Mısır mitolojisi, eski Mısır kültürünün inanç yapısını ifade etmek için kullanılır. Eski Mısır'daki yaşamın her yönü, dünyanın yaratılışı ve dünyanın tanrılar tarafından idamesi ile ilgili hikâyelerle metaforlaştırılmıştı. Mısır mitolojisi durağan bir birlik içinde var olan ritmik yapılar olarak nitelendirilebilir. Sonuçlarda çatışma ve gerginlikten ziyade istikrar eğilimi ağır basmıştır.

Mısır'da mitoloji birçok dini ritüele ilham verdi veya etkiledi ve krallık için ideolojik temeli sağladı. Mitolojideki sahneler ve semboller sanatta, mezarlarda, tapınaklarda ve muskalarda ortaya çıktı. Edebiyatta, mizahtan alegoriye uzanan hikâyelerde mitler veya unsurları kullanıldı, bu da Mısırlıların mitolojiyi çok çeşitli amaçlara uyarladıklarını gösterdi.

Kökenleri
Tarih öncesi devirlerdeki mitolojik faaliyetleri izlemek her ne kadar zor olsa da, günümüze ulaşan belge niteliğindeki unsurlar bunu kolaylaştırıyor. Narmer'in (bknz. Narmer Paleti) Aşağı Mısır ve Yukarı Mısır'ı birleştirmesi sonrasında, bir zamanlar yerel tanrılar olan tanrılar ulusal önem kazandı ve yerel tanrıları birleşik bir ulusal geleneğe bağlayan yeni ilişkiler kuruldu. Geraldine Pinch bu ilişkilerden erken mitlerin oluşmuş olabileceğini ileri sürmektedir. Mısır kaynakları Horus ve Set tanrıları arasındaki efsanevi çatışmayı, Hanedan Öncesi dönemde veya Erken Hanedan Dönemi'nde meydana gelmiş olabilecek Yukarı ve Aşağı Mısır bölgeleri arasındaki bir çatışma ile ilişkilendirir.

Tarım devriminin toplu yaşama getirdiği önem Sümerler'de ziggurat yapımına önayak olmuştu. Tarihi eski Mısır metinlerinde, bu ortak varoluşa, bu ortak kadere birçok ima vardır. Burada Adalet ve Doğruluk ilkesi olan Ma'at kilit bir rol oynamaktadır. Firavun eğer adil bir şekilde yönetirse, Ma'at'ı geliştirmiş olur. Bunu yaparak, kozmosun önemli bir unsurunu güçlendirir ve böylece tüm kozmos, tüm kurucu parçalar gelişir. Böylece Nil bölgesi yeterli bir şekilde sulanır ve yeterli hasat insanı ve hayvanları verimli kılar. Bu prensibin ortak bir ifadesi, firavunun tahta çıkışı ile bağlantılıdır. Bu çıkış, hayali bir yoksulluk ve haksızlık çağından sonra yeni bir başlangıç, yeni bir refah ve adalet dönemi olarak tasvir edilir. Buna örnek bir metin; "Gökyüzü barış içinde, dünya sevinç içinde, çünkü kralın Sol (Asfet, kaos) yerine Sağ (Ma'at, düzen) kuracağını duymuşlar ."İlk zamanlardan sonra, mitolojideki değişikliklerin çoğu, istisnalar olmasına rağmen, yenilerini oluşturmaktan ziyade önceden var olan kavramları geliştirdi ve uyarladı. Birçok akademisyen, gökyüzüne geri çekilen, insanları kendi aralarında savaşmaya bırakan güneş tanrısı mitinin, Eski Krallık'ın sonunda kraliyet otoritesinin ve ulusal birliğin çöküşünden esinlendiğini öne sürdü. Yeni Krallık'ta (MÖ 1550-1070), Yam ve Anat gibi Kenan dininden kabul edilen tanrılar etrafında küçük mitler gelişti. Bunun aksine, Yunan ve Roma dönemlerinde (MÖ 332- MS 641) Greko-Romen kültürünün Mısır mitolojisinde çok az etkisi olmuştur.

Yaratılış, Varoluş ve Başlangıç
Mısır'da devlet bazında temsil edilmiş 4 farklı yaratılış miti bulunmaktadır. Bunlar şu dört büyük şehir ile ilişkilendirilmiştir; Hermopolis, Heliopolis, Memphis ve Thebes. Bu mitler her ne kadar karşıt teolojilerde bulunsalar da aslında farklı kültürlerin iç içe geçmesinde etkili olmuşlardır.

Hermopolis
Mısırlıların ''başlangıçta var olan, Güneş'i doğuran ve Atum'u yaratan anneler ve babalar'' olarak tanımladığı Ogdoad (Sekiz Tanrı) inanışıyla temellenen yaradılış mitidir. Bu mitin kapsadığı iki inanış vardır. Bunlardan biri ilk maddelerin çarpışarak patladığı ve güneşi oluşturduğu yönündedir. Bu bakımdan bilimselliğe oldukça yakın olan bu inanışta ortaya çıkan enerjinin etkisiyle kadim dağ belirginleşir ve Hermopolis kenti oluşur.

Bu mitin yaygın anlatımı ise Hermopolis'in Alev Adası olarak tasvir edilmesidir. Bu inanışa göre Güneş Tanrısı kadim dağın tepesinde doğar ve ilk gün doğumu büyük bir alev korunun oluşmasına neden olur. Güneş Tanrısının doğumunu ise Ogdoad sağlamıştır. Sözü edilen sekiz tanrıdan dördü erkek kalan dördü ise kadındır. Tanrılar kurbağa, tanrıçalar ise yılan şeklinde tasvir edilmiştir. Tanrıların hakimiyet alanlarına göre dişi ve erkek olmak üzere ikişerli gruplar halinde görev yaptıklarına inanılır. Bu inanışa göre kadim sulara Nu ve Naunet, suların kabarma gücüne Heh ve Hauhet, karanlığa Kek ve Kauket, gizli dinamizme ise Tanrı Amon ve Tanrıça Amunet hakim olmaktadır. Evrenin yaradılışıyla birlikte altı tanrı sabit bir şekilde görevlerini sürdürmeye devam ederler. Fakat gizli dinamizmi yöneten Amon ve Amunet kaosun sürdürülebilmesi Hermopolis'i terk ederek çalışmalarını Teb şehrinde sürdürmüşlerdir.

Heliopolis

İlk başlarda evren karanlık bir suyla kaplıydı. Hiçlik ve sonsuz bir kaosun olduğu ilksel su Nun vardı. Atum bu suyun içinden Nil'in her sene taşan suları gibi ortaya çıktı. Atum kendinden Şu(hava) ve Tefnut'u(nem) yarattı. Şu ve Tefnut'un evliliğinden Nut(yer) ve Geb(gök) çıktı. Bununla birlikte dünya yaratılmış oldu. Şu ve Tefnut karanlıklarda gezerken kaybolunca insanlar yaratıldı. Zira Atum gözünü onları aramaya gönderdi ve onlara kavuştuğunda döktüğü sevinç gözyaşları insanlara dönüştü. Geb ve Nut da hayatın güçlerini temsil eden dört çocuğa sahip oldu: Osiris, doğurganlık ve yenilenme tanrısı; Isis, annelik tanrıçası; Set, kaos tanrısı; ve Set'in dişi tamamlayıcısı Neftis. Bu yüzden mit, yaşamın mümkün kılındığı süreci temsil ediyordu. Bu dokuz tanrı Ennead olarak gruplandırıldı, ancak sekiz küçük tanrı ve dünyadaki diğer tüm şeyler Atum'un tezahürleri veya uzantısı olarak görüldü.

Memfis
Memfis teolojisinde yaratıcı tüm diğer şeylerden önce var olan Ptah'tır. Yaratıcı zanaatkâr tanrı olan Ptah her şeyi önce zihninde hissederek, düşünerek; ardından da onları söz haline getirerek yaratmıştır.

Diğer tanrılar da dahil olmak üzere her şey önce Ptah'ın zihninde kavram haline gelir sonrasında ise maddi biçimlerine dönüşürler.

Teb

Teb teolojisi, Amun'un sadece Ogdoad'ın değil, her şeyin arkasındaki gizli güç olduğunu iddia etti.  Tüm yaratılış kavramlarının Amun'un kişiliği ile bir birleşimi vardı. Bir Teb efsanesi, Amun'un yaratma eylemini, ilkel suların durgunluğunu bozan ve Ogdoad ve Ennead'ın oluşmasına neden olan bir kaz çağrısına benzetmiştir. Amun dünyadan ayrıydı, gerçek doğası diğer tanrılardan bile gizlenmişti.  Bununla birlikte, nihai kaynak olduğu için, diğer yaratıcılar da dahil olmak üzere tüm tanrılar aslında Amun'un yönleriydi.  Amun bu inanç nedeniyle zamanla Mısır panteonunun en büyük tanrısı oldu.

Kozmolojisi

Ma'at
Ma'at; denge, düzen, uyum, hukuk, ahlak ve adalet gibi prensipleri temsil eder ve Mısır inancında evrenin(kozmosun) temel düzenini ifade eder. Zamanın başlangıcında kurulan Ma'at, dünyayı kendisinden önce çevreleyen kaostan ayırır. Ma'at hem insanların davranışlarını hem de doğanın güçlerinin normal işleyişini düzenler ve bu düzen de mutluluğu mümkün kılar.

