San Lazzaro degli Armeni (traducido al español: San Lázaro de los armenios, en armenio: Սուրբ Ղազար կղզի) es una pequeña isla en la laguna de Venecia, el noreste de Italia, situada inmediatamente al oeste del Lido, completamente ocupada por un monasterio que es la sede principal de la Orden mequitarista, siendo la isla uno de los centros más importantes en el mundo para la cultura armenia.

Historia

El aislamiento del islote a cierta distancia de las islas principales que forman la actual ciudad de Venecia, hizo de él un lugar ideal para una estación de cuarentena  y un hospital de leprosos (un lazareto) fundado en el , recibiendo el nombre de San Lázaro ya que es el santo patrono de los leprosos. Abandonada la isla y el lazareto en el , dos siglos después en 1717 se le dio por parte del Concejo de Gobierno de Venecia, a un grupo de monjes armenios de la orden mequitarista quienes allí establecieron este, su célebre, monasterio rico en obras culturales, por ejemplo en su biblioteca armenia y universal.

Véase también
 Geografía de Italia
 Geografía de Europa

Referencias

Bibliografía
 Alberto Peratoner (a cura di), Dall'Ararat a San Lazzaro (con contributi di P. Vertanes Oulouhodjian e P. Boghos Levon Zekiyan), Congregazione Armena Mechitarista, Venezia, 2006

Enlaces externos

 Mapa de localización de la isla

Islas de la laguna de Venecia
Cultura de Armenia
Iglesia católica armenia
Iglesias católicas orientales en Italia

San Lázaro de los armenios


Kun en 2-øre er en dokumentarfilm instrueret af Ib Dam efter manuskript af Albert Mertz.

Handling
Hvad kan man få for en to-øre? Filmen besvarer spørgsmålet med at vise nogle smukke billeder fra julemærkehjemmene, som er bygget og opretholdes ved salget af julemærkerne, der sælges for to øre stykket. 7 julemærkehjem og 1800 små rekonvalescenter årlig er tal, der fortæller, hvad en to-øre, der er givet rigtigt ud, er værd.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1954
Dokumentarfilm fra Danmark

Kun en 2-øre


Gyldendals Skala-serie er en nyere bog-serie, der startede i 2016, med udgivelsen af Lucia Berlins Håndbog for rengøringskoner. Navnet Skala fandt Gyldendals litterær direktør, Johannes Riis, på, da bøgerne har tre forskellige størrelser og kan danne en trappe. Ordet skala betyder også, at helheden er inddelt efter et bestemt princip, uden nødvendigvis at passe sammen, uden denne sammenhæng; Det var også Gyldendals tanke, bag navnet, for bøgernes handling, sprog osv. minder ikke meget om hinanden, men allesammen er enten blevet overset, misforstået eller dømt ude. Bog-serien består hovedsaglige af kvindelige forfattere med undtagelse af Jean Genet og James Baldwin.

Seriens redaktører er Julie Paludan-Müller og Olga Ravn.

Bøgerne i Skala-serien
 Lucia Berlin: Håndbog for rengøringskoner, 1977. Genudgivet 2016
 Sylvia Plath: Glasklokken, 1963. Genudgivet 2016
 Francoise Sagan: Bonjour Tristesse, 1954. Genudgivet 2016
 Chris Kraus: I Love Dick, 1997. Genudgivet 2017
 Jean Genet: Tyvens dagbog, 1949. Genudgivet 2017
 Marguerite Duras: Lol V. Steins henførelse, 1964. Genudgivet 2018
 Joan Didion: Intet Gælder, 1970. Genudgivet 2018
 Joan Didion: Slæber sig mod Betlehem, 1968. Genudgivet 2018
 James Baldwin: Giovannis værelse, 1956. Genudgivet 2019

Andre af Gyldendals bogserier
Billige bøgerne (Lanceret 1959)

 Gyldendals Tranebøger
 Gyldendals Spættebøger
 Gyldendals Uglebøger
 Gyldendals Bekkasinbøger

Danske Klassikere - udgivet af Det Danske Sprog- og litteraturselskab, i samarbejder med Borgen (1986-2008) og Gyldendal (2010-nu)

 Danske Klassikere

Referencer

Eksterne henvisninger

 http://www.gyldendal.dk/artikler/skala-serien

 http://ordnet.dk/ddo/ordbog?query=skala

Skala-serie

Gyldendals Skala-serie


الشواطئ البحرية الصخرية  تتكون الأراضي الساحلية من الرمل و الحصى و كثيرا ما تكون مناطق المد و الجزر مناطق صخرية .
و تتواجد في هذه البيئة بعض أنواع من الطحالب و الأعشاب البحرية التي تقوم بعملية البناء الضوئي و أكثر حيوانات هذه البيئة من اللافقاريات باستثناء بعض أنواع الأسماك و بعض أنواع الطيور التي تتغذى عليها .

انظر أيضاً

 شواطئ بحرية رملية

مراجع

تضاريس ساحلية ومحيطية
علم البيئة

شواطئ بحرية صخرية


Ligamentul sternoclavicular anterior (Ligamentum sternoclaviculare anterius) este un ligament lat al articulației sternoclaviculare ce se prinde pe partea antero-superioară a extremității mediale (sternale) a claviculei și de aici merge oblic în jos și înăuntru, inserându-se apoi pe porțiunea superioară a feței anterioare a manubriului sternului, un pic mai jos de incizura claviculară; fasciculele cele mai externe se termină pe primul cartilaj costal. Ligamentul sternoclavicular anterior se află, după cum sugerează și numele lui, pe fața anterioară a articulației sternoclaviculare. El întărește capsula articulară a articulației sternoclaviculare și limitează mișcarea de proiecție înapoi (retropulsia) a umărului.

Referințe

Legături externe
 Ligament sterno-claviculaire antérieur. Dictionnaire médical de l'Académie de Médecine

Articulația sternoclaviculară
Ligamentele membrului superior

Ligamentul sternoclavicular anterior


Behnia, monotipski rod šparogovki čija je jedina vrsta B. reticulata, penjačica iz tropske i južne Afrike.

Sinonimi
 Dictyopsis Harv. ex Hook.f.
 Hylonome Webb & Berthel.
 Dictyopsis thunbergii Harv. ex Hook.f.
 Hylonome reticulata (Thunb.) Webb & Berthel.
 Ruscus reticulatus Thunb.

Izvori

Saburovke
Flora Mozambika
Flora Esvatinija
Flora Zimbabvea
Flora Malavija
Flora  KwaZulu-Natala
Flora Sjevernih provincija
Flora Kapskih provincija

Behnia


El Faro del Fin del Mundo de La Rochelle, en Francia, departamento de Charente Marítimo, es una réplica del faro del Fin del Mundo de la isla de los Estados, en la Patagonia argentina.

Historia
El Faro del Fin del Mundo de la Tierra de Fuego argentina, o faro de San Juan de Salvamento, celebrado por Julio Verne en su novela El faro del fin del mundo, fue construido en 1884 y fue el primer faro en alumbrar las proximidades del cabo de Hornos. Fue abandonado tras la inauguración del cercano faro Año Nuevo en 1902, y poco a poco destruido por la intemperie. En 1998, fue reconstruido en su emplazamiento original y puesto en marcha por iniciativa de André Bronner, francés residente en La Rochelle, junto con un equipo de 8 compatriotas. La operación fue apoyada por las autoridades argentinas locales, la Armada argentina, el gobierno francés y los ayuntamientos de Nantes y La Rochelle, así como varias empresas privadas.

Al poco tiempo André Bronner decidió construir otra réplica en La Rochelle, que fue inaugurada el 1 de enero de 2000. A diferencia del faro de San Juan de Salvamento, este nuevo faro fue levantado sobre pilotes en el mar, frente a la punta de Les Minimes. El mismo año, los Correos franceses emitieron un sello en homenaje a los dos "faros del fin del mundo", el de San Juan de Salvamento y el de La Rochelle.

Descripción
Montado sobre pilotes para elevarlo por encima del nivel del mar, el faro es una casa octogonal de madera rodeada de una balaustrada. Unos paneles solares alimentan en electricidad su luz blanca que señala la punta sur de la bahía de acceso al puerto de Les Minimes y al puerto viejo de La Rochelle. Su luz consiste en 3 destellos blancos cada 12 segundos.

El faro es una atracción turística de la ciudad, si bien no se puede visitar. Es accesible andando a marea baja.

Notas y referencias

Enlaces externos

Faros de Francia del siglo XXI
La Rochelle
Infraestructuras de la región de Nueva Aquitania
Arquitectura de Francia de 2000
Charente Marítimo

Faro del Fin del Mundo (La Rochelle)


Kentoku Noborio (født 30. november 1983) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Kyoto Sanga FC og Tokushima Vortis.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kentoku Noborio


Frank Parr (* 1. Juni 1928 in Wallasey als Francis David Parr; † 8. Mai 2012 in London) war ein britischer Jazzposaunist und Cricketspieler.

Parr begann 1950 mit dem Posaunenspiel. Seit 1952 spielte er in der semi-professionellen Merseysippi Jazz Band, mit der Mitte der 1950er Jahre Aufnahmen für Esquire und Decca Records entstanden. Als Wicket-Keeper im Cricket spielte er zwischen 1951 und 1954 in 49 First-Class-Spielen, hauptsächlich für den Lancashire County Cricket Club.1956 verließ er die Merseysippi Jazz Band, um bis 1961 in der Mick Mulligan Jazzband mit George Melly zu spielen. Anfang der 1960er Jahre arbeitete er in verschiedenen Bands, wie bei Mike Cotton oder Monty Sunshine. Als mit Aufkommen der Beatmusik die Popularität des Traditional Jazz in England nachließ, stellte er seine Tätigkeit als Musiker zurück und wurde Manager von Acker Bilk. Insgesamt war er an 30 Schallplattenaufnahmen zwischen 1951 und 1985 beteiligt. In seinen letzten Lebensjahren hatte er Auftritte in der Fernsehshow Psychoville (2009) und in dem Spielfilm The King's Speech (2010). Er starb in einem Londoner Krankenhaus an den Folgen eines Mundhöhlenkarzinoms.

