Acest glosar conține termeni din domeniile electrotehnicii și energeticii.

A
 ac aerian - dispozitiv care permite bifurcarea firelor de contact, asigurând trecerea captatorului de curent al vehiculelor acționate electric de pe un fir pe altul, fără întreruperea contactului.
 acționare electrică - sistem de conversie a energiei electrice în energie mecanică, având sau nu control al unor parametri electrici sau mecanici.
 acumulator - element galvanic reversibil utilizat la stocarea energiei electrice.
 acumulator cu plumb - acumulator cu electrozi de plumb, iar ca electrolit - acid sulfuric diluat.
 acumulator fero-nichel - acumulator cu electrozi fier și respectiv oxid de nichel, iar ca electrolit - hidroxid de potasiu sau de sodiu.
 adaptare - alegere a parametrilor elementelor componente ale unei instalații electrice sau de telecomunicații în așa fel încât puterea transmisă să fie maximă, cu pierderi minime.
 adaptor - piesă care permite introducerea în priză a unor aparate dotate cu ștechere diferite față de standardul prizei.
 admitanță - mărime fizică egală cu inversul impedanței unui circuit de curent alternativ în regim sinusoidal, egală cu raportul dintre valoarea efectivă a curentului electric absorbit și valoarea efectivă a tensiunii de alimentare.
 admitanțmetru  - instrument pentru măsurarea admitanței.
 aerogenerator -  instalație folosită la transformarea forței eoliene în energie electrică.
 agitator inductiv - dispozitiv electromagnetic de amestecare a băii de metal topit din cuptoarele electrice cu arc.
 alamă - aliaj de cupru utilizat în electrotehnică la confecționarea unor piese conductoare ca: borne, cleme, socluri pentru lămpi și siguranțe fuzibile, prize, fișe etc.
 aliaj de lipit - aliaj utilizat la asamblarea prin lipire a pieselor de cupru, alamă, oțel, plumb etc.
 aliaj de mare rezistivitate - aliaj utilizat la confecționarea rezistoarelor de mare precizie, a rezistoarelor de pornire și reglare a motoarelor electrice și a rezistoarelor de încălzire la cuptoare și instalații eletrotermice.
 almelec - aliaj de aluminiu și magneziu, folosit la confecționarea cablurilor electrice.
 alnico - material magnetic dur, din care se confecționează magneți permanenți de dimensiuni mici și cu proprietăți magnetice care nu se modifică în timp.
 alternanță - mulțime a valorilor unei mărimi alternative (de exemplu: intensitatea unui curent alternativ) cuprinse între două momente consecutive în care valoarea mărimii este nulă.
 alternator - generator de curent alternativ.
 aluminiu - element chimic cu utilizări în electrotehnică (în special la cabluri electrice) datorită conductivității electrice ridicate.
 alunecare - mărime adimensională caracteristică mașinilor electrice asincrone, care reprezintă diferența dintre turația câmpului magnetic învârtitor al unui motor asincron  și turația  a rotorului, raportată la turația câmpului magnetic învârtitor: .
 ambalare - creștere pronunțată a turației motorului de curent continuu cu excitație în serie (sau a altor tipuri de electromotoare) cu mult peste turația nominală.
 ambreiaj electromagnetic - vezi cuplaj electromagnetic.
 amonte - vezi montaj în amonte.
 amorsare - declanșare a producerii unui fenomen, de exemplu a unei descărcări electrice.
 amper:
- unitate de măsură a intensității curentului electric;
- unitate de măsură pentru tensiunea magnetică de-a lungul unei linii închise (sinonim: amperspiră).
 ampermetru - instrument de măsurare a intensității curentului electric dintr-un circuit.
 amperoră - unitate practică (tolerată) de măsură a cantității de electricitate.
 amper pe metru - unitate de măsură a intensității câmpului magnetic; sinonim: amperspiră pe metru.
 amperspiră - vezi amper.
 amperspiră pe metru - vezi amper pe metru.
 amplidină - mașină electrică amplificatoare, de curent continuu; în prezent este înlocuită de redresoarele comandate, cu tiristoare;
- dinam amplificator de curent continuu, cu flux magnetic transversal.
 amplificator - aparat care amplifică mărimea aplicată la intrare și o transmite pe la bornele de ieșire; în electrotehnică pot fi: amplificatoare electronice, magnetice și dinamoelectrice.
 amplificator magnetic - amplificator format din bobine cu ajutorul căruia se comandă puteri mari, în curent alternativ, cu semnale de comandă de putere mică.
 amplificator operațional - amplificator de curent continuu cu impedanță de ieșire redusă și impedanță de intrare mare, utilizat în reglarea automată, calculatoare analogice etc.
 analizor de rețele - sistem de prelucrare a datelor privind funcționarea rețelelor electrice.
 anclanșare - operație de conectare a unui aparat de comutație pentru închiderea unui circuit electric.
 anclanșare automată a rezervei - operație de conectare rapidă a consumatorilor pe un circuit de rezervă în cazul căderii tensiunii.
 ancoșă - canal practicat într-o piesă metalică pentru a introduce în el conductorii electrici ai unei înfășurări; altă denumire: crestătură de mașină electrică.
 anod - vezi electrod.
 anozi - electrozi pozitivi de mari dimensiuni, confecționați din cărbune, utilizați la electroliza aluminiului.
 ansă - buclă metalică (de cupru) folosită ca vârf al unui pistol de lipit electric.
 antideflagrant - vezi protecție antiexplozivă.
 antideflagrant - (despre unele utilaje electrice) care poate fi folosit fără pericole în spații în care se găsesc materiale explozive.
 aparat electric - sistem tehnic ale cărui elemente esențiale sunt parcurse de curent electric sau au sarcini electrice.
 aplatizare - modificare a parametrilor unor elemente de circuit electric sau a serviciului unor agregate, făcută cu scopul de a reduce variațiile unei anumite mărimi într-un anumit interval de timp.
 arbore electric - sistem de acționare electrică cu mai multe motoare electrice, care asigură turații riguros egale diferitelor mecanisme ale unei instalații.
 arc electric constrâns - arc electric obligat să ardă într-un volum limitat cu scopul măririi temperaturii.
 argint - elementul chimic cu cea mai mare conductivitate electrică, utilizat la argintarea contactelor și conectoarelor de curenți slabi și la circuitele imprimate.
 armătură:
- - îmbrăcăminte de metal care protejează un cablu electric (altă denumire: armură);
- totalitatea pieselor care asigură funcționarea unei linii electrice: borne, amortizoare de vibrații;
- piesă care reduce reluctanța dintre doi poli magnetici;
- indusul mașinilor electrice;
- fiecare din cele două părți conductoare, separate de dielectric, dintr-un condensator electric.
 armură - vezi armătură.
 arteră - linie electrică de alimentare, prin care se transportă energie spre locul de consum.
 asambleză - mașină de asamblat/de răsucit cabluri electrice.
 asincron - (despre mașini electrice sau despre modul lor de funcționare) care are turația rotorului diferită de aceea a câmpului magnetic al statorului.
 aureolă - zonă luminoasă în jurul unei flăcări, arc electric etc.
 autoanclanșare - anclanșare automată.
 autocomutator -  comutator automat.
 autoexcitație - excitație magnetică a unui generator electric în care curentul de excitație este produs de el însuși.
 autopornire - (în legătură cu motoarele asincrone) fenomen de reintrare automată în funcționare normală.
 autosincronizare - operație simplificată de conectare a generatoarelor sincronice în paralel cu rețeaua.
 autotransformator:
- transformator în care înfășurările (primară și secundară) sunt cuplate atât inductiv, cât și conductiv;
- transformator cu o singură înfășurare și cu trei borne, două externe, pentru tensiunea înaltă, și una intermediară, care, împreună cu câte una din cele externe, constituie bornele pentru tensiunea joasă.

B
 bachelită - vezi rășini sintetice.
 balast - dispozitiv de limitare a curentului în circuitele cu tuburi cu descărcare în gaze sau vapori metalici.
 balast capacitiv - circuit format din bobine și condensatoare, utilizat pentru îmbunătățirea factorului de putere al tuburilor fluorescente.
 balast inductiv - bobină cu circuit magnetic din tole, care servește la generarea unui impuls de tensiune necesar amorsării lămpilor fluorescente; sinonim: bobină de șoc.
 banană - fișă unipolară care stabilește un contact electric prin introducerea sa într-o bucșă metalică.
 bandaj - înfășurare metalică pentru consolidarea capetelor de bobină rotorice ale unei mașini electrice pentru a suporta solicitările forțelor centrifuge.
 baretă de acumulator electric - piesă conducătoare de electricitate, de care se sudează racordurile plăcilor de aceeași polaritate cu piesa polară a acumulatorului.
 baterie - grup de aparate, dispozitive sau piese identice ori asemănătoare, asamblate sau montate în același loc, care sînt asociate în vederea executării unei operații.
 baterie electrică - generator de curent continuu alcătuit din mai multe elemente galvanice.
 baterie solară - sursă de energie formată dintr-un grup de generatoare fotoelectrice cu semiconductori, care transformă energia solară în energie electrică.
 bec - sferă sau pară de sticlă cu un soclu (prin care se montează la o lampă) și cu un filament în interior, care devine incandescent și luminează când este străbătut de un curent electric; (prin extensie) orice corp de iluminat electric.
 bec de control:
- lampă electrică portativă, cu care se încearcă dacă un circuit electric prezintă sau nu o întrerupere;
- bec electric montat pe un tablou de distribuție pentru a semnaliza anumite deranjamente.
 bec de siguranță - siguranță care oprește un aparat, o instalație etc. în caz de deranjament.
 bifilar - (despre cabluri electrice) care este format din doi conductori izolați între ei.
 bipolar - (despre mașini electrice) care are doi poli magnetici.
 blackout - vezi: pană de electricitate.
 blindaj - înveliș metalic de izolare a câmpului electromagnetic al unei piese dintr-un aparat electric de celelalte piese ale aparatului.
 bobină de șoc - vezi balast inductiv.
 bobinaj - totalitatea bobinelor dintr-o mașină, dintr-un aparat electric etc.
 booster - generator auxiliar pentru creșterea tensiunii.
 bornă - piesă de contact montată la capătul unui conductor electric.
 branșament electric - loc de conexiune dintre conducta principală a unei rețele de distribuție de energie electrică etc. cu una secundară, care servește la alimentarea unui consumator.
 bușon - piesă cilindrică de porțelan, care face parte din dispozitivul de siguranță al unui circuit electric; patron.

C
 cablaj - (mod de) răsucire sau împletire a firelor pentru a forma un cablu.
 cablare:
- conectare a unei locuințe, a unei clădiri etc. la o rețea electrică, telefonică, de televiziune etc.;
- confecționarea unui cablu prin răsucirea sau împletirea firelor în mănunchiuri și unirea mănunchiurilor între ele;
- montare a unui cablu.
 cablor - muncitor care cablează.
 cablu electric - conductă electrică din unul sau mai multe conductoare de cupru sau aluminiu izolate, îmbrăcate într-o manta etanșă, peste care (eventual) se aplică învelișuri protectoare.
 cadru - schelet pe care sunt înfășurate conducte (electrice, radiofonice etc.) izolate.
 cameră de comandă - încăpere specială în care se efectuează în mod automat controlul și conducerea funcționării unei centrale sau stațiuni electrice.
 canalizație - instalație aeriană, subterană sau submarină care transportă sau distribuie energie electrică.
 capsă - rondelă metalică, izolată de soclul becului, care face legătura cu unul din capetele filamentului.
 capsulare -  închidere sau acoperire a locurile aflate sub tensiune ale unui utilaj, pentru protejarea personalului de servire.
 captator de curent - dispozitiv montat la extremitatea unui troleu, pentru a realiza un contact mobil cu firul aerian.
 captator solar - instalație cu ajutorul căreia este captată [energie soalră|energia solară]] și convertită în energie termică sau electrică.
 carton presat - carton folosit ca izolant în mașinile și aparatele electrice.
 casa mașinilor - încăpere într-o centrală electrică, în care sunt montate grupurile electrogene.
 casă pasivă - locuință care asigură climatul interior fără a fi necesară o sursă exterioară de energie, folosind doar energie regenerabilă din producție proprie.
 catenară - vezi suspensie ~.
 călăreț - mică piesă de sârmă îndoită în formă de U, care servește la închiderea unui circuit electric.
 celulă electrochimică - recipient care conține o soluție ionică în care sunt introduși doi electrozi și care poate funcționa ca celulă galvanică sau electrolitică.
 celulă fotovoltaică/ fotoelectrică - vezi celulă solară.
 celulă galvanică (sau voltaică) - vezi element galvanic.
 celulă solară - dispozitiv care generează electricitate sub acțiunea radiației electromagnetice în special a luminii solare; alte denumiri: celulă fotovoltaică/ fotoelectrică, fotoelement.
 centrală:
- instalație sau ansamblu de instalații tehnice în care se produce, în mod centralizat, energie, se efectuează o anumită operație tehnologică centralizată etc.;
- stație unde se efectuează punerea în legătură a posturilor unei rețele de electrocomunicații.
 centrală electrică - totalitate a instalațiilor tehnice folosite la producerea energiei electrice din alte forme de energie: hidraulică, termică, solară, eoliană etc.
 centrală atomoelectrică - centrală electrică bazată pe energia atomică; altă denumire: centrală nucleară.
 centrală hidroelectrică - vezi hidrocentrală.
 centrală nucleară - vezi centrală atomoelectrică.
 centrală termoelectrică - centrală electrică în care generatorul electric este antrenat de o turbină cu abur sau cu gaz; altă denumire: termocentrală.
 cerere maximă de putere - valoare maximă a puterii care se cere unei centrale electrice, într-un interval de timp limitat.
 ciorap - tub izolant cu care se îmbracă capetele bobinelor.
 circuit - traseu închis (format din fire sau din dispozitive bune conducătoare de electricitate, împreună cu sursa curentului) prin care poate circula energia electrică.
 circuit magnetic - sistem de medii prin care se poate închide fluxul magnetic al unui aparat sau al unei mașini electrice.
 cogenerare - producerea cu aceeași instalație de energie electrică și termică.
 compensare - reducere sau anulare a tensiunii electrice aplicate unui circuit prin introducerea unei tensiuni electromotoare suplimentare.
 comutator - dispozitiv pentru închiderea sau deschiderea rețelei prin care trece un curent electric sau pentru schimbarea direcției acestuia.
 conexiune - (sau conectare) legătură între două sau mai multe elemente de circuit sau conducte electrice.
 contact electric - legătură electrică realizată prin atingerea a două piese sau elemente conductoare.
 conversia electrochimică a energiei - subdomeniu al energeticii care are ca obiect metodele electrochimice de generare și stocare a energiei ca pilele de combustie, bateriile și acumulatorii, supercondensatorii, metode fotoelectrochimice etc.
 cordon - conductor electric de liță (răsucită), izolat și strâns într-un înveliș protector.
 crater anodic (sau de lampă) - cavitate care se produce la extremitatea electrodului de cărbune pozitiv, într-o lampă cu arc.
 crestătură de mașină electrică - vezi ancoșă.
 culoar de trecere a liniei electrice - suprafața terestră situată de-a lungul liniei electrice și spațiului aerian de deasupra sa în care se impun restricții din punct de vedere al coexistenței liniei cu elementele naturale, obiectele, construcțiile, instalațiile etc.; culoarul de trecere include zona de protecție și zona de siguranță.
 curent (electric) alternativ = curent electric al cărui sens și a cărui intensitate variază periodic în timp.