Ma'at'ın önemi, evrenin temel dengesi, kurucu parçalar arasındaki ilişki, mevsimlerin döngüsü, göksel hareketler, dini gözlemler ve adil ilişkiler ve dürüstlük de dahil olmak üzere varoluşun tüm yönlerini kucakladığı noktaya kadar gelişmişti.

Zaman
Doğanın döngülerinden esinlenen Mısırlılar, şimdiki zamanı bir dizi yinelenen desen olarak görürken, en erken dönemler doğrusaldı. Her gün güneşin doğup batması toprağa ışık getirdi ve insan faaliyetlerini düzenledi; Nil her yıl taştı ve toprağın verimliliğini yenileyerek Mısır uygarlığını sürdüren yüksek verimli tarıma izin verdi. Bu periyodik olaylar tanrı ve evreni yenileyerek, Ma'at tarafından düzenlenen bir ritmik desen olarak görmeleri için Mısırlılara ilham verdi.

Tanrılar hakkındaki birçok Mısır hikâyesi, tanrıların yeryüzünde olduğu ve hüküm sürdüğü ilkel bir zamanda gerçekleşmiş olarak betimlenir. Bu süreçten sonra yeryüzündeki otorite insan firavunlarına geçti. Efsaneler, ilişkili oldukları olaylar her gerçekleştiğinde insanları tekrar büyüledi ve inanca teşvik etti. Bu olaylar genellikle efsaneleri unutturmamak üzere tasarlanmış ritüellerle kutlandı.

Ölüm ve Mumyalama

Antik Mısır'da çok kompleks ve gelişmiş bir ahiret inancı ile birlikte ölü bedeni ve ruhu huzurlu bir ahiret hayatına hazırlamak için yapılan birçok ayin ve uygulama vardı. Ruh ve ahirete dair inanç özellikle vücudun korunmasında yoğunlaşmıştı. Buna göre tahnit ve mumyalama, kişinin kişiliğini ve kimliğini ahirette koruyabilmesi için uygulanmaktaydı.

Mumyalama işlemi ölüyü öbür dünyadaki yaşamına hazırlamak için yapılan törenlerden sadece başlangıç olanıdır. Bu işlem insanların dışında boğa, timsah, kedi gibi hayvanlar içinde yapılmaktaydı. Arapça ve Farsçada "mūmiya" doğada bulunan katran ve bunun karışımlarına denilir.

Mumyalama kadar önemi olan bir diğer öbür dünyaya hazırlık törenleri ise anıtsal mezarların yapımı ve cenaze merasimleridir. Antik Mısır, nitelik ve nicelik bakımından bu konuda birçok kültüre fark atmıştır. Ölüm ve öteki dünya hususunda Mısırlılar diğer halklardan daha çok çabalamışlardır. Anıtsal mezarlarda ölüyü bilgilendirici tabletler ve öteki dünya yaşamında ona yardımcı olacak nesneler konulurdu. Firavun için ölüm, gökteki yolculuğun ve ölümsüzleşmesinin başlangıç noktasını oluşturuyordu. Eski zamanlardan beri öteki dünya, hem tanrılaşmanın, ölünün daha yüce bir varoluşa kavuştuğu vaatler diyarı hem de ölünün tümüyle yok edecek tehlikelerle dolu bir diyardır. Bu tür tehlikelerle baş edebilmek için öteki dünya yolculuğuna çok iyi hazırlanmak gerekir. Mısır insanı tarafından mezarının donanımına cesedin bakımına ve ölünün her türlü ihtiyacının karşılanmasına gösterilen özenin nedeni budur. Başlarda bakım (mumyalama) yalnızca zengin ve soylu aileler için uygulanırken zamanla tüm coğrafyaya yayılmıştır.

Monoteistik Dönem

Antik Mısır tarihinde, kısa bir dönem için, Akhenaton hükümdarlığında firavun ve ailesi arasındaki bağın birçok sanatsal tasvirlerinde görülebilen güneş tanrı Aten'e odaklanmış bir monoteizm (atenizm) yaşanmıştır. Akhenaton Aten dışındaki bir tanrıya tapılmasını yasadışı kıldı ve Aten için tapınakların bulunacağı yeni bir başkent inşa ettirdi (Amarna). Akhenaton'un bu din devrimi sadece onun ölümüne kadar devam edebildi, zira ne halk ne de aristokrat ve ruhban kesimler bu yeni dinî inancı benimsemişti. Akhenaton öldükten sonra tahta geçen Tutankhamun'un zamanında eski din yine resmî din haline geldi. İlginç bir şekilde, Tutankhamun ve sonraki bazı firavunlar daha sonra hazırlanacak krallar listesinde, Akhenaton ve Smenkhare ile birlikte anılmayacaklar; listede yer almayacaklardır.

Her ne kadar tarihçilerin çoğu bu dönemi monoteistik olarak tanımlasa da bazı araştırmacılar Atenizm'i monoteistik olarak tanımlamaz. Bu araştırmacılar gerekçe olarak, Atenizm döneminde insanların direkt olarak Aten'e değil, kraliyet ailesine ilahi gücünü Aten'den almış bir tanrılar panteonu gibi tapıldığını belirtirler. Yine de bu nokta tarihçiler tarafından çoğunlukla kabul görmemiştir.

Amarna hanedanlığının çöküşünden sonra, Kıptî Hristiyanlık ve daha sonra İslam'ın yaygınlaşmasına kadar, orijinal Mısır panteonu ana inanç olarak devam etmiştir.

Tapınaklar
Antik Mısır'da yapılmış çoğu tapınak bugün varlığını sürdürmektedir. Diğerlerinin ise farklı şekillerde harabe ve kalıntıları mevcuttur. Bir kısmı ise tamamen kaybolmuştur. Firavunlardan özellikle II. Ramses birçok tapınak yaptırmasıyla belirginleşmiştir.

Bazı ünlü tapınaklar:
 Ebu Simbel
 Abidos
 Ein el-Müftella (Bahariye Vahası)
 Karnak
 Beni Hasan el Şurruk
 Edfu
 Kom Ombo Tapınağı
 Luksor Tapınağı
 Medinet Habu Tapınağı
 Hatşepsut Tapınağı
 Philae
 Ramesseum
 Dendera Tapınak kompleksi

Ayrıca bakınız
 Ölüler Kitabı
 Kapılar Kitabı

Kaynakça

Dış bağlantılar
 TarihPedia-Eski Mısır Mitolojisi! (Türkçe)
 Mısır Turizm Bakanlığı (İngilizce)
 sacred-texts.com - "Ancient Egypt", J.B. Hare (İngilizce)
 "Death And The Afterlife", Mark Patrick Telford (İngilizce)

Mısır mitolojisi
Antik Mısır'da din
Orta Doğu mitolojisi

Mısır mitolojisi


Hrvatsko kulturno društvo Ljuba je kulturno društvo Hrvata iz Ljube, AP Vojvodina, Srbija.

Povijest

Društvo je počelo raditi tijekom 2013. godine, a službeno je registrirano 21. travnja 2014. godine. Osnovano je radi ostvarivanja zajedničkih interesa i potreba pripadnika hrvatskoga naroda u području kulture, obrazovanja i informiranja. Danas u Ljubi živi blizu 30 posto Hrvata. Travnja 2014. godine članovi društva svečano su otvorili svoje prostorije koje se u domu Mjesne zajednice Ljuba. Predsjednica je Marijana Petrović.

Sekcije

Društvo ima folklornu, kazališnu i športsku sekciju. Sjedište je u Fruškogorskoj bb.

Aktivnosti

Ciljevi društva su očuvati kulturni i nacionalni identiteta Hrvata u Republici Srbiji, razvitak obrazovanja i informiranja na hrvatskom jeziku te poticanje kreativnog i reproduktivnog kulturno-umjetničkog stvaralaštva na amaterskoj osnovi. Društvo to ostvaruje kroz organiziranje kulturnih manifestacija, seminara, tribina i znanstvenih skupova, izdavačku djelatnost te kroz suradnju s drugim organizacijama i udrugama i Hrvatskim nacionalnim vijećem. HKD Ljuba svake godine u svibnju održava manifestaciju od regionalne važnosti Igrom i pjesmom kroz Srijem.

Izvori

Srijemski Hrvati
Hrvatska kulturno-umjetnička društva iz Vojvodine

HKD Ljuba


El Hospital de San Juan Bautista de Astorga está situado junto a la catedral. Su origen es muy antiguo pues existió esta institución desde los tiempos del reinado de Fernando II de León. Tras sufrir diversos avatares se conservó al menos el solar, algún vestigio del  y parte de su reconstrucción del . El complejo actual pertenece al Cabildo Catedralicio y lo regentan las Hermanas de la Caridad. En el complejo hay una residencia para ancianos con una capacidad de 140 personas. Se halla también una iglesia.

En 2015, en la aprobación por la Unesco de la ampliación del Camino de Santiago en España a «Caminos de Santiago de Compostela: Camino francés y Caminos del Norte de España», España envió como documentación un «Inventario Retrospectivo - Elementos Asociados» (Retrospective Inventory - Associated Components) en el que en el n.º 1719 figura el hospital de San Juan.

