An Orinus kokonorica in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Kin Shen Hao, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Yi Li Keng. An Orinus kokonorica in nahilalakip ha genus nga Orinus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Orinus

Orinus kokonorica


Die Teufelshöhle ist eine Höhle im Burgsandstein bei Prackenfels einem Gemeindeteil der mittelfränkischen Stadt Altdorf b.Nürnberg im Landkreis Nürnberger Land in Bayern.

Die Höhle befindet sich am Westhang der Schlucht Pfaffental, südwestlich von Altdorf.

Beschreibung

Die Teufelshöhle ist eine künstlich angelegte Räthsandhöhle, die Größe des Eingangs beträgt etwa 5 mal 1,5 Meter.
Die Höhle besteht aus einem einzigen großen Raum, ist von West nach Ost 56 Meter lang und von Nord nach Süd 52 Meter breit. Ihre Höhe beträgt etwa 4,5 Meter. Zum hinteren Bereich fällt der Boden leicht ab.
In den Gryphäensandstein sind stellenweise Spuren von Rhätkohle eingelagert. An einigen Stellen der Höhle zeigen sich Versinterungen.
Der Höhlenboden ist stark mit Verbruchsteinen bedeckt.

Geschichte
Über die Entstehung der Höhle ist wenig bekannt, sie wurde vermutlich zum Abbau von Stubensand genutzt. In dem historischen Roman Der goldene Becher wird die Teufelshöhle erwähnt, demnach hat sie in grauer Vorzeit dem Raubritter Kuno von Grünsberg und dem mit ihm im Bunde stehenden Prethalmüller zur Bergung ihrer geraubten Schätze gedient. Der Prethalmüller aber soll ein verstoßener und einen falschen Namen führender Imhof aus Nürnberg gewesen sein.

Geotop
Die Höhle ist vom Bayerischen Landesamt für Umwelt als Geotop 574H001 ausgewiesen. Siehe hierzu auch die Liste der Geotope im Landkreis Nürnberger Land.

Zugang
Die Höhle befindet sich auf Privatgrund.
Über einen mit weißer 5 auf grünem Grund gekennzeichneten Wanderweg ist sie von Altdorf oder Prackenfels gut erreichbar. Wegen Einsturzgefahr ist das Betreten der Höhle verboten. Im Sommer 2020 wurde angekündigt, dass der Zugang versperrt werden soll, was bisher jedoch nicht umgesetzt ist.

Literatur
 Brigitte Kaulich: Die Teufelshöhle bei Prackenfels, eine "Rhät-Sandhöhle" bei Altdorf.

Weblinks

 Caveclimbers

Einzelnachweise

Geotop im Landkreis Nürnberger Land
Höhle in Europa
Höhle in Bayern
Geographie (Altdorf bei Nürnberg)
Bodendenkmal in Altdorf bei Nürnberg
Höhle der Fränkischen Alb

Teufelshöhle bei Altdorf


Isadore Greenbaum, né le  à New York (États-Unis) et mort le  dans le comté d'Orange (États-Unis), est un militant antifasciste américain.

Rassemblement nazi au Madison Square Garden en 1939
Tantôt décrit comme aide plombier au chômage, tantôt comme employé d'un hôtel de Brooklyn, Isadore Greenbaum est célèbre pour avoir perturbé le plus grand rassemblement du German American Bund (une organisation nazie américaine) de l'histoire en interrompant le discours de son führer, Fritz Kuhn, au Madison Square Garden le . Le physique de Greenbaum ayant été jugé suffisamment aryen par les membres du service d'ordre, il put entrer dans la salle et se frayer un chemin jusqu'à la scène pour y monter et crier  devant un public de  nazis survoltés.

Après ce coup d'éclat, il fut tabassé par le service d'ordre, avant d'être exfiltré par la police de New York, qui le plaça en garde à vue pour trouble à l'ordre public. Il fut libéré le lendemain après que des amis aient payé son amende de 25 $.

Seconde Guerre mondiale
Après l'attaque de Pearl Harbor et l'entrée en guerre des États-Unis, Isadore Greenbaum s'enrôla dans l'US Navy pour combattre les nazis. Il termina la guerre au rang de premier maître.

Après-guerre
Plusieurs années après la fin de la guerre, Isadore Greenbaum s'installa à Tustin avec sa famille.

Par la suite, il commença à pêcher, presque tous les jours, du côté de la . Cette habitude, qu'il perpétua pendant près de quatre décennies jusqu'à sa mort, lui valut une petite célébrité locale au point que la partie sud-est de la jetée (celle ou il préférait jeter sa ligne) fut surnommée le  (Pops étant son surnom californien).

Après avoir subi une fracture de la hanche et une crise cardiaque, il fut hospitalisé et mourut peu de temps après, le . Il laissa derrière lui sa femme Gertrude, ses trois enfants et ses sept petits-enfants.

Références

Naissance à New York
Naissance en juin 1912
Décès dans le comté d'Orange (Californie)
Décès en février 1997
Décès à 84 ans
Plombier
Antifasciste américain
Militaire américain de la Seconde Guerre mondiale
Personnalité de l'United States Navy
Pêcheur

Isadore Greenbaum


Three is the third studio album by British girl group Sugababes, released by Island Records on 27 October 2003. It generated four singles that charted in various parts of the world; the first, "Hole in the Head", became the group's third UK number one single. The three members of the Sugababes each recorded a "solo" song on the album—"Whatever Makes You Happy" (Keisha Buchanan), "Sometimes" (Heidi Range) and "Maya" (Mutya Buena). Three debuted at number three on the UK Albums Chart.

Background
After releasing "Shape", the fourth and final single from their successful previous album Angels with Dirty Faces (2002), the group announced that they had gone back into the studio to start work on the next album with producers whom they worked with on the previous album such as Jony Rockstar and Xenomania. They went over to America to work with producers such as Linda Perry and Diane Warren, who wrote the ballad "Too Lost in You". They had also aimed to promote the new album in America. The girls co-wrote and recorded their own tracks on the new album—Keisha's being "Whatever Makes You Happy", Heidi's being "Sometimes", and Mutya's being "Maya", a song about her sister who died unexpectedly. The Sugababes later announced the lead single "Hole in the Head" and its release date of 13 October. The UK release was a special edition with two extra tracks, "Twisted" and "Buster". Initially, the digital download version offered by Woolworths in the UK accidentally contained an earlier demo version of "Whatever Makes You Happy" but the mistake was quickly rectified. On streaming services, an alternative version of "Whatever Makes You Happy" has replaced the original album version.

Commercial performance
Three debuted at number three on the UK Albums Chart with 52,905 copies sold in its first week. The first single, "Hole in the Head", was the group's third number-one single in the United Kingdom and also went to number one in Denmark. It reached number two in Ireland and Norway, and the top forty in Australia. The second single, "Too Lost in You", reached the top ten in the UK and Norway, and the top forty in Australia. The third single, "In the Middle", went top ten in the UK, top twenty in Ireland and top forty in Europe and Australia. A fourth single, "Caught in a Moment", also reached the top ten in the UK.

In 2004, "Hole in the Head" was serviced to radio in the United States and became a top forty hit on pop radio. Following the moderate success of the single, Three was due for release in the US on 22 June 2004 with an altered track listing featuring singles from the group's previous album, Angels with Dirty Faces (2002). The release was subsequently cancelled. In the UK, the album is certified two times Platinum by the BPI. The album also received a Platinum Europe Award by the IFPI in recognition of European sales in excess of 1 million copies.

Critical reception
Three received positive reviews from critics, who praised the experimental new urban and hip hop sounds on the album. Alan Braidwood from the BBC gave Three a positive review, stating the album takes lead from Angels with Dirty Faces and calling it a fresh and exciting album. He also praised the new sound on the album. Ross Hoffman from AllMusic described the album as "tuneful, R&B-inflected dance-pop with fresh-sounding but accessible productions, along with a healthy smattering of big droopy ballads with an expanded stylistic range".

Track listing

Notes and sample credits
 denotes additional producer
 denotes original producer
"Whatever Makes You Happy" samples the music from the Sly Fox song "Let's Go All the Way".
"In the Middle" contains a sample from "U Know Y" performed by German DJ Moguai.

Charts

Weekly charts

Year-end charts

Certifications and sales

References

2003 albums
Albums produced by Linda Perry
Albums produced by Xenomania
Island Records albums
Sugababes albums

Three (Sugababes album)


Uzvisina je dio zemljišta koji se u reljefu ističe visinom.

Primjeri

u Hrvatskoj
 Bambina glavica
 Banska kosa
 Glavica (Stari Grad, Hvar)
 Turska kula
 Tusti vrh

Izvan Hrvatske
 Baltiča uzvisina
 Bjeloruska uzvisina
 Donjecka uzvisina
 Gorodokska uzvisina
 Priazovska uzvisina
 Pridnjeparska uzvisina
 Pridnjestarska uzvisina
 Privolška uzvisina
 Srednjomoldavska uzvisina
 Srednjoruska uzvisina
 Timanska uzvisina
 Valdajska uzvisina
 Volino-podolska uzvisina

Izvori

Uzvisina


Pozzomaggiore (sardinski: Pottumajòre, Pottumaggiòre) je grad i općina (comune) u pokrajini Sassariju u regiji Sardiniji, Italija. Nalazi se na nadmorskoj visini od 438 metara i ima 2 617 stanovnika. Prostire se na 78,77 km². Gustoća naseljenosti je 33 st/km².Susjedne općine su: Bosa, Cossoine, Mara, Padria, Semestene, Sindia i Suni.

Izvori

Gradovi na Sardiniji

Pozzomaggiore


A Midiateca Capixaba é uma plataforma on-line e gratuita desenvolvida pela Secretaria de Cultura do Estado do Espírito Santo – SECULT, em parceria com o Laboratório de Inteligência de Redes da Universidade de Brasília (UnB), que reúne um acervo diverso de documentos, fotografias, vídeos, matérias de jornal, músicas, artes gráficas, livros, obras de arte e filmes produzidos no Espírito Santo. É possível acessar, de forma digital, as coleções disponibilizadas pelo Museu de Arte do Espírito Santo – MAES, Galeria Homero Massena – GHM, Arquivo Público – APEES, Museu do Colono, Biblioteca Pública do Espírito Santo, Palácio Anchieta e da TV Educativa do Espírito Santo – TVE.

Enquanto um serviço agregador de objetos digitais de informação cultural ao cidadão, a Midiateca Capixaba centraliza a produção cultural capixaba, a preserva-a e difundi de forma democrática e acessível, facilitando a realização de pesquisas acadêmicas e aproveitamento do público em geral.

Considerado um projeto inédito pelo professor Dalton Martins (FCI), a elaboração da plataforma, que teve início em meados de 2019, contou também com parcerias, pesquisas, oferta de formações, interação com o público e convênios com a Ufes, Iphan, Itaú Cultural, a Fundação de Apoio à Pesquisa (Funape), Oi Futuro, Instituto Moreira Salles, e a cooperação técnica com o Grupo de Usuários Wikimedia no Brasil.

Para efetivação da Midiateca Capixaba a plataforma utilizada é a Tainacan, desenvolvida em software livre pela Universidade de Brasília (UnB) e os arquivos são armazenados pelo Instituto de Tecnologia da Informação e Comunicação do Estado do Espírito Santo (Prodest).

Cultura do Espírito Santo (estado)

Midiateca Capixaba


Zdenek Štybar (født 11. december 1985 i Planá u Mariánských Lázní) er en tjekkisk cykelrytter. Han startede sin karriere i cykelcross, og er blandt andet blevet verdensmester tre gange.

Siden marts 2011 har han satset på landevejscykling og cykler for .