Einzelnachweise

Jazz-Posaunist
Cricketspieler (England)
Brite
Geboren 1928
Gestorben 2012
Mann

Frank Parr (Musiker)


An Tillandsia santieusebii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Morillo ngan Oliva-esteve. An Tillandsia santieusebii in nahilalakip ha genus nga Tillandsia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tillandsia

Tillandsia santieusebii


Trønderbanen er betegnelsen for lokaltogene og visse jernbaner i Trøndelag fylke i Norge. Bane Nor (tidligere Jernbaneverket) benytter navnet om strækningen Trondheim–Steinkjer på Nordlandsbanen, mens NSB benytter det om lokaltogene på strækningen Steinkjer–Trondheim–Støren–Røros på Nordlandsbanen, Dovrebanen og Rørosbanen. Navnet benyttes også i regeringsdokumenter om disse strækninger. Indimellem bruges navnet også om strækningerne mellem Oppdal, Røros, Trondheim og Steinkjer. Navnet blev tidligere benyttet af NSB som projektnavn for koordineringen af persontog på denne strækning fra 1993 til og med 2003. NSB ophørte med at bruge navnet i 2004, mens Statens jernbanetilsyn fortsatte med at benytte det. Senere har NSB taget det i brug igen.

Historie
Trønderbanen var NSB's projektnavn for koordineringen af persontog på strækningen mellem Oppdal, Røros, Trondheim og Steinkjer fra 1993 til 2003. Trønderbanen opstod som begreb, da trafikken med lokaltog i de daværende Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag fylker blev reorganiseret i 1990'erne. Navnet blev skabt af Gunhild Myren fra Sandvollan i Inderøy, der vandt en konkurrence i 1993.

8. juni 1997 blev der indført faste minuttal med tog hver halvanden time mellem Trondheim og Steinkjer. 7. januar 2001 blev det udvidet til fast timedrift. Den faste timedrift var med til at gøre Trønderbanen til en succes. I 2003 blev der transporteret ca. 1,1 mio. passagerer. Ved Støren var der 6 % flere passagerer end året før, mens det var uændret i Levanger.

Fra 1. januar 2004 ophørte NSB med at bruge navnet Trønderbanen om lokaltogene nord og syd for Trondheim. Årsagen var at deres afdeling i Trondheim blev nedlagt, og beslutningerne i stedet blev taget centralt i Oslo. Efterfølgende benyttedes det generelle produktnavn NSB Lokaltog, men navnet Trønderbanen blev stadig benyttet i folkemunde og den lokale presse. I 2012 benyttede NSB igen navnet Trønderbanen i køreplaner mv.

Jernbaner
Trønderbanen omfattede disse jernbaner i 1993-2003:
Dovrebanen (Oppdal – Trondheim)
Meråkerbanen (Hell - Storlien)
Nordlandsbanen (Trondheim – Steinkjer)
Rørosbanen (Røros – Trondheim)
Stavne-Leangenbanen (Marienborg – Lerkendal)

Materiel

Trønderbanens tog har hovedsageligt været dieselelektriske togsæt af NSB type 92, suppleret af NSB type 93 til blandt andet Røros.

Noter

Eksterne henvisninger

 Konseptvalgutredning Trondheim Steinkjer . vegvesen.no (25. august 2010)

Jernbanetransport i Norge
Trøndelag

Trønderbanen


ظفرآباد (Зафаробод) هي مدينة في ولاية صغد في طاجكستان. وهي عاصمة مقاطعة طفرآباد

يبلغ عدد سكانها حوالي 15016 نسمة.

مراجع

أماكن مأهولة في طاجيكستان
ولاية صغد

ظفرآباد (صغد)


La bataille de Blanco Canyon qui eut lieu le  est le point culminant de la campagne militaire menée par le colonel Ranald S. Mackenzie de la United States Army contre plusieurs groupes de Comanches dans l'ouest du Texas à l'automne 1871.

Le matin du , alors qu'ils poursuivaient un petit groupe d'Amérindiens, un petit détachement de soldats américains fut pris en embuscade. L'arrivée du gros des troupes contraignit les guerriers comanches à se retirer. Mackenzie et ses troupes les poursuivirent durant plusieurs jours, les obligeant à abandonner dans leur fuite une partie de leur matériel et de leurs provisions.

Annexes

Bibliographie
 .

Liens externes
 .

Bataille des guerres indiennes
Bataille de 1871
Comanches
1871 aux États-Unis
Octobre 1871

Bataille de Blanco Canyon


ඡින්නමස්තා (, , "හිස වෙන්වූ තැනැත්තිය"), හෙවත් චින්නමස්තා, හෝ ඡින්නමස්තිකා සහ ප්‍රචණ්ඩ චණ්ඩිකා යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ හින්දු දෙවඟනකි. ඇය තන්ත්‍ර සම්ප්‍රදායයෙහි එන මහාවිද්‍යා නම් දශ දේවතාවියන්ගෙන් අයකු ද වේ.  ඇය හින්දු මාතෘ දේවතාවිය වන දේවීගේ රෞද්‍ර ස්වරූපයකි. දිව්‍යමය මෛථුන්‍යයේ යෙදෙන යුවළක් මත හිඳගත් හෝ සිටගත් මැය තම සිඳි හිස එක් අතකින් ද, අනෙක් අතින් දෑකැත්තක් ද දරා සිටියි. ඇයේ රුධිරය ගලන ගෙලෙන් පැනනැඟි රුධිර දහරා තුනක් ඇගේ වෙන්කළ හිස සහ තවත් සහායිකාවන් දෙදෙනෙක් විසින් පානය කරනු ලබති.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

හින්දු දෙවඟනෝ
පාර්වතීගේ ස්වරූප
මහාවිද්‍යාවෝ

චින්නමස්තා


سونغ بيرد  هو مشغل وسائط متعددة مجاني حر منقطع التطوير، يمكن استخدامه أيضًا كمتصفح وب.

مزايا
 دعم التشعيل على مايكروسوفت ويندوز 2000، إكس بي، فيستا، ماك أو إس، ومعظم توزيعات لينكس.
 إمكانية إنشاء علامات مرجعية.
 إمكانية مسح حاسوب المستخدم بحثاً عن ملفات الوسائط، وتسجيلها في مكتبة محلية.
 اختصارات لوحة المفاتيح.

مراجع

وصلات خارجية
 الصفحة الرئيسية لموقع سونغ بيرد
 تمديدات سونغ بيرد

مشغلات وسائط لنظام لينكس
برمجيات مايكروسوفت ويندوز
برمجيات 2006
برمجيات آي بود
برمجيات تستخدم جي ستريمر
برمجيات تستخدم لغة واجهة مستخدم إكس إم إل
برمجيات تستخدم رخصة جنو العمومية
برمجيات لينكس
برمجيات مبنية على غكو
برمجيات محمولة
مشغلات وسائط لنظام سولاريس
متصفحات ويب حرة
متصفحات ويب لنظام ويندوز
مشغلات وسائط حرة
مشغلات وسائط لنظام ويندوز

سونغ بيرد


Francisco Suárez Cardona (Madrid; 11 de abril de 1953 - Cobeña; 11 de octubre de 2010) fue un zoólogo y ecólogo español.

Trayectoria
Licenciado en Ciencias Biológicas en 1972 y Doctor desde 1988, por la Universidad Complutense de Madrid. Su pasión por la Ornitología y otras ciencias biológicas le llevaron a compatibilizar el trabajo académico con el empresarial. Fue destacado como uno de los pioneros en la Evaluación de Impacto Ambiental (EIA) y en la Ordenación de territorio. Su andadura científica, comienza antes de la licenciatura, como naturalista, y se hace oficial con la Defensa Pública de la Tesis Doctoral "Historia Natural de la Collalba rubia durante la época de la reproducción". Desde 1988 fue profesor en el Departamento de Ecología de la Universidad Autónoma de Madrid. Institución en la que impartió clases de licenciatura en Biología y Ciencias Ambientales, así como cursos de doctorado hasta su fallecimiento. Es autor de más de 100 publicaciones científicas indexadas y de numerosos capítulos de libros y editor de varios libros. Como docente e investigador destacó como profesional y humanista, siendo director de 7 Tesis Doctorales y como investigador principal en decenas de proyectos científicos y técnicos.

Algunas publicaciones
 . 2007. La Ganga ibérica y la ganga ortega en España: población en 2005 y método de censo, Volumen 8 de Seguimiento de aves. Editor SEO/BirdLife, 133 pp. ISBN 8493401889
 . 1999. Conservación de la naturaleza y mundo rural: Experiencias y perspectivas para el siglo XXI. Editor Universidad Autónoma. 172 pp. ISBN 8460588335
 1996. Guías Metodológicas Para la Elaboración de Estudios de Impacto Ambiental: Carreteras y Ferrocarriles. Volumen 1 de Serie Monografías. 3ª edición de Ministerio de Obras Públicas y Transportes, Centro de Publicaciones, 165 pp. ISBN 8449802660
 1992. Las estepas ibéricas. Unidades temáticas ambientales. Editor Ministerio de Obras Públicas y Transportes, 160 pp. ISBN 8474337771

Enlaces externos

 Publicaciones de Quico
 En memoria del profesor fallecido
 Francisco Suárez Cardona
 Departamento de biología de la UAM

Referencias

Ecólogos de España
Ornitólogos de España del siglo XX
Ornitólogos de España del siglo XXI
Biólogos de España del siglo XX
Biólogos de España del siglo XXI
Alumnos de Biología de la Universidad Complutense de Madrid
Profesores de la Universidad Autónoma de Madrid
Nacidos en Madrid
Fallecidos en la Comunidad de Madrid

Francisco Suárez Cardona


Casper Knudsen (født 30. september 1996) er en dansk fodboldspiller, der spillede for Vendsyssel FF.