Historia
Se conoce parte de la historia del antiguo hospital gracias a los documentos de donaciones —especialmente una donación hecha por el rey Fernando II— y a otros del  y centurias siguientes en donde se mencionan los bienes que le pertenecían. No existe documentación propia porque se guardaba en el archivo de la catedral que fue destruido en el . Sin embargo esos documentos sobre donaciones del rey Fernando II hacen pensar que el hospital de peregrinos existía ya al menos desde el .

El edificio antiguo se destruyó en un incendio ocurrido en 1756. Se reedificó después y quedó construido en 1776, a expensas del obispo Francisco Javier Sánchez Cabezón, añadiendo al conjunto una casa-botica. La puerta de entrada se conserva; es una puerta neoclásica que tiene una hornacina con la estatua del santo y un gran escudo de linaje del obispo citado, más dos escudos catedralicios. Tuvo como hospital cuatro grandes salas para enfermos, dos de medicina general y dos de cirugía.

En 1885 las Hermanas de la Caridad se hicieron cargo del hospital de enfermos, añadiendo poco después la actividad docente de niños párvulos. En 1979 se hizo un reajuste de estas dos competencias.

Véase también
Astorga
Patrimonio perdido de Astorga

Notas

Referencias

Bibliografía
Huidobro y Serna, Luciano. Las peregrinaciones jacobeas. Publicaciones del Instituto de España, 1950.
Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. León. Edición facsímil del Grupo Pinciano. ISBN 84-86047-19-6

Enlaces externos
Información del nuevo edificio

J
Arquitectura religiosa de Astorga
Elementos asociados con el Camino de Santiago (Unesco) en la provincia de León
Hospederías de España

Hospitales de la ruta jacobea

Arquitectura en Castilla y León en el siglo XVIII
Arquitectura de 1776
España en 1776

Hospital de San Juan Bautista (Astorga)


Ceuci de Lima Xavier Nunes (Miguel Calmon, Bahia, 4 de fevereiro de 1963) é uma médica infectologista,  política e ativista social brasileira, que ganhou destaque no combate à pandemia de Covid-19 na Bahia e na coordenação nacional do movimento "Médicas e Médicos pela Democracia".

Atuação médica
Iniciou sua formação médica aos 17 anos, em 1980, na Escola Baiana de Medicina e Saúde Pública. Após estágio no Hospital Emílio Ribas, referência para doenças infecciosas e parasitárias em São Paulo, iniciou sua Residência Médica no Hospital Santo Antônio, criado e dirigido pela Irmã Dulce, concluída em 1989. No mesmo ano, realizou curso de Especialização em Medicina Tropical no Instituto de Medicina Tropical de São Paulo, retornando à Bahia para atuar no Hospital Santo Antônio como preceptora de ensino na Residência Médica, atividade que manteve até dezembro de 2001.

Em 1997, concluiu seu Mestrado em Medicina Interna na Universidade Federal da Bahia - UFBA, onde tratou dos fatores de risco para meningoencefalite tuberculosa. No mesmo ano, obteve o título de especialista em Infectologia. Em 1999, iniciou também na UFBA o doutorado em Medicina Interna, que incluiu uma especialização em Pesquisa Clínica na Universidade da Califórnia. Em 2004, defendeu sua tese doutoral sobre características clínico-epidemiológicas da infecção pelo HIV/Aids em mulheres na Bahia.

Dirigiu o Hospital Couto Maia por 15 anos, período que construiu a nova sede da instituição, agora considerado o mais moderno hospital de doenças infectocontagiosas do Brasil. O hospital, que passou a ser denominado Instituto Couto Maia, foi construído onde antigamente havia o Hospital Dom Rodrigo de Menezes (antiga Colônia para Leprosos), e é fruto de uma parceria público-privada e integra a rede da Secretaria de Saúde da Bahia - SESAB.

É Professora Adjunta da Escola Baiana de Medicina há 22 anos, onde foi uma das fundadoras do centro de referência para pacientes com o vírus HTLV. Tem dezenas de trabalhos científicos publicados, com ênfase na área de doenças infectocontagiosas.

Ativismo político e social
Foi presidente do Diretório Acadêmico Pirajá da Silva, da Escola Baiana de Medicina. Documentos de órgãos de informação da ditadura militar registram que Ceuci era monitorada pelos órgãos de repressão do regime vigente, constando, que em 1981, integrou a direção do Centro de Educação e Saúde Popular – CESP, instituição que desenvolvia ações de saúde no bairro popular da Liberdade, em Salvador e era presidida por seu ex-colega de Diretório Acadêmico, Fernando Vasconcelos. Em 1983, participou da refundação da União dos Estudantes da Bahia e é também listada em documentos de órgãos de informação.

Em 1993, foi eleita Conselheira do Conselho Regional de Medicina da Bahia, tendo sido reeleita por diversos mandatos até 2008 e eleita em 2009 para o Conselho Federal de Medicina, onde integrou, dentre várias atividades, a Comissão de Assessoramento ao Programa Nacional de Aids do Ministério da Saúde.

Ceuci tem tido atuação ligada aos movimentos sociais, notadamente os relacionados à defesa dos direitos das Pessoas Vivendo com HIV/Aids.

Foi fundadora do movimento Médicos pela Democracia na Bahia e também da Associação Brasileira de Médicas e Médicos pela Democracia - ABMMD, integrando a coordenação nacional dessa entidade dedicada à defesa do Sistema Único de Saúde - SUS e das instituições democráticas no país. Em novembro de 2021, em audiência na Câmara dos Deputados sobre a pandemia de Covid-19, Ceuci Nunes criticou, em nome da ABMMD, o posicionamento do Conselho Federal de Medicina - CFM quanto ao uso da cloroquina e hidroxicloroquina no chamado tratamento precoce, por deixar o Conselho de resguardar a população e estimular o uso de uma medicação sem eficácia comprovada contra a Covid.

Desde o início da pandemia de Covid-19, enquanto diretora do Hospital Couto Maia, teve um papel de liderança importante na defesa das medidas sanitárias de prevenção e controle da doença, bem como na defesa do Sistema Único de Saúde e da valorização dos profissionais de saúde. No final de 2021, o Ministério Público da Bahia a homenageou com uma 'Medalha do Mérito' por sua experiência na área de doenças infecciosas e parasitárias e "em reconhecimento ao trabalho de coordenação da equipe do Instituto Couto Maia, que foi o primeiro hospital de referência para Covid-19 na Bahia".

Em 31 de julho de 2022, foi aprovada sua candidatura a deputada estadual pelo PT - Partido dos Trabalhadores, Bahia. Obteve 36992 votos, o que não foi suficiente para se eleger. Foi a mais votada do PT na capital baiana, com 19776 votos.

Vida pessoal
Ceuci é filha do odontólogo e pecuarista João Xavier Nunes e da professora Águeda de Lima Xavier Nunes, já falecidos. Tem dois filhos – Raquel e Vítor.

!Artigos novos
Infectologistas do Brasil
Médicos da Bahia
Naturais de Miguel Calmon

Ceuci Nunes


كنيسة السيدة العذراء إحدى كنائس قرية رباح، يعود تاريخ بناء الكنيسة إلى العام 1830 م
ويوجد بجوار هذه الكنيسة كنيستان جديدتان هما كنيسة «السيدة العذراء الجديدة» للروم الأرثوذكس
وكنيسة «تيريزا» للروم الكاثوليك في القرية

التصميم والهيكل الداخلي
تأخذ الكنيسة شكل القبو وهي مبنية من الحجر الأزرق وتبلغ مساحة الكنيسة 13-14م طولاً و7-8م عرضاً، وتبلغ سماكة جدران الكنيسة حوالي 190سم وأرضية الكنيسة مرصوفة بالحجرالأزرق.
تتسع الكنيسة لحوالي 300 مصلٍّ ويستخدم هذا المبنى للصلاة في فصل الشتاء كونها أكثر دفئا، بينما تستخدم الكنيسة الجديدة صيفا.
القسم الأمامي في الكنيسة مخصص للرجال والقسم الخلفي للنساء بيد أنه لا يوجد فاصل بين القسمين.
اما القسم الداخلي فيعرف بـ«الهيكل» وهو مخصص لرجل الدين ويحتوي داخله على المذبح حيث تقدم القرابين،
ويفصل «الهيكل» عن قسم الجلوس جدار خشبي يسمى «أيقون إستارس» يضم مجموعة
من الأيقونات المقدسة التي تمثل السيد المسيح، السيدة العذراء، يوحنا المعمدان وغيرهم من القديسين في الديانة المسيحية.
ويوجد داخل الكنيسة جرن من الرخام الأبيض يبلغ طوله 150 سم وعرضه 150سم ويستخدم للتعميد.

روم أرثوذكس
كنائس في سوريا
مبان دينية اكتملت في 1830

كنيسة السيدة العذراء (رباح)


Endrup er en bydel i Fredensborg, tidligere en landsby i Asminderød Sogn, Lynge-Kronborg Herred, Frederiksborg Amt, til 1970 Asminderød-Grønholt Kommune, fra 1970 til 2006 i Fredensborg-Humlebæk Kommune, siden 2006 i Fredensborg Kommune.