Meritter

Landevejscykling

2006
6. etape, Volta Ciclista Internacional a Lleida
3. etape, Tour des Pyrénées
2012
3. etape, Polen Rundt
2. plads samlet og 4. etape, Fire dage ved Dunkerque
2013
Samlet, 3. og 7. etape, Eneco Tour
7. etape, Vuelta a España
2014
 Tjekkisk mester på landevej
2. etape, Eneco Tour
Binche-Chimay-Binche
2015
Strade Bianche
6. etape, Tour de France
2016
2. etape, Tirreno–Adriatico
2017
 Tjekkisk mester på landevej
2019
5. etape, Volta ao Algarve
Omloop Het Nieuwsblad

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Tjekkiet
Cykelryttere ved sommer-OL 2016
Cykelryttere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Tjekkiet ved sommer-OL 2016
Deltagere for Tjekkiet ved sommer-OL 2020

Zdeněk Štybar


The Little Muddy River is a tributary of the Missouri River, approximately  long, in northwestern North Dakota in the United States.

It rises in the prairie country of northern Williams County and flows west, then south, joining the Missouri near Williston.

See also
List of North Dakota rivers

References

Rivers of North Dakota
Tributaries of the Missouri River
Bodies of water of Williams County, North Dakota

Little Muddy River (North Dakota)


Jan Marek Marci  (; June 13, 1595April 10, 1667), or Johannes Marcus Marci, was a Bohemian doctor and scientist, rector of the University of Prague, and official physician to the Holy Roman Emperors. The crater Marci on the far side of the Moon is named after him.

Career
Marci was born in Lanškroun, near the border between historical lands Bohemia and Moravia (presently parts of the Czech Republic). He studied under Athanasius Kircher, and spent most of his career as a professor of Charles University in Prague, where he served for over thirty years as a professor of medicine, eight times as Dean of the medical school and once as Rector in 1662. He was also the personal doctor of Emperors Ferdinand III and Leopold I, and distinguished himself in the defense of Prague against the Swedish armies in 1648. In October 1654 he was given the nobility title (falckrabě) "de Kronland" (anagram of "Landskron", German name for the city of Lanškroun). It is contested whether Marci was a member of the Royal Society. Some claim that he was elected as a corresponding member in 1667. Other dispute this and argue that a Fellowship was not granted due to his death in this year. Unlike in the legend spread by Jesuit order, he did not join the Jesuit order shortly before his death.

Work
Marci's studies covered the mechanics of colliding bodies, epilepsy, and the refraction of light, as well as other topics. Prior to Marci, the prevailing theory of color assumed that light was modified by the action of a medium to produce color. Most theories were based upon the assumption that color was simply a modification of light varying between whiteness and blackness. Marci preceded Isaac Newton in his belief that "Light is not changed into colors except by a certain refraction in a dense medium; and the diverse species of colors are the products of refraction." Although he thought that different colors were caused by varying angles of incidence across the 1/2 degree apparent diameter of the sun, he stated that each color was condensed or disentangled from the others after refraction into homogeneous or elementary colors of red, green, blue and purple, and that no further change in color was obtained by additional refraction of elementary colors.

Marci at some time came into possession of the Voynich Manuscript, apparently upon the death of its former owner, the alchemist Georg Baresch. He sent the book to his longtime friend Athanasius Kircher, with a cover letter dated 19 August 1666, or possibly 1665. This cover letter has remained intact and was present when the manuscript was obtained by Wilfrid Voynich.

He is remembered today by the award of an annual medal to distinguished scientists by the Slovak-Czech Spectroscopy Society.

Books
 Operatricum Idea (1635)
 Idearum operaticum idea (1636)
 De proportione motus seu regula sphygmica (1639)
 Thaumantias. Liber de arcu coelesti deque colorum apparentium natura, ortu, et causis (Pragae: typis Academicis, 1648)
 Dissertatio de natura iridis (1650)
 De longitudine seu differentia inter duos meridianos (Praegae: Typis Georgij Schyparz, 1650)
 Labyrinthus, in quo via ad circuli quadraturam pluribus modis exhibetur (1654)
 Philosophia vetus restituta (1662)
 Othosophia seu philosophia impulsus universalis (1683)
A bibliography of Marci is provided by Heinrich Wilhelm Rotermund.

References

External links
 Galileo Project
 Voynich Manuscript Biographies
 (1635) Idearum operatricium idea - digital facsimile from Linda Hall Library
 (1648) Thaumantias - digital facsimile from Linda Hall Library

1595 births
1667 deaths
17th-century Bohemian physicians
17th-century writers in Latin
Czech scientists
Palacký University Olomouc alumni
Charles University alumni
People from Lanškroun
Rectors of Charles University

Jan Marek Marci


9670 Magni este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
9670 Magni este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Campo Imperatore de Andrea Boattini. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,99 ua, o excentricitate de 0,05 și o înclinație de 10,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 9001-10000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

9670 Magni


Duraluminiul este un aliaj al aluminiului cu cuprul și cu mici cantități de magneziu. Este ușor și rezistent și folosit în special la construcția avioanelor.

Istoric

Aplicații

Vezi și
 Alamă
 Bronz

Referințe

Aliaje de aluminiu
Aliaje de cupru

Duraluminiu


Daniel Svensson (* 3. April 1982 in Kopenhagen) ist ein ehemaliger dänischer Handballspieler, der insgesamt acht Mal für die dänische Nationalmannschaft auflief.

Sportliche Karriere
Svensson spielte bis zum Jahre 2000 bei IF Stadion. Nachdem Svensson anschließend für Ajax København auflief, wechselte er im Sommer 2003 zum dänischen Erstligisten FCK Håndbold. Nach zwei Spielzeiten beim FCK unterschrieb er einen Vertrag beim Ligarivalen AaB Håndbold. Nachdem der Rückraumspieler im Jahre 2010 mit AaB die dänische Meisterschaft gewann, wechselte er zum spanischen Erstligisten Toledo BM. Im Februar 2011 schloss er sich dem deutschen Bundesligisten TuS N-Lübbecke an. Ab der Saison 2013/14 lief er für den dänischen Verein Skjern Håndbold auf. Mit Skjern gewann er am 29. März 2015 den dänischen Pokal der Saison 2013/14 sowie am 6. Februar 2017 den dänischen Pokal der Saison 2015/16. Nach der Saison 2016/17 beendete er seine Karriere.

Am 12. März 2013 gab Svensson bekannt, dass er an einem Hodgkin-Lymphom erkrankt sei. Wegen der eingeleiteten Behandlungsmaßnahmen war Svensson nicht spielfähig.

Svensson ist seit der Saison 2019/20 bei Ajax København als Geschäftsführer der Männermannschaft tätig.

Weblinks

 Steckbrief auf den Seiten von Skjern Håndbold

Einzelnachweise

Handballnationalspieler (Dänemark)
Handballspieler (Aalborg Håndbold)
Handballspieler (Ajax København)
Handballspieler (FCK Håndbold)
Handballspieler (TuS N-Lübbecke)
Rückraumspieler
Dänischer Meister (Handball)
Däne
Geboren 1982
Mann

Daniel Svensson (Handballspieler)


Pædagogikkens idéhistorie er studiet af de pædagogiske ideers historie fra antikken til i dag. Det omfatter blandt andet idéer om opdragelse, undervisning, dannelse og læring.

Pædagogikkens idéhistorie omfatter hovedtrækkene i de pædagogiske idédannelser; idéer om opdragelse, undervisning, dannelse og læring; de pædagogiske institutioner; samt de kontekster, som idéerne og institutionerne og opstået og har udviklet sig inden for. Studiet omfatter også samtidsanalyse eller samtidsdiagnose af den aktuelle pædagogiske udvikling.

Studiet er tæt beslægtet med uddannelseshistorie, som det ind imellem også opfattes som en del af. Desuden har studiet berøring med generel pædagogik, uddannelsesvidenskab, pædagogisk sociologi og pædagogisk filosofi.

Historie

Den vestlige pædagogiks tænkere

Antikken til reformationen
Den vestlige pædagogik opstod i antikkens Grækenland. Her var Platon og Aristoteles vigtige for pædagogikkens udvikling, der var knyttet til tanken om paideia. Med middelalderen blev kristendommen vigtig, og afrikaneren Augustin beskæftigede sig med den kristne pædagogik. Med renæssancen vendte den græsk-romerske tænkning tilbage. Hos tyskeren Martin Luther og med reformationen fik Augustins teologi en genoplivning, og Luther udformede sin egen protestantiske pædagogik.

16.-18.århundrede
Johann Amos Comenius (1592-1670) regnes sommetider for grundlægger af nyere pædagogik. Han udvikler en række enestående, og i samtiden bredt anvendte, lærebøger, der benytter sprog-undervisning i latin og nationale sprog samtidig (der findes også dansk-latinske bearbejdelser af hans værker fra perioden) til den almene skoling.

John Locke udgav værket Tanker om opdragelse i 1693. Her lægger han vægt på barnets udvikling af en moralsk karakter. Al opdragelse har fire hovedformål, som er dyd, visdom, dannelse og lærdom.

Den moderne vestlige pædagogik kan siges at være grundlagt med Jean-Jacques Rousseaus (1712-1778) udgivelse af Emile i 1762. Her rettes blikket mod opdragelsen af barnet til et frit menneske. Tyskeren Immanuel Kant (1724-1804) fulgte delvist denne tanke men lagde vægt på, at barnet først måtte disciplineres.

Tyskeren Friedrich Schiller (1759-1805) udgav Om menneskets æstetiske opdragelse, der er en afhandling, som omhandler Immanuel Kants transcendentale æstetik og begivenhederne under den franske revolution.

19. århundrede
Johann Heinrich Pestalozzi (1746-1827) var en Schweizsik pædagog, der var en anden af grundlæggerne af det 19. århundredes pædagogik. Han vil basere opdragelsen på de love, som bestemmer menneskesjælens udvikling

Den tyske pædagog Friedrich Fröbel (1782-1852) var elev af Pestalozzi og fik en stor betydning. Han mente, at det enkelte menneske skal være et efter sin individualitet harmonisk udviklet hele, der bevidst indordner sig som led i samfundet, gennem opdragelsen ført til enhed med Gud, naturen og andre mennesker. Barnet skal fra den tidligste alder udvikles metodisk, på ethvert trin modtage, hvad der passer for dets alder, og barndommen skal ikke blot betragtes som en forberedelse til livet, men som en vigtig del af selve livet.

Johann Friedrich Herbart (1776-1841) var en tysk filosof, psykolog og pædagog, som regnes for en af klassikerne inden for pædagogikken. Idet han gik ud fra et begreb om menneskets Bildsamkeit (dets evne til at lade sig danne og opdrage), forsøgte han at lægge det teoretiske grundlag for opdragelse og undervisning.

Wilhelm von Humboldt (1769-1859 ) var til gengæld en tysk naturvidenskabsmand og filosof, der fik afgørende betydning for grundlæggelsen af det moderne universitet. Humboldt-Universität zu Berlin er Berlins ældste universitet, der er grundlagt 15. oktober 1811 af Humboldt. Han lagde vægt på den almene dannelse.

20. århundrede
Sociologen Emil Durkheim (1858-1917) var meget interesseret i uddannelse. Det skyldtes delvist, at hans arbejde bl.a. bestod i undervisningen af kommende lærere, hvilket gav ham muligheden for at forme deres pensum, så det bar præg af hans egne mål om udbredelsen af sociologien (som han selv bidrog til grundlæggelsen af). Mere overordnet var Durkheim interesseret i måden, hvorpå uddannelse kunne bruges til at forsyne franske borgere med en fælles, sekulær baggrund, der i følge andre af Durkheims analyser er nødvendig for at afværge anomien i det moderne samfund. Det var desuden i denne sammenhæng, at han forslog dannelsen af professionelle grupper som en kilde til solidaritet blandt voksne. Durkheim argumenterede for, at uddannelse har mange funktioner:

 At styrke social solidaritet.
 At vise, hvordan enkeltstående personer gennem historien på egen hånd har gjort gode ting for fællesskabet. Dette kan få individer til at føle sig som en del af en gruppe, hvilket mindsker risikoen for brud på regler og normer.
 At bibeholde sociale roller – ikke mindst, fordi skolen er et minisamfund med hierarkiog regler, hvorfor den kan lære unge at udfylde roller.
 At opretholde arbejdsdelingen.
 At fordele elever i grupper efter evner, hvilket kan lære dem at vælge arbejde efter deres evner.