Klubkarriere
Casper Knudsen fik sin debut for Vendsyssel FF den 13. november 2016 i en 2-1 sejr over Akademisk Boldklub. Han indtrådte fra foråret 2017 i førsteholdstruppen og forlod dermed moderklubben Hjørring IF.

Han besluttede i februar 2017 at forlade Vendsyssel F.F., da han ønskede at bruge mindre tid på fodbold.

Den 26. februar 2017 skiftede han til Herning Fremad, hvor han spillede frem til årsskiftet, hvorefter han fra foråret 2018 vendte tilbage til Hjørring IF.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Vendsyssel F.F.
Fodboldspillere fra Herning Fremad

Casper Knudsen


Christian Gottfried Gruner (født 8. november 1744 i Sagan, død 5. december 1815) var en tysk læge.

Gruner blev i 1769 doctor medicinæ og bosatte sig som praktiserende læge i Breslau. I 1772 udgav han sit første lærde arbejde, Censura librorum hippocraticorum, på grund af hvilket han i 1773 blev kaldet til professor i teoretisk medicin og botanik i Jena. Her virkede han med stor iver dels i medicinhistorien, dels i den teoretiske medicin. Ved siden heraf udgav han flere af de ældre lægers værker, dels i original, dels i oversættelse. Jo ældre han blev, desto mere fordybede han sig i den ældre litteratur og fulgte derfor ikke med i den samtidige videnskabs udvikling.

Bibliografi (udvalg)

Semiotice generalis physiologiam et pathologiam complexa (1775)
De morbo gallicoscriptores medici et historici (1794)
Pandectæ medicæ (1800)

Kilder

Læger fra Tyskland
Medicinhistorikere
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Jena Universitet
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Schlesien

Christian Gottfried Gruner


Divine Intervention šesti je studijski album američkog thrash metal sastava Slayer. Album je 27. rujna 1994. godine objavila diskografska kuća American Recordings. Ovo je prvi album grupe na kojem se pojavio bubnjar Paul Bostaph, koji je zamijenio prethodnog bubnjara skupine, Davea Lombarda. Produkcija je predstavljala izazov diskografskoj kući jer se, zbog svoje marketinške situacije, nije slagala s eksplicitnošću albuma. Skupina je objavila koncertni album Decade of Aggression kako bi dobila na vremenu i tako mogla odlučiti kakvog će stila biti album. Budući da je bio objavljen gotovo četiri godine poslije Seasons in the Abyssa, pjevač Tom Araya komentirao je kako je, u usporedbi s prethodnim albumima skupine, na produkciju albuma bilo utrošeno više vremena. Naslovnicu je izradio i dizajnirao Wes Benscoter, renovirajući rani "Slayergram" motiv grupe.

Iako je mnogo vremena bilo posvećeno produkciji, Kerry King izjavio je kako je miksanju i masteringu bilo potrebno posvetiti više pažnje.  Pjesme su bile inspirirane televizijskim emisijama, ali i raznim drugim stvarima, primjerice Rushem Limbaughom i serijskim ubojicom Jeffreyjem Dahmerom. Album je 1998. godine bio zabranjen u Njemačkoj zbog tekstova skladbi "SS-3", "Circle of Beliefs", "Serenity in Murder", "213" i "Mind Control". Divine Intervention zadobio je mješovite kritike. U prvom je tjednu objave album bio prodan u 93.000 primjeraka. Našao se na osmom mjestu ljestvice Billboard 200 i na 15. mjestu ljestvice britanskih albuma. Postigao je zlatnu nakladu u SAD-u i Kanadi. EP Serenity in Murder bio je objavljen ubrzo nakon albuma.

Pozadina i produkcija
Tom Araya komentirao je: "Kad smo radili na Divine Interventionu, bili smo na posljednjoj konferenciji ikad s diskografskom kućom tijekom koje nas je ona posjela, govorila nam kako da napravimo "Divine", kako će učiniti to i to s naslovnicom... i nudila nam sve te različite ideje za album. Tada nas je pogledao jedan čovjek i rekao, 'Ali trebamo hit pjesmu.' I mi smo rekli, 'Ali imate jedanaest pjesama. Ako ne možete pronaći hit u jednoj od njih, onda ste jebeno bez sreće jer je to sve što vam dajemo.' Tako smo im praktički rekli, 'Onda vi napišite jebenu hit pjesmu pa ćemo ju snimiti.' To je začepilo usta tom momku i to je bio zadnji put da smo bili na sastanku takve vrste!"

U pogledu inspiracije, Araya je izjavio: "Za ovaj sam se album inspirirao gledajući televiziju. To mi je dalo mnogo ideja. Cijela ideja o čovjeku koji si je urezao "Slayer" u ruke nastala je zato što je stvarnost strašnija od bilo čega što možete izmisliti." Produkcija albuma predstavljala je izazov diskografskoj kući jer nije znala "kako reklamirati grupu čija je krvlju natopljena ekstremna glazba anatema radijskim programerima." Bio je to prvi pokušaj tvrtke da "divljim entuzijastima, glavnoj publici thrash sastava, ponudi album prema željama obožavatelja." Araya se nadovezao: "Odlučili smo utrošiti više vremena kako bismo stvorili ovaj album. Zapravo smo otišli u studio s više napisana materijala nego u prošlosti. Izvan studija dovršili smo tri od sedam pjesama. Svi smo na neki način smatrali da je bitno sve to polako sastaviti. Nakon posljednje turneje htjeli smo se odmoriti."

Glazbeni stil i tekstovi
Glazbeni časopis College Music Journal izjavio je da se na ovom albumu sastav "gotovo isključivo bavi realizmom" i istaknuo je da "šokira i bućka poput prerezane arterije, slikajući grimizne slike ubojstava, nekrofila i opustošenog, kaotičnog svijeta u kojem oni žive". Miksanje i mastering bili su kritizirani pa je gitarist Kerry King komentirao da je grupa trebala "posvetiti više pažnje miksu", a Araya je izjavio da je Divine Intervention "(jedini) album koji bi rado remasterirao".
Neil Strauss iz The New York Timesa objasnio je odakle neke skladbe vuku podrijetlo. Araya je opisao "213" kao "ljubavnu pjesmu", nešto što grupa nikad prije nije napravila. Pjesma je nazvana prema starom kućnom broju serijskog ubojice i zlostavljača Jeffreyja Dahmera. "Dittohead", djelomična posveta Rushu Limbaughu, započinje kritikom pravnog sustava zbog njegove "prevelike popustljivosti prema ubojicama". Pjesma "na koncu nije osudila sustav, već zagovarala njegovu popustljivost". TheState.com je komentirao kako "Sex. Murder. Art" sadrži "urlike o izluđujućoj vezi i muškarčevom 'užitku u nanošenju boli'."

King je izjavio da neke pjesme na albumu vuku podrijetlo iz "ratnih priča" i "istraživanja ludila". Ovo je prvi studijski album grupe na kojem se pojavio bubnjar Paul Bostaph, što je, prema riječima Alexa Hendersona iz AllMusica, rezultiralo "pozitivnim, oživljavajućim utjecajem na Slayer, koji zvuči bolje nego ikad na mračnim trijumfima kao što su 'Killing Fields', 'Serenity in Murder' i 'Circle of Beliefs.'" Henderson je također komentirao da se skupina "usredotočila na nasilno represivnu prirodu vlada i njihov trud da zadrže vlast".

Naslovnica i pakiranje
Album je bio objavljen u standardnoj CD kutiji i uz nju je dolazio i poster koji prikazuje naslovnicu. Prema riječima Chrisa Morrisa iz časopisa Billboard disk prikazuje "sliku koja zrcali maniju koju prikazuju obožavatelji grupe, kao i model često korištene taktike šoka u SAD-u: klinac koji skalpelom urezuje ime grupe u svoje ruke." Mike Bone iz American Recordingsa izjavio je da "taj događaj nisu samo zabilježili fotografijom, već i videozapisom — u kojem on to doista i čini." Naslovnicu je izradio i dizajnirao Wes Benscoter, američki umjetnik koji će kasnije biti zaslužan za naknadne Slayerove uratke kao što su Undisputed Attitude i Live Intrusion. Knjižica albuma po drugi put sadrži obrnuti akrotnim Satan Laughs As You Eternally Rot ("Sotona se smije dok vječno truneš"). Ovaj se izraz prvi put pojavio na vinilnoj inačici albuma Show No Mercy.

Popis pjesama

Recenzije
AllMusic je komentirao: "Umjesto da učini nešto promišljeno, primjerice da imitira Nirvanu, Pearl Jam [...], Nine Inch Nails ili Ministry, Slayer je mudro odlučio zvučati isključivo kao Slayer. Tom Araya i ekipa odgovorili su novoj okolini jednostavno trudeći se biti najžešći metal sastav uopće." Do objave albuma, pjevač Tom Araya smatrao ga je najboljim albumom skupine.

Divine Intervention bio je prodan u 93.000 primjeraka u prvom tjednu objave, a do 2002. godine bio je prodan u više od 400.000 primjeraka u SAD-u. Kevin Kirk iz Heavy Metal Shopa je, iste godine kad je bio objavljen, "naručio 1000 primjeraka Slayerovog Divine Interventiona i prodao sve primjerke u nekoliko tjedana". Iako je bio manje pristupačan od svojeg prethodnika, Seasons in the Abyssa, Rolling Stone je 2001. godine komentirao kako je Divine Intervention bio Slayerov najuspješniji album.