Historie
Endrup var fra middelalderen en landsby. I 1682 talte landsbyen 9 gårde og 1 hus uden jord. Det samlede dyrkede areal udgjorde 257,8 tønder land skyldsat til 58,60 tdr hartkorn. Dyrkningsformen var trevangsbrug.

Noter

Litteratur
 Karl-Erik Frandsen: Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83 (Bygd 1983),
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975),

Fredensborg
Bydele og forstæder i Danmark

Endrup (Fredensborg)


Cyphostemma elephantopus es una especie de pequeño árbol perteneciente a la familia Vitaceae. Es originaria de Madagascar.

Descripción
Es una liana, con tallo suculento, que se encuentra en climas subáridos, en matorrales, y dunas, a una altitud de 0-499 metros. Es  endémica de Madagascar en la provincia de Toliara.

Taxonomía
Cyphostemma elephantopus fue descrita por  Bernard Descoings y publicado en  Bulletin de la Société Botanique de France 109: 270–272, pl. 2(h–o), en el año 1962.

Referencias

Enlaces externos

elephantopus

Cyphostemma elephantopus


Mateo Pablo Musacchio (Rosario, Argentina, 26 August, 1990) este un fotbalist argentinian. Joacă ca fundaș central la AC Milan din Serie A.

Cluburi

Fotbaliști ai Villarreal CF
Nașteri în 1990
Fotbaliști argentinieni

Mateo Musacchio


La montagne d'Arandas est une montagne et un plateau du massif du Jura, dans la région du Bugey, dans l'Ain, en France. Elle constitue une partie de la rive gauche de la cluse des Hôpitaux. Culminant à  d'altitude au Golet Genon, elle se présente sous la forme d'un plateau bosselé boisé où se trouve le village d'Arandas dont le territoire communal couvre tout le plateau sommital. Elle est prolongée au nord par la montagne de Suerme.

Références

Arandas
Arandas
Arandas
Arandas
Mont (géomorphologie)

Montagne d'Arandas


Allsvenskan 2014 var den 90. udgave af den svenske fodboldturnering Allsvenskan, siden turneringen blev etableret i 1924.

Stilling

Referencer

Fodbold i 2014
2014

Allsvenskan 2014


Cleland Boyd McAfee ( - ) est un théologien américain, ministre presbytérien et auteur d'hymnes, surtout connu pour avoir écrit l'hymne de l'évangile, "Near to the Heart of God", et son air appelé "McAfee" . Il écrit la chanson après la mort simultanée de deux de ses jeunes nièces, causée par la diphtérie. On pense également qu'il est le créateur de l'acronyme TULIP, qui représente les cinq points du calvinisme .

Biographie
McAfee est né à Ashley, Missouri, en 1866, fils de John Armstrong McAfee  le fondateur du Park College à Parkville, Missouri et son président de 1875 jusqu'à sa mort en 1890. Le fils est diplômé du Park College en 1884, puis diplômé de l'Union Theological Seminary de New York. McAfee est ensuite professeur de philosophie, directeur de chœur, pasteur et doyen du Park College jusqu'en 1901, date à laquelle il part exercer son ministère à la First Presbyterian Church de Chicago. McAfee quitte First Presbyterian en 1904 pour devenir pasteur de l'église Lafayette Avenue de Brooklyn, à Brooklyn, New York. McAfee enseigne également la théologie systématique au McCormick Theological Seminary, de 1912 à 1930.

En 1912, McAfee est l'auteur du traité "Le plus grand classique anglais : une étude de la version King James de la Bible" . Il est modérateur de l'Assemblée générale de l'Église presbytérienne aux États-Unis d'Amérique et dirige le Conseil presbytérien des missions étrangères de 1930 à 1936. Il est mort en 1944.

Le 10 août 1892, McAfee épouse Harriet "Hattie" Lawson Brown; ils ont trois enfants, Ruth Myrtle, Katharine Agnes et Mildred Helen .

Mildred Helen McAfee Horton devient présidente du Wellesley College (1936-1949) et première directrice de WAVES (Women Accepted for Volunteer Emergency Service) dans la marine américaine (1942-1946).

Références

Liens externes

Décès en février 1944
Naissance en septembre 1866
Pasteur américain
Décès à 77 ans

Cleland Boyd McAfee


Žitnica je građevina čije ja osnovna namjena skladištenje žita ili hrane za stoku. Najčešće se gradi s ulazom na većoj visini kako bi se spriječio pristup miševima i drugim životinjama štetočinama. Žitnice su karakteristične za poljoprivredna područja i seoska imanja.

Vidi još
 Poljoprivreda
 Sijeno
 Žito

Poljoprivreda
Prostorije
Građevine
Spremnici

Žitnica


An Spathiphyllum grazielae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Lyman Bradford Smith. An Spathiphyllum grazielae in nahilalakip ha genus nga Spathiphyllum, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Spathiphyllum

Spathiphyllum grazielae


Amanitaceae Edouard-Jean Gilbert (1940) este o familie de ciuperci  a încrengăturii Basidiomycota, din clasa Agaricomycetes și în ordinul Agaricales, cuprinzând 5 genuri, în primul rând cel de tip Amanita. Familia este răspândită pe toate continentele (în afară de Antarctida) și apare preponderent în păduri de foioase și de conifere cât și prin pășuni tufișuri sau livezi și parcuri, din primăvară până în toamnă.

Descriere
 Pălăria: Bureții acestei familii au inițial formă de ou, învelit în așa numitul velum universale, mulți conțin în plus un velum partiale. Cuticula este în mod normal uscată și poartă solzi trecători (exceptie sunt câteva specii mucoase din genul Limacella).
 Lamelele: sunt albe, destul de subțiri, aglomerate, și libere, adică neaderate la picior.
 Piciorul: se subțiază spre pălărie și prezintă cu excepția subgenului Amanita sect. Vaginatae un inel și bulb. Se dezvoltă mereu dintr-o volvă mai mult sau mai puțin marcantă.
 Carnea: este destul de moale, de miros și gust nu neplăcut.
 Caracteristici microscopice: Sporii sunt albi până verzui, netezi până slab verucoși, amilozi (ce înseamnă colorabilitatea structurilor tisulare folosind reactivi de iod) sau neamilozi (nu se decolorează cu reactivi de iod).

Genurile familiei
Această familie cuprinde după Catalogue of Life 5 genuri:
 Amanita: cu 7 secții
 Amarrendia: se dezvoltă numai în Australia și subteran ca trufele.
 Catatrama: conține numai o singură specie, Catatrama costaricensis, găsită în Costa Rica 1991.
 Limacella: conține aproximativ 40 de specii care seamănă parțial foarte mult cu specii de genul Lepiota sau Macrolepiota.
 Torrendia: conține 5 specii, foarte asemănătoare subgenului Amanita sect. Caesareae. Tipul de specie Torrendia pulchella a fost prim-descrisă de renumitul micolog italian Giacomo Bresadola în 1902.

Genurile Amanitaceae în imagini (selecție)

Note

Legături externe

Micoriză
1940 în știință

Amanitaceae


Der Mount Lindesay Highway ist eine Fernstraße im äußersten Südosten des australischen Bundesstaates Queensland und im Nordosten von New South Wales. Er verbindet den Vorort Moorooka von Brisbane mit dem Mount Barney und dem Mount Lindesay.

In New South Wales, bei Woodenbong, geht die Straße in die Mount Lindesay Road über. Einst führte sie bis Tenterfield, wurde dann aber von der Regierung von New South Wales vom Highway zur gewöhnlichen Staatsstraße herabgestuft. Kurz vor Woodenbong zweigt nach Osten der Summerland Way (S91) ab, der nach Auflösung des Mount Lindesay Highway bis südlich von Rathdowney (QLD) verlängert wurde.

Der Mount Lindesay Highway ist eine landschaftlich sehr interessante Straße, insbesondere südlich von Beaudesert. An der Grenze führt die Straße unmittelbar westlich des Mount-Chinghee-Nationalparks und des Border-Ranges-Nationalparks vorbei.

Die Straße wurde nach dem Mount Lindesay, dem Rest eines ausgehärteten Magmakerns und Teil der Mount-Warning-Vulkane, benannt, der am äußersten westlichen Ende des Border-Ranges-Nationalparks liegt.

Zwischen 2007 und 2009 wurden 4,5 km des Highways im Vorort Logan von Brisbane verbreitert. Die Arbeiten umfassten auch den Bau von Entlastungsstraßen, sodass der innerstädtische Verkehr nicht mehr den Highway benutzen muss und so Staus verringert werden.

Literatur
Steve Parish: Australian Touring Atlas. Steve Parish Publishing. Archerfield QLD 2007. ISBN 978-1-74193-232-4. S. 3, 6, 7

Weblinks
 Mt Lindesay Highway. Ozroads.com

Einzelnachweise

Straße in Queensland
Straße in New South Wales
Straße in Australien und Ozeanien

Mount Lindesay Highway


رموز البانبو(الصينية:半坡陶符) هو أسم يعطى ل27 رمزاً تعود لما قبل التاريخ، وجدت في منطقة بانبو، قطاع شانيخي في الصين، والتي قد تكون لها علاقة بثقافة اليانغشاو التي يرجع تاريخها إلى 5000 ق.م إلى 4000 ق.م. وجدت هذه الرموز في المناطق المتعلقة بثقافة اليانغشاو. البعض يظن أنها نوع من أنظمة الكتابة، في حين يُشكك البعض في ذلك.