Rudolf Steiner (1861-1925) var en østrigsk pædagog, der bedst er kendt som grundlægger af antroposofien og Steinerpædagogikken. Sidstes overordnede mål er at give mennesker et grundlag til at udvikle sig frit, vokse op og blive moralsk ansvarlige og sunde integrerede individer, der kan opfylde deres unikke skæbne, hvis eksistens antroposofien postulerer. I Steinervuggestuer/-børnehaver skal pædagogerne sørge for at skabe et miljø og en atmosfære, der er hjemlig og omfatter naturlige materialer, således at det så vidt muligt modvirker mediernes påvirkninger, som i denne pædagogik menes at være skadelige for børns udvikling i de tidlige år. Pædagogerne uddannes til at støtte det enkelte barns udvikling via den frie leg med simpelt legetøj.

Georg Michael Kerschensteiner (1854-1932) var en tysk pædagog, der blev én af de første, der indså betydningen af egne erfaringer i al undervisning. Han fremhævede de manuelle færdigheders værdi overfor den intellektuelle dannelse, og i fortsættelse deraf arbejdede han for opprioritering af naturvidenskaber og kunst som fag i skolen.

Anton Makarenko (1888-1939) var en russisk og sovjetisk pædagog, socialarbejder og forfatter. Han var den mest indflydelsesrige uddannelsesteoretiker i Sovjetunionen og fremmede demokratiske ideer og principper inden for uddannelsesteori og praksis. Han var leder af et opdragelseshjem for mindreårige lovovertrædere og interesserede sig for opdragelse i grupper. Hans ideer påvirkede den danske socialpædagogik.

Alfred North Whitehead (1861-1947) advarede i bogen The Aims of Education and Other Essays fra 1929 mod undervisning i døde ideer uden nogen anvendelse i det virkelige liv eller kulturen. Han fremhævede i stedet vigtigheden af fantasi og fri udvikling af ideer.

John Dewey (1859-1952) betragtes som en af de vigtigste pædagoger i historien. Han lagde vægt på, at eleverne blev uddannet i demokrati og den kritiske tænkning, der ville gavne samfundet.

Maria Montessori (1870-1952) var en italiensk læge, der er kendt for hendes pædagogiske ideer. Disse har efterfølgende spredt sig har fået stor betydning for udviklingen af moderne vestlige børnehaver. Hendes pædagogik var altovervejende naturvidenskabeligt funderet, og baseret på en opfattelse af at bøns sanser og intellekt kunne styrkes ved at tilgodese og styrke børnenes egen virksomhed og selvstændighed.

Célestin Freinet (1896-1966) var en fransk pædagog og ophavsmand til Freinet-skolerne. Skolerne bygger på selvvirksomhed og elevernes medindflydelse i en demokratisk pædagogik, og arbejdsformen er værkstedspræget.

Alexander Sutherland Neill (1883-1973) grundlagde reformskolen Sumerhill. Neill mente, at voksne ikke havde ret til at tvinge børn til at gå til undervisning. Ønsker børn undervisning skal de nok selv sige til. Børnene inddrages på skolen i en demokratisk proces.

Den tyske filosof Otto Bollnow (1903-1991) brugte indsigter fra eksistentiel filosofi til at udarbejde en nyere eksistentiel pædagogik, hvor det er eksistensen, der er i fokus for opdragelse og dannelse.

De senere år har Hannah Arendt (1906-1975) fået opmærksomhed i pædagogisk filosofi. Hun mener, at pædagogikken skal formidle mellem det gamle og det nye. Disse tanker kommer til udtryk i artiklen "The Crisis in Education" fra 1954.

Italieneren Loris Malaguzzi (1921-1994) var hovedmand bag Reggio Emilio-pædagogikken, der var elev-centreret. Det var en før-skole pædagogik.

Paulo Freire (1921-1997) var en brasiliansk pædagog og filosof. Han var en førende repræsentant for den kritiske pædagogik. Eleverne skal rustes til at bekæmpe uretfærdighed. Målet er frigørelse.

21. århundrede
I det 21. århundrede står Martha Nussbaum står for en mere liberal tilgang, der er baseret på antik filosofi. Hendes pædagogiske filosofi er udgivet i bogen Cultivating Humanity: A Classical Defense of Reform in Liberal Education fra 1997. Her bruger hun blandt andet liberalisme til at forsvare multikulturalisme og pædagogik med fokus på race, køn og seksualitet.Gert Biesta er en hollandsk uddannelsestænker, der lægger vægt på, at eleverne ikke bare skal belæres. De skal også uddannes til en menneskelig fremtid. John Hattie er en australsk forsker, der på statistisk grundlag har lagt vægt på synlig læring, det vil sige at målene for læringen og vejen dertil bliver gjort synlige for eleverne.

Den danske pædagogiks tænkere

19. århundrede
Nikolai Frederik Severin Grundtvig (1783-1872) var en dansk forfatter, teolog, digter, filosof, historiker, præst ved Vartov i København, titulærbiskop, filolog, skolemand og politiker. Han lægger navn til grundtvigianismen og var en af initiativtagerne til folkehøjskolen. Grundtvig mente, at undervisningen ikke skulle bygges på bøgerne men på det levende talte ord. Undervisningens indhold skulle være "historisk-poetisk", og skolen for livet skulle blive til i mødet mellem lærer og elev.

Christen Mikkelsen Kold (1816-1876) eller Kresten Kold var en dansk lærer, der var en pioner inden for højskole- og friskolebevægelsen. Han gjorde han den mundtlige fortælling til den vigtigste metode i undervisningen.

Johannes Christian Lütken (1791 –1856) var en dansk politisk forfatter og lektor, der stod for en indskrænkning af undervisningen i de klassiske sprog til bedste for naturvidenskaberne.

Johan Nicolai Madvig (1804-1886) var en dansk klassisk filolog og politiker. Hans dannelsestanker var et forsøg på at forene den klassiske historiske dannelse med den moderne, både sproglige, nationale og naturvidenskabelige dannelse.

Erna Juel-Hansen (1845-1922) var en dansk forfatter og kvinderetsforkæmper, fortaler for pædagogik og gymnastik, samt medstifter af Danmarks første børnehave. Børnehaven blev suppleret med en børnehaveklasse og fra 1876 med en pigeskole, da tiden ikke var moden til en fællesskole for piger og drenge endnu.

Hedevig Bagger (1842-1926) var seminarielærerinde og en af Danmarks første børnehavelærerinder. Hedevig Bagger var stærkt inspireret af Friedrich Fröbel, der med sine banebrydende idéer om pædagogik, var med til at forme vor tids tanker om børneopdragelse og pædagogik. I 1880 oprettede hun en af landets første børnehave (Fru Hedevig Baggers Børnehave), som pt. er Danmarks ældste, eksisterende børnehave.

20. århundrede
Astrid Gøssel (1891–1975) var musikpædagog og arbejdede gennem mange år som bevægelsespædagog. Hun udviklede en pædagogisk metode, hun kaldte "den ledede og motiverede bevægelsesleg".

Knud Ejler Løgstrup (1905-1981) holdt i 1981 en forelæsning med titlen "Skolens formål", hvor han påpegede, at skolens opgave var at oplyse tilværelsen. Det betød, at skolens formål ikke kun var forberedelse til arbejdsmarkedet.

Sofie Rifbjerg (1886-1981) var børnepsykolog, der blev den førende Montessori-pædagog i Danmark og stiftede det såkaldte "Montessori-kursus".

Knud Grue-Sørensen (1904-1992) var en dansk filosof og professor i pædagogik ved Københavns Universitet. Han havde en rent teoretisk tilgang til pædagogik og skrev blandt andet om opdragelse.

Jens Sigsgaard (1910-1991) var en danskpsykolog, der blev forstander for Frøbelseminariet og skrev den pædagogiske bog Frøbel og Montessori samt børnebogen Palle alene i Verden.

Aase Hauch (1916-2004) var en dansk børnehaveleder. Hun praktiserede en særlig småbørnspædagogik, der lagde vægt på at udvikle børnenes kreative og musiske evner. Sammen med sin mand skrev hun bogen Børnene i velfærdssamfundet i 1964, der viser, at samfundet har forandret sig så betydeligt, at familien ikke længere alene kan varetage opdragelsen af børnene.

Den danske skole- og uddannelsespolitiks historie
Danmark fik 5 nye skolelove i 1814. De indebar både undervisningspligt og krav til lærere og elever. Skolens formål var at opdrage og danne eleverne til at blive retskafne og kristne samt loyale borgere.

I 1848 oprettede man under den første minister D. G. Monrad Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet (Kultusministeriet), som fungerede frem til 1916, hvor ministeriet blev delt op i et ministerium for kirkeanliggender og tilsvarende et ministerium for undervisning.

Den første fagforening, Dansk Børnehaveråd, for pædagogisk personale, blev stiftet i 1932.

Med skoleloven fra 1937 blev det fremhævet, at skolen ikke bare skulle give kundskaber men også fremme elevernes personer. Mens skoleloven fra 1937 lagde vægt på karakterdannelse, blev der i efterkrigstiden lagt større vægt på demokratisk dannelse. Folkeskolelovens bestemmelser revideres løbende; andre større ændringer blev indført i 1958, 1975, 1993, 2004 og 2014. Et af hovedtemaerne har været delingen i niveauer; i 1958 blev delingen flyttet fra 5. klassetrin til afslutningen af 7. klassetrin, hvor eleverne blev delt i almen skolegang og realskolen. I 1975 blev realskolen nedlagt, og der gennemførtes en holddeling i alment og udvidet niveau i prøvefagene.

Siden 1953 har Grundloven fastslået, at undervisning i folkeskolen skal være gratis. I 1954 blev en ny læreruddannelseslov vedtaget af Folketinget. Undervisningsminister Julius Bomholt betegnede den som et frihedsbrev til seminarierne. Der var kun prøver i få fag, og der var gode muligheder for pædagogisk nytænkning. I 1991 vedtog Folketinget en ny lov om uddannelse af lærere til folkeskolen, som blot var en justering af principperne i den eksisternede. I 1993 besluttede man, at Undervisningsministeriet skulle fastsætte regler om formålet med undervisningen i folkeskolen.

Forsknings- og Teknologiministeriet blev oprettet i 1994, men ændrede allerede i 1994 navn til Forskningsministeriet. Forskningen ved de højere læreanstalter, der indtil 2000 hørte under Forskningsministeriet, samt Byggedirektoratet blev i 2001 samlet under det nyoprettede Ministerium for Videnskab, Teknologi og Udvikling (se Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser). Samtidig blev arbejdsmarkedsuddannelserne (AMU) overført fra Arbejdsministeriet til Undervisningsministeriet.

Forskning og formidling

Danmark

Pædagogikkens idéhistorie
I Danmark indgår studiet i pædagogisk idéhistorie som et fag på kandidatuddannelsen i pædagogisk filosofi ved DPU. Pædagogikkens idehistorie er desuden et fag på bacheloruddannelser i uddannelsesvidenskab ved DPU. I Danmark har studiet af pædagogikkens idehistorie blandt andet været varetaget af Ove Korsgaard Jørgen Huggler samt Hans Siggaard, Lars-Henrik Schmidt og Jens Erik Kristensen.

