kerjakov (în }; ) este un fotbalist rus care evoluează pe postul de atacant la clubul rus Zenit Sankt Petersburg și la echipa națională de fotbal a Rusiei.

Din 2013 el este cel mai prolific marcator din istoria fotbalului rusesc, cu peste 200 de goluri marcate în meciurile competitive.

Kerjakov a reprezentat Rusia la două campionate mondiale și două campionate europene de fotbal. În 2014 el a bătut recordul lui Vladimir Besceastnîh la numărul de goluri marcate pentru Rusia.

Statistici carieră

Club

Goluri internaționale

Palmares

Club
Zenit
Prima Ligă Rusă: 2003, 2010, 2011-12, 2014-15
Cupa Rusiei
Supercupa Rusiei: 2011

Sevilla
Cupa UEFA: 2006–07
Supercopa de España: 2007
Copa del Rey: 2006–07

Referințe

Legături externe

 Zenit Profile
 Fan Club
 Blog: "Kerzhakov in La Liga"
 Career history
 Personal website
 Career, statistic, goals
 Player profile

Nașteri în 1982
Fotbaliști ruși
Fotbaliști internaționali ruși
Fotbaliști ai FC Sevilla
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2014
Atacanți
Ruși în viață

Aleksandr Kerjakov


ස්පාර්ටාහි  හැරුණු විට සමස්ථ ග්‍රීසියේම අධ්‍යාපනය, පෞද්ගලික අංශය මඟින් මෙහෙයවන ලදි. හෙලන් යුගයේ දී (Hellenistic Period) පොදු පාසල් ආරම්භ විය. තවත් පවුල් වලට පමණක් අධ්‍යාපනය සීමාවිය. පිරිමි දරුවන් පමණක් ලිවීම, කියවීම හා සාහිත්‍ය ඉගෙන ගත්හ.  ඔවුන් ගායනය හා වාදනයද ඉගෙන ගත් අතර හමුදා සේවය සඳහා ද පුහුණු කරන ලදි. ඔවුන්  රැකියාවක් සඳහා ඉගෙන නොගත් අතර හොඳ පුරවැසියන් වීමට උගත්හ. ගැහැණු දරුවන් ද ලියවීම, කියවීම උගත් අතර ඔවුන් ප්‍රධාන ලෙස ගෘහාශ්‍රිත කටයුතු සඳහා උගත්හ. නමුත් කුඩා අවධියෙන් පසු ඉදිරියට අධ්‍යාපනය නොලැබුහ.

පිරිමි දරුවන් අවුරුදු 7 දී පාසල් වෙත හෝ හමුදා බැරැක්ක වෙත යොමු කෙරුණි. වර්‍ග තුනක අධ්‍යාපනයක් එකල පැවතිණි.  එනම් ගණිත ශාස්ත්‍රි, සංගීත, නැටුම් හා ක්‍රීඩා වශයෙනි.

ධනවත් පවුල්වල දරුවන් නිවෙසේ සේවකයතු යටතේ පෞද්ගලික පාසල් වෙත යොමු කෙරුණි. පාසල් ගුරුවරුන්ගේ නිවෙස් තුළ එම පෞද්ගලික  පාසල් පැවති අතර  එහිදී ඔවුන්ට ලිවීම, කියවීම, ගණිතය, ගායනය, වාදනය ක්‍රිඩාව පුහුණු කෙරුණි. දරුවන්ගේ වයස අවුරුදු 12 වන විට මල්ලවපොර, දිවීම, යගුලිය විසිකිරීම, හෙල්ලය විසිකිරීම ආදියට යොමු කෙරුණි. වසර දෙකක හමුදා පුහුණුවකින් පසු අවුරුදු 18 දී අධ්‍යාපනය නිම කෙරුණී.

ස්පාර්ටානියානු ක්‍රමයට අනුව දරුවන්  සුළු පිරිසක් කුඩා අවධියෙන්ද පසු අධ්‍යාපනය කරගෙන ගියහ. තරුණයින් සිය භාරකාරයින් ආශ්‍රයෙන් දේශපාලනය පිළිබඳව යම් අවබෝධයක් ලබාගත් අතර ඔවුන්ට සහායවීමටත්, පොදු ජන  කටයුතුවල නියැලීමට අවැසි ආභාෂයත් ලබාගත්හ. ධනවත් සිසුන් ප්‍රසිද්ධ ගුරුවරුන් යටතේ අධ්‍යාපනය ලැබු අතර, ලයිසියම්, ඇකඩමි, යනු එකල ප්‍රකට පාසල් විය. ධනවත් ග්‍රීක්වරුන්ගේ අධ්‍යාපන ක්‍රමය පයිඩියා(paideia) යනුවෙන් හැඳින්විණි.

පුරාතන ග්‍රීසියේ අධ්‍යාපනය


Baone ist eine nordostitalienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Padua in Venetien. Die Gemeinde liegt etwa 21 Kilometer südsüdwestlich von Padua am Parco regionale dei Colli Euganei. Baone liegt inmitten der Euganeischen Hügel.

Geschichte
Baone wird 1077 und 1079 erstmals urkundlich erwähnt, als es zum Bau einer Burg in der Nähe des Ortes kommt.

Gemeindepartnerschaft
Baone unterhält eine Partnerschaft mit der französischen Gemeinde Coudoux im Département Bouches-du-Rhône.

Verkehr
Die frühere Strada Statale 247 Riviera von Este nach Vicenza begrenzt die Gemeinde im Westen.

Quellen

Weblinks

Ort in Venetien

Baone


Fumakilla ist ein im Jahr 2000 von DJ Woody in Berlin gegründetes Plattenlabel für elektronische Musik.

Die erste Veröffentlichung war Woodys EP Body Music. Später folgten Veröffentlichungen von Tulasonic (Adel Hafsi, Roger Cobernuss), Autotune, Lars Sommerfeld, Ultrahigh, The Dose, Paul Ritch und Livio & Roby. Eine der erfolgreichsten Veröffentlichungen war Autotunes Psycho Revolution EP (Fumakilla 10), die vor allem durch den Clubhit Keep It Wrong bekannt wurde.

Anlässlich des 10-jährigen Bestehens erschien 2010 die Compilation Ten Years of Fumakilla – Compiled and mixed by Woody.

Weblinks
 Offizielle Website fumakilla.de

Musiklabel (Berlin)
Techno-Label
Independent-Label

Fumakilla