مصادر خارجية
 الفترة القبل تاريخية المتأخرة للعصر البرونزي الصيني
 موقع بالصينية المبسطة

مقاطع صينية
أنظمة كتابية غامضة
الصين ما قبل التاريخ
العصر الحجري الحديث
تاريخ الصين
حروف صينية
كتابة بدائية

رموز البانبو


Ivan Antunović
 Ivan Antunović (1965.)
 Katolički institut za kulturu, povijest i duhovnost "Ivan Antunović"
 Nagrada Ivan Antunović

Ivan Antunović (razdvojba)


තිනක්කුරල් යනු,  ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රකාශයට පත් කෙරෙන දෙමළ පුවත්පතකි.  වීරකේසරී පුවත්පතෙහි හිටපු සංස්කාරකයෙක් වූ, පොන් රාජගෝපාල් විසින් 1997 දී එය ආරම්භ කරන ලදි.  මෑත කාලයේදී පුවත්පතෙහි බෙදාහැරීම බලහත්කාරයෙන් නතරකිරීමට ගත් තැත් කිහිපයක් පිළිබඳ වාර්තා වෙයි.

මෙයද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවේ පුවත්පත් ලැයිස්තුව

ආශ්‍රිත

බාහිර සබැඳි
තිනක්කුරල් නිල වෙබ් අඩවිය

ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රකාශයට පත් කෙරෙන දෙමළ භාෂා පුවත්පත්
ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රකාශයට පත් කෙරෙන දිනපතා පුවත්පත්
1997දී ඇරඹුනු ප්‍රකාශන

තිනක්කුරල්


Jackson Heights ist der Name folgender Orte:

in den Vereinigten Staaten:
 Jackson Heights (Alabama)
 Jackson Heights (Arkansas)
 Jackson Heights (Ohio)
 Jackson Heights (Tennessee)
 Jackson Heights (Virginia)
 Jackson Heights (Queens), Stadtteil von Queens, New York
 Jackson Heights (Tampa), Stadtteil von Tampa, Florida

in Kanada:
 Jackson Heights (Edmonton), Stadtteil von Edmonton

Jackson Heights steht für:
 Jackson Heights (Band), englische Rockband

Jackson Heights


La Red Natura 2000 es un sistema de protección de espacios y valores naturales de la Unión Europea. Se trata de una red ecológica de ámbito europeo que tiene como objetivo contribuir a la conservación de la biodiversidad en el continente.

Esta red está configurada y regulada por dos directivas europeas, conocidas como Directiva de Aves y Directiva de Hábitats. Estas, a su vez, establecen las denominadas Zonas de Especial Protección para las Aves (ZEPA) y Lugares de Importancia Comunitaria (LIC) que, posteriormente, han de ser declarados Zonas Especiales de Conservación (ZEC). Según la Directiva Hábitats, la red debe garantizar el mantenimiento o, en su caso, el restablecimiento en un estado de conservación favorable de las especies y de los hábitats naturales de interés comunitario, así como de los hábitats de las especies en su área de distribución natural. A tal fin los estados de la Unión Europea deben fijar las medidas de conservación necesarias que respondan a las exigencias ecológicas de las especies y los hábitats naturales, tomando también en consideración las exigencias económicas, sociales y culturales, así como las particularidades regionales y locales de la población.

La transposición de ambas directivas al ordenamiento jurídico español se realizó con la Ley 42/2007, de 13 de diciembre, del Patrimonio Natural y de la Biodiversidad. En esta última se establece régimen jurídico básico para la «conservación, uso sostenible, mejora y restauración del patrimonio natural y de la biodiversidad, como parte del deber de conservar y del derecho a disfrutar de un medio ambiente adecuado para el desarrollo de la persona, establecido en el artículo 45.2 de la Constitución».

Los antecedentes de la Red Natura 2000 en Castilla y León datan de los años ochenta del pasado siglo, cuando se designan las primeras doce ZEPA de la comunidad. En la actualidad, la contribución de Castilla y León a la Red Natura 2000 puede considerarse de notable importancia y fiel reflejo de la gran diversidad de su territorio. Esta comunidad autónoma ha incorporado a las listas de Lugares de Importancia Comunitaria de las regiones biogeográficas mediterránea y atlántica un total de 120 áreas con una superficie de 1 890 597 ha, y se han incluido en la lista nacional 70 zonas de especial protección para las aves, con una superficie de 1 997 971 ha. En conjunto, y descontando solapamientos, Castilla y León aporta a la red Natura 2000 170 sitios con una superficie de 2 461 708 ha, lo que representa el 26,13% de la superficie total castellano y leonesa.

La Red

Cada estado miembro de la Unión Europea contribuye a la constitución de la Red Natura 2000 en función de la representación que tengan en su territorio los tipos de hábitats naturales y los hábitats de especies referidas en la normativa europea, designando los lugares y zonas especiales de conservación, teniendo en cuenta los objetivos pretendidos.

La directiva establece la protección de un conjunto de tipos de hábitats de interés comunitario representativos de las distintas regiones biogeográficas europeas. Así, en el anexo I de la directiva se recogen más de 200 tipos de hábitats sobre la base de los criterios de escasez, singularidad o por constituir los medios naturales o seminaturales. También se establece la protección de especies de interés comunitario, incluyendo especies amenazadas y endémicas. Además en sus anexos, la directiva incluye más de 300 especies de animales y 500 de vegetales para toda la Unión Europea y establece como principal medida de protección la conservación de sus hábitats.

Esta red de espacios protegidos está formada por las Zonas de Especial Protección para las Aves (ZEPA), que se incorporan directamente a la red y que están declaradas en virtud de la aplicación de la Directiva de Aves, y por las Zonas de Especial Conservación (ZEC), que se declaran a partir de las listas de Lugares de Importancia Comunitaria (LIC) presentadas por los estados miembros de la Unión Europea.

La Red en España

La Directiva de Hábitats fue traspuesta al ordenamiento jurídico español por el Real Decreto 1997/1995, que en su artículo 3 establece la creación de la red ecológica europea de zonas de especial conservación.

En España son las comunidades autónomas las competente para designar los lugares y las zonas especiales de conservación. Estas son por tanto las que elaboraron las listas de los lugares correspondientes a sus respectivos territorios. Para el inicio de este proceso de declaración de zona de especial protección, la normativa exige que se tengan en cuenta los criterios técnicos establecidos y la información científica disponible, con indicación de los tipos de hábitats y de las especies autóctonas existentes en dichos lugares. Una vez elaboradas las listas, han de ser trasladadas al Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación que, de acuerdo con los criterios de selección legalmente establecidos, las proponga a la Comisión Europea a través del cauce correspondiente.

La Red en Castilla y León

La contribución de Castilla y León a la Red Natura 2000 puede considerarse de notable importancia y fiel reflejo de la gran diversidad de su territorio. Esta comunidad autónoma ha incorporado a las listas de Lugares de Importancia Comunitaria de las regiones biogeográficas mediterránea y atlántica un total de 120 áreas con una superficie de 1 890 597 ha, y se han incluido en la lista nacional 70 ZEPA con una superficie de 1 997 971 ha. En conjunto, y descontando solapamientos, Castilla y León aporta a la red Natura 2000 un total de 170 sitios con una superficie de 2 461 708 ha, lo que representa el 26,13% de la superficie total castellano y leonesa.

{| width="100%"
|

Lugares de Importancia Comunitaria

La lista definitiva de los LIC de Castilla y León ha necesitado de un proceso más largo y complicado, al margen de que el territorio de la comunidad se encuentra ubicado entre dos regiones iconográficas, la región atlántica y la mediterránea.

La lista definitiva de los LIC en Castilla y León ha necesitado de un proceso más largo y complicado, al margen de que el territorio de la comunidad se encuentra ubicado entre dos regiones iconográficas, la región atlántica y la mediterránea.

La primera propuesta de LIC data del 8 de enero de 1998, fecha en la que la junta de consejeros de Castilla y León aprobó la incorporación a la lista nacional, y por tanto a la Red Natura 2000, la nominación de cuarenta lugares. De estos, siete pertenecen a la región atlántica y el resto a la región mediterránea. Esta primera propuesta, se basó básicamente en los espacios naturales incluidos en el Plan de Espacios Naturales Protegidos de Castilla y León.

Esta propuesta, tras la evaluación por la Comisión Europea de las listas del conjunto de la región biogeográfica, se detectó la necesidad de ampliar esta propuesta para lograr una correcta representación de los tipos de hábitats y especies consignados en los anexos de la Directiva Hábitats. Como consecuencia, se inició un proceso de nuevas propuestas y nuevos análisis que ha conformado la actual lista de LIC de Castilla actual. Esta lista está compuesta por ciento veinte lugares, y ocupa una superficie total de 1 890 597 ha, lo que significa el 20,07% del territorio regional.

La lista incluye 63 tipos de hábitats de interés comunitario, de los cuales 14 son prioritarios. Entre ellos destacan los sabinares, los pastos de altas cumbres silíceas ibéricas o algunos de los mayores (rebollares) de Europa.

En cuanto a las especies de interés comunitario de Castilla y León, cabe reseñar:

 Vertebrados (excluidas las aves): Existen 16 especies de mamíferos, 2 de anfibios, 4 reptiles y 6 peces. Entre ellos sobresalen por prioritarios el oso pardo, el visón europeo y el lobo ibérico.