Ove Korsgaard, Jens Erik Kristensen og Hans Siggaard udgav i 2017 storværket Pædagogikkens idéhistorie. Her gennemgås den vestlige pædagogiks idehistorie fra den græske antik og frem til i dag. Bogen indeholder til slut et overblik over nutidens pædagogiske strømninger som fx livslang læring. Ove Korsgaard står desuden bag bogen Strejftog i højskolernes idehistorie, der udkom i 2019 Han skildrer udviklingen fra Grundtvigs højskoletanker fra 1844 til i dag, og han leverer et bud på en ny vækkelse i dag. Desuden har Bent Nabe Nielsen i 2011 skrevet trebindsværket Dannelsens veje, der skildrer dannelsens idehistorie. Jørgen Lauritsen har skrevet værket Pædagogiske tænkere, der giver et indblik i centrale tænkere fra pædagogikkens idehistorie. Gerd Christensen har skrevet Individ og disciplinering, der følger det pædagogiske subjekts historie, og Jens Erik Kristensen har redigeret bogen Ideer om et universitet, der følger det moderne universitets idehistorie, og Stefan Hermann har skrevet Magt og oplysning om folkeskolens nyere idehistorie. I 2003 udkom bogen Idehistorie for de pædagogiske fag af Benedicte Pecseli og i 2016-7 Anders Dræbys tre mindre Opdragelsens filosofi, Livsduelighed som pædagogisk mål og Pædagogikkens politiske idehistorie: 1.

Et samtidshistorisk perspektiv findes i bogen Pædagogikkens to verdener af Thomas Aastrup Rømer, der ser på de aktuelle modsætninger i pædagogikkens udvikling. Bogen ser især på forholdet mellem konkurrencestat og traditionel pædagogik. Bogens tese er, at konkurrencestatens ideologi truer med at udhule pædagogikkens indhold. Det vedrører centrale begreber som begreber som kundskaber, disciplin, lærer, skole og dømmekraft. Bogen er således ikke blot idehistorisk men filosofisk i sit udsyn. Endvidere har Lars-Henrik Schmidt i 1999 udgivet bogen Diagnosis 3, der ser samtidsdiagnostisk på pædagogiske forhold som sociale forhold.

Internationalt
Området har også fået en stor udbredelse i Norge og er blandt andet et fag på Norges Teknisk-Vitenskapelige Universitet. Norske Reidar Myhre udgav den klassiske bog Pedagogisk idehistorie i 1976, og i 2003 udgav Kjetil Steinsholt Pedagogikkens mange ansigter - pedagogikkens idehistorie. Svensk tv producerede i 2013 en tv-serie om læringens idehistorie. Serien blev også vist på dansk og norsk tv og havde syv afsnit.

Der har været flere internationale studier i pædagogikkens idéhistorie og uddannelseshistorie: Robert David Anderson udgav i 2004 bogen European Universities from the Enlightenment to 1914. Her forankrer han de europæiske universiteters historie i den bredere sociale og politiske udvikling. Alfred Tremls bog Pädagogische Ideengeschichte fra 2015 giver et komprimeret overblik over den vestlige pædagogiks idéhistorie. Bogen begynder i oldtiden og fortsætter frem til Aarhus Universitet er oprettet i 1928 som et privat initiativ under navnet Universitetsundervisningen i Jylland. Ved indvielsen den 11. september 1928 startede 78 studerende. Paul Warmington giver i Black British Intellectuals and Education fra 2014 en introduktion til den rolle, som sorte intellektuelle og lærere har spillet i Storbritanniens historie og uddannelse. Wayne Urban giver i Scholarly Leadership in Higher Education fra 2020 en idehistorisk indføring i Harvard-lederskabet under James Bryant Conant (1933-1953), hvor det placeres i det bredere internationale landskab og undersøges ud fra specifikke ledelsespolitiske spørgsmål.

De senere år er der kommet forøget interesse for kvinders uddannelseshistorie: Barbara Solomon publicerede i 1986 bogen In the Company of Educated Women: A History of Women and Higher Education in America. Her skildrer hun kvinders historie i det videregående amerikanske uddannelsessystem gennem 50 år. Katharina Rowold udgav i 2009 bogen The Educated Woman: Minds, Bodies, and Women's Higher Education in Britain, Germany, and Spain, 1865-1914. I England findes The University of Winchester Centre for the History of Women's Education (CHWE), der forsker i kvinders uddannelseshistorie.

Der er også opstået et forøget fokus på queer studier i pædagogikkens idéhistorie. Leila Rupp har derudover skrevet Understanding and Teaching U.S. Lesbian, Gay, Bisexual, and Transgender History, der viser, hvordan man kan inddrage Queer historie i undervisningen.

Store pædagogiske tænkere

Litteratur

Vestens pædagogiske hovedværker i dansk oversættelse

 Bourdieu, Pierre (2006): "Reproduktionen : bidrag til en teori om undervisningssystemet". Hans Reitzel
 Comenius, Johann Amos (1874): "Moderskole, eller Vejledning til Børns Opdragelse og Øvelse i Hjemmet i de første sex Aar". Kbh s.n.
 Dewey, John (2005):"Demokrati og uddannelse". Klim
 Dewey, John (2008). "Erfaring og opdragelse". København: Hans Reitzels Forlag
 Durkheim, Emile (2014). Opdragelse, uddannelse og sociologi. Mindspace
 Freinet, Celestin (1980): "Arbejde som pædagogisk princip. Den frie tekst". Hans Reitzels Forlag
 Freire, Paulo (1993):"De undertryktes pædagogik". Christian Ejlers
 Frøbel, Friedrich (1882): "Børnehaven". NNF
 Herder, Johan Gottfried (2001): "Også en historiefilosofi til menneskehedens dannelse". Det lille forlag

 Herbart, Johann (1980): "Pædagogiske forelæsninger i omrids". NNF
 Kant, Immanuel (2012): "Om pædagogik". Klim
 Kerschensteiner, Georg (1980): "Arbejdsskolen". NNF
 Klafki, Wolfgang (2001): "Dannelsesteori og didaktik". Århus: Klim
 Locke, John (2016):"Tanker om opdragelsen". Klim
 Luhmann, Niklas (2006): "Samfundets uddannelsessystem". Hans Reitzels Forlag, København
 Makarenko, Anton (1988): "Vejen til livet". Sputnik
 Montessori, Maria (1917): "Metoden. Videnskabelig Pædagogik som anvendes for Børn i Montessori-Skolerne". V.Pio/Povl Bran
 Neill, Alexander Sutherland (1933): "Vanskelige Børn". Hirschsprung
 Neill, Alexander Sutherland (1963): "Summerhill-skolen". Hans Reitzels Forlag
 Neill, Alexander Sutherland (1964): "Problemlæreren". Hans Reitzels Forlag
 Neill, Alexander Sutherland (1967): "Problemfamilien". Hans Reitzels Forlag
 Pestalozzi, Johann Heinrich (1798): "Om Herremanden Brahe og Bønderne i Ørby". Kbh s.n.
 Pestalozzi, Johann Heinrich (1881): "Lienhard og Gjertrud : en Bog for Folket". Risør
 Piaget, Jean (1992): "Barnets psykiske udvikling". Hans Reitzels
 Platon (1996): "Staten": MTF
 Rousseau, Jean-Jacques (2014): "Emile". Gyldendal
 Schiller, Friedrich (1996): "Menneskets æstetiske opdragelse". Gyldendal
 Steiner, Rudolf (1971):" Pædagogik og erkendelse af mennesket". Antroposofisk forlag

Den danske pædagogiks hovedværker

 Grundtvig, N.F.S. (1838): "Skolen for Livet og Academiet i Soer borgerlig betragtet"
 Grundtvig, N. F.S. (1869): Tale ved åbningen af Marielyst Højskole 7. maj 1869
 Grundtvig, N.F.S. (1983): Statsmæssig Oplysning , udg. af K.E. Bugge & Vilhelm Nielsen. København
 Grundtvig, N.F.S. (2012): Det Danske Fiir-Kløver eller Danskheden partisk betragtet
 Gøssel, Astrid (1982): "Bogen om Gøssel: Astrid Gøssel - en bevægelsesform - en pædagogik - en arbejdsmetode". Gyldendal
 "Børnene i Velfærdssamfundet – en radiogrundbog", Aase Hauch og Erik Kaufmann, Fremad 1964
 Kold, Christen (2015): "Om børneskolen". Friskolebladet , Dansk Friskoleforening. Oprindeligt udgivet som en efterladt afhandling af Kristen Mikkelsen Kold, udgivet af Harald Holm på Karl Schønbergs Forlag i 1877
 Lütken, Johannes Christian (1830): "Om almindelig Dannelse og dens Midler", Skoleprogram Sorø
 Løgstrup, K. E. (1981): "Skolens formål"
 Madvig, J. N. (1844): "Om Skandinavismens Forhold til den almindelige Cultur". Et foredrag holdt i det skandinaviske Selskab den 27de januar 1844. København
 Jens Sigsgaard (1944): "Barnets Verden". Det danske Forlag

International litteratur om pædagogikkens idéhistorie og uddannelseshistorie

 Anderson, Robert David (2004): "European Universities from the Enlightenment to 1914". Oxford University Press.
 Begley, Ronald B. & Joseph W. Koterski (2005/9): "Medieval Education". Fordham University Press
 Benner, Dietrich & Jürgen Oelkers (2004): "Historisches Wörterbuch der Pädagogik". Darmstadt: Wiss. Buchges.
 Blankertz, Herwig (1982): "Die Geschichte der Pädagogik. Von der Aufklärung bis zur Gegenwart, Wetzlar". Büchse der Pandora.
 Boyd, William & Edmund J. King (1964): "The History of Western Education". London : Adam & Charles Black
 Böhm, Winfried (2004): "Geschichte der Pädagogik". München,
 Bowen, James. A History of Western Education: Vol 3: The Modern West, Europe and the New World (2 vol 2003). vol 1 Orient and Mediterranean 2000 B.C.-A.D. 1054
 Butts, R. Freeman (1955): "A Cultural History of Western Education: Its Social and Intellectual Foundations". McGraw
 Connell, W. F. (red.) (1981): "A History of Education in the Twentieth Century World". Global coverage
 Cook, T. G. (1974): "The History of Education in Europe". Beekman Pub,
 Cremin, Lawrence A. American Education: The Colonial Experience, 1607–1783 (1970); American Education: The National Experience, 1783–1876. (1980); American Education: The Metropolitan Experience, 1876-1980 (1990); standard 3 vol detailed scholarly history
 Cubberley, Ellwood Patterson (1920): " The History of Education: Educational Practice and Progress Considered as a Phase of the Development and Spread of Western Civilization". Houghton Mifflin Co.
 Efland, Arthur (1990): "A History of Art Education: Intellectual and Social Currents in Teaching the Visual Arts". TCP
 Harney, K. & H. H. Krüger (1997): " Einführung in die Geschichte von Erziehungswissenschaft und Erziehungswirklichkeit". 2. Auflage. Leske + Budrich, Opladen, .
 Hoyer, Timo (2015): "Sozialgeschichte der Erziehung. Von der Antike bis in die Moderne". Wissenschaftliche Buchgesellschaft Darmstadt
 Koerrenz, R. & K. Kenklies & H. Kauhaus & M. Schwarzkopf (2017): "Geschichte der Pädagogik". Paderborn: Schöningh
 Lawson, John & Harold Silver (2013): "A social history of education in England". Routledge
 McCulloch, Gary (2011): "The Struggle for the History of Education". Focus on Britain
 Palmer, Joy A. et al. (red.) (2002). "Fifty Major Thinkers on Education: From Confucius to Dewey". Routledge
 Palmer, Joy A. (red.) (2002). "Fifty Modern Thinkers on Education: From Piaget to the Present Day". Routledge
 Reble, Albert (1993): "Geschichte der Pädagogik". 17. Auflage. Klett-Cotta, Stuttgart, .
 Reese, William J. (2005): "America's Public Schools: From the Common School to No Child Left Behind". Johns Hopkins University Press
 Rowold, Katharina (2009): "The Educated Woman: Minds, Bodies, and Women's Higher Education in Britain, Germany, and Spain, 1865-1914" (Routledge Research in Gender and History). Routledge
 Rupp, Leila (2014): "Understanding and Teaching U.S. Lesbian, Gay, Bisexual, and Transgender History (The Harvey Goldberg Series for Understanding and Teaching History)". University of Wisconsin Press
 Solomon, Barbara (1986): "In the Company of Educated Women: A History of Women and Higher Education in America". Yale University Press
 Purvis, June (1991): "A history of women's education in England" Open University
 Sturt, Mary (2013): "The education of the people: A history of primary education in England and Wales in the nineteenth century". Routledge
 Thelin, John (2014): "Essential Documents in the History of American Higher Education". Johns Hopkins University Press
 Thelin, John (2019): "A History of American Higher Education". Johns Hopkins University Press
 Tolley, Kim (2014): "The science education of American girls: A historical perspective". Routledge
 Treml, Alfred (2005): "Pädagogische. Ideengeschichte . Ein Überblick". Verlag W, Kohlhammer.
 Urban, Wayne (2020): "Scholarly Leadership in Higher Education: An Intellectual History of James Bryan Conant". Bloomsbury
 Wardle, David (1970): "English popular education 1780-1970". Cambridge UP
 Warmington, Paul (2014): "Black British Intellectuals and Education: Multiculturalism's hidden history". Routledge