D
 date nominale - mărimi pentru care sunt proiectate și construite instalațiile, echipamentele și mașinile electrice; cele mai importante sunt: tensiunea nominală, curentul nominal, puterea nominală, frecvența nominală.
 declanșare - operație de deschidere rapidă a unui mecanism prin eliberarea unei energii acumulate în prealabil, de exemplu la deschiderea unui întrerupător automat.
 degivrare - operație de înlăturare a straturilor de gheață de pe conductoarele liniilor electrice aeriene.
 deschidere - parte a unei liniei electrice aeriene situată între două suporturi sau între două puncte de suspendare (stâlpi) succesive.
 distanță de izolare în aer - cea mai scurtă distanță în aer între două părți conductoare ale unei liniilor electrice aeriene.
 distribuție a energiei electrice - transportul energiei electrice prin rețele de distribuție de înaltă tensiune, medie tensiune și joasă tensiune, în vederea livrării acesteia către clienți, fără a include furnizarea.
 dulie - piesă metalică în care se fixează becul electric și care asigură contactul acestuia cu rețeaua electrică; sinonim: fasung.

E
 eclator - dispozitiv pentru protecția instalațiilor împotriva supratensiunilor,  format din doi electrozi între care se produce o descărcare electrică dacă tensiunea dintre ei depășește o anumită valoare.
 ecranare - protejare a unui dispozitiv sau circuit de influența câmpurilor electromagnetice exterioare cu ajutorul unei incinte numite .
 element galvanic - generator electrochimic de curent continuu bazat pe transformarea spontană a energiei chimice în energie electrică; alte denumiri: celulă galvanică, celulă voltaică.
 energie primară - energie rezultată din sursele de energie regenerabile și neregenerabile, care nu a fost supusă niciunui proces de conversie sau transformare.
 energie regenerabilă - energie provenită de la surse nefosile regenerabile, cum ar fi: energie eoliană, solară, aerotermală, geotermală, hidrotermală, energia mareelor, energie hidraulică, biomasa, biogazul.
 etichetare energetică - concept folosit în UE și care se referă la eficiența energetică a unui aparat electric de uz casnic.
 excitație:
- alimentarea prin curent electric a unui ansamblu de spire conducătoare pentru a produce un câmp magnetic, necesar funcționării unui aparat electric;
- ansamblul de spire prin care trece curentul de excitație;
- producere a unui câmp magnetic util în mașini, aparate sau instrumente electrice.

 F
 factor de putere - raportul dintre puterea activă și puterea aparentă schimbată la bornele unui circuit de curent alternativ în regim periodic permanent.
 fasung - vezi dulie.
 fider:
- element al rețelelor electrice de distribuție constituit din una sau din mai multe linii aeriene sau din cabluri subterane;
- linie electrică fără derivație, care leagă direct o centrală electrică cu posturile de transformare sau posturile principale de transformare cu cele secundare sau de distribuție.
 filament - fir metalic foarte subțire din interiorul becurilor electrice sau al tuburilor electronice, care devine incandescent la trecerea curentului electric.
 fir - sârmă de telefon, de telegraf etc. alcătuită din două, uneori din trei conductoare subțiri, izolate și de obicei răsucite.
 fotoelement - vezi celulă solară.
 frânare electrică - frânare obținută prin transformarea energiei mecanice înmagazinate în masele unui sistem cu acționare electrică în energie electrică.

 G
 galet:
- bobină inelară; element de transformator electric de forma unui inel, având mai multe spire de înfășurare.
- secțiune a unui comutator rotativ.
 grup electrogen - ansamblu format dintr-un motor și unul sau mai multe generatoare electrice acționate de acesta.

 H
 hidrocentrală - centrală electrică în care energia hidraulică a unei căderi de apă se transformă în energie electromagnetică, în general cu ajutorul roților sau al turbinelor hidraulice; altă denumire: centrală hidroelectrică.

 I
 impuls electromagnetic - undă electromagnetică de energie foarte mare și durată foarte mică, capabilă să distrugă orice tip de dispozitiv electric.
 inginerie energetică - domeniu al ingineriei care se ocupă cu eficiență energetică, serviciile energetice, centrale energetice, respectarea legislației de mediu și tehnologii energetice alternative.
 instalație electrică - ansamblu unitar de conductoare, aparate, mașini etc. destinate producerii sau utilizării energiei electrice.
 instalație electrică de forță - sistem de echipare tehnică a unei clădiri ce asigură distribuția curentului electric trifazic (de forță) necesar acționării unor echipamente și mașini electrice ca: pompe, electromotoare, aeroterme, utilaje tehnologice etc.
 izolator - material ale căror sarcini electrice interne nu curg liber, fiind foarte puțin curent electric, el va trece prin el sub influența unui câmp electric.

 Î
 împământare - conectare a unui circuit electric la pământ, care se consideră de potențial electric nul; vezi legare la pământ.
 înfășurare - fiecare dintre ansamblurile de bobine sau de bare care alcătuiesc circuitele electrice ale unor aparate și mașini electrice.
 întrerup(ă)tor - dispozitiv pentru întreruperea sau restabilirea continuității unui circuit.

 J
 jug - parte componentă a circuitului magnetic al unui aparat sau al unei mașini electrice, care nu are înfășurări electrice.

 L
 legare la pământ - măsură de protecție împotriva electrocutării prin conectarea la un conductor fixat în sol a elementelor conductive ale echipamentelor electrice, care în mod normal nu se află sub tensiune, dar care ar putea intra în mod accidental sub tensiune ca urmare a unui defect; altă denumire: împământare.
 legătura echipotențială - conexiune care pune la același potențial sau la potențiale apropiate masele și elementele conductoare.
 linie electrică - ansamblul conductorilor, dispozitivelor și construcțiilor care asigură transmiterea la distanță a energiei electrice.
 linie electroenergetică aeriană - ansamblu de cabluri electrice susținute pe stâlpi prin intermediul izolatorilor și care servește la transportul energiei electrice pe distanțe mari.
 liță - fascicul de fire subțiri de metal, răsucite, folosit drept conductor electric.
 logometru - instrument de măsură pentru măsurarea raportului dintre două mărimi electrice.
 lucru de conducție - echivalent în lucru mecanic al procesului de transformare a energiei electrice în energie interioară (de exemplu căldură) la conductoarele parcurse de curent.

 M
 montaj amonte - schemă de măsurare a rezistenței prin metoda ampermetrului și voltmetrului, în care voltmetrul se conectează înaintea ampermetrului, măsurând căderea de tensiune nu numai pe rezistența de măsurat, ci și pe rezistența ampermetrului.
 montaj în cascadă - mod de legare a unor aparate, a unor mașini electrice sau a unor circuite astfel încât curentul de la intrarea unui element să fie egal cu cel de la ieșirea elementului anterior.
 motor asincron - motor electric de curent alternativ la care viteza în sarcină și frecvența rețelei la care este legat nu sunt într-un raport constant.
 multimetru -  aparat pentru măsurarea tensiunilor, curenților și uneori a rezistențelor electrice.

 P
 pană de electricitate - (în engleză: blackout) întrerupere a alimentării cu energie electrică, pe termen scurt sau mai lung, într-o zonă a unei rețele electrice.
 pantograf - dispozitiv montat pe acoperișul unor vehicule electrice (locomotivă electrică, tramvai, troleibuz), care face contactul între instalația electrică a vehiculului și rețeaua electrică fixă de alimentare.
 paratrăsnet - dispozitiv metalic aerian, în legătură conductoare permanentă cu pământul, servind la protecția construcțiilor, a instalațiilor și a oamenilor împotriva efectelor dăunătoare ale trăsnetului.
 patron - vezi bușon.
 pilă voltaică - sursă electrochimică care generează curent electric continuu sau tensiune electrică continuă, dispozitiv important pentru descoperirea electricității
 pol:
- zonă a miezului feromagnetic al unui circuit magnetic pe unde fluxul magnetic principal sau cel util trece din materialul feromagnetic în aer sau invers;
- parte componentă a unei mașini electrice care contribuie la magnetizarea circuitului magnetic al mașinii;
- piesă a unei pile galvanice care stabilește contactul cu circuitul exterior.
 priză - dispozitiv care permite conectarea la rețeaua electrică a unui aparat, instrument etc. prin intermediul unei fișe de curent.
 priză de pământ - ansamblu de conductoare metalice prin care se face împământarea unei rețele electrice, a utilajelor acționate electric.
 prosumator - client al unui furnizor de energie care, în afară de consum, are și posibilitatea de a stoca și vinde energie, mai ales obținută din surse de energie regenerabilă.
 putere instalată - suma puterilor nominale ale mașinilor unei instalații producătoare de energie.
 putere nominală - putere pentru care a fost construit un sistem tehnic.

 R
 rectificare activă - acțiunea efectută într-un circuit în care dispozitivele redresoare sunt controlate extern pentru a schimba curentul alternativ la cel continuu.
 redresare - transformare a puterii, din forma de putere de curent electric alternativ, în forma de putere de curent continuu pulsator, prin suprimarea sau prin inversarea alternanțelor de un anumit sens ale curentului.
 redresor - dispozitiv electric care servește transformării curentului alternativ în curent continuu.
 releu Buchholz (sau releu de gaze) - dispozitiv de securitate, montat pe transformatoarele de putere cu răcire în ulei și care realizează oprirea acestuia în cazul anumitor defecte interne.
 reluctanță - mărime egală cu raportul dintre tensiunea magnetică de-a lungul unui circuit și fluxul magnetic care străbate circuitul.

 Ș
 șunt - rezistor electric conectat între două puncte ale unui circuit electric pentru protejarea porțiunii de circuit cuprinse între aceste puncte.

 S
 sarcină - putere debitată sau consumată de un sistem generator, transmițător sau transformator de energie.
 siguranță (electrică) - dispozitiv de întrerupere automata a unui circuit electric, cand intensitatea curentului depășește nivelul obișnuit.
 siguranță fuzibilă - siguranță electrică ce întrerupe circuitul în care este conectat, când curentul electric depășește un anumit timp o valoare dată, prin topirea unuia sau mai multor elemente fuzibile.
 soclu:
- partea de metal a unui bec electric care se fixează în dulie;
- piesă prin intermediul căreia se fixează tuburile electronice de șasiul aparatelor în care sunt montate.
 spiră:
- porțiune dintr-o spirală care corespunde unghiului de 360°;
- fiecare dintre buclele spiralei unei înfășurări electrice sau bobine;
- bobină sau înfășurare electrică formată din spire.
 stabilizator - dispozitiv care se interpune între o sursă de alimentare și un consumator pentru a menține constantă tensiunea la bornele sarcinii (stabilizator de tensiune) sau curentul consumat (stabilizator de curent).
 stâlp (de linie electrică) - fiecare din elementele de construcții, care, montate vertical, servesc la susținerea la înălțime, prin intermediul izolatorilor, a  liniilor de transport de energie electrică.
 supratensiune - tensiune electrică mai mare decât valoarea maximă a tensiunii de serviciu, care constituie un pericol pentru circuitele electrice, provocând deranjamente și avarii.
 suspensie catenară - sistem de susținere a firului aerian de contact pentru tracțiunea electrică, prin care acesta este suspendat de un cablu purtător prin intermediul unor fire verticale sau înclinate.

 T
 tablou de distribuție - element al instalațiilor electrice care distribuie energia electrică la alte tablouri sau la receptoare și care conține elemente de protectie, comandă sau manevră (și eventual aparatajul de măsură, control, semnalizare, reglaj și automatizare).
 tahogenerator - microgenerator electric utilizat în instalațiile automate pentru a măsura viteza unghiulară sau tensiunea electrică.
 tensiune de străpungere - tensiunea minimă care determină o porțiune a unui izolator electric să devină conductivă electric.
 tensiune nominală - valoarea tensiunii unui element component, dispozitiv sau echipament, fixată de către producător, la care se face referire pentru funcționare și pentru caracteristicile funcționale.
 termocentrală - vezi centrală termoelectrică.
 tolă - denumirea fiecărei foi de tablă de fier moale care formează mizeul de fier al unei bobine.

 U

 V
 vârf de consum - cantitate maximă de energie electrică necesară abonaților unei rețele electrice la anumite ore de zi sau în anumite perioade ale anului.
 vibrator:
- întrerupător electromagnetic automat care produce oscilații slabe de înaltă frecvență;
- dispozitiv cu întrerupere mecanică, folosit pentru transformarea curentului continuu în curent alternativ monofazat;
- lamă metalică vibrantă care întrerupe un curent electric la comanda unui electromagnet, folosită la soneriile electrice.

 W
 wattmetru - instrument de măsură a puterii electrice dintr-un circuit electric.