Zasluge

Slayer
Tom Araya – vokali, bas-gitara
Jeff Hanneman – gitara
Kerry King – gitara
Paul Bostaph – bubnjevi

Ostalo osoblje
Jim Champagne – inženjer zvuka
Jim Scott – inženjer zvuka
Stephen Marcussen – mastering
Stephen Stickler – fotografija
Daniel Tinney – fotografija
Neil Zlozower – fotografija
Brian Pollack – pomoćni inženjer zvuka
Jeff Sheehan – pomoćni inženjer zvuka
Dirk Walter – umjetnički direktor, dizajn
Annalisa – fotografija
Dave Brock – pomoćni inženjer zvuka
Rick Rubin – izvršna produkcija
Wes Benscoter – naslovnica
Toby Wright – produkcija, miksanje

Izvori

Albumi iz 1994.
Albumi sastava Slayer

Divine Intervention


An Andropogon reedii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Leo Hitchcock ngan Erik Leonard Ekman. An Andropogon reedii in nahilalakip ha genus nga Andropogon, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Cuba. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Andropogon

Andropogon reedii


Fossingfjorden er en fjord på grænsen mellem kommunerne Kragerø og Bamble i Vestfold og Telemark  fylke i Norge. Den har indløb mellem Stavnes i syd og Hovet i nord, og går 3,5 kilometer i nordvestlig retning til fjordbunden ved Fossing.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Vestfold og Telemark
Kragerø
Bamble

Fossingfjorden


Robinson Crusoe kan henvise til:

 Robinson Crusoe – roman af den engelske forfatter Daniel Defoe
 Robinson Crusoe (film fra 1902) – fransk stumfilm fra 1902 af Georges Méliès
 Robinson Crusoe (film fra 1910) – dansk kortfilm fra 1910 instrueret af August Blom
 Robinson Crusoe (film fra 1947) – sovjetisk film baseret på romanen
 Robinson Crusoe (film fra 1954) – mexikansk film fra 1954 instrueret af Luis Buñuel
 Robinson Crusoe (film fra 1997) – amerikansk film fra 1997

Robinson Crusoe (flertydig)


54439 Topeka este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
54439 Topeka este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Eskridge de Gary Hug. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,54 ua, o excentricitate de 0,19 și o înclinație de 16,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 54001-55000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2000
Centura de asteroizi

54439 Topeka


Dissolution may refer to:

Arts and entertainment

Books
 Dissolution (Forgotten Realms novel), a 2002 fantasy novel by Richard Lee Byers
 Dissolution (Sansom novel), a 2003 historical novel by C. J. Sansom

Music
 Dissolution, in music, is a specific type of section (music).
 Dissolution (Olivia Block album), 2016
 Dissolution (The Pineapple Thief album), 2018

Politics and law
 Dissolution (politics) is when a state, institution, nation, or administrative region ceases to exist, usually separating into two or more entities.
 Dissolution (law), in law, means to end a legal entity or agreement such as a marriage, adoption, or corporation, or unions.
 Dissolution of parliament, in politics, the dismissal of a legislature so that elections can be held.
Dissolution of the Parliament of the United Kingdom
 Dissolution of the Monasteries, in British history, the formal process during the English Reformation by which Henry VIII confiscated the property of the monastic institutions in England, Wales and Ireland between 1536 and 1541
 List of monasteries dissolved by Henry VIII of England
 Dissolution of the Lesser Monasteries Act 1535
 Tudor conquest of Ireland

Science
 Dissolution (chemistry), in chemistry, the process of dissolving a solute into a solvent to make a solution

See also
 Dissolve (disambiguation)

Dissolution


An Pinalia macera in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Oakes Ames, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Wally Suarez och James Edward Cootes. An Pinalia macera in nahilalakip ha genus nga Pinalia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pinalia

Pinalia macera


An Isolepis striata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Sigismund Kunth. An Isolepis striata in nahilalakip ha genus nga Isolepis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Isolepis

Isolepis striata


Anthony Dwayne Montgomery (born June 2, 1971) is an American film and television actor, as well as graphic novelist. He is best known for his portrayal of Ensign Travis Mayweather on the UPN science fiction television series Star Trek: Enterprise (the fifth live-action series in the Star Trek franchise). Montgomery played Andre Maddox on the ABC daytime soap opera General Hospital from 2015 to 2019. He is the grandson of guitarist Wes Montgomery.

Early life
Montgomery was born in Indianapolis, Indiana. He graduated from Ball State University with a degree in performance theater and drama. Montgomery did stand-up comedy briefly after graduation, before moving to California.

Career

Film and television
Sometimes credited as "A.T. Montgomery", his first starring role was in the horror-comedy Leprechaun in the Hood (2000), for which he also contributed writing and vocals for several songs. He had a recurring role on the television series Popular before being cast in Star Trek: Enterprise in 2001. In 2004, he returned to stand-up comedy.

Montgomery starred in the film I'm Through with White Girls in 2007. In January 2009, Montgomery appeared in an episode of the Fox series House. In 2013, he appeared briefly as a dud romantic-interest in the show Baby Daddy (season 2, ep. 1), playing a handsome but boring drycleaner the show's (young) grandmother was interested in. In 2013 he also produced and starred in the independent film Chariot, about seven amnesiac strangers who awake on an airliner mid-flight.

In 2015, Montgomery joined the cast of the ABC daytime soap General Hospital playing Dr. Andre Maddox.

Stage
In 2004, Montgomery returned to the stage in Los Angeles, producing the show Dutchman by LeRoi Jones. He has also performed in a number of stage productions. His other stage credits include productions of Working, Oliver, Othello, and Much Ado About Nothing. In the summer of 2005, Montgomery returned to Indiana to star in theatrical fundraisers for charity.

Music
Montgomery has produced one CD of his own music, What You Know About..., featuring four songs about Star Trek themes. In April 2007 Anthony Montgomery signed with the Germany-based AGR Television Records. His (Hip-Hop) debut-album,  titled A.T., was released in November 2008. In the TV series Single Ladies that he had a recurring role in, a single he wrote and performed, entitled "Stimulation", was included for the music-heavy show's mood soundtrack for Episode 9. The single also featured rapper J. Naught-T.

Writing
In 2013, Montgomery created Miles Away, a hoped-to-be media franchise, about a teenager with special needs who battles aliens. A graphic novel was published in June 2013.

Personal life
Anthony Montgomery married Adrienne Montgomery in August 2007. They have a son together (born 2010), and he has a daughter from a previous relationship. His grandfather was jazz musician Wes Montgomery.
Montgomery is a martial arts student. He studied Hapkido and Koga Ryu Ninjutsu.

Filmography

Film

Television

Awards and nominations

References

Sources

External links

1971 births
Living people
African-American male actors
African-American male songwriters
American hapkido practitioners
American stand-up comedians
American male soap opera actors
American male television actors
Ball State University alumni
Male actors from Indianapolis
Musicians from Indianapolis
Songwriters from Indiana
Comedians from Indiana
21st-century American comedians
21st-century African-American male singers

Anthony Montgomery


Albrecht Schmidt (* 13. März 1938 in Leipzig) ist ein deutscher Jurist und Bankmanager. Von 1990 bis 1998 war er Vorstandssprecher der Bayerischen Vereinsbank. Danach war er federführend an der Gründung der HypoVereinsbank beteiligt, der er bis 2002 vorstand. Von 2003 bis 2005 war er Aufsichtsratsvorsitzender der Bank, darüber hinaus war er in zahlreichen Aufsichtsräten u. a. von Siemens, der Münchener Rück und der Allianz-Gruppe vertreten.

Leben

Herkunft und Jurastudium
Albrecht Schmidt wuchs in einer bürgerlich geprägten Familie auf. Sein Großvater väterlicherseits war der Architekt August Hermann Schmidt (1858–1942), Teilhaber des seinerzeit bekannten Leipziger Architekturbüros Schmidt & Johlige. Sein Vater war der Architekt Gottfried Hermann Schmidt (* 1892), seine Mutter Ruth geb. Weste (* 1909) war die Tochter eines königlich sächsischen Offiziers. Er hatte sechs Geschwister, darunter den Bundesverwaltungsrichter Peter Schmidt (* 1943). Die Familie war Eigentümer mehrerer Wohngebäude in Leipzig. Nach dem Besuch der Volksschule wurde er Schüler an der humanistischen Thomasschule zu Leipzig.

Seine Familie verließ 1954 die DDR. Er lebte fortan in Stuttgart und besuchte dort das Eberhard-Ludwigs-Gymnasium. Nach dem Abitur begann er ein Studium der Rechtswissenschaften und Volkswirtschaftslehre an der Eberhard Karls Universität Tübingen, das er später an der Ludwig-Maximilians-Universität München fortsetzte. Im Jahr 1962 absolvierte er erfolgreich sein 1. juristisches Staatsexamen. 1965 heiratete er Gerda Elka Miss (* 1942), mit der er zwei Töchter hat. 1966 wurde er an der Juristischen Fakultät der Ludwig-Maximilians-Universität München mit der Dissertation Konkurrenzprobleme um § 267 StGB – Ein Beitrag zur Lehre von den Mischgesetzen und zur Lehre von der Gesetzeskonkurrenz im Strafrecht zum Dr. jur. promoviert. Nach dem Rechtsreferendariat legte er 1967 sein Assessorexamen in München ab. Während seines Referendariats war er erfolgreicher juristischer Repetitor.

Beruflicher Werdegang

Einstieg ins Bankgewerbe
1967 begann der Hochschulabsolvent als Vorstandsassistent in der Hypothekenabteilung der Bayerischen Vereinsbank AG in München. Sechs Jahre später wurde der Abteilungsleiter zum stellvertretenden und 1976 zum ordentlichen Mitglied des Vorstandes des Tochterkonzerns Nürnberger Hypothekenbank AG, der sich im Bereich der wertbeständigen Gewerbeimmobilien betätigte, gewählt. Im Mai 1979 wurde er dann Vorstandsmitglied des Mutterkonzerns. Als dieses war er für die Immobilienfinanzierung, das Personalwesen und die Region Rhein-Main verantwortlich. Im Jahr 1982 fiel ebenso in seinen Kompetenzbereich die Akquisition des privaten Frankfurter Bankhauses Gebrüder Bethmann. Damit expandierte der bayerische Mutterkonzern zum ersten Mal außerhalb Süddeutschlands.