Norsk og svensk litteratur om pædagogikkens idéhistorie og uddannelseshistorie

 Andolf, Göran (1972): "Historien på gymnasiet: Undervisning och läroböcker 1820–1965". Stockholm: Esselte
 Axelsson, Thom (2007): " Rätt elev i rätt klass: Skola, begåvning och styrning 1910–1950". Linköping: Linköpings universitet
 Egidius, Henry (2001): " Skola och utbildning i historiskt och internationellt perspektiv". Stockholm: Natur & Kultur
 Englund, Tomas (1986): " Samhällsorientering och medborgarfostran i svensk skola under 1900-talet". Uppsala: Uppsala universitet
 Englund, Tomas (1993): "Utbildning som "Public Good" eller "Private Good" – svensk skola i omvandling?" Uppsala: Uppsala universitet
 Gerger, Torvald (1978): "Utbildning och samhälle: Elevrekryteringen till folkskolan under 1800-talet och till högre skolsystem under 1940-. 1950- och 1960-talen". Stockholm: Stockholms universitet.
 Harrie, Anna Johnsson (2009): "Staten och läromedlen: En studie av den svenska statliga förhandsgranskningen av läromedel 1938–1991". Linköping: Linköpings universitet
 Lindmark, Eva (2007): "Läroplaner och andra styrdokument före 1970". Stockholm: Stockholms universitetsbibliotek
 Lundahl, Lisbeth (1989): "I moralens, produktionens och det sunda förnuftets namn: Det svenska högerpartiets skolpolitik 1904–1962" . Lund: Lunds universitet
 Marklund, Sixten" (1980-5): "Skolsverige 1950–1975 I–IV ". Stockholm: Skolöverstyrelsen/Liber
 Markussen, Ingrid & Kari Telste (red.)(2005): "Bilder av den gode oppveksten gjennom 1900-tallet". Novus Forlag
 Myhre, Reidar (1976). "Pedagogisk idéhistorie". Fabritius
 Richardson, Gunnar (2004): "Svensk utbildningshistoria: skola och samhälle förr och nu" Lund: Studentlitteratur
 Sandin, Bengt (1986): "Hemmet, gatan, fabriken eller skolan – folkundervisning och barnuppfostran i svenska städer 1600–1850". Lund: Arkiv förlag
 Sandström, Carl Ivar (1991): "Utbildningens idéhistoria: Om samhällsförändringarnas inflytande på undervisningens mål och idéinnehåll genom tiderna i Sverige och utlandet ". Stockholm: Svensk facklitteratur.
 Schüllerqvist, Bengt (2002): "En lärares bildningsgång: En biografisk studie av ideal, tradition och praxis i svensk läroverksmiljö". Uppsala: Uppsala universitet
 Steinsholt, Kjetil (2013): "Pedagogikkens mange ansikter". Nota
 Straume, Ingrid (red.) (2013): "Danningens filosofihistorie". Gyldendal, Oslo
 Tingsten, Herbert (1969): "Gud och fosterlandet: studier i hundra års skolpropaganda". Stockholm: Norstedts

Dansk litteratur om pædagogikkens idéhistorie og uddannelseshistorie

 Agatz, Grethe (2003): "Vi rytmede vi sang vi dansede: da Grethe Agatz startede den rytmiske musikopdragelse i børnehaverne". Dansk Pædagogisk Historisk Forening
 Andersen, Birthe (1971). "Adelig opfostring. Adelsbørns opdragelse i Danmark 1536-1660." Selskabet for Skole- og uddannelseshistorie
 Andersen, Leo og Katrin Hjort (1975): "Den danske folkeskoles udvikling frem til 1958". Århus: Fagtryk
 Andersen, Peter Østergaard og Thomas Ellegaard (red.) (2007): "Klassisk og moderne pædagogisk teori". Hans Reitzels Forlag
 Appel, Charlotte og Ning de Coninck-Smith (2015): "Dansk skolehistorie 1-5". Aarhus Universitetsforlag
 Bayer, Søs og Jens Erik Kristensen (red.) (2015): "Pædagogprofessionens historie og aktualitet 1-2". U Press
 Bendz, Henrik Carl (1994): "Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskoles oprettelse 1856-1858. En dagbog". Udg. Ivan Katic. Viby Sj.
 Braad, Karen et al. (2005): "Seminariet i to århundreder. Læreruddannelsens historie". Selskab for skolehistorie
 Bredsdoff, Morten (1969): "Læsestykker til Den Danske Folkeskoles Historie". Gyldendal
 Bugge, Knud Eyvin (1961): "Theologi og Pædagogik historisk belyst". GAD
 Bugge, Knud Eyvin (1965): "Skolen for livet : studier over N.F.S. Grundtvigs pædagogiske tanker": GAD
 Bugge, Knud Eyvin (1979): "Vi har rel'gion : et skolefags historie 1900-1975". NNF
 Bugge, Knud Eyvin (1981): "Pædagogiske grundideer". København: Berlingske
 Christensen, Gerd (2008): "Individ og disciplinering: det pædagogiske subjekts historie". Roskilde: Samfundslitteratur
 Engberg, Hanne (1985): "Historien om Christen Kold". København: Gyldendal
 Enoksen, Ivan (1996): "Folk&Fag – træk af pædagogfagets historie". Børn&Unge.
 Fischer, Ulla & Ole Henriksen (2002): "Ni pionerer i dansk pædagogiks historie". Dansk Pædagogisk Historisk Forening
 Fischer, Ulla (2011): "Et liv med Montessori: Dagmar Carstens fortæller om barndom og arbejdsliv". Dansk Pædagogisk Historisk Forening
 Grue-Sørensen, Knud (1959): "Opdragelsens historie". Gyldendal
 Hermann, Stefan (2006): "Magt og oplysning". Unge Pædagoger
 Hovgaard Jakobsen, Kate (2001): "Den verdslige sygeplejerskeuddannelse ved Københavns Kommunehospital 1876. Et Bourdieu-studie af uddannelsens opkomst og konstituering". Århus: Skriftserie fra Danmarks Sygeplejerskehøjskole
 Jessen, Johannes (1950): "Præstø Amts skolehistorie indtil 1950". Historisk Samfund for Præstø Amt
 Kampmann, Tage m.fl. (1989): "Et folk kom i skole. 1814-1989". Kbh. Danmarks Lærerhøjskole
 Kampmann, Tage (1991): "Kun spiren frisk og grøn : læreruddannelse 1945-1991". Odense Universitetsforlag
 Kampmann, Tage (1992): "Skolegang i Hellerup 1924-1936 og cykelvikar i Gentofte 1940-1943 : i skolehistorisk perspektiv". Odense Universitetsforlag
 Kampmann, Tage (1995): "Et jævnt og muntert liv. Seminarieliv i 1950erne". SUF
 Korsgaard, Ove (1997): "Kampen om lyset : dansk voksenoplysning gennem 500 år". Gyldendal
 Korsgaard, Ove (2012). "N.F.S. Grundtvig". DJØF Forlag
 Korsgaard, Ove (2012): "Kampen om folket: Et dannelsesperspektiv på dansk historie gennem 500 år". Gyldendal
 Korsgaard, Ove mfl (2017): "Pædagogikkens idéhistorie". Aarhus: Aarhus Universitetsforlag. 1. Udgave
 Korsgaard, Ove (2019):"Strejftog i højskolernes idehistorie". Folkehøjskolernes Forening
 Larsen, Børge Riis (1991). "Naturvidenskab og dannelse. Studier i fysik- og kemiundervisningens historie i den højere skole indtil midten af 1800-tallet". Selskabet for Skole- og uddannelseshistorie
 Larsen, Inger L. E. (2003): "Som den gode børnehave - om de første kommunale børnehaveklasser i København og Herlev". Dansk Pædagogisk Historisk Forening
 Lauridsen, Søren K.: Børn og daginstitutioner i 180 år. Dansk pædagogisk Forum 2014
 Lauritsen, Jørgen (2006): "Pædagogiske tænkere. Nogle idéhistoriske holdepunkter". Semiforlag
 Markussen, Ingrid (1977). "En landsbylærer ser tilbage". Selskabet for Skole- og uddannelseshistorie
 Nielsen, Bent Nabe (2011):" Dannelsens veje 1-3". Klim
 Grothe Nielsen, Beth (1986): "Anstaltbørn og børneanstalter gennem 400 år". SOCPOL
 Nordenbo, Sven Erik (1984): "Bidrag til den danske pædagogiks historie". Kbh., Museum Tusculanum
 Nørr, Erik (1975): "Faget Religion i sidste halvdel af det 19. århundrede". Selskabet for Skole- og uddannelseshistorie
 Pecseli, Benedicta (2003): "Idehistorie for de pædagogiske fag". Gyldendal
 Pedersen, Johannes (1961): "Fra friskolens og bondehøjskolens første tid: striden paa Hindsholm ved Kerteminde i 1850'erne". Gad
 Plant, Peter (2009): "Dansk uddannelses- og erhvervsvejledning 1886- 2009" 2. udg. (SE vejledningsbibliotek). Fredensborg
 Rantorp, Jette (2000): "16 tanker om barndom. Fra Rousseau til Broström". Kbh: FOA - Fag og Arbejde
 Rasmussen, Henning (1998): "Kirkesanger og landsbyorganist. Om den seminarieuddannede lærer som kirkemusikalsk medarbejder gennem 200 år". Selskabet for Dansk Skolehistorie
 Rifbjerg, Sofie (1966): "Træk af den moderne opdragelses historie". Gyldendal
 Rømer, Thomas Aastrup (2015): "Pædagogikkens to verdener". Aalborg: Aalborg Universitetsforlag
 Schacht, Asger Rosenstand (1971). "En praktisk mellemskole. Bidrag til en skolereforms historie". Selskabet for Dansk Skolehistorie
 Schmidt, Lars-Henrik (2007): "Diagnosis 3". AUF
 Sørensen, S. P. (1942): "Vebbestrup skole gennem 200 år". Arden B
 Tuxen, Jette og Ole Tuxen (1978). "Vejen til universitetet". Selskabet for Skole- og uddannelseshistorie
 Vejleskov, Hans (1997): "Den danske børnehave, Studier om myter, meninger og muligheder". Skrifter fra Center for Småbørnsforskning nr. 8, DLH. Kroghs Forlag A/S
 Vestergaard, Anette (2004): "Børneopdragelse gennem 100 år." Gyldendal
 Vinther, Margit (2008): "Musik og bevægelse - en helhed: Om mit arbejde ud fra Astrid Gøssel og Bernhard Christensens ideer". Dansk Pædagogisk Historisk Forening
 Vogensen, Christian (2001): "Soldater på skolebænk. Forsvarets Civilundervisning 1952-1973". Selskabet for Dansk Skolehistorie
 Bertha Wulff (1955). "Tidehverv og personligheder i opdragelsens historie". Aug. Olsens Boghandel, Hellerup

Kilder

Pædagogik
Uddannelsesvidenskab

Pædagogikkens idehistorie


İnci balığı (Alburnus alburnus), sazangillere (Cyprinidae) ait bir balık türü. İsmi pullarından yapay inci yapılmasından kaynaklanmaktadır.