 Invertebrados: Son un total de 15, de las cuales 10 son insectos. Entre ellos destacan por estar más amenazados el mejillón de río y la libélula, y por ser más conocido, el cangrejo de río.

 Plantas: Existen 21, de ellas 18 son vasculares y 3 musgos. La mayor parte están vinculadas a humedales como las 3 prioritarias: Centaurium somedanum, Eryngium viviparum y Lythrum flexuosum.

Zonas de Especial Protección para las Aves

A comienzos de los 90 se produjeron las primeras declaraciones de  ZEPA en Castilla y León. En un primer momento la red contaba con 12 zonas que representaban cerca de un 2,5% de su territorio. El listado de zonas era a todas luces insuficiente, y más después de haberse realizado un importante número de censos de especies de aves significativas.

A principios de la década del 2000, y para dar cumplimiento a los objetivos de la Directiva de Aves, se iniciaron varios procesos de ampliación. El último de estos procesos culminó con la actual red de áreas  ZEPA en Castilla y León, que tras un período de información pública fue aprobada por acuerdo del Consejo de Gobierno de la Junta de Castilla y León de 23 de octubre de 2003. En la actualidad se cuenta con setenta ZEPA, que ocupan una superficie cercana a los dos millones de hectáreas, algo más de 21% del territorio de Castilla y León.

De las aves incluidas en el Anexo I de la Directiva de Aves, en Castilla y León se encuentran la avutarda, la alondra ricotí, el buitre leonado, el buitre negro y el águila imperial ibérica, de las que la región alberga entre un 20 y un 30 % de la población europea. También son destacables las poblaciones de águila real, aguiluchos lagunero y pálido, cigüeña negra, alimoche, urogallo cantábrico, perdiz pardilla y pico mediano que representan entre un 10 a un 70% de las poblaciones españolas.

Véase también

Referencias

Red Natura 2000 en Castilla y León


Roberta Macedo Bertino Arraes (Picuí, ) é uma política brasileira. Atualmente é deputada estadual por Pernambuco, filiada ao Progressistas (PP). É graduada em Administração de Empresas pela Universidade Federal da Paraíba (UFPB) e especialista em Marketing pelo instituto GMB de Marketing, em São Paulo.

Carreira
Foi nomeada por Eduardo Campos (PSB) à Coordenação da 23ª Circunscrição Regional de Trânsito (Ciretran) de Araripina. Devido à eleição de seu marido Alexandre Arraes para prefeito, foi primeira-dama de Araripina entre 2013 a 2016.

Roberta Arraes foi Assessora Especial do governador de Pernambuco em 2014. No mesmo ano, disputou sua primeira eleição, candidatando-se a um cargo na Assembleia Legislativa de Pernambuco (ALEPE) pelo Partido Socialista Brasileiro (PSB). Com pouco mais de 38 mil votos, não foi eleita, mas conquistou uma vaga para suplente.

Em 2017, assumiu o mandato do então deputado Miguel Coelho (PSB) em 2017, que fora eleito prefeito de Petrolina. No ano seguinte, apesar de ter recebido quase 10 mil votos a menos do que em 2014, foi eleita para mais quatro anos como deputada estadual. Integrou as comissões de Saúde e Assistência Social; Defesa dos Direitos da Mulher; Agricultura; Administração Pública e Negócios Municipais na ALEPE.

Candidatou-se à reeleição nas eleições de 2022, e embora tenha recebido mais de 42 mil votos, não conseguiu renovar o mandato, ficando novamente no posto de suplente em caso de eventuais renúncias.

Desempenho em eleições

Naturais de Picuí
Alunos da Universidade Federal da Paraíba
Administradores do Brasil
Deputados estaduais de Pernambuco
Mulheres da Paraíba na política

Roberta Arraes


විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳපොළ (ෆොරෙක්ස්, එෆ්එක්ස්, හෝ  මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳපොළ) යනු  ව්‍යවහාර මුදල් වෙළෙඳාම් කිරීම සඳහා පවතින ගෝලීය විමධ්‍යගත කෙරුණු වෙළෙඳපොළකි. වර්තමාන හෝ නිර්ණය කෙරුණු හෝ මිල යටතේ ව්‍යවහාර මුදල් අරභයා සිදුවන සමස්ත ආකාරයෙහි මිලදී ගැනීම්, විකිණීම් සහ හුවමාරු කිරීම් මෙයින් අදහස් වෙයි. වෙළෙඳාම් කිරීමෙහි ධාරිතාව සැලකුණු කළ, ලොව විශාලතම වෙළෙඳපොළ මෙය වන අතර දෙවැන්න වන්නේ ණයවර වෙළෙඳපොළ වෙයි. මෙම වෙළෙඳපොළෙහි කටයුතු වලට සහභාගීවන ප්‍රධාන අයවළුන් වන්නේ  විශාල ජාත්‍යන්තර බැංකු වෙති. සති අග හැරුණු විට අනෙකුත් දින තුල දිවා රාත්‍රී පුරාවටම ලොව පුරා මූල්‍ය කේන්ද්‍රස්ථානයන් විසින් බහුවිධ ආකාරයෙහි ගැනුම්කරුවන් සහ විකුණුම්කරුවන් පුළුල් පරාසයක් අතර වෙළෙඳාම්කිරීම සඳහා පහසුකම් සපයයි. විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳපොළ විසින් වෙනස් ව්‍යවහාර මුදල් වල සාපේක්ෂ අගයයන් නිර්ණය නොකරන මුත්, අනෙකුන් විසින් සිදුකෙරන ඉල්ලුම මත යැපෙමින් කිසියම් ව්‍යවහාර මුදලක වත්මන් අගයයෙහි වෙළෙඳපොළ වටිනාකම නියම කර දක්වයි.

විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳපොළ ක්‍රියාත්මක වන්නේ මූල්‍ය ආයතනයන් මගින් වන අතර, එය විවිධ මට්ටම් මත ක්‍රියා කෙරෙයි. තිරයෙන් පිටුපස ක්‍රියාකාරකම් වලදී, බැංකු විසින් "ගනුදෙනුකරුවන්" නම් ලද මූල්‍ය ව්‍යාපාර ආයතන කුඩා සංඛ්‍යාවකගේ උපකාරය පතන අතර, ඒවා විසින් සක්‍රීය ලෙසින් විශාල ප්‍රමාණයන්හී විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳාම්කිරීම් වල සහභාගී වෙති.  බොහෝ විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු ගනුදෙනුකරුවන් බැංකු වන අතර, රක්ෂණ සමාගම් සහ වෙනත් ආකාරයේ මූල්‍ය ව්‍යාපාර ආයතන කිහිපයක්ද  මෙය හා සම්බන්ධ වූවත්, ඉහත කරුණ නිසා මෙම තිරයෙන් පිටුපස වෙළෙඳපොළ සමහරවිටෙක "අන්තර්බැංකු වෙළෙඳපොළ" ලෙසින් හැඳින්වෙයි.

Forexxx
Forex Fx Market  ලෙසද හදුන්වයි. වර්තමාන්යේදි ලොව පවතින සියලුම රටවල් මේ සමඟ සම්බන්ධ වී පවති. මෙහිදි සිදුවන් මූලිකම දැයනම් එක් මුදල් කාණ්ඩයක් තවත් මුදල් කාණ්ඩයක් සමග හුවමාරු වීමකි. Fx Marketපැය 24 පුරාම ක්‍රියාත්මක විම සිදු වේ. ලොව පවතින විශාලම මූල්‍ය වෙළඳපොළ මෙය වේ.
මෙහිදී දිනකට ඩොලර් ට්‍රිලියන 5කට වඩා වැඩි ගනුදෙනු ප්‍රමාණයක් සිදු වේ.

ආශ්‍රිත

විදේශීය මූල්‍ය හුවමාරු වෙළෙඳපොළ


An Pothos dzui in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Peter Charles Boyce. An Pothos dzui in nahilalakip ha genus nga Pothos, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Vietnam. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pothos

Pothos dzui


Le Département de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière est un service hospitalo-universitaire de psychiatrie appartenant au groupe hospitalier AP-HP Sorbonne Université. Situé à l'hôpital de la Pitié-Salpêtrière dans le pavillon classé de La Force et à l'hôpital Charles-Foix, le service est dirigé par le Professeur Philippe Fossati.

Histoire

Construction de La Force

Après la fondation de la Salpêtrière en 1656 sur ordre de Louis , le pavillon de la Force est érigé en 1684. Destiné à être une prison pour des femmes condamnées pour actes de droit commun, ce bâtiment n'est pas initialement dévolu à un usage médical. Au cours des , la psychiatrie est exercée à la Pitié-Salpêtrière par des aliénistes célèbres comme Philippe Pinel et Jean-Etienne Esquirol.

Lors de l'apogée de l'École de la Salpêtrière menée par Jean-Martin Charcot de 1882 à 1892, l'activité clinique de psychiatrie est assurée conjointement par des aliénistes et des neurologues au sein des pavillons Lassay, Mazarin, et Montyon. Au , la psychiatrie se différencie de la neurologie, menant à la séparation de la neurologie et de la psychiatrie en 1969 et à la formation progressive de départements distincts.