 Z

 Vezi și
 Glosar de electromagnetism
 Glosar de electronică
 Glosar de tehnică

 Legături externe
  Electrical Services&Testing: "Glosar electrotehnic"

 Bibliografie
 Micu, Emil - Electrotehnica de la A la Z'', Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1985.

Electrotehnică

Glosar de electrotehnică


An Amorphophallus carneus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Henry Nicholas Ridley. An Amorphophallus carneus in nahilalakip ha genus nga Amorphophallus, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Amorphophallus

Amorphophallus carneus


Schreyer, apellido, se puede referir a:

  Adolf Schreyer, pintor alemán;
 Michaele Schreyer, política alemana; o
 Peter Schreyer, ingeniero automovilístico alemán.

Schreyer


65. breddegrad kan henvise til:

 65. nordlige breddekreds
 65. sydlige breddekreds

65. breddegrad


Iván Luis Zamorano Zamora (; born 18 January 1967) is a Chilean former professional footballer who played as a striker. He is regarded as one of Chile's most recognized footballers, along with Marcelo Salas, Leonel Sánchez and Elias Figueroa.

He was a member of the Chile national team and played in the 1998 World Cup, four Copa América tournaments, and the Olympics in 2000 with the u-23 team, where he won a bronze medal and was the top scorer of the tournament. He played for several clubs, notably Spanish clubs Sevilla and Real Madrid; Italian club Inter Milan as well as Liga MX club America. He won the 1994–95 La Liga title and was the season's top scorer with Real Madrid. He also won the UEFA Cup with Inter Milan in 1998, as well as the Liga MX title with America his first season with the club. A powerful and prolific goal-scorer, he was particularly renowned for his strength and ability in the air, with many of his goals coming from headers.

In 2004, Zamorano was selected among the FIFA 100, a list of the best living football players in the world compiled by Pelé.

Zamorano was nicknamed Bam Bam and Iván el Terrible.

Club career
Born in Santiago, Zamorano started his career in Chile with Cobresal in December 1985. He was loaned out to Chilean Primera Division B club Trasandino (called Cobreandino between 1985 and 1992) for the 1985–86 season. He returned to the club shortly after and won the 1987 Copa Chile with Cobresal. In 1988, he moved to Europe to Swiss team St. Gallen, becoming the league's top scorer in the 1989–90 season, and scoring 37 goals in 61 matches across three seasons. In 1990, Zamorano debuted in the Spanish Primera División with Sevilla, where he would play 63 matches and score 23 goals in all competitions before being sold to Real Madrid for $6 million.

With Real Madrid, between 1992 and 1996, Zamorano won one league, one Copa del Rey and one Spanish Supercup title. In 1995, under manager Jorge Valdano, Zamorano helped Real Madrid win the Spanish League title, as he scored 28 goals – including a hat–trick against Barcelona – and received the Pichichi Trophy as the season's top scorer. That year, he formed a particularly effective attacking partnership with playmaker Michael Laudrup. In the 1992–93 and 1994–95 seasons, he won the EFE Trophy, which is awarded to the best Ibero-American player in La Liga every year by Spanish news agency EFE. In total, Zamorano appeared 173 times for Real Madrid, scoring 101 goals.

After six seasons in the Spanish league, Zamorano played four seasons in Serie A with Inter Milan, from 1996 to 2000, where he was teammates with Youri Djorkaeff, Diego Simeone, Javier Zanetti and Ronaldo, among others. He was initially the club's premier striker, holding the coveted number nine shirt. However, upon Baggio's arrival at the club, Ronaldo was forced to give up number ten, and wear number nine, therefore Zamorano had to give up his number but refused to wear another and started wearing a shirt bearing the number '1+8', therefore making him mathematically still a number 9 striker. In May 1998, Inter won the UEFA Cup after beating Lazio in the final 3–0, with Zamorano scoring the opening goal. He had also scored in the second leg of the previous year's final, with the game going to penalties. However, Zamorano missed his penalty as Inter lost the shootout to Schalke 04 4–1.

Zamorano would move to Mexico in 2001 to play for América for two seasons, winning the Torneo de Verano in the first season. He concluded his career playing for Colo-Colo in 2003, making a childhood dream come true. He announced his retirement in July of that year after a professional career spanning more than 16 years.

International career
Zamorano made his debut at the age of 20 on 19 June 1987, scoring a goal in a 3–1 friendly win against Peru. He scored five goals on 29 April 1997 in a 1998 World Cup qualifier against Venezuela, which ended in a 6–0 victory. He played all four of Chile's matches at the 1998 World Cup; he was an instrumental part of the Chilean team despite failing to score, setting up Marcelo Salas' goal in a 1–1 draw against Austria. In the 2000 Olympic Games, he won the bronze medal, scoring a brace in a 2–0 victory against United States, and was the top scorer with six goals. His last international match, at age 34, was a farewell friendly between Chile and France on 1 September 2001, which Chile won 2–1. Zamorano was capped 69 times, scoring 34 goals.

Personal life
Zamorano has a long-term close friendship with his former fellow footballer Fabián Estay, which was interrupted from 2001 to 2007 due to the fact that Estay stated that Zamorano didn't support him when he was isolated from the América first team by the club leaders. In addition, Zamorano is the godfather of the Estay's daughter, Renata Ivana.

In 2005, he married María Alberó, an Argentine model.

Since 2016, he has made his home in Miami, United States, and has worked as a football commentator for media such as Univision and TUDN.

Outside football
Zamorano was the promotional face of the new Santiago transport system, Transantiago, which has brought him criticism because of the system's starting failures; some even say his credibility may have been damaged.

Career statistics

Club

International

Scores and results list Chile's goal tally first, score column indicates score after each Zamorano goal.

Honours
Cobreandino
 Segunda División de Chile: 1985

Cobresal
 Copa Chile: 1987

Real Madrid
 La Liga: 1994–95
 Copa del Rey: 1992–93
 Supercopa de España: 1993

Inter Milan
 UEFA Cup: 1997–98; runner-up 1996–97

Club América
 Mexican Primera División: Verano 2002

Chile
 Olympic Bronze Medal: 2000

Individual
 Swiss Super League Best Foreign Player: 1989–90
 EFE Trophy: 1992–93, 1994–95
 Pichichi Trophy: 1994–95
 La Liga Best Foreign Player: 1994–95
 European Sports Media Team of the Year: 1994–95
 Olympic Games top scorer: 2000
 FIFA 100

References

External links

 Inter profile
 Iván Luis Zamorano - Detail of international matches and goals - rsssf.com (RSSSF).

1967 births
Living people
Footballers from Santiago
1987 Copa América players
1991 Copa América players
1993 Copa América players
1998 FIFA World Cup players
1999 Copa América players
Men's association football forwards
Chile men's international footballers
Chilean expatriate men's footballers
Chilean expatriate sportspeople in Mexico
Chilean expatriate sportspeople in Italy
Chilean expatriate sportspeople in Spain
Chilean expatriate sportspeople in Switzerland
Chilean men's footballers
Chilean Primera División players
Club América footballers
C.D. Cobresal footballers
Colo-Colo footballers
Expatriate men's footballers in Italy
Expatriate men's footballers in Mexico
Expatriate men's footballers in Spain
Expatriate men's footballers in Switzerland
FC St. Gallen players
FIFA 100
Footballers at the 2000 Summer Olympics
Inter Milan players
La Liga players
Liga MX players
Medalists at the 2000 Summer Olympics
Olympic bronze medalists for Chile
Olympic footballers for Chile
Olympic medalists in football
Pichichi Trophy winners
Real Madrid CF players
Serie A players
Sevilla FC players
Swiss Super League players
Trasandino de Los Andes footballers
People named in the Panama Papers
UEFA Cup winning players
Pan American Games medalists in football
Pan American Games silver medalists for Chile
Footballers at the 1987 Pan American Games
Medalists at the 1987 Pan American Games
Chilean association football commentators

Iván Zamorano


Theuma fusca est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Prodidomidae.

Distribution
Cette espèce se rencontre en Afrique du Sud, en Namibie, au Botswana et au Zimbabwe.

Description
Les mâles mesurent de  à  et les femelles de  à .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Purcell en 1907.

Publication originale
 Purcell, 1907 : « New South African spiders of the family Drassidae in the collection of the South African Museum. » Annals and Magazine of Natural History, , ,  (texte intégral).

Liens externes

Notes et références

Prodidomidae
Espèce d'araignées (nom scientifique)

Theuma fusca


Ljubičasti mliječ (planinski mliječ, lat. Cicerbita alpina), trajnica raširena po velikim dijelovima Europe (uključujući i Hrvatsku - Gorski kotar, Velebit). Pripada rodu mliječi, i porodici glavočika.

Stabljika je uspravna i šuplja, visoka od 50 do 150 cm, podanak valjkast, listovi naizmjenični, cvjetovi dvospolni. Rebrasti plodovi, dugi do 5 mm, imaju papus. kada se zareže luči mliječni sok neugodna mirisa.

Mladi listovi i podanak su jestivi, nekada je biljka korištena i u narodnoj medicini, djeluje diuretično i kao antiflogistik.

Sinonimi

 Agathyrsus alpinus  D.Don
 Agathyrsus caeruleus  D.Don
 Agathyrsus leucophaeus  Beck
 Cicerbita borealis  Wallr.
 Cicerbita leucophaea  Wallr.
 Galathenium multiflorum  Nutt.
 Garacium alpinum  Gren. & Godr.
 Hieracium mulgedium  E.H.L.Krause
 Lactuca alpina  (L.) A.Gray
 Lactuca leucophaea  A.Gray
 Lactuca spicata  Kuntze
 Mulgedium alpinum  Less.
 Mulgedium leucophaeum  DC.
 Mulgedium multiflorum  DC.
 Picridium alpinum  Philippe
 Sonchus alpestris  Clairv.
 Sonchus alpinus  L.
 Sonchus caeruleus  Sm.
 Sonchus canadensis  L.
 Sonchus leucophaeus  Willd.
 Sonchus montanus  Lam.
 Sonchus multiflorus  Desf.
 Sonchus racemosus  Lam.
 Soyeria alpina  Gren. & Godr.

Izvori

Dodatna literatura
Fleischhauer, S. G., Guthmann, J., Spiegelberger, R. Enzyklopaedie Essbare Wildpflanzen, Aarau 2013.

Vanjske poveznice
PFAF database Cicerbita alpina

Lactucinae
Ljekovito bilje
Samoniklo jestivo bilje
Flora Europe
Flora sjeverne europske Rusije
Flora Slovačke
Flora Slovenije
Flora Hrvatske
Flora Bosne i Hercegovine
Flora Srbije
Flora Kosova
Flora Makedonije
Flora Velike Britanije
Flora Crne Gore
Flora Češke
Flora Ukrajine
Flora Grčke
Flora Albanije
Flora Bugarske
Flora Rumunjske
Flora Norveške
Flora Švicarske
Flora Finske

Ljubičasti mliječ


Hertsön er en svensk ø i Bottenbugten. En stor del af øen er dækket af en del af byen Luleå.

Som følge af landhævning er øerne Svartön, Mulön, Granön og Björkön blevet en del af Hertsön. Den dækker omkring 73 km2, hvilket gør det til Sveriges 12. største ø.

Se også
 Øer i Sverige

Øer i Sverige

Hertsön


Există diverse tipuri de intervenții chirurgicale pentru tratarea miopiei care pot modifica forma corneei pentru a reorienta lumina direct pe retină.

Scopul intervenției chirurgicale este de a permite persoanelor diagnosticate cu miopie sa vadă clar, fără lentile de corecție.

Majoritatea medicilor consideră că în urma operației de miopie o persoană se poate bucura de o vedere de 20/40 sau chiar mai bună. Cei care au o vedere de 20/40 sau chiar mai bună pot conduce o mașină fără lentile de corecție.

Keratotomia radiala (RK) este folosită cu mare succes pentru persoanele care suferă de miopie moderată și ușoară (mai puțin de trei dioptrii). Deși este încă folosită în unele cazuri, aceasta a fost înlocuită în cele mai multe dintre cazuri de LASIK si PRK.

Proceduri chirurgicale
Oftalmologie

Keratotomie radială


Fünf Märtyrer von Lyon ist die Bezeichnung für fünf südfranzösische Theologiestudenten, die wegen des Versuchs der Verbreitung des evangelischen Glaubens am 16. Mai 1553 in Lyon verbrannt wurden. Ihre Namen sind:
 Martial Alba (auch Martialis Alba geschrieben) aus Montauban
 Pierre Escrivain (in deutscher Schreibweise Peter l'Ecrivain, latinisiert Petrus Sc(h)riba, Peter Scriba oder Petrus Escrivain) aus Boulogne in der Gascogne
 Bernard Seguin (Bernhard Seguin, latinisiert Bernhardus Seguinus oder Bernhard Seguinus) aus la Réole in Bazadois
 Charles Favre (Karl Favre oder Carl Favre, auch Charles Faure oder Karl Faber, latinisiert Carolus Fabritius, Carolus Faber oder Carolus le Fevre) aus Blanzac in Angoumois
 Pierre Navihères (Peter Navi(h)ères, latinisiert Petrus Naverius, Petrus Nahuieres, Petrus Naviherus oder Peter Naviherus) aus Limoges

Leben

Studium
Alle fünf hatten auf Kosten des Kantons Bern im calvinistischen Lausanne studiert, teilweise hatte ihre Ausbildung in Genf stattgefunden. Bernard Seguin logierte bei seinem Lehrer Théodore de Bèze, Pierre Navihères bei Pierre Viret.

Seguin teilte de Bèze vor Ostern 1552 seine Absicht mit, mit den vier anderen auf Einladung der dortigen evangelischen Christen nach Frankreich zu reisen. Dort wollten sie an ihren unterschiedlichen Geburtsorten das Wort Gottes nach evangelischem Verständnis verbreiten, zunächst bei ihren Eltern und Verwandten, danach bei weiteren Personen.

Reise
Sie reisten nach ihrem Studienabschluss und Erhalt der Predigterlaubnis von Lausanne aus zunächst nach Genf, nachdem sie bei der Lausanner Kirche erfolgreich darum gebeten hatten, ihren Plan zu billigen und von dieser gute Führungs- und Lehrzeugnisse erhalten hatten. Hinzu kam ein Empfehlungsschreiben Virets. In Genf hielten sie sich einige Tage auf und hatten dort auch persönlichen Kontakt mit Johannes Calvin. Von ihm erhielten sie auf Virets Bitte hin ebenfalls ein Empfehlungsschreiben an andere reformierte Christen.