Kibar bir vücut yapısı ve yukarıya yönelik bir ağzı vardır. Boyları 15–20 cm, çok nadir 25 cm olur. Sırtları yeşilimsi-gri renkli ve yanları gümüş rengi olur. Yüzgeçlerinin rengi sırtından biraz daha koyudur. Planktonlar, kurtlar, böcek larvaları ve su yüzeyindeki sinekleri avlayarak beslenir.

Olta balıkçılığında, sudak balığı avı için yem olarak çok uygundur.

Yaşadığı yerler
İnci balıkları büyük sürüler halinde yavaş akan ırmaklarda ve göllerde bulunurlar. Rusya'nın İdil Nehrinden batı Avrupa'ya kadar ve hatta İrlanda'da, İskoçya'da ve İskandinavya'da yaygınlardır.

Üreme
Nisan-Haziran arası üreyip yapışkan yumurtalarını nehirlerin giriş veya çıkışındaki kıyıların kumluklarına, taşlara ya da su bitkilerine bırakır.

Başka türleri
Türkiye'de çeşitli türleri yaşar. Diğer bir türü olan beyaz inci balığı sadece akdeniz ülkelerinin tatlısularında yaygındır. Manyas ve Ulubat göllerinde bolca bulunurlar.soma sevişler barajında da bulunur.

Dış bağlantılar
 Inci balığı hakkında bilgiler  (Almanca)

Asgari endişe altındaki hayvanlar
Alburnus
Avrupa'daki tatlı su balıkları
1758'de tanımlanan balıklar
Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar

İnci balığı


The Shanghai World Financial Center (SWFC; , Shanghainese: Zånhae Guejieu Cinyon Tsonsin) is a supertall skyscraper located in the Pudong district of Shanghai. It was designed by Kohn Pedersen Fox and developed by the Mori Building Company, with Leslie E. Robertson Associates as its structural engineer and China State Construction Engineering Corp and Shanghai Construction (Group) General Co. as its main contractor. It is a mixed-use skyscraper, consisting of offices, hotels, conference rooms, observation decks, and ground-floor shopping malls. Park Hyatt Shanghai is the tower's hotel component, comprising 174 rooms and suites occupying the 79th to the 93rd floors, which at the time of completion was the highest hotel in the world. It is now the third-highest hotel in the world after the Ritz-Carlton, Hong Kong, which occupies floors 102 to 118 of the International Commerce Centre.

On 14 September 2007, the skyscraper was topped out at , making it the 2nd tallest building in the world on completion (the tallest at the time being Taipei 101), the tallest building in the world by roof height only, and the tallest in China. The SWFC opened to the public on 28 August 2008, with its observation deck opening on 30 August. The observation deck offers views from  above ground level.

The SWFC has been lauded for its design, and in 2008 it was named by architects as the year's best-completed skyscraper. In 2013, the SWFC was exceeded in height by the adjacent Shanghai Tower, which is China's tallest structure . Together, The Shanghai World Financial Center, The Shanghai Tower and The Jin Mao Tower form the world's first adjacent grouping of three supertall skyscrapers.

History
Designed by American architectural firm Kohn Pedersen Fox, the 100-story tower was originally planned for construction in 1997, but work was temporarily interrupted by the Asian Financial Crisis in the late 1990s, and was later paused to accommodate design changes by the Mori Building Company. The building of the tower was financed by several multinational firms, including Chinese, Japanese, and Hong Kong banks, as well as by the Japanese developer and American and European investors. The American investment bank Morgan Stanley coordinated the tower's financing for Mori Building.

Construction

The tower's foundation stone was laid on 27 August 1997. In the late 1990s, the Pierre de Smet Building Corporation suffered a funding shortage caused by the Asian financial crisis of 1997–98, which halted the project after the foundations were completed. On 13 February 2003, the Mori Group increased the building's height to  and 101 stories, from the initial plans for a , 94-stories building. The new building used the foundations of the original design, and construction work was resumed on 16 November 2003.

A fire broke out in the incomplete SWFC on 14 August 2007. The fire was first noticed on the 40th floor, around 16:30 (GMT +8), and soon the smoke was clearly seen outside the building. By 17:45, the fire had been extinguished. The damage was reported to be slight, and nobody was injured in the accident. The cause of the fire remains unknown, but according to some sources the preliminary investigation suggested workers' electric weldings caused the fire.

The building reached its full height of  on 14 September 2007 after the installation of the final steel girder. The final cladding panels were installed in mid-June 2008, and elevator installation was finished in mid-July. The Shanghai World Financial Center was declared complete on 17 July 2008, and was officially opened on 28 August. On 30 August 2008, the tower's observation floors were opened to the public.

Architecture

The most distinctive feature of the SWFC's design is the trapezoid aperture at the peak. The original design specified a circular aperture,  in diameter, to reduce the stresses of wind pressure and to reference the Chinese mythological depiction of the sky as a circle. It also resembled a Chinese moon gate due to its circular form in Chinese architecture. However, this initial design began facing protests from some Chinese, including the mayor of Shanghai, Chen Liangyu, who considered it too similar to the rising sun design of the Japanese flag.  Pedersen then suggested that a bridge be placed at the bottom of the aperture to make it less circular. On 18 October 2005, KPF submitted an alternative design to Mori Building and a trapezoidal hole replaced the circle at the top of the tower, which in addition to changing the controversial design, would also be cheaper and easier to implement, according to the architects. Foreigners and Chinese alike informally refer to the building as "the bottle opener". Metal replicas of the building that function as actual bottle openers are sold in the tower's gift shop.

The tower features three separate observation decks which constitute the floors above and below the aperture opening. The height of the lowest observation deck, located on the 94th floor, is ; the second, on the 97th floor, is at a height of ; and the highest, on the 100th floor, is  high.

The skyscraper's roof height is set at , and was at one point the highest roof in the world. Before construction on the roof was completed, the SWFC's total height was scheduled to be  so that it would exceed the height of the Taipei 101, but a height limit was imposed, allowing the roof to reach a maximum height of 492 metres. Architect William Pedersen and developer Minoru Mori resisted suggestions to add a spire that would surpass that of Taipei 101 and perhaps One World Trade Center, calling the SWFC a "broad-shouldered building". The SWFC boasts a gross floor area of more than , 31 elevators, and 33 escalators.

Structural efficiency
The tower's trapezoid aperture is made up of structural steel and reinforced concrete. A large number of forces, such as wind loads, the people in the building and heavy equipment housed in the building, act on the SWFC's structure. These compressive and bending forces are carried down to the ground by the diagonal-braced frame (with added outrigger trusses). The design employs an effective use of material, because it decreases the thickness of the outer core shear walls and the weight of the structural steel in the perimeter.

Tenants
Shanghai World Financial Center hosts the office building for many international financial companies, including those involved in banking, insurance, securities and fund management, such as Ernst & Young, Morgan Stanley, BNP Paribas, Commerzbank, Bank of Yokohama, Sumitomo Mitsui Banking Corporation and Korea Development Bank. Google's Shanghai branch is located on the 60th-61st floors.

Transport
Shanghai Metro: Line 2 at Lujiazui Station is a 10-minute walk to the center.

Awards
Shanghai World Financial Center was named by architects as the best skyscraper completed in 2008, receiving both the Best Tall Building Overall and Asia & Australasia awards from the Council on Tall Buildings and Urban Habitat (CTBUH). CTBUH's Carol Willis, head of New York's Skyscraper Museum, stated: "The simplicity of its form as well as its size dramatizes the idea of the skyscraper." Architect Tim Johnson noted its innovative structural design: "Steel trusses guard against the forces of wind and earthquake and made the building lighter, made it use less steel, and contributed to its sustainability." Johnson described the SWFC's structure as "nothing short of genius."

Gallery

See also

List of tallest buildings in Shanghai

Similar towers
 Kingdom Centre, building in Saudi Arabia

References

External links

Shanghai WFC official website
Shanghai World Financial Center observatory
Kohn Pedersen Fox Shanghai WFC project page
Mori Building Co. Shanghai WFC project page
Shanghai WFC on CTBUH's Skyscraper Center database
The Shanghai WFC: a case study on Constructalia
Emporis.com data page on the Shanghai WFC
Window cleaners at work on the Shanghai WFC (video from the observation deck)

Skyscrapers in Shanghai
World Financial Centers
Office buildings completed in 2008
Landmarks in Shanghai
Kohn Pedersen Fox buildings
Mori Building
Retail buildings in China
Skyscraper office buildings in Shanghai
Skyscraper hotels in Shanghai
Pudong
2008 establishments in China

Shanghai World Financial Center


Le Championnat du monde de vitesse moto 2022 est la  édition du championnat du monde de vitesse moto organisé par la FIM.

Calendrier

Début de saison
En raison de travaux d'homologation du circuit et de la situation géopolitique, le GP de Finlande, qui était prévu le 10 juillet, a finalement été annulé. Le calendrier compte finalement 20 courses.

Les tests de pré-saison (MotoGP)

Les courses

Localisation

Grands Prix

Championnat du monde FIM MotoGP

Changements de pilotes

Arrivées

 Remy Gardner (Champion du monde Moto2 2021) arrive chez Tech3 KTM Racing
 Raúl Fernández (Vice Champion Moto2 2021) arrive chez Tech3 KTM Racing
 Marco Bezzecchi ( en Moto2 2021) arrive chez Mooney VR46 Racing Team
 Fabio Di Giannantonio ( de Moto2 2021) arrive chez Gresini Racing MotoGP

 Darryn Binder ( de Moto3 2021) arrive chez WithU Yamaha RNF MotoGP Team

Transferts
 Enea Bastianini quitte Avintia Racing et rejoint Gresini Racing MotoGP

Départs
 Valentino Rossi (26 saisons en Grands Prix, 115 victoires et 9 titres)
 Danilo Petrucci (10 saisons en MotoGP)
 Iker Lecuona (2 saisons en MotoGP chez Tech3)

Participants
Liste team & pilotes publiée par la FIM pour le championnat 2022.

Résultats

Classement des pilotes

Classement des constructeurs

Classement des équipes

Championnat du monde FIM Moto2

Changements de pilotes

Arrivées

 Pedro Acosta (Champion Moto3 2021)
 Romano Fenati ( Moto3 2021)
 Niccolò Antonelli ( Moto3 2021)
 Jeremy Alcoba ( Moto3 2021)
 Filip Salač ( Moto3 2021)
 Gabriel Rodrigo ( Moto3 2021)

 Alessandro Zaccone arrive chez Gresini Racing Moto2
 Sean Dylan Kelly arrive chez American Racing
 Keminth Kubo arrive chez Yamaha VR46 Master Camp Team
 Manuel González arrive chez Yamaha VR46 Master Camp Team
 Zonta Van Den Goorbergh arrive chez RW Racing GP

Transferts

 Tony Arbolino quitte Intact GP et rejoint Elf Marc VDS Racing Team
 Augusto Fernández quitte Elf Marc VDS Racing Team et rejoint Red Bull KTM Ajo
 Arón Canet quitte Aspar Team et rejoint Flexbox HP40
 Marcos Ramirez quitte American Racing et rejoint MV Agusta Forward Racing
 Jake Dixon quitte Petronas Sprinta Racing et rejoint GasGas Aspar Team
 Jorge Navarro quitte Speed Up et rejoint Flexbox HP40

Départs

 Remy Gardner (Champion 2021) part chez Tech3 KTM Racing
 Raúl Fernández (Vice Champion 2021) part chez Tech3 KTM Racing
 Marco Bezzecchi ( en 2021) part chez Mooney VR46 Racing Team
 Fabio Di Giannantonio ( en 2021) part chez Gresini Racing MotoGP

 Thomas Lüthi (185 grands prix, 7 victoires et 53 podiums en Moto2)
 Xavi Vierge (110 grands prix, 4 podiums)
 Stefano Manzi (84 grands prix en Moto2)
 Héctor Garzó (35 grands prix et 1 podium en Moto2)
 Lorenzo Baldassarri (134 grands prix, 5 victoires et 12 podiums en Moto2)
 Hafizh Syahrin (109 grands prix et 3 podiums en Moto2)
 Nicolò Bulega (49 grands prix en Moto2)