Après la démolition en 1896 de l'ancien hôpital de la Pitié, la Pitié et la Salpêtrière fusionnent en 1964 pour former l'hôpital de la Pitié-Salpêtrière. Le département de psychiatrie se développe sous l'égide de la chaire de neuropsychiatrie infantile dirigée par Georges Heuyer, Léon Michaux, et Didier-Jacques Duché jusqu'à l'individualisation d'un service de psychiatrie et de pédopsychiatrie en 1980 sur décision du doyen Paul Castaigne. Aujourd'hui, le bâtiment de La Force accueillant le service de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière est classé au titre des monuments historiques.

Histoire contemporaine

Le service de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière prend son autonomie en 1980 sous l'impulsion du Professeur Daniel Widlöcher. Après un internat en neurologie et psychiatrie à l'hôpital de la Salpêtrière, Daniel Widlöcher crée un département de psychothérapie et réorganise la psychiatrie. Nommé PU-PH, il est chef du service de psychiatrie jusqu'en 1996 et conseiller auprès du ministre de la Santé Edmond Hervé. Sous sa direction, le service de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière développe une activité de recherche affiliée au CNRS puis à l'INSERM, dont il dirige l'unité 302 « Psychopathologie et pharmacologie des comportements ».

Sa succession est assurée en 1996 par le Professeur Jean-François Allilaire, PU-PH travaillant au sein de l'équipe INSERM U302 puis à l'unité mixte de recherche CNRS-Université 7593 « Vulnérabilité, Adaptation et Psychopathologie ». Élu membre de l'Académie nationale de médecine en 2011, il cède la place au Professeur Roland Jouvent, PU-PH et directeur de l'Unité CNRS UMR 7593 « Personnalité et conduites adaptatives ». Depuis 2017, le service est dirigé par le Professeur Philippe Fossati, PU-PH et co-directeur de l'équipe CIA « Control, Interoception, Attention » à l'Institut du Cerveau de Paris. Le service assure aujourd'hui une triple mission clinique, de recherche, et d'enseignement au sein de l'AP-HP et Sorbonne Université.

Activités cliniques

Centre d'expertise
Le département de Psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière est un centre d'expertise pour l'évaluation et la prise en charge des troubles de l'humeur, en particulier la dépression et les troubles bipolaires. Ces autres domaines d'expertise comprennent les troubles anxieux et les troubles obsessionnel-compulsifs, les pathologies neuropsychiatriques à la frontière de la neurologie et de la psychiatrie, ainsi que l'utilisation de traitement antidépresseur d'action rapide (kétamine) et de la neuromodulation.

Le département comprend cinq unités d'hospitalisation temps plein non sectorisées, un hôpital de jour d'évaluation (Seglas), et un hôpital de jour de thérapeutique (REMEDS). Il comprend également un service de psychiatrie de la personne âgée localisé à l'hôpital Charles-Foix, et un Centre de Diagnostic et d'Evaluation Autisme Adultes (CDEAA).

Plateau technique
Le service propose un plateau technique de thérapeutiques issues de la recherche fondamentale et translationnelle, avec notamment :
 un plateau technique d'administration de traitement antidépresseur d'action rapide comprenant une unité de kétamine ambulatoire  pour les troubles dépressifs résistants.
 un plateau technique de neuromodulation comprenant de la stimulation magnétique transcrânienne et de la stimulation cérébrale profonde pour les troubles obsessionnel-compulsifs et les troubles dépressifs.
 un plateau technique de thérapie par réalité virtuelle (TRV) pour la réalisation de thérapies d'exposition dans les troubles anxieux et les phobies spécifiques.

Prise en charge spécialisée
Le département comprend également une activité d'addictologie, de liaison, et d'urgence, en association avec les autres services hospitaliers de la Pitié-Salpêtrière :
 activité d'addictologie comprenant une unité de sevrage complexe (USC) et une activité de liaison et de consultation addictologique pour les patients souffrant de troubles addictifs.
 activité de liaison psychiatrique assurant l'évaluation et la prise en charge des pathologiques psychiatriques pour l'ensemble des services hospitaliers de la Pitié-Salpêtrière.
 unité fonctionnelle d'urgences psychiatriques avec une activité continue vingt-quatre heures sur vingt-quatre, toute l'année, aux urgences générales de la Pitié-Salpêtrière et dans les services hospitaliers.

Activité de recherche
Le département de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière abrite une activité de recherche en psychiatrie et en neurosciences en association avec l'Institut du Cerveau (ICM) de Paris. Le service est également impliqué dans le travail éditorial de la revue de L'Encéphale et dans l'organisation du congrès annuel de psychiatrie de l'Encéphale en collaboration avec le Service Hospitalo-Universitaire (SHU) de Sainte-Anne.

Activité d'enseignement
Le département de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière accueille des étudiants hospitaliers de la Faculté de médecine Sorbonne Université et des internes de psychiatrie (ou d'autres spécialités comme la neurologie). Il est impliqué dans le parcours Neurosciences cognitives et comportementales du master BIP (Biologie Intégrative et Physiologie) de Sorbonne Université.

Personnalités liées au département de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière
Philippe Pinel
Jean-Etienne Esquirol
Daniel Widlöcher

Accès
Le service de psychiatrie de la Pitié-Salpêtrière est desservi par la ligne  à la station Saint-Marcel, la ligne  à la station Chevaleret, et la ligne  à la station Gare d'Austerlitz.

Notes et références

Hôpital psychiatrique en France
Histoire de la neurologie
Histoire de la psychiatrie


كروز  هي مدينة توجد في إقليم كروز في جهة ليموزان بفرنسا.

مراجع

بلديات إقليم كروز
مدن فرنسا

كروز (مدينة)


Genetski modificirani organizmi
Divovski molekulski oblak
Orkesta Glenna Millera
Gell-Mann–Okubova formula mase

GMO (razdvojba)


Musrara - (în arabă:مصرارة,în scriere ebraică:מוסררה  ,în trecut מוצרארה, denumirea ebraică oficială, dar mai puțin folosită, este Morashá  מורשה) este un mic cartier  din Ierusalim, în Israel, cu o suprafață triungulară, aflat la nord de Orașul Vechi, la circa 750 metri altitudine. El se învecinează la nord cu cartierul  evreiesc ultrareligios Mea Shearim , la vest cu centrul de afaceri al Ierusalimului, cu Migrash Harusim (Terenul Rușilor) și Piața Safra și Primăria Ierusalimului, la sud cu zidul Orașului Vechi și dincolo de el - Cartierul Creștin și Cartierul Musulman, iar la est cu cartierele Masudiye și apoi Bab al Zahra și Sheih Jarrakh și alte cartiere arabe ale așa numitului "Ierusalim de est", care se află la est de fosta Linie Verde de-a lungul Bulevardului (Sderot) Heil Hahandasá (parte a Șoselei 60). În apropiere trece linia de tramvai silențios terminată în anul 2011.
Mai multe axe de transport trec la marginea cartierului: Dereh Hatzanhanim - la est și sud, strada Shivtey Israel la sud, Strada Haneviyim traversează centrul cartierului, iar strada Heil Hahandasá o mărginește la nord.
Cartierul se întinde pe o suprafață de 16 hectare  și în jurul anului 2014 număra cartierul circa 4500 locuitori și 860 case.

Numele
Numele cartierului înseamnă în limba arabă "prundiș". Numele oficial ebraic "Morashá" introdus în anul 1958 înseamnă "patrimoniu", "moștenire".

Istoria

Sub otomani și britanici
În vremea romanilor aria se afla între zidurile Ierusalimului antic.
Musrara a fost întemeiată în anul 1889 de arabi creștini și musulmani înstăriți, între care membri ai familiei Husseini, ca parte a "ieșirii dintre ziduri", când o parte din locuitorii Orașului Vechi al Ierusalimului au început să-și clădească case și să locuiască în afara zidurilor acestuia, care până în anul 1873 erau închise în timpul nopții pentru securitatea celor din cetate.
În prima jumătate a secolului al XX-lea sub stăpânirea otomană și apoi cea britanică Musrara a fost un cartier al păturii superioare arabe palestiniene, creștină și musulmană, care și-a construit aici numeroase vile. Cartierul a ajuns să fie situat în centrul orașului și avea, între altele, circa 130 de case cu unul sau două etaje.Între alții, au locuit aici moșierul și juristul Musa Al Alami, comerciantul de textile Tawfik Wafa Dajani, istoricul Aref Al Aref, medicul dr Tawfik Kanaan și alții. În cartier au locuit și câteva familii evreiești , între care Rahel și Tzvi Schwartz și fiicele lor, Ruth și Reuma, cunoscute mai târziu ca Ruth Dayan, prima soție a lui Moshe Dayan, și Reuma Weizmann, soția generalului Ezer Weizman.
Spre sfârșitul perioadei mandatului britanic, a crescut tensiunea interetnică în Ierusalim și în cartier și autoritățile britanice au plasat un gard de sârmă ghimpată în mijlocul străzii Baldwin (Baldovin de Flandra).