Auf ihrer gemeinsamen Heimreise näherten sie sich nach wenigen Tagen dem römisch-katholischen Lyon. Bei Bourg de Colonges nahe L'Écluse trafen sie einen ihnen fremden Lyoner Bürger, der sich ihnen als Begleiter anbot. Sie unterhielten sich mit ihm angeregt über die evangelische Lehre. Der Begleiter bat sie darum, ihn zu besuchen.

Die Fünf erreichten Lyon am 30. April 1552. Ihre Unterkunft war schlecht, da sich zu dieser Zeit viele Fremde in der Stadt befanden. Die späteren Ereignisse dürften auf unbedachte Äußerungen in dieser Herberge zurückzuführen sein. Die Fünf entschlossen sich am Folgetag, dem Angebot ihres vorherigen Wegbegleiters zu folgen. Sie verbrachten eine angenehme Zeit bei schönem Wetter mit ihm im Garten, dann fanden sie ein Mittagessen für sich vorbereitet. Sie sprachen ein evangelisches Tischgebet, setzten sich nieder und begannen erneut eine angenehme Unterhaltung über religiöse Themen.

Festnahme
Plötzlich traten der königliche Kriminalrichter Poullet und sein Adjunkt in Begleitung von zwanzig Mann herein. Der Richter fragte nach ihrer Identität. Einer von ihnen antwortete damit, sie seien Studenten aus dem Heiligen Römischen Reich. Sie wurden noch einmal nach Vor- und Zunamen, Herkunft, Stand und Beschäftigung gefragt. Dann wurden sie durchsucht und gemeinsam mit ihrem Gastgeber in Zweiergruppen gefesselt, ohne dass sie bereits gegen das Predigtverbot verstoßen hätten, ohne dass ihnen der Kläger genannt worden wäre und ohne Vorlage eines Haftbefehls. Es sammelten sich Schaulustige am Ort der Festnahme und an dem Weg, auf dem sie abgeführt wurden.

Die Theologen ermahnten sich auf Lateinisch zum freien und standhaften Christusbekenntnis und wurden in den erzbischöflichen Kerker geworfen, wo sie Gott anriefen.

Verhör
Schon nach einer Stunde wurden sie vor dem geistlichen Gericht des Offizials verhört. Die Verhöre wurden vom Inquisitor Orry geführt. Die Theologen berichteten später an Eltern und Freunde über diese Verhöre, die sich über mehrere Tage erstreckten und an denen promovierte römisch-katholische Theologen, Dominikaner, Franziskaner und Karmeliter beteiligt waren. Die Fünf verteidigten sich so geschickt und bibelfest, dass sie ihre Kontrahenten bei den Verhören oft zum Schweigen brachten. Sie baten vor Gericht um Schreibzeug und brachten im Gefängnis ihre biblisch begründeten Glaubensbekenntnisse zu Papier, die sie dann dem Gericht übergaben.

Pierre Escrivains Abendmahlslehre
Besonders Escrivains Rede schien den Richter zu beeindrucken. So wurde er gefragt, ob er an die Transsubstantiation glaube. Dies verneinte er, da Christus zur Rechten Gottes sitze und erst am jüngsten Tage von dort zurückkehren werde. Gleichzeitig sei die göttliche Natur Christi aber omnipräsent. Er nehme also im Abendmahl Leib und Blut Christi zu sich, aber im geistlichen und nicht im leiblichen Sinne: Christus sei zwar im Himmel, speise uns aber durch seinen Geist auf die Entfernung, so dass der Gläubige auf eine für den Verstand nicht erfassbare Weise eins mit ihm würde. (Siehe auch Konsubstantiation)

Pierre Escrivains Lehre von der Fürbitte für die Toten
Weiter wurde er gefragt, ob man Fürbitte für die Toten halten solle. Auch dies verneinte er: Wenn sie im Paradies seien, sei dies nicht notwendig, wenn sie verdammt seien, würde eine Fürbitte dem Willen Gottes widersprechen. (Implizit wandte er sich damit gegen die Vorstellung vom Fegefeuer.)

Pierre Escrivains Lehre von der Beichte
Die nächste Frage war, ob man vor einem Priester die Beichte ablegen solle. Escrivain antwortete darauf, man solle nur vor Gott beichten. Auch David habe so gedacht. Dabei zitierte Escrivain insbesondere Psalm 32: "Da sagte ich, ich will dem Herren meine Übertretung bekennen. Da vergabst Du mir die Missetat meiner Sünde."  Dies, so Escrivain, sei die richtige Beichte, aus der die Vergebung aus Gnade folge. Die Ohrenbeichte aber widerspreche dem Wort Gottes, wobei er Psalm 51 zitierte: "Dir allein, Herr, habe ich gesündiget, und Übel vor dir getan."

Escrivain wurde wieder in den Kerker gebracht, wo er Gott für den Mut zum freien Bekenntnis dankte und ihn um weitere Hilfe bat, wie er in Briefen bekundete.

Pierre Escrivains Lehre von der Bibelauslegung
Es kam noch zu weiteren Verhören. Ein Dominikaner argumentierte ihm gegenüber, das Wort "ist" sei in der Bibel nie gleichbedeutend mit "es bedeutet". Escrivain antwortete, dass es im ersten Buch Mose heiße, die Beschneidung sei der Bund mit Gott. Die Bibel erläutere aber an anderer Stelle, insbesondere bei Paulus, die Beschneidung sei nur ein Zeichen für den Bund mit Gott.

Pierre Escrivains Lehre von der Seligkeit Abrahams und anderer Väter
Weiter fragte man ihn, ob auch die Väter des Alten Testaments der Gnade teilhaftig würden. Darauf antwortete er, Paulus habe an die Korinther geschrieben, die Väter haben dieselbe geistliche Speise gegessen und denselben geistlichen Trank getrunken . Somit seien sie durch ihren Glauben auch derselben Gnade teilhaftig geworden. Als Beispiel nennt Escrivain Abraham, von dem Christus gesagt habe, Abraham habe Christi Tag gesehen und sich darüber gefreut . Abraham habe Christus also nicht mit fleischlichen, sondern mit geistlichen Augen im Glauben gesehen.

Weiteres zur Abendmahlslehre
Noch einmal warf ihm der Offizial persönlich vor, er glaube nicht an die Transsubstantiation. Darauf antwortete Escrivain, die Bibel selbst lehre, man solle Christi Leib im Himmel suchen. Er zitierte dabei aus dem dritten Kapitel des Kolosserbriefes: "Seid ihr mit Christo auferstanden, so sucht nicht was irdisch, sondern was droben im Himmel ist, da Christus ist gesetzt zur Rechten Gottes."  Den Gedanken der Transsubstantiation lehne Paulus in  ab, da er dort an vier oder fünf Stellen das Brot als Brot und nicht als Leib Christi bezeichne. Das Brot bleibe Brot, bekomme aber durch die Einsetzungsworte eine besondere Bedeutung zur Gewinnung des ewigen Lebens.

Pierre Escrivain und seine Richter: Höllenstrafe oder Erlösung?
Der Offizial antwortete darauf, Escrivain möge verbrannt werden und zur Hölle fahren. Escrivain meinte dazu, wenn er um des Wortes Gottes willen verbrannt werde, so wolle er dafür nicht zum Teufel gehen. Wenn er verbrannt werde, so würden stattdessen seine Richter vor dem jüngsten Gericht zur Höllenstrafe verdammt werden, während die unschuldig zum Tode Verurteilten, darunter er selbst, in die ewige Seligkeit eingehen würden. Der Offizial wurde wütend und ließ Escrivain wieder in den Kerker werfen.

Escrivain schrieb später, er habe sich gefreut und die Worte Christi "Ihr werdet vor Könige, Fürsten und Richter ihnen zum Zeugnis vorgestellt werden. Und alsdann will ich euch eine solche Wohlberedenheit und Weisheit geben, dass sie nicht werden widerstehen können."  seien ihm in den Sinn gekommen. Er habe sie nun zu seinem Trost auf sich beziehen können, ebenso wie viele weitere Verheißungen für die, die um Christi Namen willen leiden sollten, und sah sich in der Gemeinschaft aller Propheten, Apostel und Märtyrer, die Ähnliches durchmachen mussten, wie er schrieb. Er sei sich seines ewigen Lohnes gewiss.

Bei einem weiteren Verhör protestierte Escrivain gegen die Gefangennahme, da sie doch nicht gegen das Predigtverbot verstoßen hätten und keine ausreichenden Ermittlungen stattgefunden hätten. Muslimen und Juden werde Religionsfreiheit gewährt, warum, so argumentierte er, nicht auch ihnen, die nur dem Wort Gottes gefolgt seien? Escrivain drohte noch einmal mit dem jüngsten Gericht, falls nun ein ungerechtes Urteil gefällt werde. Der Offizial erblich und lief im Raum herum. Escrivain schrieb später, die Richter seien mehr gefangen und geplagt als er und seine Kameraden. Er fühle sich nur leiblich gefangen, nicht aber im Geiste, wie er schrieb, während seine Richter Leibeigene des Teufels seien und ein schlechtes Gewissen hätten.

Pierre Escrivains Lehre vom Papst
Der Franziskaner Dr. de Combis meinte zu Escrivain: "Du sagst, St. Peter sei nicht gewesen das Haupt der Kirchen. Siehe, ich will es dir beweisen. Der Herr Christus hat ja zu St. Peter gesagt: >>Du bist Simon, Jonas Sohn; du sollst hinfort Cephas heißen.<< Nun heißt das Wort Cephas im Latein soviel als Caput und in französischer Sprach Chef, das ist ein Haupt." Escrivain antwortete darauf: "Herr, wo habt ihr diese Auslegung hergenommen? St. Johannes der Evangelist Kap. 1, 42  leget´s viel anders aus. Denn er spricht also: >>Du sollst Cephas heißen, das wird verdolmetschet: Ein Fels.<< Derwegen so heißt Cephas einen Fels und nicht ein Haupt." Der Richter Vilards, der direkt neben den Mönchen saß, nahm ein Neues Testament zur Hand und konnte Escrivains Aussage bestätigen. Der Mönch senkte den Kopf, errötete und schwieg.

Auf die Frage, ob er leugne, dass der Papst der Stellvertreter Christi auf Erden sei, antwortete Escrivain: "Glaubt ihr denn, dass der, welcher Himmel und Erde erfüllet, durch seinen Geist unmittelbar seine Kirche regieret und bei uns ist alle Tage bis an der Welt Ende, eines Statthalters bedürfe?" (Siehe .) Nach dem Verhör Escrivains verfiel der Richter in Schweigen und entfernte sich dann mit den Worten: "Ja, was das Wort Gottes ist, das muss man freilich behaupten."

Bernard Seguin
Bernard Seguin wurde nach dem freien Willen des Menschen gefragt. Er antwortete, nach dem Fall Adams könne der Mensch aus eigener Kraft nicht mehr selig werden.

Ferner wurde er zu römisch-katholischen Taufzeremonien befragt. Er meinte dazu, man solle sich auf die biblischen Grundlagen beschränken. Wer dem Wasser etwas hinzufüge, wie das Kreuz, Feuer, Speichel, den Taufexorzismus, Salz oder ähnliches, würde dokumentieren, dass er Johannes den Täufer und Christus selbst mit ihren einfachen Taufzeremonien für unfähig halte.

Pierre Navihères
Pierre Navihères wurde ebenfalls zu seinem Abendmahlsverständnis befragt. So wurde er mit den Einsetzungsworten konfrontiert, die die Transsubstantiationslehre bestätigen würden. Er argumentierte mit den frühchristlichen Autoren: Tertullian habe in seinem vierten Buch wider Marcionem die Einsetzungsworte mit "Das ist ein Zeichen und Figur meines Leibes" gedeutet, während Augustinus von Hippo schrieb: "Der Herr hat kein Bedenken gehabt, zu sagen, das ist mein Leib, ob er wohl nichts denn die Figur seines Leibes aufteilte." und Irenäus von Lyon in seinem vierten Buch, Kapitel 5 äußerte: "[…] wie die Eucharistie, die aus zwei Elementen, einem irdischen und einem himmlischen besteht […]"
Mit der irdischen Speise seien Brot und Wein gemeint, die ihre Natur behielten, aber zu einem höheren Gebrauch bestimmt seien, mit der himmlischen Speise Leib und Blut Christi. Das Geheimnis dahinter sei aber nicht im Irdischen, sondern im Himmlischen zu suchen. Auch das Konzil von Nicäa habe so argumentiert: Man solle nicht mit seinen leiblichen Augen an Brot und Wein haften bleiben, sondern den Blick zu Christus an der Seite Gottes erheben.

Weiter wurde Navihères nach der Strafe für Ketzer befragt. Dabei verwies er auf den altkirchlichen Brauch, Ketzer nicht umzubringen, sondern zu versuchen, sie mit biblischen Argumenten auf den rechten Weg zurückzuführen. Falls sie sich nicht eines Besseren besonnen hätten, habe man sie nur verbannt. Seine eigene Lehre sei keine Ketzerei.

Er wurde auch gefragt, ob er Lutheraner sei. Er antwortete, seine Lehre gründe sich nicht auf die Martin Luthers, sondern auf die Bibel. Nicht Luther, sondern Christus sei vom Himmel gekommen. Dass er selbst für seinen rechten Glauben verfolgt würde, sei aber in der Bibel vorhergesagt.

Todesurteil
Nach einem kurzen Prozess vor dem Ketzergericht wurden die Theologen zum Tode verurteilt.

Gefangenschaft

Briefe der Gefangenen
Evangelische Einwohner Lyons, meist Schweizer Abkunft, hatten den Fünfen geraten, in Berufung zu gehen, was sie nun auch taten. Die Theologen sandten also ein Gnadengesuch an das Pariser Parlament, welches als höchstes Berufungsgericht Frankreichs diente. Es kam tatsächlich zu einem Berufungsverfahren, wodurch Zeit gewonnen wurde. Die jungen Theologen wurden in dieser gesamten Zeit unter harten Haftbedingungen gefangengehalten.