Participants

Résultats

Classement des pilotes

Classement des constructeurs

Classement des équipes

Championnat du monde FIM Moto3

Changements de pilotes

Arrivées

 Diogo Moreira
 Scott Ogden
 Ana Carrasco (WorldSSP300 en 2019)
 David Muñoz
 Joshua Whatley
 Matteo Bertelle (1 course Moto3 en 2021)
 Elia Bartolini (6 course Moto3 en 2021)
 Mario Aji (1 course Moto3 en 2021)
 Joel Kelso (4 course Moto3 en 2021)
 Alberto Surra (6 course Moto3 en 2021)
 Daniel Holgado (3 course Moto3 en 2021)

Transferts

 Ryusei Yamanaka quitte Prüstel GP et rejoint MT Helmets - MSI
 John McPhee quitte Petronas Sprinta Racing et rejoint Max Racing Team
 Tatsuki Suzuki quite Sic58 Squadra Corse et rejoint Leopard Racing
 Adrián Fernández quitte Max Racing Team et rejoint Red Bull KTM Tech3
 Xavier Artigas quitte Leopard Racing et rejoint CFMoto Racing Prüstel GP
 Riccardo Rossi quitte Boé SKX et rejoint Sic58 Squadra Corse
 Ayumu Sasaki quitte Tech3 et rejoint Max Racing Team
 Carlos Tatay quitte Avintia Racing et rejoint CFMoto Racing Prüstel GP

Départs

 Pedro Acosta (Champion Moto3 2021)
 Romano Fenati ( Moto3 2021)
 Niccolò Antonelli ( Moto3 2021)
 Jeremy Alcoba ( Moto3 2021)
 Filip Salač ( Moto3 2021)
 Gabriel Rodrigo ( Moto3 2021)

 Darryn Binder ( de Moto3 2021)

Participants

Résultats

Classement des pilotes

Classement des constructeurs

Classement des équipes

Coupe du Monde FIM MotoE

Changements de pilotes

Arrivées

Transferts

Départs

Participants

Résultats

Classement des pilotes

Notes et références

Championnat du monde de vitesse moto

moto


Kıyıköy, Kırklareli ili sınırları içinde ve Vize ilçesine bağlı bir sahil kasabasıdır.

17 Aralık 1986'da belediye statüsü alarak beldeye dönüşmüştür. 2015 yılındaki nüfus sayımına göre, 933 kadın ve 1015 erkek olmak üzere toplam nüfusu 1948 kişidir.

Coğrafya
İlçe merkezine 36 km, il merkezine 95 km uzaklıktadır.

Karadeniz kıyısındaki bu kasabanın etrafı ormanlarla çevrili olup Pabuçdere ve Kazandere dereleri de Karadeniz'e bu kasabadan dökülmektedir. Yöre halkının geçim kaynağı balıkçılık ve ormancılıktır. Dünyanın en eski taş oyma manastırlarından Aya Nikola Manastırı buradadır. İstanbul'dan günübirlik turlar veya geziler için uygundur. Kasaba yakınındaki Bahçeköy manda yoğurduyla ünlüdür.

Kırklareli ili, Vize ilçesine bağlı Kıyıköy'ün sınırları içinde bulunan Kastro (Çamlıkoy) Körfezi Tabiatı Koruma Alanı ise, 329 hektarlık bir alan üzerinde yayılmış bulunmaktadır. Ancak, bu Körfez'in batısı Kırklareli'ne dâhil iken, ortası Tekirdağ ve doğusu da İstanbul sınırları içinde kalmaktadır.

Trakya'nın yegane karaçam (Pinus nigra) ormanlarının bulunduğu bu alan değişik bitki türlerini kapsamaktadır. Bunların başında karaçam, Macar meşesi, sapsız meşe, saçlı meşe, doğu gürgeni, kara gürgen, dişbudak, kayın, akçaağaç, ıhlamur ve kızılağaç gelmektedir. Ayrıca koruma alanında, karaca, yaban domuzu, kurt, çakal, sansar, tilki, porsuk, tavşan gibi hayvanlar yaşamaktadır.

Ayrıca, Karyalılarca kurulduğu kabul edilen Kıyıköy'ün antik çağdaki adı Salmydessos'tur.

Türk Akımı adlı Rusya'dan Türkiye'ye Karadeniz altından aktarılması planlanan doğalgaz boru hattı projesinin kıyıya çıkışı burada olması planlanıyor.

Tarihçe
Edirne Vilayet Matbaası Müdürü Şevket Dağdeviren'in yazdığı 1892 tarihli salnameye göre;

Midye Karadeniz kıyısında, Kırkkilise sancağına bağlı küçük bir kazadır. Kasabası 1600 nüfuslu olup, iki tarafından denize inen derelerin birleştiği yerdeki yükseklik üzerine kuruludur. Kaza, 3000 nüfusu ve hükûmet konağı olan Samako nahiyesi, bir çiftlik, 5 köy ve kasabadan oluşmuştur. Kaza içinde 1444 evde 7138 nüfus vardır.

Kasabada; 1 şeriat mahkemesi, dökümhane, hükûmet dairesi, telgrafhane, belediye, gümrük, I. Sultan Selim'in yaptırdığı bir cami ile başka bir cami ve mescit vardır.

Kaza içinde 7 han, 93 mağaza, 98 dükkân, 25 kahve, 8 fırın, 63 ahır, 4 kayıkhane, 7 çömlekhane, 4 kiremithane, 26 değirmen, 4 dalyan, 5 dolap, 2 kuyu, 8 çeşme, 2 ayazma, 2 harap hamam, 5 kömür ocağı, 43 samanlık 6 kilise, 4 okul 2 metropolithane, 2 İslam ve 5 Hristiyan mezarlığı, 3 manastır, 4 ambar, 255 harman yeri, 5471 tarla, 13 çayır, 1480 bağ, 123 bahçe, 58 bataklık, 2 otlak, 4 mera, 48 koru vardır. Kazadan 300 kıye kalkan balığı, 2560 adet torik, 60000 palamut ve 1919005 çiroz balığı ihraç edilir.

Dış bağlantılar
 Kıyıköy Belediyesi

Kaynakça

Vize belde ve köyleri

Kıyıköy, Vize


Thierry Langer (* 24. Oktober 1991 in Malmedy, Provinz Lüttich) ist ein Biathlet und Skilangläufer aus dem deutschsprachigen Teil Belgiens. Er gab 2009 sein Debüt im Biathlon-Weltcup und ist der erfolgreichste gebürtige Belgier auf der höchsten Ebene des Biathlonsports.

Sportliche Laufbahn
Langer stammt aus Elsenborn in der belgischen Eifel und kam früh mit dem Skilanglauf in Kontakt. Der Skiverband Belgiens rekrutierte ihn Mitte der 2000er für den im Aufbau befindlichen Biathlonsport, 2006 bestritt er seine ersten internationalen Rennen im Europacup (dem späteren IBU-Cup) der Junioren und wurde in den kommenden Jahren regelmäßig bei Jugend- und Juniorenweltmeisterschaften eingesetzt. Dabei spielten weder er noch die belgische Staffel eine Rolle im Kampf um vordere Platzierungen, seine besten Resultate erreichte er 2009 mit einem 21. Platz im Einzel, Rang 48 im Sprint und 45 in der Verfolgung. Im gleichen Jahr nahm Langer in Oberhof an den Juniorenrennen der Sommerbiathlon-Weltmeisterschaften teil und wurde dort in den Crosslauf-Rennen 28. des Sprints und 27. der Verfolgung sowie 35. des Sprints und 30. des Verfolgers in den Rollski-Wettbewerben.

Bei den Männern bestritt Langer seine ersten Rennen 2008 im IBU-Cup und wurde 143. eines Sprints in Obertilliach. In seinem zweiten Rennen belegte er den 64. Platz im Sprint von Altenberg und erreichte damit erstmals eine zweistellige Platzierung. 2010 gewann er als 37. eines Sprints in Pokljuka erstmals Punkte in der zweithöchsten Rennserie. Er war damit auch der erste Belgier überhaupt, der Punkte im IBU-Cup gewinnen konnte. Zum Auftakt der Saison 2009/10 bestritt der Belgier in Östersund seine ersten Rennen im Weltcup, bei denen er sich nicht unter den ersten 100 Athleten platzieren konnte. Erste internationale Meisterschaft wurden die Weltmeisterschaften 2012 in Ruhpolding. Langer wurde 119. des Einzels, 128. des Sprints und mit den nicht mit ihm verwandten Thorsten Langer und Pascal Langer sowie mit Vincent Naveau 26. im Staffelrennen. Nach einer Überrundung durch die führenden Staffeln mussten die Belgier den Wettkampf vorzeitig beenden.

Erst Mitte der 2010er Jahre professionalisierte sich der belgische Biathlon. Unter anderem arbeitete erstmals ein Wachsteam für die Athleten – diese hatten ihre Skier bis dahin selbst präpariert. Nach Ansicht Langers trugen zur Professionalisierung insbesondere die Einbürgerungen des Deutschen Michael Rösch und des Franzosen Florent Claude bei, die zuvor für ihre jeweiligen Heimatländer internationale Erfolge gefeiert hatten und ab 2014 beziehungsweise 2017 dem belgischen Kader angehörten. Langer erreichte bei den Weltmeisterschaften 2015 in Kontiolahti mit dem 98. Platz im Einzel erstmals ein Ergebnis unter den vorderen 100 (bei 125 Startern und einem 13. Rang des neuen Teamkollegen Rösch), ein Jahr später in Oslo standen am Ende der Welttitelkämpfe zwei 84. Plätze. Ab dem Winter 2017/18 war Belgien erstmals regelmäßig mit Staffeln im Weltcup vertreten. Dabei eröffneten Michael Rösch und Florent Claude die Staffel als erster und zweiter Läufer, Langer und Tom Lahaye-Goffart folgten an dritter beziehungsweise vierter Position. In dieser Aufstellung gerieten die Belgier kurzzeitig in den Fokus, als sie bei der Staffel von Oberhof im Januar 2018 – bei dichtem Nebel – nach zwei Läufern in Führung lagen, Langer das Rennen also an erster Stelle aufnahm. Er fiel auf den vierten Platz zurück, letztlich beendete Belgien die Staffel auf Rang 13 (von 24 gewerteten).

Im Sommer 2018 übernahm Jean-Guillaume Béatrix das Training der belgischen Biathleten. Langer erreichte in der ersten von Béatrix betreuten Saison zunächst in mehreren IBU-Cup-Rennen die Top 20 und ersetzte Mitte der Saison Michael Rösch nach dessen Karriereende im Weltcup. Im Dezember 2019 sicherte sich Langer seine ersten Weltcuppunkte mit einem 21. Platz im Sprint von Hochfilzen, den er in der anschließenden Verfolgung mit einem 23. Rang bestätigte. Im Sprint blieb er dabei ohne Fehlschuss. Insgesamt gewann er in vier Wettkämpfen Weltcuppunkte (darunter ein 38. Platz im Einzelwettkampf bei den Weltmeisterschaften) und belegte am Saisonende den 60. Rang im Gesamtweltcup. Beim Saisonfinale 2020/21 erreichte er in Östersund mit einem weiteren fehlerfreien Sprintrennen Position 15. Im Winter 2021/22 gewann Langer lediglich in den Sprintrennen von Östersund und Otepää Weltcuppunkte, zudem war er Teil des belgischen Olympiateams, wo er in den Individualbewerben enttäuschte und mit Florent Claude, Tom Lahaye-Goffart und César Beauvais überrundeter Staffel-20. wurde. Aufmerksamkeit erregte er bei den Sommerbiathlon-Weltmeisterschaften 2022 in Ruhpolding, als Langer das Qualifikationsrennen zum Supersprint gewinnen konnte. Das Hauptrennen beendete er nach acht Schießfehlern jedoch nur als 25. der 30 Starter. Steigern konnte sich der Belgier daraufhin in der Saison 2022/23. Einschließlich der WM klassierte er sich sechsmal unter den besten Vierzig, wovon das beste Ergebnis Rang 24 im Sprint von Kontiolahti darstellte. Ein schwerer Sturz Langers verhinderte im Januar 2023 auf der Pokljuka in der Mixedstaffel ein besseres Resultat, trotzdem brachten Florent Claude, Maya Cloetens und Lotte Lie das Team noch auf Platz 10 ins Ziel. Am Saisonende gelang ihm in Östersund zusammen mit Claude, Beauvais und Marek Mackels mit Rang 15 schließlich das beste Herrenstaffelergebnis seit dem Rücktritt Michael Röschs Anfang 2019.