Statul Israel
În cursul Războiului arabo-evreiesc din anii 1948-1949, cunoscut și ca Războiul de independență a Israelului,
au izbucnit schimburi de focuri între arabii din Musrara și evreii aflați în Mea Shearim și alte cartiere vecine, apoi lupte aprige între tânăra armată israeliană și Legiunea Arabă Transiordaniană. După retragerea britanicilor din Palestina în mai 1948, israelienii au reușit să pună stăpânire pe cartier în așa numita "Operațiune Kilshon" ("Furca"). O parte din clădirile cartierului au fost grav avariate în urma luptelor.

În luna aprilie 1948 au părăsit Musrara majoritatea locuitorilor arabi, care au fugit, mai ales în Liban.În timpul războiului, la 30 noiembrie 1948, în timpul negocierilor care au avut loc într-o casă din Musrara, ofițerii Moshe Dayan din partea Israelului și Abdallah Al-Tal din partea  Transiordaniei au căzut de acord asupra liniei de armistițiu la Ierusalim. Ierusalimul a fost împărțit de  așa numita "linie verde" într-o parte de vest - israeliană, și o parte de est - transiordaniană, care a cuprins și Orașul Vechi. Soldați transiordanieni au fost plasați pe zidurile Orașului Vechi din apropiere. Locuitorii arabi din Musrara nu s-au mai putut întoarce la casele lor, deoarece cartierul Musrara a rămas în partea israeliană, iar starea de conflict în regiune a persistat apoi zeci de ani.

În primele zile ale statului Israel modern, a existat o mare lipsă de locuințe pentru noii imigranți evrei care s-au întors în patria istorică. în aceste împrejurări. Ministerul Locuințelor al Israelului  a hotărât să aloce spații din fostele case arabe pentru cazarea a mii de imigranți evrei din Africa de nord. Deoarece cartierul se afla imediat lângă "zona nimănui" de lângă "linia verde", cetățenii israelieni din zonă erau expuși zi de zi vreme de 20 ani focurilor de armă ale unor trăgători arabi din partea controlată de Iordania. Această realitate s-a schimbat odată cu Războiul de Șase Zile din iunie 1967, când Israelul a respins cu succes atacul Iordaniei și a reunit Ierusalimul.

Particularități sociale

În anul 1971 s-a organizat în cartier o mișcare de protest a tinerilor evrei din familiile din cartier, provenite din țările arabe, mai ales din Africa de Nord, care s-au autodenumit "Panterele negre". Mișcarea a apărut pe fondul sentimentelor de fustrare, a sărăciei și șomajului în rândurile  unei părți a populației evreiești orientale și protesta contra establishmentului dominat de partidele social-democrate și evrei așkenazi. Ulterior mișcarea, care s-a extins într-o anumită măsură și în alte cartiere și localități dezavantajate din Israel, a format o mică formație politică radicală de stânga cu acelaș nume, care a intrat pentru o vreme și în parlament.
Cartierul se situează la limita dintre cartiere arabe la est și cartiere evreiești la vest, între cartiere evreiești ultraortodoxe la nord și laice la vest.

Evoluția cartierului.Arhitectura
Musrara este în zilele noastre o mărturie vie a trecutului zonei și a Ierusalimului începând cu sfârșitul secolului al XIX-lea. Fiecare etapă arhitectonică istorică își are relicvele în cartier.
În istoria cartierului se disting  trei etape:
Etapa I, la finele secolului al XIX-lea -  etapa arabă, în care arabi cu stare au părăsit casele mici și spațiile înguste dinăutrul zidurilor  Orașului Vechi pentru a-și construi vile luxoase și spațioase cu grădini. Aceste case au intrări impozante, lintouri elegante de piatră, acoperișuri de țigle, ca de pildă,  "Casa cu ferestre" de pe strada Ha'Ayin Het.
 Etapa a II-a  a început cu Războiul din 1948-1949, în care cartierul a devenit scenă de lupte și a fost abandonat în cea mai mare parte.
A urmat perioada orașului divizat, în care locul, repopulat cu noi imigranți din Africa de nord, a devenit zonă de graniță,  și apoi perioada de după declararea reîntregirii orașului în 1967 și până în anii 1970. timp în care cartierul a purtat stigma sărăciei și delăsării. Este și etapa protestului social, reflectat de mișcarea "Panterelor negre". În anii 1950-1960 au fost construite în cartier circa 380 clădiri noi, restul de 480 fiind case arabe istorice din perioada precedentă. .
Etapa a III-a , cea a renovării, a început în anii 1980. Din 1979 cartierul a fost obiectivul unor ajutoare din partea comunității evreilor din Los Angeles.Unora dintre case, cum este cea care adăpostește în prezent Școala de muzică, li s-au adăugat un etaj suplimentar, modern, al cărui aspect, dictat probabil de economii în investiții, izbește în comparație cu stilul elegant al arhitecturii etajelor de jos, zidite la finele secolului al XIX-lea.
În această perioadă o parte din cartier a devenit populată de evrei ultraortodocși.

Focar cultural, politic și administrativ
La sfârșitul secolului al XX-lea și începutul secolului al XXI-lea Musrara a devenit centrul mai multor instituții de cultură și arte:
Colegiul "Musrara" (sau "Nagar") de fotografie, media și muzică nouă (în fosta vilă a familiei libaneze Bayarti),
unde se organizează expoziții, festivaluri anuale de artă contemporană - inclusiv Festivalul internațional de arte Musrara Mix

Școala "Maale" de cinematografie
Seminarul "Milta" de studii talmudice
Școala de muzică orientală (în fosta vilă a familiei Giacaman)
Centrul municipal de arte
Atelierul ierusalimic de gravură,
Muzeul liniei de armistițiu (Al Hatefer)
Muzeul deținuților din organizațiile evreiești de rezistență (Muzeion asirey hamahtarot)
Muzeul Beit Turdjman
Centrul de creație al asociației Yad lakashish (de asistență pentru vârstnici)
Clădirea Ministerului Învățământului al Israelului
1993 s-a clădit în apropiere în Piața Safra noul complex al Primăriei Ierusalim
Casa prieteniei Spania-Israel
Consulatul Poloniei la Ierusalim
Academia de arte Betzalel se muta in apropierea cartierului, pe "Terenul rușilor"
În cadrul direcției comunitare a cartierului s-au mai deschis:
Centru de dansuri Mahol Shalem
Teatrul Kumkum
Grupul de arte plastice "Muslala" care acționează la interfața dintre arte și spațiul urban

Obiective religioase

Hotelul Notre Dame
Biserica anglicană Saint Paul
Spitalul (Hospice) francez Saint Louis
Biserica ortodoxă română din Ierusalim
Mânăstirea surorilor salesiene, cu o grădiniță pentru copii arabi palestinieni

Legături externe

saitul oficial al primăriei Ierusalim (în ebraică) accesat la 12 septembrie 2016
Paola Caridi "Musrara the Center of the World", pe saitul arab al Institutului de Studii Palestiniene din Ramallah în engleză
saitul oficial al Colegiului de fotografie, media si muzica nouă Musrara-Naggar  accesat la 12 septembrie 2016

Note

Cartiere din Ierusalim

Musrara


Das Amtsgericht Schopfheim ist ein Gericht der ordentlichen Gerichtsbarkeit in Baden-Württemberg und eines von fünf Amtsgerichten im Bezirk des Landgerichtes Waldshut-Tiengen.

Gerichtssitz und -bezirk
Das Amtsgericht hat seinen Sitz in Schopfheim, Hauptstr. 16. Der Gerichtsbezirk umfasst die Stadt Schopfheim sowie die Gemeinden Hasel, Hausen, Kleines Wiesental und Maulburg.

Zuständigkeit
Das Amtsgericht Schopfheim ist erstinstanzliches Gericht in Zivil-, Betreuungs-, Vereins-, Güterrechtsregister- und Strafsachen. Für die Handelsregistersachen ist das Amtsgericht Freiburg im Breisgau zuständig.

Die Familiengerichts- und Schöffengerichtsbarkeit sind beim Amtsgericht Bad Säckingen angesiedelt.

Als Vollstreckungsgericht ist das AG Schopfheim zuständig für alle Vollstreckungsangelegenheiten, bei denen der Schuldner seinen Wohnsitz im Gerichtsbezirk hat. Die Grundstückszwangsversteigerungs-, Konkurs- und Insolvenzverfahren werden beim Amtsgericht Waldshut-Tiengen bearbeitet.

Übergeordnete Gerichte
Dem Amtsgericht Schopfheim ist im Instanzenzug das Landgericht Waldshut-Tiengen übergeordnet. Zuständiges Oberlandesgericht ist das Oberlandesgericht Karlsruhe.

Siehe auch
 Liste deutscher Gerichte
 Liste der Gerichte des Landes Baden-Württemberg

Weblinks
 Internetpräsenz des Amtsgerichts Schopfheim
 Übersicht der Rechtsprechung des Amtsgerichts Schopfheim

Schopfheim
Organisation (Schopfheim)
Gegründet 1857

Amtsgericht Schopfheim


Boletín de la Sociedad Venezolana de Ciencias Naturales (abreviado Bol. Soc. Venez. Ci. Nat.) una revista ilustrada con descripciones botánicas que es editada por la Sociedad Venezolana de Ciencias Naturales y que se publica desde el año 1931.

Referencias

Enlaces externos
 En IPNI

Revistas de botánica
Revistas científicas en español
Revistas científicas de Venezuela
Publicaciones fundadas en 1931