Aus der Gefangenschaft schrieben sie Briefe an ihre Angehörigen, um diese ebenfalls zum evangelischen Glauben zu führen. Ein beachtlicher Teil ihres Briefwechsels, den sie unter anderem auch mit Calvin führten, ist erhalten, einige dieser Briefe sind in dem im Kapitel "Weblinks" angegebenen Buch von Paul Henry nachzulesen. So schrieben sie unter anderem an ihre Angehörigen: "Liebet einander, haltet fleißig eure Versammlungen … achtet Gottes Ehre höher als euer Leben. Wir sind fröhlich und getrost im Schatten des Todes …"

Pierre Navihères Vater verstieß seinen Sohn wegen seiner angeblichen Ketzerei, wie er ihm schriftlich mitteilte. Navihères antwortete, Gott sei aller Dinge Vater. Weiter zitierte er : "Kann auch wohl eine Mutter ihres Kindes vergessen? Ja, wenn eine Mutter ihres Kindes schon vergesse, so will ich doch deiner nicht vergessen, noch dich verlassen." Dass er verdammt sei, wie sein Vater ihm schrieb, wies er mit deutlichen Worten von sich, er sei durch seinen Glauben erlöst. Wer immer seinen Vater angestiftet habe, solle sich des jüngsten Gerichts bewusst sein.

An seinen Onkel mütterlicherseits schrieb Navihère, wer ihn und seine biblisch begründete Lehre verdamme, der verdamme die Bibel und die Lehre der Apostel und Kirchenlehrer selbst. Sein alter Onkel möge seinen evangelischen Glauben offen bekennen, um nicht seine ewige Seligkeit zu gefährden, was sonst wolle er mit dem Rest seines Lebens noch erreichen? Navihère meinte, Gott würde das Blut derer, die im Umfeld seines Onkels nicht bekehrt würden, von seinen Händen fordern. Er möge das Kreuz Christi höher als irdischen Reichtum achten. Das Leiden mit Christus sei notwendig, um seine Seligkeit zu teilen. Der Glanz der Welt führe nur zur Verdammnis.

Dies schrieb er auch in einem anderen Brief an Verwandte, worin er den Glanz der römisch-katholischen Kirche als antichristlich und zur Verdammung führend beschimpfte.

Hilfe durch de Bèze, Viret, Calvin und den Berner Magistrat
De Bèze und Viret baten den Berner Magistrat um Hilfe, zunächst schriftlich, dann mit einem persönlichen Besuch. Am 21. Mai 1552 erging ein Schreiben an König Heinrich II., der die Freilassung der Gefangenen versprach. Als die Freilassung nicht erfolgte, folgte ein weiteres Schreiben, diesmal an den königlichen Statthalter von Lyon, und als auch dieses erfolglos blieb, ein Schreiben an den Offizial zu Lyon. Es kam zu einer Erleichterung der Haftbedingungen.

Calvin schrieb den Inhaftierten am 10. Juni 1552: "Wie es auch gehe, wir hoffen, dass Gott eurer Gefangenschaft einen glücklichen Ausgang gibt."

Gesandtschaft zum König
Die vier reformierten Schweizer Kantone Basel, Bern, Schaffhausen und Zürich schickten eine Gesandtschaft, die aus dem Bürgermeister von Zürich, Hans Hab, und einem Vertreter aus Basel bestand, zu König Heinrich II. Der König gewährte ihnen eine Audienz in Tours. Dabei baten die Gesandten den König, der sich gerade auf einen Jagdausflug vorbereitete, um Mäßigung bei den Strafen, und dass evangelischen Franzosen die Lektüre der Bibel und die private Ausübung ihres Glaubens gestattet würde, nicht aber um die Erlaubnis gesetzeswidrigen Verhaltens. Der König antwortete:

"Ich habe dergleichen Anmutungen mehr von euch gehabt; aber ich bitte, ihr wollet mich in meinem Reiche nicht betrüben noch irren; denn ich hindere euch nicht in eurem Regiment. Und in Summa: Alle in meinem Reiche dieser Religion sind Aufrührer und böse Leute, deren ich nicht will."

Die Gesandtschaft berichtete über dieses Treffen in einem Schreiben vom 29. Juli 1552. Die Bemühungen führten trotz der schroffen Antwort des Königs zu einem Aufschub der Vollstreckung des Urteils um ein Jahr.

Gesandtschaft zum Kardinal
Eine weitere Gesandtschaft, diesmal aus hochrangigen Berner Persönlichkeiten, wandte sich an den Kardinal François II. de Tournon, den Erzbischof von Lyon, als dieser von Rom aus den Kanton durchreiste. Der Kardinal antwortete freundlich, für die Sache sei nun das Parlament zuständig, dass er sich aber für die Gefangenen einsetzen wolle.

Auch römisch-katholische Christen, die von Lebensführung und Charakter der Gefangenen beeindruckt waren, setzten sich für sie ein. Zu den Gefangenen gehörten auch der Genfer Pastetenbäcker Pierre Bergier und der Student Louis Corbeil.

Weitere Befreiungsversuche
Am 1. Dezember 1552 folgte eine zweite Bittschrift an den König.

Ebenfalls im Dezember 1552 unterrichteten die Gefangenen ihre Freunde in Zürich über das Angebot, dass der Kardinal in Bern gemacht hatte, mit der Bitte, den französischen Gesandten in Baden, Bassefontaine, um Hilfe zu bitten, da dieser rechtschaffen und einflussreich beim König sei.

Am 17. Januar 1553 wurde der Kardinal eindringlich mit einem Schreiben an sein Versprechen erinnert. Viret ließ auf eigene Kosten einen Boten mit einem Schreiben zum Pariser Parlament reisen.

Am 29. Januar 1553 erfolgte eine Antwort des Kardinals, die wiederum, wie es schien, positiv ausfiel. Nun wurde der Rat von Lyon angeschrieben.

Am 18. Februar 1553 wurde das Todesurteil aber durch das Parlament bestätigt, die Nachricht erreichte die Gefangenen am 1. März.

Am 2. März 1553 erfolgte ein weiteres Schreiben an den Kardinal.

Am 7. März 1553 hatte Calvin offenbar die Hoffnung auf eine Revision des Urteils aufgegeben und schrieb den Gefangenen: "Ich bin ganz sicher, dass nichts die Kraft ins Wanken bringt, die er [Gott] in Euch gelegt hat."

Etliche Bürger regten weitere Gnadengesuche des Berner Rats, der für Lausanne zuständig war, an den König an. Die entsprechenden Schreiben datieren auf den 15. und 18. März 1553. In dem ersten Schreiben beschwerten sich die Berner über das wortbrüchige Verhalten Tournons. Das zweite Schreiben wurde per Eilboten überbracht und erinnerte den König an sein Versprechen. Er wurde daran erinnert, dass es sich bei den Theologen um Berner Stipendiaten handele, dass sie sich an das Predigtverbot gehalten hätten und dass der König von Berner Unterstützung profitiert habe und nun einen Gefallen schuldig sei. All dies zeigt, wie sehr der Rat sich um die Rettung der Fünf bemühte.

Wegen der französischen Staatsbürgerschaft der Theologen und der Gegnerschaft des Kardinals blieben auch diese Versuche erfolglos. Ferner war der König wohl bemüht, in einer Zeit von Konflikten mit dem römisch-deutschen Kaiser und dem Papst seine katholische Rechtgläubigkeit durch ein hartes Vorgehen gegen den Protestantismus unter Beweis zu stellen.

So schrieb Calvin, der von den Berner Gnadengesuchen noch am ehesten einen Erfolg erhofft hatte, den fünf Häftlingen am 22. April 1553 noch einmal; der Text zeugt nach Desels (siehe Weblinks) Urteil von Calvins Anteilnahme und seinen seelsorgerischen Fähigkeiten.

Missionarische und reformatorische Arbeit im Gefängnis
Die Theologen überzeugten einige ihrer Mitgefangenen und Besucher von der Reformation. Auch gelang es ihnen, mitgefangene Straftäter zur Reue zu führen. Ein Beispiel war der Straßenräuber und Mörder Chambon, der in Fesseln gefangen gehalten und von Läusen geplagt wurde. Er verfluchte seine Eltern, Gott, sich selbst und die Obrigkeit. Die Fünf brachten ihn nach zwei Monaten dazu, seine Taten zu bereuen und auf die Erlösung in Christus zu hoffen, wie er selbst schrieb. Die Verhaltensänderung führte dazu, dass er von seinen Fesseln befreit wurde, sowie bessere Nahrung und mehr Besuch erhielt. Nach sieben Monaten war er auch nicht mehr von Läusen geplagt. In seinem Brief drückte Chambon große Dankbarkeit den Theologen gegenüber aus. Diese Ereignisse ermutigten die Theologen, die in der Reue des Mörders eine Gnade Gottes sahen, auf die sie selbst hofften.

Damit sie die evangelische Lehre nicht weiter unter ihren Mitgefangenen verbreiten konnten, wurden sie von den übrigen Gefangenen isoliert und erhielten eine gemeinsame Zelle. Dies führte aber dazu, dass sie sich gegenseitig trösten und stärken konnten. Allabendlich sprach einer von ihnen ein Gebet und bat die anderen, in sich zu gehen, und zu überlegen, ob sie am zu Ende gehenden Tage gegen jemanden in Taten oder Worten gesündigt hätten. Tag und Nacht sangen sie Psalmen und Lobgesänge, wie sie auch in einem Brief erwähnten. Die Briefe und Bekenntnisse der Gefangenen wurden in Lyon verbreitet, in Fastenpredigten wurde gegen sie gewettert und beklagt, ihnen würden zu viele Freiheiten gewährt, so dass sie die Stadt mit ihrer Ketzerei infizieren würden.

Am 5. Mai 1553 schrieb Bernard Seguin im Namen aller ein herzliches Dankschreiben an den Berner Magistrat. Einer der aus St. Gallen stammenden Lyoner Kaufleute, Johannes Leyner, setzte sich besonders für die Fünf ein. Außer dass er weitere Freunde für sie gewann, reiste er nach Bern und erreichte eine Protestation dortiger Bürger beim Rat gegen das Todesurteil.

Tag der Hinrichtung
Am 16. Mai 1553 wurden die Theologen um 9 Uhr morgens noch einmal im Saal des Gefängnisses Rouanne dem Gericht vorgeführt, wo sie erfuhren, dass der Tag ihrer Hinrichtung durch Verbrennen gekommen war. Sie wurden dann zu einer Art Todeszelle geführt, wo sie zunächst warten mussten. Die folgenden Ereignisse sind von Jean Crespin sinngemäß wie folgt überliefert:

In der Zelle beteten die fünf Theologen intensiv. Einige legten sich dabei mit dem Gesicht auf den Boden, andere blickten zum Himmel. Dann sangen sie, anscheinend erfreut, Psalmen. Die Anwesenden schienen beeindruckt. Um 13 Uhr mussten die Todeskandidaten graue Kittel anlegen und wurden dann mit gefesselten Händen herausgeführt. Sie sprachen einander Mut angesichts des nahenden "Sieges" am Pfahl, wie sie es nannten, zu. Sie wurden auf einem Karren zur Richtstätte Terreaux gebracht, wobei sie Psalm 9 sangen, den sie allerdings nicht beenden konnten. Sie riefen aber weiterhin Gott an und zitierten die Bibel. Als sie über eine Brücke der Saône fuhren, wandte sich einer von ihnen an die große Zuschauerschaft:

"Der Gott des Friedens, der den großen Hirten der Schafe, unsern Herrn Jesus Christus, durch das Blut des ewigen Testaments von den Toten zurückgeführt hat, befestige euch in jeglichem guten Werke, damit ihr seinen Willen tut." (Vergleiche .)

Dann sprachen sie, reihum nach jedem Artikel wechselnd, das Apostolische Glaubensbekenntnis, um die Einheit ihres Glaubens zu demonstrieren. Der Sprecher des Artikels "empfangen durch den Heiligen Geist, geboren von der Jungfrau Maria" sprach dabei besonders laut, da zuvor die unzutreffende Behauptung aufgestellt worden war, die Fünf hätten diesen Artikel geleugnet und über die Jungfrau Maria gelästert. Die Gerichtsdiener befahlen ihnen unter Androhung von Schlägen, zu schweigen, worauf sie mehrmals antworteten:

"Werdet ihr uns verhindern, die kurze Zeit hindurch, die wir noch zu leben haben, Gott zu loben und anzuflehen?"

An der Richtstätte mussten die jungen Männer sich vollständig entkleiden. Die beiden Jüngsten wurden als Erste zum Scheiterhaufen geführt und stiegen über das um den Pfahl gelegte Holz, Martial Alba, der Älteste, folgte zuletzt. Am Pfahl angekommen band der Henker sie fest. Alba betete zuvor lange auf dem Holz kniend und betete weiter, während der Henker ihn an den Schultern hochzog. Dann bat Alba Leutnant Tignac um einen Gefallen. Als dieser ihn fragte: "Was möchtest Du?" antwortete Alba: "Dass ich meine Brüder küssen dürfe, bevor ich sterbe." Der Leutnant erlaubte es ihm. Alba küsste die vier bereits an die Pfähle Gebundenen vom Holzhaufen aus und sagte jedem von ihnen: "Vale mi frater.", frei übersetzt: "Adieu, adieu, mein Bruder." oder "Gott befohlen, lieber Bruder!" Auch die vier anderen versuchten, einander zu küssen und sprachen: "Vale mi frater!" Alba stimmte in den Gruß ein, stieg zum Pfahl hinab und umarmte und küsste den Henker mit den Worten: "Mein Freund, vergiss nicht, was ich dir gesagt habe."