Parallel zu seiner Biathlonlaufbahn nahm Langer auch an Langlaufwettbewerben teil. In dieser Disziplin vertrat er Belgien zunächst bei der Nordischen Ski-WM 2017 als 82. im Sprint und qualifizierte sich 2018 für die Olympischen Winterspiele in Pyeongchang, wo er einer von 22 belgischen Athleten war und über 15 Kilometer im freien Stil Rang 62 belegte.

Persönliches
 Langer begann 2010 ein Chemiestudium an der Technischen Universität Clausthal, während der Olympiasaison 2017/18 legte er ein Urlaubssemester ein. In seiner Masterarbeit setzte er sich 2019 mit dem optimierten Wachsen von Skiern bei verschiedenen Oberflächenbedingungen auseinander. Langers belgischer Heimatverein ist der Ski Club Elsenborn, er arbeitete während seines Studiums aber auch mit dem WSV Clausthal-Zellerfeld zusammen, dem unter anderem Franziska Hildebrand und Arnd Peiffer angehören.

Mittlerweile lebt Thierry Langer im Schwarzwald und trainiert dort am deutschen Bundesstützpunkt Notschrei u. a. gemeinsam mit Benedikt Doll und Roman Rees.

Statistiken

Weltcupplatzierungen

Olympische Winterspiele
Ergebnisse bei Olympischen Winterspielen:

Biathlon-Weltmeisterschaften
Ergebnisse bei Weltmeisterschaften:

Nordische Skiweltmeisterschaften

Juniorenweltmeisterschaften
Ergebnisse bei den Biathlon-Juniorenweltmeisterschaften:

Weblinks

 Statistische Auswertung auf realbiathlon.com (englisch)

Einzelnachweise

Biathlet (Belgien)
Skilangläufer (Belgien)
Olympiateilnehmer (Belgien)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 2018
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 2022
Belgier
Geboren 1991
Mann
Teilnehmer der Winter-Universiade 2013
Universiadeteilnehmer (Belgien)

Thierry Langer (Biathlet)


An Hordeum stenostachys in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dominique Alexandre Godron. An Hordeum stenostachys in nahilalakip ha genus nga Hordeum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hordeum

Hordeum stenostachys


Josette Caruso, née vers 1953, est une groupie américaine en activité dans les années 1970.

Biographie
Originaire du New Jersey, Josette Caruso est la fille unique d'une mère célibataire. C'est à l'adolescence une jeune fille brune, mince, amatrice de tenues sexy.

En 1969, elle aborde Jimmy Page de Led Zeppelin, rencontré par hasard dans un restaurant new-yorkais. Ils passent la nuit ensemble, et elle reste avec lui plusieurs jours. C'est le début de sa vie de groupie, qui la conduit à fréquenter la plupart des groupes de rock dont la tournée fait étape à New York, en particulier les Britanniques : Deep Purple, Ten Years After, etc. Au sein de Led Zeppelin, qu'elle accompagne dans une tournée, elle a aussi des relations sexuelles avec Robert Plant, devient plus longuement la petite-amie de George Bonham.

Elle quitte rapidement le lycée pour se consacrer à cette vie festive. Elle devient une des « groupies d'élite » de New-York, avec Bebe Buell : les groupes de passage en ville appellent chez sa mère pour l'inviter, il lui suffit de passer un coup de téléphone pour être dans le lit d'une star du rock, comme par exemple le chanteur Ian Gillan de Deep Purple.

En 1972, elle passe une nuit à Philadelphie avec David Bowie, qui reste un souvenir impérissable : , .

Dans les années 1980, Josette s'éloigne du monde du rock. Elle épouse un riche homme d'affaires avec qui elle a une fille vers 1981, Nico.

En 2001, elle se remémore sans regret cette période de sa vie, consciente cependant de la brutalité ou du mépris avec lesquels certains de ses amants la traitaient. Elle soutient qu'il n'y avait rien de mal dans la façon dont elle utilisait son corps. Elle recherchait des relations sexuelles, sans sentiments : .

Références

Groupie

Josette Caruso


Ivan Očak, (Vrdnik, 2. siječnja 1920. – Zagreb, 24. ožujka 1994.), bio je hrvatski povjesničar.

Životopis
Ivan Očak rođen je u Vrdniku 1920. godine. Osnovnu školu počeo je u Vrdniku a završio u Zagrebu. Srednju obrtno-industrijsku školu i dva razreda Trgovačke akademije polazio je i završio u Zagrebu.

1941. godine je pristupio je partizanskom pokretu. Nakon ranjavanja 1943. bio upućen na liječenje u Moskvu, gdje je 1953. godine diplomirao povijest na Državnome sveučilištu Lomonosov, te do 1972. godine radi pri Katedri za povijest Južnih i Zapadnih Slavena u Moskvi. Doktorirao je povijesne znanosti 1971. godine disertacijom Borba jugoslavenskih internacionalista za ideje Oktobra u Jugoslaviji 1918-1921. Nakon objavljivanja svojih rezultata arhivskih istraživanja i kontakata s preživjelim svjedocima o sudbinama nestalih u staljinskim čistkama bio je, 21. rujna 1972. godine, uhićen u Moskvi, višekratno saslušavan i u listopadu iste godine proglašen nepoželjnom osobom. Nakon povratka u Hrvatsku, u rujnu 1973. godine, bavi se publicističkim i znanstvenim radom. Od 1980. do 1991. godine radi kao znanstveni savjetnik u Zavodu za hrvatsku povijest pri Filozofskome fakultetu u Zagrebu. Od 1988. do 1994. godine predaje je arhivistiku na Odsjeku za informatiku.

U svome povjesničarskome radu osobito se bavio vezama Rusije i južnoslavenskih naroda u drugoj polovici 19. i početkom 20. stoljeća. Proučavao je sudbine ljudi s prostora bivše Jugoslavije, koji su sudjelovali u Oktobarskoj revoluciji 1917. godine. U nizu rasprava i monografija pisao je o istaknutim predstavnicima radničkog i komunističkog pokreta i njihovu političkom djelovanju, tako o Radi Končaru (1976.), Vladimiru Ćopiću (1980.), Miroslavu Krleži (1982.), Pavlu Gregoriću (1982.), Stjepanu i Đuri Cvijiću (1982.), Milanu Gorkiću - Josipu Čižinskom (1988.).

Djela
Nepotpun popis:
 Jugosloveni u Oktobru, Narodna knjiga, Beograd, 1967.
 O Jugoslavenima u bjelogardejskim jedinicama u Rusiji za vrijeme građanskog rata: (1918-1920), Institut za historiju radničkog pokreta Hrvatske, Zagreb, 1974.
 U borbi za ideje Oktobra: jugoslavenski povratnici iz sovjetske Rusije: (1918–1921), Stvarnost, Zagreb, 1976.
 Končar: sekretar partije, Alfa, Zagreb, 1976. (suautor Jovo Popović)
 Barabaš, Kajkavsko spravišče, Zagreb, 1978.
 Jugoslavenski oktobarci: likovi i sudbine, Školska knjiga, Zagreb, 1979.
 Vojnik revolucije: život i rad Vladimira Ćopića, Spektar, Zagreb, 1980.
 Tito-Krleža, prijeratni susreti, Kajkavsko spravišče, Zagreb 1981.
 Braća Cvijići, Spektar-Globus, Zagreb, 1982.
 Krleža-Partija: (Miroslav Krleža u radničkom i komunističkom pokretu 1917-1941), Spektar, Zagreb, 1982.
 Pavle Gregorić-Brzi: građa za biografiju, Nacionalna i sveučilišna biblioteka, Zagreb, 1982.
 Jugoslavenski emigranti iz Amerike u Sovjetskom Savezu: (između dva rata), Spektar, Zagreb, 1985.
 Gorkić: život, rad i pogibija, Globus, Zagreb, 1988.
 Afera Diamantstein: prvi antikomunistički proces u Kraljevstvu Srba, Hrvata i Slovenaca (1919), Naprijed, Zagreb, 1988.
 Hrvatsko-ruske veze: druga polovica XIX. i početak XX. stoljeća, Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb, 1993.

Izvori

Vanjske poveznice
 Dragutin Pavličević, Uz 70. godišnjicu života Ivana Očaka (Bibliografija radova dra Ivana Očaka) // Journal of the Institute of Croatian History, sv. 23, br. 1, Listopad 1990., str. 359. – 361.,

Hrvatski povjesničari
Povijest 1945. – 1989.

Ivan Očak


Christopher Stubbs (* 12. März 1958 in Frankfurt am Main) ist ein Experimentalphysiker und Samuel C. Moncher Professor für Physik und Astronomie an der Harvard University. Hier forscht er an der Schnittstelle zwischen Teilchenphysik, Kosmologie und Gravitationsforschung.

Ausbildung und Karriere
Stubbs besuchte die Iranzamin International School in Teheran und studierte Physik an der University of Virginia mit einem Bachelor-Abschluss 1981. Er promovierte 1988 an der University of Washington (Zusammenarbeit mit Eric Adelberger). Anschließend ging er an die University of California in Berkeley und 1991 nach Santa Barbara, wo er zuletzt Associate Professor war. 1994 wechselte an die University of Washington, wo er 1998 ordentlicher Professor (Full Professor) für Physik und Astronomie wurde. Seit 2003 ist er Professor an der Harvard University.

Auszeichnungen
 Packard Fellow
 1993: Sloan Research Fellow
 1996: NAS Award for Initiatives in Research von der National Academy of Sciences
 1999: Fellow der American Physical Society
 2001: Namensgeber für den Asteroiden (11713) Stubbs
 2007: Gruber-Preis für Kosmologie (gemeinsam mit dem High-z Supernova Search Team, siehe: Supernova Cosmology Project)

Weblinks
 Harvard University Department of Physics: CHRISTOPHER W. STUBBS, Research Group
 Kurzbiografie beim American Institute of Physics
 JPL Small-Body Database Browser: 11713 Stubbs (1998 HG51)

Einzelnachweise

Physiker (21. Jahrhundert)
Astronom (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Harvard University)
Hochschullehrer (University of Washington)
Person als Namensgeber für einen Asteroiden
Fellow der American Physical Society
US-Amerikaner
Geboren 1958
Mann

Christopher Stubbs


Ayub Kalule (Kampala, 6. siječnja 1954.), ugandski boksač, svjetski amaterski prvak u velter-kategoriji te prvak Commonwealtha i europski prvak u srednjeteškoj kategoriji.

Rođen u ugandskoj prijestolnici Kampali, cijelu igračku karijeru proveo je živeći i trenirajući u Danskoj. Osvojio je zlatno odličje na prvom Svjetskom amaterskom prvenstvu održanom u kubanskoj Havani 1974. godine. Iste godine postaje prvakom Igara Commonwealtha u novozelandskom Christchurchu, samo u drugoj, srednjeteškoj kategoriji.

U listopadu 1979. u Japanu osvaja svjetski juniorski WBA naslov u srednjeteškoj kategoriji i uspješno ga obranio četiri puta, do dolaska američkog olimpijskog pobjednika Sugara Raya Leonarda, koji je naslijedio pobjednički pojas. Godine 1986. osvojio je europski naslov u srednjeteškoj kategoriji i jednom ga uspješno obranio.

Od 50 službenih borbi u karijeri, pobijedio je u njih 46, od čega 24 puta nokautom.

Izvori

Životopisi, Uganda
Boksači
Šport u Ugandi

Ayub Kalule