Vorstandssprecher der Bayerischen Vereinsbank
Albrecht Schmidt übernahm im Mai 1990 von Maximilian Hackl, der Aufsichtsratsvorsitzender wurde, das Amt des Vorstandssprechers der Bayerischen Vereinsbank AG. Er setzte sich damit gegen den ursprünglichen Kronprinzen Hackls, das Vorstandsmitglied Dietrich Koellhofer, durch. Dieser wirkte während seiner Kandidatur nach Meinung der Wirtschaftspresse im Vergleich zu Schmidt eher undiplomatisch. Die Bank stellte sich auf Betreiben Schmidts fortan als "fokussierte Universalbank" mit dem Geschäftsmodell "Profil und Profitabilität" auf. Eine Übernahme der privaten Kölner Privat- und Investmentbank Sal. Oppenheim im Jahr 1995 scheiterte an seinem Widerstand. Bei den folgenden Deals mied er bewusst das Investmentbanking-Geschäft. Im April 1996 stufte die US-amerikanische Ratingagentur Moody's die Vereinsbank wegen unbesicherter langfristiger Verbindlichkeiten von Aaa auf Aa1 zurück. Er äußerte Unmut über die Entscheidung und kritisierte in dem Zusammenhang den Einfluss von Ratingagenturen. Wirtschaftliche Erfolge waren dagegen die Erhöhung der Beteiligung an der traditionsreichen Hamburger Vereins- und Westbank AG im Jahr 1990 und die Eröffnung von mehr als 100 Filialen mit mehr als 1300 neuen Mitarbeitern in den neuen Bundesländern nach der Wende. Darüber hinaus gründete er mehrere Tochterunternehmen: 1991 die Bausparkasse Vereinsbank Victoria Bauspar AG und 1996 die Direktbank Advance Bank AG. Im Jahr 1997 kaufte die Vereinsbank die Noris Verbraucherbank GmbH, später einer der deutschen Pioniere im Electronic Banking. Über die 100-prozentigen Tochtergesellschaften Luxemburger Vereinsbank International, die Schweizer Bank von Ernst, die Wiener Schoellerbank und der BPH in Polen expandierte die Vereinsbank unter seiner Federführung europaweit. Auch erste Filialen in Asien und Lateinamerika wurden auf sein Betreiben hin eröffnet. Das Wirtschaftsmagazin Capital bezeichnete ihn deshalb 2002 als "Deutschlands aggressivsten Bankier".

Gründung der HypoVereinsbank

Ab 1997 trieben er und der aus Augsburg stammende Bankmanager Eberhard Martini, über einen Aktientausch die Fusion der Bayerischen Vereinsbank mit der Bayerischen Hypotheken- und Wechsel-Bank AG zur Bayerischen Hypo- und Vereinsbank AG voran. Schmidt reagiere damit schnell und vorausschauend auf einen vorangehenden Aktienkauf der Deutschen Bank an der Vereinsbank in Höhe von zunächst fünf Prozent. Mit dem Zusammenschluss 1998 entstand die zweitgrößte Bank nach Marktkapitalisierung (59 Milliarden D-Mark) in Deutschland und er wurde zum ersten Vorstandssprecher bestellt. Im Zuge staatsanwaltschaftlicher Ermittlungen aufgrund vermeintlicher Untreue und Bilanzfälschung gegen Martini, der inzwischen Aufsichtsratsmitglied war, kam es wenig später zum Zerwürfnis beider Männer. Schmidt gab als eine seiner ersten Amtshandlungen eine neue Unternehmensstrategie aus. Die HVB wollte in den nächsten Jahren die "Bank der Regionen" werden. Dafür spannte er ein weitflächiges Filialnetz in Mittel- und Osteuropa. Im Jahr 2000 gelang ihm die Übernahme der Bank Austria AG, der größten Bank Österreichs. Ferner trieb Schmidt in seiner Amtszeit die Modernisierung alter Bankgebäude in der Münchner Altstadt wie dem Firmensitz in der Kardinal-Faulhaber-Straße 1 voran. Im Februar 2002 bot er dem langjährigen Kunden und Schuldner Leo Kirch 1,1 Milliarden Euro für dessen 40-prozentiger Beteiligung an der Axel Springer AG an. Dies brachte dem Medienunternehmer Überbrückungszeit bis zur drohenden Insolvenz der Kirch-Gruppe. Schmidt wiederum bootete nach Einschätzung der einschlägigen Wirtschaftspresse durch seine Handlungsstärke seinen Widersacher Rolf-Ernst Breuer aus. In der Folge bestimmte die HypoVereinsbank und nicht die Deutsche Bank die Sanierung der Kirch-Gruppe.

Schmidt werden im Zusammenhang mit seiner Arbeit insbesondere preußische Tugenden wie Fleiß und Disziplin nachgesagt. Er galt als Bankmanager der alten Schule und verkörperte einen autoritären Führungsstil. Inhaltlich stand er für Deregulierung und Abbau von Protektionismus. In einer Laudatio schrieb der Münchner VWL-Professor Gerhard Illing 2002, Schmidt habe maßgeblich dazu beigetragen, dass der Finanzplatz München während der 1990er Jahre international an Bedeutung gewonnen habe. Kritiker hingegen, auch unter den Aktionären, nannten ihn zu ehrgeizig; potenzielle Nachfolger wie Stephan Schüller und Eberhard Rauch wurden von ihm weggelobt. Darüber hinaus erfuhr er um den Jahrtausendwechsel eine unverhältnismäßige Gehaltssteigerung von 232 Prozent, obwohl zur gleichen Zeit die Aktionärsrendite um mehr als 48 Prozent sank. Im Zuge der zahlreichen Unternehmenspleiten der HVB-Kreditnehmer (u. a. Kirch, Fairchild-Dornier, Holzmann, Babcock) fuhr die HVB Gruppe im Geschäftsjahr 2002 erstmals ein negatives Ergebnis vor Steuern in Höhe von minus 821 Millionen Euro ein. Der Präsident der Deutschen Schutzvereinigung für Wertpapierbesitz (DSW) Ulrich Hocker sprach von "hausgemachten Problemen". Leistungsprämien wurden an Schmidt nicht mehr in voller Höhe ausgeschüttet und er verdiente am Ende seiner Amtszeit, im Jahr 2002, nur noch 1,6 Millionen Euro (ca. 75 Prozent fixes und 25 Prozent variables Gehalt), 54 Prozent weniger als im Vorjahr. Damit rangierte er bei der Managervergütung unter den DAX-Vorständen nunmehr im letzten Drittel der Rangliste.

Aufsichtsratsmandate und Beiräte
Schmidt wechselte wegen seiner langjährigen Erfahrung und auf Wunsch des bisherigen Aufsichtsrats am 7. Januar 2003 als Nachfolger von Kurt F. Viermetz, der zur abgespaltenen Hypo Real Estate Holding AG ging, in das Amt des Aufsichtsratsvorsitzenden. Das Vorstandsmitglied Dieter Rampl löste ihn als Vorstandsvorsitzenden ab. Dieser Vorgang stieß auf nicht unerhebliche Kritik u. a. von Vertretern der Schutzgemeinschaft der Kleinaktionäre (SdK) und des Österreichischen Interessenverbandes für Anleger (IVA). Mehrere Klagen folgten. Das Landgericht München I erklärte 2004 die Wahl des Aufsichtsrats der Hypovereinsbank für nichtig, weil entgegen dem Aktienrecht im Block anstatt einzeln abgestimmt wurde. Wegen "fehlender Beschwerdebefugnis" war der Beschwerdeführer jedoch gegen die nachträglich gerichtliche Bestellung nicht erfolgreich. Später gestand er den Wechsel in den Aufsichtsrat als Fehler ein, der nicht zur positiven Entwicklung von Corporate Governance beigetragen hat. Mit Übernahme der HVB durch die italienische Unicredit S.p.A. im Jahr 2005 trat Schmidt von seinem Amt vorzeitig zurück. Er lehnte die Fusion ab, weil er sein Lebenswerk gefährdet sah. Zuvor versuchte er vergebens, u. a. durch ein unabhängiges Bewertungsgutachten der US-Investmentbank Lehman Brothers, die Beauftragung des renommierten Düsseldorfer Wirtschaftsanwalts Michael Hoffmann-Becking und Gespräche mit Vertretern von Hedgefonds und Aktionären, die Konditionen der Übernahme zu beeinflussen. Sein Nachfolger wurde der langjährige CEO der UniCredit Group Alessandro Profumo.

Durch seine Vertretung in den Aufsichtsräten verschiedener deutscher Unternehmen war Schmidt Teil eines überwiegend finanzwirtschaftlichen Netzwerks, das die industriebezogene Deutschland AG in den 1990er Jahren abgelöst hatte. Er war u. a. Aufsichtsratsvorsitzender der Bayerischen Börse AG (vom 10. November 2000 bis 27. Juni 2003), der Hypo Real Estate Bank Aktiengesellschaft (vom 3. September 2001 bis 30. September 2003), der Süddeutschen Bodencreditbank AG (bis 3. September 2001), der Bayerischen Handelsbank AG (bis 3. September 2001), der Nürnberger Hypothekenbank AG (bis 3. September 2001), der Vereins- und Westbank AG (vom 20. April 1990 bis 30. April 2002), der Bank Austria Creditanstalt AG (vom 1. Januar 2001 bis 31. März 2003) sowie Mitglied der Aufsichtsräte der Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft AG (vom 6. Dezember 1991 bis 22. April 2009), der Allianz AG Holding (vom 4. Oktober 1990 bis 12. Juni 2002), der  Lufthansa Commercial Holding GmbH, der VIAG Aktiengesellschaft (vom 31. Juli 1995 bis 4. Juli 2000) und der Siemens Aktiengesellschaft (vom 11. März 1993 bis 24. Januar 2008). Zudem war er im Verwaltungsbeirat der ADIG Allgemeine Deutsche Investment-Gesellschaft bis 31. Dezember 1999 vertreten.