Um die Brennbarkeit zu erhöhen, rieb der Henker ihre nackten Körper mit Fett ein und bestreute sie mit Schwefel, dann wurden sie mit einer Kette umfangen. Um das Leiden zu verkürzen, wurde ihnen jeweils ein Strick um den Hals gehängt. An den am anderen Ende gebündelten Seilen sollte der Henker sie erwürgen. Das Verhalten der jungen Männer soll eine solche Wirkung auf die Umstehenden gehabt haben, dass man befürchtete, die Zuschauer könnten dadurch zum evangelischen Glauben verführt werden. Dies wird jedenfalls als Grund dafür vermutet, dass der Scharfrichter aufgefordert wurde, die Hinrichtung auf diese Art zu beschleunigen. Danach wurde das Feuer entzündet. Die Stricke fingen Feuer, so dass sie ihre Funktion nicht erfüllten. So blieben die Todeskandidaten noch einige Zeit am Leben und man hörte ihre Stimmen im Feuer. Ihre letzten Worte sollen dabei gewesen sein: "Mut, meine Brüder, Mut!"

Rezeption
De Bèze verfasste das Klagegedicht Elegia in quinque constantissimos Christi Martyres, Lugduni crematos XVI. calend. Junii an. 1553 zu Ehren der Fünf Märtyrer von Lyon.

1558 schlug der Geistliche Ludwig Enoch anlässlich des Bundes zwischen Genf und der Schweiz vor, in Genf zu Ehren der Berner Gesandten eine Tragödie über die Fünf Märtyrer von Lyon aufzuführen.

Claas Bruin (1670–1732) veröffentlichte 1719 das Buch Korte schets van het leven en sterven der Martelaren, darin ist im Anschluss an das Kapitel über und die Abbildung zu den fünf Märtyrern von Lyon auch das Gedicht De Verbranding van vyf Scholieren über sie enthalten:

De Verbranding van vyf SCHOLIEREN

Gelukkig vyftal! hoe verheugt en eensgezind
Veracht gy 't Leven om in 't Paradys te woonen,
Nu 't God behaagt u met den Marteldood te kroonen!
Een teken dat hy u uit tederheid bemint:
Maar die in dertelheid en wellust schept behaagen,
Leeft als een Bastaard daar geen zorg vor word gedraagen.

Simon Doekes zitierte das Gedicht von Bruin 1741 in seiner Gedichtsammlung Verzameling der overgeblevene bybel- zede- en mengelpoëzy.

1747 erschien es in De Historie der Martelaren von Adriaen Cornelis van Haemstede, hier, ebenso wie 1719, wieder als Bildunterschrift zu einer Biographie der fünf Märtyrer von Lyon.

1927 erschien bei der Deutschen Verlagsanstalt in Stuttgart und Berlin der Roman Die Studenten von Lyon von Josef Ponten über die fünf Märtyrer. Thomas Mann hatte dieses Werk mehrmals angemahnt und bewunderte es nach dessen Erscheinen, ebenso wie Hermann Hesse. Der Roman wurde auch ins Italienische übersetzt.

Gedenktag
16. Mai im Evangelischen Namenkalender.

Der Gedenktag wurde vor der Einführung des offiziellen Namenkalenders bereits geführt in:

 Theodor Fliedner: Buch der Märtyrer, Kaiserswerth 1849/1859, Bd. 4, S. 1399–1404
 Ferdinand Piper: Evangelischer Kalender in Zeugen der Wahrheit, Berlin 1874/1875, Bd. 1, S. 14–25
 Preußischer Evangelischer Oberkirchenrat: Namenkalender für das deutsche Volk, Berlin 1876
 Jörg Erb: Die Wolke der Zeugen, Kassel 1951/1963, Bd. 4, S. 508–520
 A. Ringwald: Menschen vor Gott, Stuttgart 1957/1968

Weblinks
 Die fünf Märtyrer von Lyon im Ökumenischen Heiligenlexikon
 Die fünf Märtyrer von Lyon im Ökumenischen Namenkalender
 Karl Rudolf Hagenbach: Vorlesungen über Wesen und Geschichte der Reformation, 3. Teil, Leipzig 1837
 Jochen Desel: Das Leben und Wirken des Genfer Reformators Johannes Calvin (PDF; 114 kB)
 Christoph Aschoff: Johannes Calvin und der Fall Michael Servet
 Paul Henry: Das Leben Johann Calvins des grossen Reformators, Band 2, verlegt von Friedrich Perthes, Hamburg 1838, S. 98–105
 Ellen G. White: History of Protestantism Volume 2 (englisch)
 Society and Culture in the Huguenot World, 1559–1685, Cambridge University Press 2002, ISBN 0-521-77324-5 (englisch)
  (französisch)
 Frieder Schulz und Gerhard Schwinge (Herausgeber): Synaxis: Beiträge zur Liturgik, Vandenhoeck und Ruprecht, Göttingen 1997, ISBN 3-525-60398-3
 F. Hoffmann: Geschichte der Inquisition, Erster Band, S. 100, online unter "Martial+Alba"&source=bl&ots=PUTI4669yc&sig=K0BXzekefjcY26atu6-9RyDjzW8&hl=de&sa=X&ei=NQ12U-S3N4aOOPWEgbAO&ved=0CE8Q6AEwCA#v=onepage&q=%22Martial%20Alba%22&f=false
 Johann Wilhelm Baum: Theodor Beza: Nach handschriftlichen Quellen dargestellt, erster Teil, Weidmannsche Buchhandlung, Leipzig 1843, sechstes Kapitel, S. 174–181, online unter "Bernhard+Seguin"&source=bl&ots=OsSW5OtBjM&sig=M1ClTXFHe3aEBQ30EbuFUVWoUT8&hl=de&sa=X&ei=CxV2U9v4K4jZOdSqgaAI&ved=0CGkQ6AEwCQ#v=onepage&q=%22Bernhard%20Seguin%22&f=false
 Johann Jakob Hottinger: Helvetische Kirchen-Geschichten, Teil 3, Bodmerische Druckerei, Zürich 1708, online unter "Bernhard+Seguin"&source=bl&ots=xpxIvvIXPn&sig=ndgkI8wRsUKvHTJZfoEUf60dkFY&hl=de&sa=X&ei=0b15U9HJEMfgOMXigcAH&ved=0CGIQ6AEwCQ#v=onepage&q=%22Bernhard%20Seguin%22&f=false
 A. W. Heckel: Die Märtyrer der evangelischen Kirche in den ersten Zeiten nach der Reformation, Haubenstricker und von Ebner, Nürnberg 1828, online unter "Martialis+Alba"+Märtyrer&source=bl&ots=SOTdmEeabU&sig=8wb4kM0JzGnXcag-gTVdmbP46EI&hl=de&sa=X&ei=BMN5U86PGIGYO57rgPgK&ved=0CDQQ6AEwAQ#v=onepage&q=%22Martialis%20Alba%22%20M%C3%A4rtyrer&f=false
 Jean Crespin: Mærtyrbuch: Darinnen merckliche denckwuerdige Reden und Thaten vieler heiligen Maertyrer beschrieben werden, Christoph Corvin, Herborn 1591, viertes Buch, S. 311–333
 Claas Bruin: Korte schets van het leeven en sterven der martelaaren, Jan Blom, Amsterdam 1719, online unter "gelukkig+vyftal"&source=bl&ots=nPTtuqQ3qU&sig=lUFV6A_0rKmKNLNCAW-SBtqg8D0&hl=de&sa=X&ei=gWIRVMHVOKX8ywPJ_YIQ&ved=0CC0Q6AEwAg#v=onepage&q=%22gelukkig%20vyftal%22&f=false
 Simon Doekes: Verzameling der overgeblevene bybel- zede- en mengelpoëzy, Gerrit Tielenburg, Amsterdam 1741, online unter "gelukkig+vyftal"&source=bl&ots=xdo6uCnG8X&sig=ZtvnBxMT1KLSc9DHijjqlT0j8pk&hl=de&sa=X&ei=57ISVL7gKYeaygP2yIHACA&ved=0CCcQ6AEwAQ#v=onepage&q=Mollius&f=false
 Neuauflage: Kessinger Publishing, 10. September 2010, ISBN 1-166-38379-2 und ISBN 978-1-166-38379-4
 Adriaan Corneliszoon van Haemstede: De Historie der Martelaren, van der Deyster, Leiden 1747, online unter
 Neuauflage: Nabu Press, 1. Oktober 2011, ISBN 1-247-52528-7 und ISBN 978-1-247-52528-0
 M. Rudolf Huber: Apophthegmata Martyrum, Johann Wilhelm Himler, Zürich 1664
 Josef Ponten: Die Studenten von Lyon, Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart und Berlin 1927, Roman

Einzelnachweise

05
Hugenotte
5 Martyrer von Lyon
Religion (Lyon)
Geschichte der Stadt Lyon
Männer und Religion
5 Manner von Lyon
5 Manner von Lyon
1553
Französische Geschichte (16. Jahrhundert)
Person (Lyon)

Fünf Märtyrer von Lyon


Southampton (), Birleşik Krallık'ın güney kıyısındaki yerel yönetim bölgesi Hampshire'ın en büyük kentidir. Londra'nın  güneybatısında ve Portsmouth'un  kuzeybatısında yer alır. Southampton, bir ana liman kentidir ve New Forest'a en yakın kenttir. Kent, Test ve Itchen nehir'lerinin Hamble nehri ile birleştikleri noktada; Southampton Water'ın en kuzey kısmında bulunmaktadır. Kent nüfusu yaklaşık 253,651'dir. Kent adı zaman zaman "So'ton" veya "Soton" olarak kısaltılarak kullanılır. Southampton mukimi Sotonian olarak belirtilir.

Kentin önemli işveren kuruluşları arasında Southampton Üniversitesi, Southampton Solent Üniversitesi, Southampton Havalimanı, Ordnance Survey, BBC South, NHS, ABP ve Carnival UK bulunur. Southampton, şu elementlere ev sahipliği ile bilinir: RMS Titanic,, Spitfire, II. Dünya Savaşı D-Day için mahreçlerden biri ve dünyanın en büyük yolcu gemilerinin demirleme limanı. Yanı sıra, WestQuay adında büyük bir alışveriş merkezi barındırır. 2014'te, şehir konseyi WestQuay'e ilaveten WestQuay Watermark adında yeni bir merkez inşaasına karar vermiş; inşaat, Ocak 2015'te başlamış ve Aralık 2016'da merkez hizmete girecek şekilde bitmiştir.

2011 nüfus sayımında Southampton, Portsmouth kenti ile ayrı yerleşim bölgesi olarak düzenlenmiş olmasına rağmen sonraki nüfus sayımlarında iki kent bütünleşik düşünülerek, 855,569 nüfusu ile İngiltere'nin altıncı büyük yapılaşmış alanı olarak düzenlenmiştir. Bu yapılaşmış alan, Güney Hampshire'ın, Solent City adıyla da bilinen bir parçasıdır. 1.5 milyonun üzerinde nüfusu ile, bu bölge Birleşik Krallık'ın en yoğun kent alanlarından birisidir.

İngiltere'nin güneşli Güney Sahilinde ve Londra'ya yalnızca bir saatlik mesafede bulunur. Uzun bir denizcilik geçmişine sahip bir şehirdir. Şehri sarmakta olan Orta Çağ'dan kalma iç surlar bulunmaktadır. Merkezin etrafında geniş parklar bulunmaktadır. Şehirde Avrupa sanat tarihini gözler önüne seren Southampton Sanat Galerisi, denizciliğe ilgisi olanlar için Maritime Müzesi, yeşil alan sevenler için Queens Parkı ve Central Park, doğal besinleri sevenler için Hampshire Çiftçi Pazarı, yeni yerler keşfetmek isteyenler için Hythe Ferry ile denize açılıp tarihi New Forest, gece hayatını sevenler için West Quay Road bulunur.

Tarih

Erken dönem Southampton
Arkeolojik bulgular, bölgede Taş Devri'nden beri yerleşim olduğunu önerir. MÖ 43'te Roma istilası ve MÖ 70'te yerel Britanyalılar'ın zaptından sonra bölgeye Clausentum adında bir kale yerleşimi kuruldu. Yerleşim, bugünkü Bitterne Manor bölgesinde, önemli bir ticari liman ve Winchester'ın savunmasında bir ileri karakola dönüştü. Clausentum'un, bir sur ve iki hendek ile korunmuş olduğu ve bir hamam barındırdığı değerlendirilmiştir.  Clausentum, yaklaşık 410'a değin terk edilmemiştir.

Anglosaksonlar, Hamwic  adında, bugünkü kentin St Mary's bölgesi merkezde olacak şekilde Itchen ırmağı boyunca yeni ve daha geniş bir yerleşim yeri kurmuşlardır. Hamwic ifadesi önce Hamtun'a ve sonra Hampton'a evrilmiştir. Hampshire adının bu yerleşimden neşet ettiği düşünülür.

Yanı sıra, bölgedeki arkeolojik kazılar, Avrupa'daki en mühim Sakson eser-koleksiyonlarından birini ortaya çıkarmıştır.

840'tan itibaren Viking akınları Hamwic'in 9. yüzyılda düşüşe geçmesine hizmet etmiştir. 10. yüzyıl itibarıyla Orta Çağ Southampton'ı surlarla müstahkem inşa edilmiştir.

11. - 13. yüzyıllar
1066'da Norman istilasından sonra, Southampton, İngiltere'nin o dönem başkenti Winchester ve Normandiya arasındaki ana transit liman haline geldi. 12. yüzyılda Southampton Kalesi inşa edildi . O döneme ait King John's House ve Canute's Palace benzeri tüccar evlerinin kalıntıları, o dönemde kentin zengin oluşunun kanıtı olarak değerlendirilmektedir . 13. yüzyıldan itibaren, Southampton en önemli liman haline gelir. Özellikle Fransız şarabı  ile İngiliz esvap ve yünü  ticareti bu liman üzerinden gerçekleşmeye başlar.

Southampton Fransiskan manastırı takriben 1233'te kurulur . Keşişleri, 1290'da, Conduit Head'den (bugünkü Hill Lane, Shirley civarındaki kalıntılar civarı) 1.7 kilometre uzaklıktaki sur içi manastıra bir su temini sistemi inşa etmiştir .

14. yüzyıl

Keşişler, 1310'da su kullanımını kente açmışlardır .