Schmidt war von 1991 bis 1993 und von 1997 bis 2003 turnusmäßig Vorsitzender des Bayerischen Bankenverbandes in München. Gleichzeitig war er auch Mitglied im Vorstand des Bundesverbandes deutscher Banken. Von 2002 bis 2008 war er Mitglied des Verwaltungsrats des Ifo Instituts für Wirtschaftsforschung in München. Derzeit ist er im Beirat von JPMorgan Europa Ltd. vertreten und Aufsichtsratsvorsitzender des Mittelständlers Thyssen'sche Handelsgesellschaft m.b.H. in Mülheim an der Ruhr. Als sein berufliches Vorbild nennt er einen seiner Vorgänger bei der Bayerischen Vereinsbank, den bayerischen Bankier Hans Christoph Freiherr Tucher von Simmelsdorf. Außerdem ist er Autor wissenschaftlicher Aufsätze zum Finanz- und Bankmanagement. Politisch sprach er sich bei der Bundestagswahl 2002 für den Bayerischen Ministerpräsidenten Edmund Stoiber als Kanzlerkandidaten aus. Er lebt mit seiner Frau in der Region München.

Ehrenamtliches Engagement

Albrecht Schmidt ist vielfältig ehrenamtlich engagiert und insbesondere ein Freund der Klassischen Musik und Literatur. Er ist u. a. Kuratoriumsvorsitzender der Leipziger Stiftung für Innovation und Technologietransfer und war von 2007 bis 2013 Kuratoriumsvorsitzender des Fraunhofer-Instituts für Zelltherapie und Immunologie in Leipzig sowie Mitglied des Fundraising-Komitees der Max-Planck-Gesellschaft in Berlin. Darüber hinaus gehört er dem Kuratorium des Historischen Kollegs und des Pinakotheks-Vereins in München an. Bis 2004 gehörte er als gewähltes Mitglied dem Kuratorium des Deutschen Museums an. Von 1999 bis 2007 war er Mitglied des Hochschulrats der LMU München, der auch an der Vorbereitung der Exzellenzinitiative beteiligt war. Schmidt unterstützte die Restaurierung des Speyerer Doms, indem er als Vorsitzender der Europäischen Stiftung Kaiserdom zu Speyer 500.000 Euro sammelte, und der Thomaskirche in Leipzig, der er als Mitglied des Vereins Thomaskirche Bach 2000 1 Million D-Mark zukommen ließ, aber auch die Gestaltung des Vorplatzes des Bayerischen Nationalmuseums in München, wo er als Vorsitzender des Freundeskreises aktiv war. Zudem engagierte er sich für die Münchner Opernfestspiele und war Vorsitzender des Gremiums Musik des Kulturkreises der deutschen Wirtschaft im BDI in Berlin. Durch seine Initiative als Vorstandssprecher der HypoVereinsbank und Mitgliedschaft im Vorstand der Hypo-Kulturstiftung eröffnete 2001 die Hypo-Kunsthalle in neuen Räumen im Areal der Fünf Höfe in München.

Auszeichnungen
 Bayerischer Verdienstorden (4. Juli 1991)
 Großes Verdienstkreuz des Verdienstordens der Bundesrepublik Deutschland (Laudatio: Edmund Stoiber, 2000)
 Ehrendoktorwürde (Dr. oec. publ. h. c.) der Volkswirtschaftlichen Fakultät der Ludwig-Maximilians-Universität München (Laudatio: Gerhard Illing, 2002) für seine "Verdienste bei der Analyse wirtschaftlicher Herausforderungen moderner Gesellschaften und dessen Beiträge zur ökonomischen Rolle der Banken"
 Negativpreis: Verschlossene Auster 2004 des Netzwerks Recherche (Laudatio: Christoph Arnowski, 2004) für Einschränkungen der Pressefreiheit bei Hauptversammlungen. Er erhielt den Negativpreis stellvertretend "für fast alle DAX-Unternehmen", da er es Hörfunk- und TV-Journalisten untersagte, die Aussprache der Aktionäre mit dem Vorstand bei der 127. ordentlichen Hauptversammlung der HypoVereinsbank mitzuschneiden.

Publikationen

Monografie
 Konkurrenzprobleme um § 267 StGB. Ein Beitrag zur Lehre von den Mischgesetzen und zur Lehre von der Gesetzeskonkurrenz im Strafrecht. K. Urlaub, Bamberg 1965. (= zugl. Dissertation, Universität München, 1965)

Beiträge in Tagungs- und Sammelbänden
 Universalbanken und Währungsunion. In: Hugo J. Hahn (Hrsg.): Das Währungswesen in der europäischen Integration. Würzburger Universitätsreden 1993–1995. Publikumsveranstaltungen des Seminars für Währungsrecht und Außenwirtschaftsrecht. Nomos Verlag, Baden-Baden 1996, ISBN 3-7890-4203-X, S. 21–32. (= Schriften zur monetären Ökonomie, 39)
 Die Advance Bank als Bestandteil der Privatkundenstrategie der Vereinsbank. In: Detlev Hummel (Hrsg.): Banken in globalen und regionalen Umbruchsituationen. Systementwicklungen, Strategien, Führungsinstrumente. Festschrift für Johann Heinrich von Stein zum 60. Geburtstag. Schäffer-Poeschel, Stuttgart 1997, ISBN 3-7910-1149-9, S. 723–732. (Inhaltsverzeichnis: , abgerufen am 27. Dezember 2017)
 Motivation und Unternehmenssteuerung. In: Wolfgang Bühler, Theo Siegert (Hrsg.): Unternehmenssteuerung und Anreizsysteme. Kongress-Dokumentation. 52. Deutscher Betriebswirtschafter-Tag 1998. Schäffer-Poeschel, Stuttgart 1999, ISBN 3-7910-1439-0, S. 3–15. (= Schriftenreihe der Schmalenbach-Gesellschaft für Betriebswirtschaft)
 Unternehmenssteuerung im Spannungsfeld zwischen Kunde, Mitarbeiter und Aktionär. In: Horst Wildemann (Hrsg.): Globalisierung. Vom nationalen Qualitätsexporteur zum globalen Unternehmen. TCW, München 2000, ISBN 978-3-934155-60-2, S. 152–166. (Inhaltsverzeichnis: 243,18kB, abgerufen am 26. April 2013)
 Stärken und Schwächen des Finanzplatzes Deutschland. In: Bertram Theilacker (Hrsg.): Banken und Politik. Innovative Allianz für die Zukunft. Frankfurter Allgemeine Zeitung Verlagsbereich Buch, Frankfurt/Main 2000, ISBN 3-933180-89-9, S. 178–187.
 zus. mit Norman Gehrke und Torsten Arnsfeld: Der Aktionärswert als Zielgröße in der Banksteuerung. In: Henner Schierenbeck, Bernd Rolfes, Stephan Schüller (Hrsg.): Handbuch Bankcontrolling. 2. überarbeitete und erweiterte Auflage, Gabler, Wiesbaden 2001, ISBN 3-409-24199-X, S. 427–440.
 Der Einfluss des Internets im Immobilienfinanzierungsgeschäft. In: Jürgen Krumnow (Hrsg.): Management-Handbuch eBanking. Schäffer-Poeschel, Stuttgart 2001, ISBN 3-7910-1841-8, S. 115–125.
 Die Bank der Regionen-Lokale Präsenz und globale Expertise. In: Max J. Ringlstetter (Hrsg.): Perspektiven der strategischen Unternehmensführung. Theorien, Konzepte, Anwendungen. Werner Kirsch zum 65. Geburtstag. Gabler, Wiesbaden 2003, ISBN 3-409-12337-7, S. 479–488.

Aufsätze in Fachzeitschriften
 Zur Planung des Personalbedarfs und der Personalbeschaffung. In: die bank (1987) 10, S. 566–569.
 Die Entwicklung einer Bankstrategie. Das Beispiel der Vereinsbank. In: Schmalenbachs Zeitschrift für betriebswirtschaftliche Forschung 47 (1995) 7/8, S. 744–757.
 Get set for the euro. In: The Banker 146 (1996) 849, S. 14–15.
 Bank der Regionen. Blueprint für eine Universalbank-Strategie. In: die bank (1999) 2, S. 92–94.
 Anmerkungen zur Rolle der Banken im mittel- und osteuropäischen Transformationsprozess. In: Kreditwesen 54 (2001) 7, S. 376–377.
 Finanzmärkte in einer Ageing Society. In: die bank (2002) 4, S. 228–232.
 Zukunft der Hypothekenbanken. Von der reinen Hypothekenbank zur Universalbank mit Pfandbriefprivileg. In: Immobilien & Finanzierung 56 (2005) 2, S. 52–53.

Literatur
 Helmut Strehlau (Hrsg.): Deutsches Geschlechterbuch. Genealogisches Handbuch bürgerlicher Familien. Band 167, Starke Verlag, Limburg an der Lahn 1974, S. 513.
 Giancarlo Colombo (Hrsg.): Who's Who in Germany. A consultancy and communications work of Sutter's international red series … biographies on top-ranking personalities in the fields of business, politics, science, the arts and entertainment. Band 2, 13. Ausgabe, Who's Who Sutter's international Red Series, Bresso 1996, ISBN 88-85246-34-6, S. 1501.

Weblinks

Einzelnachweise

Bankmanager
Person (Unicredit)
Jurist (Bankwesen)
Person (Hypovereinsbank)
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
Träger des Bayerischen Verdienstordens
Ehrendoktor der Ludwig-Maximilians-Universität München
Person (Leipzig)
Deutscher
Geboren 1938
Mann

Albrecht Schmidt (Bankmanager)


HMS Endeavour may refer to one of the following ships:

In the Royal Navy
 , a 36-gun ship purchased in 1652 and sold in 1656
, a 4-gun bomb vessel purchased in 1694 and sold in 1696
, a fire ship purchased in 1694 and sold in 1696
, a storeship hoy purchased in 1694 and sold in 1705
, a storeship launched in 1708 and sold in 1713
, a cutter purchased in 1763 and sold in 1771
, a 14-gun sloop, purchased in 1763 and foundered in 1780 in a hurricane off Jamaica
, originally Earl of Pembroke, a 10-gun bark purchased in 1768; known as Endeavour Bark to distinguish her from her contemporaries listed above; was commanded by Lieutenant James Cook in his first voyage of exploration to the Pacific, 1768–1771; sold in 1775
 , a sailing replica of Cook's Endeavour
, a schooner purchased in 1775 and sold in 1782
, another schooner purchased in 1782; there may have been other brigs or schooners obtained in the West Indies during this period, as the name was retained for several replacement vessels
, a survey ship launched in 1912, used as a depot ship from 1940, and sold in 1946

In the Royal New Zealand Navy
 , which served as the Antarctic support vessel from 1956 to 1962
 , which served as the Antarctic support vessel HMNZS Endeavour  from 1962 to 1971
 , a fleet tanker commissioned in 1988, and decommissioned in 2017

See also
 Apollo 15 Command Module, the first NASA vessel named in honor of James Cook's HM Bark Endeavour
 Space Shuttle Endeavour, the second NASA vessel named in honor of James Cook's HM Bark Endeavour
 Crew Dragon Endeavour, the third spacecraft named in honor of James Cook's HM Bark Endeavour
 , several ships of the name
 Four Starfleet vessels were named USS Endeavour in various Star Trek series
 Endeavour (disambiguation)

Royal Navy ship names

List of ships named HMS Endeavour


කාල්මාක්ස්ගේ සමාජ විග්‍රහයේදී ඔහු විසින් දක්වන ප්‍රථම යුගය ප්‍රාග් ඓතිහාසික සමාජය   යි. මේ   තුළ   මිනිසුන්  කණ්ඩායම්   වශයෙන්  ජීවත්   වූ   අතර, ඔවුන්ගේ  අවශ්‍යතා  සරල  ඒවා  විය. මේ   තුළ තරගකාරීත්වයක්ද   දක්නට   නොලැබුණු   අතර, ක්‍රමයෙන්   සමාජ   වර්ධනයත්  සමඟ    අවශ්‍යතා   සංකීර්ණ වීමත්, සම්පත්   සීමිත  වීමත්   සිදු   විය. එම  ක්‍රියාදාමය   දඩයම්  යුගය, එ‍ඬේර  යුගය, ගොවි  යුගය  යන  යුග තුන   ඔස්සේ  සමාජ වැඩ   පිළිබදව  අවධානය    යොමු   කිරීමෙන්  පැහැදිළි  වේ.

ප්‍රාග්   ඓතිහාසික   සමාජයේ  වැඩ  යනු  කුමක් ද ?
වැඩ  යන්න  පිළිබඳ  දැක්වීමේදී   මිනිසුන්  ලොව  පහළ  වූ  දින‍යේ  සිට  සෑම  පුද්ගලයෙක්ම   නිරතුරුවම  යම්  යම්  වැඩ   වල  නිරත  වීමක්  දක්නට  ලැබේ. ඒ  අනුව  මානව  ඉතිහාසය  පටන්  ගැන්මේ  සිටම  වත්මනය  දක්වාම  වැඩ   පිළිබඳව  සාරාංශ  කිරීමක් කළ  නොහැක. වැඩ  යනු   සමාජමය  කාර්යයක්  මිස  පෞද්ගලික  කාර්යයක්  නොවේ. මිනිසුන්  තනි  තනි  පුද්ගලයන්  ලෙස  විවිධ  වැඩ    වල  නිරත  වුවද,  එය  සිදු  වන්නේ සමාජමය  නිෂ්පාදනමය  ජාලයක්  තුළය. ඒ   අනුව  මිනිසුන්  එදිනෙදා  වැඩ  කරන්නේ  තනි  තනිව  වුවද, එය  සිදු   වන්නේ  සමස්ථ  සමාජයේ  අවශ්‍යතාවය  මතයි.අතීතයේ  සිටම  මිනිසුන්  වැඩ  වල  නිරත වූ  අතර, අතීතයේ  නියලුණු  එම  වැඩ  සමාජ  සංවර්ධනයත්  සමඟ  සංවර්ධනය  වෙමින්   වෙනස්  වෙමින් ක්‍රමයෙන්  වර්ධනය  වීමක්  දක්නට  ලැබේ. ප්‍රාග්   ඓතිහාසික   සමාජයේ  වැඩ   පිළිබඳව  අවධානය  යොමු   කිරීමෙන් සමාජ  වැඩ  පිළිබඳ   ඓතිහාසික  දෘශ්ටිකෝණයක්  විවරණය වේ.  මේ  අනුව  වැඩ  සංකල්පය   සෑම යුගයකටම   සම්බන්ධ  වන බව  පැහැදිළි වේ. සමාජ  වැඩ  පිළිබඳව  අවධානය  යොමු   කිරීමේ දී    නූතනයේ පවතින  වැඩ   අතීතයේ  පැවති  වැඩ  වලට  වඩා  වෙනස් වේ. මෙය  තේරුම්  ගැනීම  සඳහා  සමාජයේ  පැවති එක්  එක්  යුග  වල  වැඩ  සම්භන්ධ ව  තොරතුරු   සොයා   බැලීම  වැදගත් වේ.  කාල්මාක්ස්ගේ   විග්‍රහයට  අනුව   ඔහු  විසින්   යුග   පහක්  දක්වා  ඇති   අතර, මේ   තුළ  ඔහු  දැක්වූ  ප්‍රථම  යුගය  වන   ප්‍රාග්  ඓතිහාසික යුගයේ  සමාජ   වැඩ  පිළිබඳව   මෙසේ    කරුණු    දැක්විය   හැකිය.

ලංකාවේ  ප්‍රාග්   ඓතිහාසික   සමාජය   වර්ග   කිරීම
කාල්මාක්ස්ගේ   සමාජ  විග්‍රහයට   අනුව  ප්‍රථමයෙන්ම  ඇති  වූ   සමාජය   වන්නේ  ප්‍රාග්   ඓතිහාසික සමාජය යි.  එම    සමාජය   තුළ  වැඩ  පිළිබඳව  අවධානය  යොමු  කිරීමේ  දී  මාක්ස්   දක්වන  ආකාරයට   පොදු   දේපළ   ක්‍රමයක්  මෙන් ම   මිනිසුන්  රංචු   වශයෙන්  ජීවත්  වීමක්  දැකිය  හැකි  විය. මේ  තුළ  පුද්ගලයින් අතර   පෞද්ගලික  අයිතීන්  නැත.ඒ නිසා  කිසිඳු   බෙදීමක්  දක්නට  නොමැති   අතර   කිසිඳු  තරඟකාරීත්වයක් ද දක්නට  නොලැබෙන  බව  මාක්ස්  දක්වයි. මෙය  ලෝකෙටම  විවෘත වූ  තත්වයක්  බවද   මාක්ස්  දක්වයි. මේ   සම්බන්ධ ව      ලංකාවේ  තත්වය  සළකා  බලන   විට   ප්‍රාග්  ඓතිහාසික   යුගය  ප්‍රධාන   වශයෙන්   දඩයම්  යුගය,  එ‍ඬේර   යුගය    සහ  ගොවි  යුගය  ලෙස  වර්ග  කළ  හැකිය.  ප්‍රාග්   ඓතිහාසික  සමාජයේ වැඩ  වල  ස්වභාවය   පිළිබඳව   අවධානය   යොමු  කිරීමේ දී   එක්  එක්   යුගයන්  වෙන  වෙනම  සාකච්ඡා  කිරීම වැදගත් වේ.

 දඩයම්  යුගය
 එ‍ඬේර  යුගය
 ගොවි  යුගය

දඩයම්  යුගය
ලංකාවේ   සමාජය   තුළ  ප්‍රථමයෙන්ම   ඇති   වූයේ   දඩයම්   යුගයයි.  දඩයම්  යුගය  පිළිබඳව  සාකච්ඡා කිරීමේ දී  මිනිසුන්  සතුන්  මරා  ඔවුන්ගේ  මස්  අනුභව  කරමින්  ජීවත්  වූහ. මේ  අනුව  දඩයම්  යුගය  තුළ ප්‍රථම  වරට  ස්ත්‍රී  පුරුෂ  වශයෙන්  වැඩ  බෙදීමක්  දක්නට  ලැබුණි. ඒ  අනුව  පුරුෂ  පාර්ෂවය  දඩයමේ  යාම  සිදු  කළ  යුතු  විය. ඔවුන්ට  මසුන්  මැරීම  වැනි  කාර්යයන්  සිදු  කළ  යුතු  විය.  ස්ත්‍රීන්ට  ආහාර  එකතු කිරීම, දිය  ගෙන ඒම,  ආහාර  පිසීම,  දරුවන්  රැක  බලා  ගැනීම   හා   පෝෂණය  කිරීම  ආදී  වශයෙන්  වැඩ  බෙදීමක්  දක්නට  තිබුණි.  සරල  වශයෙන්  මේ  අනුව  දඩයම්  යුගය  තුළ  ප්‍රථම  වරට  වැඩ  බෙදීමක් දැකිය  හැකිය.  එසේම      සම්පත්  පොදුවේ  භුක්ති  විඳි  අතර,  එදිනෙදා  වශයෙන්  අවශ්‍යතා  සපුරා ගැනීමක්  දක්නට  ලැබීමත්,   මේ  නිසාම  තරඟකාරීත්වයක්  දැකිය  නොහැකි  වීමත්, සූරාකෑමක්ද  සිදු  නොවීමක්   ලාංකීය  දඩයම්  සමාජය  තුළ  දක්නට  ලැබිණ.