1338'de kent, Fransız, Cenevizli ve Monakolu gemilerce yağma edilir (yağma lideri Charles Grimaldi ganimetleri Monako Prensliği'ni kurmak için kullanmıştır) . 1339'da Kral Edward III Southampton ziyaretinde kentin duvarlarla kapatılması emrini verir. Geniş çaplı onarım —ki duvarların bir kısmı 1175'te inşa edilmiştir— 1380'de batı yakası duvarlarının da dikilmesi ile neticelenmiştir . Günümüze duvarların yarısı, 13 adet orijinal kule ve 6 geçit ulaşmıştır .

1348'de Büyük Veba Salgını, İngiltere'ye Southampton'a demirleyen ticaret gemileri üzerinden ulaşmıştır .

15. yüzyıl
1451'de Kral Henry'nin Agincourt Muharebesi'ne hareketi arifesinde, Southampton komplosu tertipçileri, Richard, Earl of Cambridge, Henry Scrope, 3rd Baron Scrope of Masham, ve Sor Thomas Grey of Heton krala hainlik suçlamasıyla, günümüz kentinde High Street üzerindeki Red Lion birahanesinde yargılanır. Tertipçiler suçlu bulunur ve Bargate önünde idam edilir.

Kent surları, 1417 tarihli, God's House Tower, İngiltere'nin ilk topçu bataryasını içermiştir. yıllar boyunca kentin topu olan Town Gaol'a ve Southampton limanına depolama alanına ev sahipliği yapmıştır. Eylül 2011'e değin de, Arkeoloji Müzesi'ni barındırmıştır. Kent surları 15. yüzyılda tamamlanır. Lakin, Southampton Waters ve Solent boyunca sonraki süreçlerde Henry VIII tarafından kurulan tahkimatlar, kenti yalnızca kentin kendi tahkimatlarına güvenmek zorunda bırakmaktan kurtarmıştır.

Orta Çağ boyunca, gemi inşaatı kent için önemli bir endüstri olmuştur. V. Henry'nin meşhur savaş gemisi HMS Grace Dieu Southampton'da inşa edilmiş ve 1418'de kızaktan suya indirilmiştir.

Southampton Fransiskan keşişleri su temini sistemlerinin mülkiyetini 1420'de kente vakfetmişlerdir.

Kent surları içinde yer alan Orta Çağ yapılarının çoğu günümüzde harabeliğe donmuş ya da tamamen yok olmuştur. Motte ve Bailey Kaleleri'nden günümüze Castle Way civarındaki Bailey surlarının sadece bir kısmı ulaşabilmiştir.

16. ve 17. yüzyıllar
1538'de Fransiskan manastırı dağılmış; fakat, manastır harabeleri 1940'larda tamamen imha edilene kadar mevcut kalmıştır.

1620'de Pilgrimler'in Mayflower gemisi ile kalkış noktası Southampton limanıdır. 1642'de, İngiliz İç Savaşı sırasında, bir Parlemanto yanlıları garnizonu Southampton'a taşınmıştır. Kraliyet yanlıları, Mart 1644'te, Redbridge'e değin ilerlemişlerse de kenti ele geçirmekten uzak durmuşlardır.

18. yüzyıl
18. yüzyılda, Southamptonli mühendis Walter Taylor'in blok imali işlemini mekanize etmesi Sanayi Devrimi'nde önemli bir adım olmuştur.

18. yuzyıldaki savaşlarda, bunlar Kırım Savaşı , II. Boer Savaşı , ve Fransızlar ile olan savaşlar , Southampton, askeri birlik ve malzemelerin bindirildiği liman olmuştur. I. Dünya Savaşı esnasında da 1. numaralı askeri yükleme limanı olarak görevlendirilmiş  ve yaralı ve Savaş tutsaklarının getirildiği ana merkez olmuştur. Yani sıra, 1944 Normandiya Çıkarması hazırlıklarında da merkezî kullanılmıştır.

1740'ta Southampton bir kaplıca kentine dönüşmüştür. İlaveten, 1760'larda deniz banyosu için, iyi nitelikte kumsalları olmamasına karşın, popüler olmuştur. Bu hizmet için, günümüz West Quay civarında, gel-git akıntıları sayesinde dolup boşalan, inovatif banyo yerleri inşa edilmiştir.

19. yüzyıl
Kent, Victoria devri'nde önemli bir genişleme kaydeder. 1835'te Southampton rıhtım şirketleri kurulmaya başlar. Ekim 1838'de, rıhtımın temel taşları döşenir  ve ilk rıhtım 1842'de hizmete girer. Rıhtımların yapısal ve iktisadî ilerlemesi birkaç on yıl boyunca devam eder. 1840'ta ise Londra demiryolu bağlantısı tamamen hizmete sunulur. Bu gelişmeler vesilesiyle, Southampton, İmparatorluğun Kapısı ("The Gateway to the Empire") olarak anılmaya başlar.

20. yüzyıl
1904'ten 2004'e kadar, iki Dünya Savaşı'nda kullanılan gemilerin inşası ve bakımını yapan Thornycroft isimli tersane Southampton'ın en büyük işvereni olur. 1912'de RMS Titanic Southampton'dan denize açılır. Gemi tayfasının beşte dördünü Sotonlular oluşturmuştur. Bu kesimin yaklaşık dörtte üçü de Titanic faciasında ölmüştür. Akabinde, kent Cunard isimli deniz ulaşımı şirketi üzerinden transatlantik yolcu hizmetlerine ev sahipliği yapar. Şirket, Blue Riband ödülüne sahip RMS Queen Mary ve RMS Queen Elizabeth'i kullanır. Ek olarak, kent rıhtımları Imperial Airways deniz uçaklarına da ev sahipliği eder. Southampton Konteyner Terminalleri 1968'de açılır  ve büyümesine devam eder.

Supermarine Spitfire, Southampton'da tasarlanıp geliştirilir. Uçak, Schneider ödülllü 1920 ve 1930'lu uçaklardan evrilmedir. Uçağın tasarımcısı Reginald Joseph Mitchell Southampton'ın günümüzde Portswood olarak anılan bölgesinde yaşamıştır, ve evi mavi bir plaka ile işaretlenmiştir. Yanı sıra, Southampton Üniversitesi'nde bir rüzgâr tüneli tasarımcının adıyla isimlendirilmiştir. Eylül 1940'ta uçak fabrikasının ağır bombardımana uğraması neticesinde tasarımcının evi ve civar meskun mahal harap olmuş, ve pek çok çalışan ve sivil halk ölmüştür.

İkinci Dünya Savaşı, stratejik ticari bir liman ve endüstriyel bölge olması sebebiyle Southampton'a  büyük zarar verir. Normandiya Çıkarması öncesi, geçici Mulberry Limanı ve barınakları buraya kurulur. D-Day sonrası, Southampton rıhtımları Müttefik Kuvvetlerin lojistiğine katkıda bulunur. Bu yüzden, kent 1944 sonlarına kadar Luftwaffe (Wehrmacht) akınlarına maruz kalır.

Hava saldırıları sonucu, kentte 630 kişi yaşamını yitirir ve yaklaşık 2,000 kişi yaralanır. Ayrıca binlerce yapı ya yıkılır ya da hasar görür. Bir grup Georgian mimarisine ait yapı savaştan kurtulmuşsa da, kentin büyük bölümü yıkılır. Bu sebeple, 2. Dünya Savaşı'ndan itibaren geniş çaplı yeniden yapılanma gerçekleşmiştir.

1920'lerde artan trafik sıkışıklığından ötürü, Bargate civarındaki kent surlarının 1932 ve 1938'de kısmen yıkılmasına karar verilir. Lakin, surlarının önemli bir kısmı hâlen ayaktadır.

1952'de bir Kraliyet İmtiyaznamesi ile  Highfield'de konumlu University College, Southampton Üniversitesi'ne dönüştürülür. Ek olarak, 1964'te Southampton şehir statüsüne kavuşarak, City of Southampton haline gelir.

Ulaşım
Şehir merkezine yaklaşık 30 dakika mesafede olan Southampton Havaalanı'ndan şehre düzenli tren, otobüs seferleri yapılmakta ve taksiler de 24 saat hizmet vermektedir. Şehir içi ulaşımda da yoğunlukla tren ve otobüs kullanılır.

Karayolu
Southampton Birleşik Krallık'ın merkez limanlarından olduğu için, ülkenin geri kalanı ile gelişmiş ulaşım bağlantıları vardır. İngiltere'nin güney sahilini birleştiren M27 otoyolu kentin kuzeyinden geçer. M3 otoyolu ise kenti Londra'ya; A34 otoyolu'na Winchester bağlantısıyla da ülkenin iç ve kuzey kesimlerine bağlar. M271 otoyolu kent merkezini batıdaki limanlara açar.

Demiryolu

Southampton liman lojistiği ve yolcu ulaşımı sağlayan demiryolu hattı ile ulusal demiryolu sistemine bağlanmıştır. Merkez tren istasyonu Southampton Central Station'dır. Demiryolu doğuda Portsmouth, kuzeyde Winchester ve Londra ile batıda Bournemouth, Poole, Dorchester, Weymouth, Salisbury, Bristol ve Cardiff ile bağlıdır. Londra hattı 1840'ta London and South Western Railway şirketi tarafından açılmıştır. Bu şirket ve ardılı Southern Railway (UK), kent limanlarını satın alması ile modern limanın kurulması ve gelişmesinde önemli bir rol oynamıştır.

Yerel tren hizmetleri kentin merkezi, güneyi ve doğusunda Southern West Trains tarafından şu istasyonlarda verilir: Swaythling, St Denys, Millbrook, Redbridge, Bitterne, Sholing ve Woolston. Temmuz 2009'da Hampshire Kent Konseyi Hythe'''dan Totton üzerinden Southampton Central Station'a uzanan ve St. Denys, ve Swanwick üzerinden Fareham'a devam eden tramvay projesini açıklamıştır. 2005'te, hafif ray hattının Portsmouth ve Gosport bölgesine bağlanması planlanmışsa da bu plan gerçekleştirilememiştir.

Kent, 1880'lerde Didcot, Newbury and Southampton Railway adında bir başka şirket tarafından kuzeye yeni bir tren hattı ile bağlanmak istenmiştir.

 Havayolu Southampton Havalimanı kentin kuzeyindeki Eastleigh'te yer alan bölgesel bir havalimanıdır. Birleşik Krallık ve Avrupa'da çeşitli destinasyonlara  Flybee havayolu şirketi ile uçuşlar mevcuttur. Kente Southampton Airport (Parkway) tren istasyonu ve bazı otobüs servisleri ile bağlanır.

 Denizyolu

Pek çok büyük yolcu gemisi düzenli aralıklarla Southampton kıyılarına demir atmaktadır. Bunlar arasında rekor büyüklükteki gemilere sahip Royal Caribbean ve Carnival Corporation & plc. şirketlerine ait gemiler bulunmaktadır. Son bahsedilen şirketin idare merkezi Southampton'da bulunur ve markaları arasında Princess Cruises, P&O Cruises ve Cunard Line yer almaktadır.

Bilhassa, Cunard Line filosu ile kent arasında bir etkileşimden bahsetmek mümkün olabilir. Örneğin, 11 Kasım 2008'de, bu filoya ait RMS Queen Elizabeth 2 gemisinin son defa demir alması, gün boyu çeşitli kutlama ve etkinliklerin gerçekleştirildiği Southampton'dan gerçekleşmiştir. Yanı sıra, Cunard gemileri genellikle Southampton'dan denize indirilmektedir. Örnekler arasında, Cornwall Düşesi tarafından ismi konmuş Queen Victoria Aralık 2007'de; Kraliçenin isimlendirdiği Queen Elizabeth de Kasım 2011'de denize indirilmiştir. İlaveten, Cambridge Düşesi Royal Princess gemisinin isimlendirme törenine 13 Haziran 2013'te iştirak etmiştir.

Yılın belli zamanlarında, the Queen Mary 2, Queen Elizabeth ve Queen Victoria gemileri aynı vakitte Southampton'a yanaşabillmektedir. Genellikle bu hadise, "Üç Kraliçenin Teşrifi" (Arrival of the Three Queens) olarak anılır.

Southampton'ın gemi turu endüstrisi için önemini gösteren bir etkinlik olarak da P&O Cruises şirketinin 175. kuruluş yılı kutlamalarında, şirket filosunun tüm gemilerinin Southampton'ı aynı gün içinde ziyaret etmesi gösterilebilir. Filoya ait  Adonia, Arcadia, Aurora, Azura, Oceana, Oriana ve Ventura isimli gemiler, 3 Temmuz 2012'de kentten bir törenle kafile halinde ayrılmıştır.

 Vapur
Kentte, artık Manş Denizi geçişi vapurları yoktur; fakat, üç kısa mesafe vapur hizmeti vardır: bir arabalı vapur hattı, bir hızlı katamaran yolcu hattı ve bir vasat hızda yolcu vapuru hattı. İlk ikisi Isle of Wight üzerindeki East Cowes ve Cowes ile kenti bağlarken; sonuncusu kenti Hythe'a bağlamaktadır. Buna karşın, önceki tarihlerde, Southampton'ın, Avrupa kıtasında San Sebastian, Lizbon, Tanca ve Kazablanka gibi destinasyonları olan bir grup vapur hattına ev sahipliği yaptığı bilinmektedir.

Bir vapur iskelesi 1960'larda inşa edilir. Lakin, bir grup hat Portsmouth'a kaydırılır, ve 1996'dan itibaren kentte, Isle of Wight hattı dışında hizmet veren bir vapur hattı kalmaz. Vapur iskelesine ait arazi özelleştirilir ve alanda bir mağaza - meskun alan dönüşümü gerçekleştirilir. The Princess Alexandra İskelesi bir marina dönüştürülür. Eastern İskeleleri de vasıtalar için bir park alanı haline getirilir.

 Otobüs

1879'dan 1949'a kadar kentte kullanılan tramvay sisteminin yerine, günümüzde, yerel toplu taşımayı çoğunlukla otobüsler karşılamaktadır. Başlıca otobüs şirketleri First Southampton ve Bluestar'dir. Diğer firmalar ise Brijan Tours, Stagecouch ve Xelabus'tur. Önemli bir otobüs hattı da tandan gece yarısına kadar Southampton Üniversitesi ve kent arasında taşeron hizmet veren Uni-link'''tir. Uni-link, Southampton Universitesi adına Bluestar (daha evvel Enterprise) tarafından işletilir.

Ücretsiz bir otobüs hattı da City-link adıyla mevcuttur. City-link hattı Red Funnel iskele terminalinden WestQuay üzeri olmak üzere Central Station'a kadar hizmet vermektedir. Hattın isletmecisi Bluestar'dir. Ek olarak, Southampton Dial a Ride ismiyle, toplu taşıma vasıtalarını kullanamayan kimseler icin kapıdan kapıya hizmet veren bir minibus servisi de bulunmaktadır. Hattın finansmanı Kent Konseyi tarafından karşılanırken, isletmecisi SCA Support Services'dir.

Otobüs hizmetleri için iki ana terminal bulunur. En büyük otobüs şirketi olarak First, Pound Tree civarı duraklara uğramaktadır. Uni-link WestQuay'in önünden her iki yönden geçer, ve Wilts & Dorset yolcuları bu duraktan in-bin yapar. Ayrıca, yol boyunca, sırasını bekleyen otobüsler park halindedirler.

Ayrıntılı ve güncel otobüs hattı ve durakları bilgisine şu  ve şu  sayfadan ulaşılabilir.

 İklim

Southampton'da ılıman okyanusal iklim (Köppen iklim sınıflandırmasına göre) hakimdir. Ülkenin güneyinde, düşük rakımlı ve korunaklı bir bölgede yer almasından ötürü İngiltere'nin diğer kentlerine nazaran ılıman ve güneşli kentler arasında yer alır. Ortalama sıcaklık, yaz dönemi 22 °C, kış dönemi 8 °C düzeyindedir. 1976'dan beri Birleşik Krallık için kaydedilen en yüksek sıcaklık 35.6 °C (96.1 °F) ile haziran ayında bu kentte kaydedilmiştir.

Demografi
2001 nüfus sayımına göre, kent nüfusunun %92.4'ü Beyaz (%1 Beyaz İrlandalı dahil), %3.8'i Güney Asyalı, %1.0'i Siyah, %1.3'ü Çinli ve diğer etnik gruplardan ve %1.5'i Melez gruptan oluşmaktadır.

2011'de, Southampton sınırları içerisinde yaklaşık 236,900 kişinin yaşadığı düşünülmektedir. Yanı sıra, kentte 20,000 civarında Leh nüfusun bulunduğu tahmin edilmektedir.

119,500 erkeğe karşılık, kentte 117,400 kadın bulunmaktadır. En kalabalık yaş grubu, yaklaşık 32,300 kişi ile 20-24 yaş aralığıdır. Bunu, 24,700 kişi ile 25-29 yaş; 17,800 ile 30-34 yaş aralığı takip eder. Nüfusa göre, Southampton Güneydoğu İngiltere'nin birinci; Güney İngiltere'nin ise Plymouth'tan sonra kent merkezi en kalabalık ikinci şehirdir.

1996-2004 arası, kent nüfusu %4.9 artmıştır - bu İngiltere'deki en yüksek 10. nüfus artışıdır. 2005'te, Devlet İstatistik Kurumu, Southampton'ın Londra ve Portsmouth'tan sonra nüfus yoğunluğu en çok üçüncü şehir olduğunu açıklamıştır. Hampshire Kent Konseyi, 2006-2013 arasında, kent nüfusunun 4,200 yeni kimse ile %2 artmasını beklemektedir. Bu artışın, en fazla yaşlılardan olması beklenmektedir.

Kültür, medya ve spor

Kültür

Kent, İngiltere'de ayakta kalan en uzun kent surlarına ev sahibidir. Yanı sıra, kapsamlı restorasyon çalışmalarından sonra 30 Temmuz 2011'de yeniden açılan Tudor House Museum, Southampton Maritime Museum, God's House Tower, kent surları içinde yer alan kent mirası temalı bir arkeoloji müzesi, the Medieval Merchant's House, havacılık müzesi Solent Sky başlıca müzelerdir. Southampton'ın ticari geçmişinin ve RMS Titanic'in konu edildiği The SeaCity Museum, Hükûmet Binası'nın batı yakasında, önceden Hampshire Constabulary ve Magistrates' Court olarak kullanılan binada hizmet vermektedir. Bu müzeye, başta National Lottery'den yarım milyon pound olmak üzere bireysel bağışlarla toplamda 28 milyon pound vakfedilmiştir.

Southampton Boat Show, her yıl Eylül ayında, 600'ün üzerinde stant ile organize edilmektedir. 1968'den beri düzenlenme mekanı bir hafta boyunca Mayflower Park'tır.

Kentin en büyük tiyatro salonu 2,300 kişi kapasiteli Mayflower Theatre'dır (önceki ismi the Gaumont). Salon, aynı zamanda, Güney İngiltere'nin Londra dışındaki en kapasiteli sahnesidir. Salon,  Les Misérables, The Rocky Horror Show and Chitty Chitty Bang Bang gibi ünlü tiyatro oyunlarına ev sahibi olmuş; Welsh National Opera ve English National Ballet düzenli olarak sahne almıştır. Bir diğer tiyatro salonu Southampton Üniversitesi Highfield Yerleşkesi'nde yer alan Nuffield Theatre'dır. Salon, 2015 yılında, The Stage Award for Best Regional Theatre ödülü ile taltif edilmiştir. Salonda, gezici tiyatro grupları ve yerel sahne toplulukları misafir edilmektedir (ör. Southampton Operatic Society, the Maskers, ve the University Players).

Kentte birçok inovatif sanat galerisi bulunmaktadır. En bilineni, hükûmet binasındaki the Southampton City Art Gallery'dir. Ayrıca, ulusal çapta önemli bir diğer galeri, gezici ve kalıcı sergilerin düzenlendiği Designated Collection'dır. Küçük çaptaki galeriler arasında Southampton Solent Üniversitesi'nin the Solent Showcase'i, Southampton Üniversitesi'nin the John Hansard Gallerysi ve Above Bar Street üzerinde yer alan the Art House sayılabilir. Başta kentin tarihi giriş kapısı Bargate olmak üzere kentin Orta Çağ dönemi yapılarından da, sanatsal faaliyetler için bir sergi/teşhir/gösterim yeri olarak faydalanılmaktadır.

Ağustos 2009'da, kent merkezinde Guidhall civarında bir Cultural Quarter oluşturulmasına başlanmıştır.

Müzik

Southampton, iki büyük konser/gösteri merkezine sahiptir: the Mayflower Theatre (önceki adı ile the Gaumont Theatre) ve the Guidhall. Guidhall, dönemin popüler sanatçılarını ağırlayan bir merkez olmuştur: ör. Pink Floyd, David Bowie, Delirious?,  Manic Street Preachers, The Killers, The Kaiser Chiefs, Amy Winehouse, Lostprophets, The Midnight Beast, Modestep, ve All Time Low. Bunlara klasik müzik konserleri de eklenmiştir:  Bournemouth Symphony Orchestra, City of Southampton Orchestra, Southampton Concert Orchestra, Southampton Philharmonic Choir ve Southampton Choral Society.

Kent, bu merkezlerden ufak birkaç konser/gösteri sahnesine de sahiptir: Brook, The Talking Heads, The Soul Cellar, The Joiners ve Turner Sims; pub olarak: the Platform tavern, the Dolphin, ve the Blue Keys; ve club circuit olarak Hampton's and Lennon's. The Joiners, şu grupları misafir etmiştir: Oasis, Radiohead, Green Day, Suede, PJ Harvey, the Manic Street Preachers, Coldplay, the Verve, the Libertines ve Franz Ferdinand. Hampton's ve Lennon's ise, Kate Nash, Scouting for Girls ve Band of Skulls'un erken dönem konserlerini verdiği mekanlar olmuştur. Junk isimli gece kulübü, Birleşik Krallık'ın "en iyi ufak gece kulübü" liyakatına aday gösterilmiş ve birçok modern dans müzik sanatçısını misafir etmiştir.

Kent, bir grup sanatçının doğup büyüdüğü bir şehir olmuştur:  R'n'B şarkıcısı Craig David, Coldplay bateristi Will Champion, Holloways'in solisti Rob Skipper ve1980'lerin popstarı Howard Jones. Yanı sıra, birçok rock grubu Southampton'da kurulmuştur: Band of Skulls, Creeper, The Delays, Bury Tomorrow, Heart in Hand, Thomas Tantrum (2011'de dağıldı) ve Kids Can't Fly (2014'te dağıldı). Dans müziğinde muteber bir sanatçı olan James Zabiela da Southamptonlı'dır.

Basın - Yayın
Kentin yerel basın kuruluşları arasında önde gelen iki kuruluş bulunur: Redbridge merkezli Southern Daily Echo gazetesi, ve binası Kent Konseyi'nin karşısında bulunan BBC South stüdyosu. BBC, bu birimden, South Today isimli televizyon programını, yerel haber bültenlerini, ve  BBC Radio Solent radyosunu yayınlamaktadır. Ayrıca, bir yerel ITV kanalı olan Meridian'ın stüdyoları da kentten yaklaşık dokuz mil uzaklıktaki Whiteley de konumludur. Aralık 2004'e değin, kanal stüdyoları kentin Northam bölgesinde bulunmakta idi. That's Solent isimli 2014 Kasım'da yayına başlayan yerel bir televizyon kanalı da Southampton ve Portsmouth kentleri için hizmet vermektedir.

Southampton, farklı topluluklara ait iki FM radyo istasyonuna sahiptir: Queens Award ödülünü kazanmış, Asyalı topluluklara yönelik 2006'da 101.1 FM üzerinden yayına başlayan Unity 101 Community Radio (www.unity101.org) ve St Mary's'de ikame, Eylül 2011'de beri Rock'tan Dans müziklerine kadar geniş bir yelpazede bir repertuvar sunan Voice FM (http://www.voicefmradio.co.uk). Bir üçüncü radyo kanalı da, yalnızca internet üzerinden Asyalı topluluklara yönelik yayınlar düzenleyen Awaaz FM (www.awaazfm.co.uk)'dir.

Ticari radyo istasyonları arasında, The Breeze (önceki ismi The Saint), Capital (önceki isimleri Power FM ve Galaxy), Wave 105, Heart Hampshire (önceki ismi Ocean FM) ve 106 Jack FM  (www.jackradio.com ) (önceki ismi The Coast 106) yer alır. Yanı sıra, Southampton Üniversitesi'ne bağlı internet ve AM bandından yayın yapan SURGE isimli bir radyo da bulunmaktadır.

Spor

Southampton, Southampton FC (takma adı "The Saints") takımına ev sahipliği yapmaktadır. Southampton FC, 2001 yılında ömrü 100 seneden fazla süren eski stadyumu ""den St Mary's Stadyumu'na taşındı ve bu zamandan beri Premier League maçlarını bu stadyumda oynar. Kulüp, 1966 yılında İngiliz futbolunun en üst ligi olan Football League First Division'a ilk kez ulaştı ve sekiz sene boyunca bu ligin dahilinde kaldı. 1976'da Manchester United'a karşı şok bir zafer kazanıp FA Cup'ı kendi ellerinde aldı, iki sene sonra da en üst lige geri dönüp 27 sene boyunca orada kaldı (bu arada 1992'de Premier League'in kurucu üyelerinden biri de oldu), ancak 2005'te küme düşürüldü. Üçüncü ligde kısa bir zaman geçirdikten ve ciddi finansal zorluklara uğradıktan sonra 2012'de Premier League'e tekrar girebildi. Southampton, 2015'te yeni futbol menajeri Ronald Koeman'ın önderliği altında geçirdiği başarılı Premier League sezonunda 7. sıraya ulaşarak 30 sene içerisindeki en üst sıraya ulaşmış oldu. Kulübün en üst lig pozisyonu, 1984'te eski First Division'da ikinci gelen takım olarak kazanıldı. 1979 EFL Cup finali ve 2003 FA Cup Finali'nde de ikinci geldi. Kulübün eski kayda değer menajerleri , , , , ve Gordon Strachan. Kulübün Southampton şehirden sadece  mesafede bulunan Portsmouth FC kulübü ile güçlü bir rekabeti vardır.

Ünlü Kişiler

Southamptonlılar Sotonian olarak anılır.

Kentten tarih boyunca önemli müzisyenler çıkmıştır: 1674 doğumlu ilahi bestekârı Isaac Watts, Holyrood semtinde yetişen Craig David  ve  Coldplay bateristi  Will Champion  sayılabilir. Günümüzde, Southampton Civic Centre saat kulesi çanında Isaac Watts'ın O God, Our Help in Ages Past bestesi kullanılmaktadır.

Southampton'dan çıkan televizyon ünlüleri arasında komedyen Benny Hill , doğabilimci Chris Packham, The X Factor 2007 birincisi Matt Cardle ve MasterChef 2012 birincisi Shelina Permallo yer alır. Bedford Place'te bulunan Mauritius restaurantı Lakaz Maman (Annemin Yeri anlamındadır) Permalloo tarafından işletilmektedir. Radyocu Scott Mills de Southampton doğumludur.

Yazar Jane Austen birkaç yıl Southampton'da yaşamıştır. Kentin önde gelen sanatçıları Edward John Gregory, Hubert von Herkomer ve John Everett Millais'tır.

Kent sporcuları arasında rugby union oyuncusu Mike Brown ve Avustralyalı tenis oyuncusu Wally Masur bulunur.

Önemli bir liman olmasından, kent, birtakım ünlü gemiciler de yetiştirmiştir: I. Dünya Savaşı'nda sivil bir gemi ile bir Alman U-botuna çarparak onu etkisiz hale getiren Charles Fryatt, aynı savaşta oramiral ve daha sonra Yeni Zelanda valisi olan general John Jellicoe  ve son RMS Titanic kazazedesi  Millvina Dean.

Sağır-dilsiz ilk Anglikan vaiz-rahip olan Richard Aslatt Pearce de Southampton, Portswood semti doğumludur.

Kardeş şehirler

Southampton'nin şu şehirlerle resmî kardeş şehir anlaşmaları vardır::

 , 2003

Resimler

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Resmi turizm kilavuzu

Southampton