එ‍ඬේර  යුගය
ලංකාවේ

  ප්‍රාග්   ඓතිහාසික   සමාජය  තුළ    මීළඟට  ඇති  වූයේ  එ‍ඬේර   යුගයයි. මේ  සමාජය  තුළ  සතුන්  මැරීමක්  දක්නට  නොලැබුණු  අතර, සතුන්ට  අවශ්‍ය   ආහාර   ලබා  දෙමින්  ඔවුන්  ආරක්ෂා  කරමින් කටයුතු  කරන  ආකාරයක්  දැකිය  හැකි  විය.  ඒ  අනුව  දඬයම්  යුගය  මෙන්  නොව  එඬේර  යුගයේ දී   සතුන්  ඇති  කිරීම  මිනිසුන්  විසින්  සිදු  කළහ.  මේ  තුළ  වැඩ  බෙදීමක්  දක්නට  ලැබෙන  අතර,  පුරුෂයන්  විසින්  සතුන්  ගාල්  කිරීම   සිදු  කළ  අතර, ස්ත්‍රීන්ට   දරුවන්  බලා  ගැනීම, පළතුරු  හා  එළවළු  රැ‍ගෙන  ඒම, ජලය  ගෙන  ඒම  වැනි   කාර්යයන්  අයත්  විය.  මේ  අනුව  ස්ත්‍රී   පුරුෂ   වශයෙන් කාර්යයන්  විභේදනය  වීම  කෙරෙහි  ශාරීරික   වෙනස්කම්  බලපාන්නට  ඇතැයි  සිතිය  හැකිය.  මෙහිදී ස්ත්‍රියට  වඩා  පුරුෂයා  කායික  ශක්තියෙන්  වැඩි  නිසා  බර  වැඩ  ඔහුට  නියම  විය.  එසේම  ශ්‍රම  විභේදනය වයස  මතද  රඳා  පවතින  බව  දැක්විය  හැකිය.  කුඩා  ළමුන්ට  වැඩ  කිරීමට  අපහසුය.  ඇතැම්  සමාජ වල  ප්‍රධානම  වටිනාම   භාණ්ඩය  හරක්ය.   නිදසුනක්  ලෙස  අප්‍රිකාව  ගත්  විට  එහි   අවුරුදු  6  සිට  11 දක්වා  සිටින  දරුවෝ  තම   දෙමව්පියන්ගේ    නිවෙස්  වල   හරක්  බලා  ගැනීම   සිදු  කරයි.

ගොවි   යුගය
ප්‍රාග්   ඓතිහාසික    යුගය  තුළ  දක්නට  ලැබෙන  මීළඟ  අවධිය  ලෙස  කෘෂිකාර්මික   යුගය  දැක්විය  හැකිය. කලින්  දැක් වූ   යුග  වලට  වඩා   වර්ධනයක්    මේ  තුළ  දැකිය  හැකිවිය.  කෘෂිකාර්මික  යුගය    තුළ  ගොවිතැනට මුල්  තැන  ලැබිණ. ඒ  අනුව  වැඩ  වල  ක්‍රමික  වර්ධනයක්  සිදු  වී ඇති  අතර, මේ  තුළ  වැඩ වල  විවිධත්වයක්ද   දක්නට  ලැබිණ.  මේ  තුළ  ක්‍රමයෙන්   එඬේර   යුගයට  වඩා   නවීන  උපකරණ භාවිතයන්ද   දැකිය  හැකි  විය.  එසේම   විවිධ  ජල  සපයන  ක්‍රම    යොදා  ගැනීමත්,  මේ  සමාජ  ක්‍රමයෙන්  විශාල  වී  නගර  පහළ  වීමත්, මේ  තුළ  දක්නට  ලැබේ.  එසේම  මෙම  කෘෂිකාර්මික  සමාජයේ  ක්‍රමයෙන්  වැඩ  වල   සංවර්ධනයත්  සමඟ   අතිරික්ත  නිෂ්පාදනයක්ද  දැකිය  හැකි  විය.  එසේම  මේ  තුළ  හුවමාරු    ක්‍රමය  දක්නට  ලැබෙන  අතර,  අන්තර්  ක්‍රියාවන්ද  ක්‍රමයෙන්  වර්ධනය  විය.  මෙලෙස  නිෂ්පාදන  ධාරිතාව   වැඩි  වූ  විට  සමාජයේ   යම්  පිරිසකට  එම  වැඩ  අහිමි  තත්වයක්  දක්නට  ලැබේ.  කෘෂි   අතිරික්ත   නිෂ්පාදනය    ඇති  වන  විට  ඒ  සඳහා  යෙදවිය  යුතු  ශ්‍රමය  ඉතිරි  වන  අතර, එහි කාර්යක්ෂමතාවය   වැඩි  වී  මිනිසුන්ට   නිකරුණේ  ගත  කිරීමට   හැකි  කාලය  දිගු විය. මෙලෙස  පවතින විවේකයත්   සමඟ   මිනිසුන්   යකඩ, ලී වැඩ,  රෙදි  වැඩ, ඖෂධ  සෙවීම  වැනි  අතුරු  කාර්යයන්  වල  නිරත  වීමට  පටන්  ගත්හ.   එසේ   මිනිසුන්  විවිධ  වූ      කාර්යයන්   වල  නියලීම    තුළින්  විවිධ  දේ  නිෂ්පාදනය  කිරීමෙන්   අනතුරුව, භාණ්ඩ  හුවමාරු  කර  ගැනීමට  ක්‍රියා  කළහ.  මෙලෙස  කෘෂිකාර්මික සමාජය  තුළ  මිනිසුන්  තමන්ගේ  කාර්යයන්  කඩිනමින්  නිමකරවා   වෙනත්  කාර්යයන්හි  නියලීමට  කටයුතු කිරීම  මත  එකිනෙකාගේ   ආදායම්  ප්‍රමාණය  විවිධ  වීමක්  දක්නට  ලැබෙන  අතර,   එම  හේතුවෙන් වෙනස්  වූ  සමාජ  පංති  බිහි   වීමට  පදනම  සකස් වූ   බවද   දැක්විය  හැකිය. මෙලෙස   ප්‍රාග්  ඓතිහාසික යුගයේ  සමාජ   වැඩ   පිළිබඳව    කරුණු   දැක්වීමේ දී   දඩයම්  යුගය,   එඬේර  යුගය  හා  ගොවි  යුගය යන    යුග   තුන  ඔස්සේ    කරුණු  විමසා  බැලිය  හැකි   අතර,  සමාජ  වර්ධනයත්  සමඟ   ක්‍රමයෙන්   වැඩ වල  වර්ධනයක් ද    සිදු  වී  ඇති  බව   පැහැදිලි වේ.

මූලාශ්‍ර
ඊරියගම,තිස්ස.2003,කාර්මික  විප්ලවය,කොළඔ 10,මල්පියලි  ප්‍රකාශකයෝ
රත්නපාල,නන්දසේන.2007,සමාජ  විද්‍යාව  හා  මානව  විද්‍යාව,එස්  ඇන්ඩ්  එස්  ප්‍රින්ටර්ස්,ආරිය  ප්‍රකාශකයෝ
සෙනෙවිරත්න,එස්.ඩී.එච්.1992,අපරදිග  අතීතය  අදියර  1,විසිදුණු  මුද්‍රණ  ශිල්පියෝ,බොරලැස්ගමුව

ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුගය
සමාජවේදය
සමාජ විද්‍යාව

ප්‍රාග් ඓතිහාසික සමාජය


La especificación celular ocurre cuando una célula comprometida puede diferenciarse autónomamente en un ambiente neutro, como lo es una caja de petri o un tubo de ensayo.

Introducción

Se sabe que el desarrollo de tipos de células especializadas se conoce como diferenciación. Sin embargo, este desarrollo no ocurre inmediatamente, sino que antes hay un proceso en el que cambios en bioquímica y función resultan en un compromiso de la célula a ser de cierto tipo. En este punto, aunque las células no difieren fenotípicamente, su destino de desarrollo ya está restringido.
El proceso del compromiso se puede dividir en dos pasos. El primer paso es la especificación. Sin embargo, a este punto el compromiso aún es reversible. El segundo paso del compromiso celular es la determinación. Se dice que una célula o tejido está determinado cuando esta es capaz de diferenciarse autónomamente incluso cuando es puesta en otra región del embrión. Si es capaz de diferenciarse de acuerdo a su destino original incluso bajo estas circunstancias, se asume que el compromiso es irreversible.

Hay tres tipos de especificación celular:

Especificación autónoma

Se han descrito tres modos básicos de compromiso celular. El primero se llama especificación autónoma. En este caso, si se remueve un blastómero particular de un embrión en su desarrollo temprano, ese blastómero producirá el mismo tipo de células que hubiera producido  si aún formara parte del embrión. Además, el embrión de donde se tomó el blastómero no tendrá  esas células que hubiera producido ese blastómero. La especificación autónoma da origen a un patrón de embriogénesis conocido como desarrollo en mosaico, puesto que parece que el embrión es construido como un mosaico de partes independientes, auto diferenciables. Embriones de invertebrados, especialmente los de moluscos, anélidos, y tunicados, tienen especificación autónoma para determinar el destino de sus células. En estos embriones, los determinantes morfogenéticos (proteínas o RNAmensajeros) son puestos en diferentes regiones del citoplasma del óvulo y son porcionados en las diferentes células mientras el embrión se divide.

Especificación sincitial

Muchos insectos se basan en la especificación sincitial para comprometer las células a su destino. En embriones tempranos de estos insectos, la división celular no ocurre en su totalidad. El núcleo se divide en el citoplasma del óvulo, creando muchos núcleos dentro de una célula grande. Un citoplasma que tiene muchos núcleos se conoce como sincitio. Sin embargo, el citoplasma del óvulo no es uniforme, pues la parte anterior del citoplasma es marcadamente diferente de la posterior. Aquí, las interacciones de especificación sincitial no ocurren entre células, sino entre las diferentes partes de la misma célula.
El caso más conocido de especificación sincitial es el de Drosophila. Experimentos han demostrado que cada núcleo de Drosophila tiene información posicional ( si  va formar parte del lado anterior, posterior o mitad del cuerpo) que es dada por proteínas llamadas morfógenos. Los morfógenos son producidos en sitios específicos del embrión, y pueden difundirse a grandes distancias creando gradientes de concentración, donde la mayor concentración es el punto de síntesis y se hace más baja a medida que el morfógeno difunde y degrada con el tiempo. La concentración de morfógenos específicos en un sitio en particular le dice a las células donde están en relación con el sitio de síntesis de estos. La parte más anterior del embrión de  Drosophila produce una proteína morfogenética llamada Bicoid, y la parte más posterior produce una proteína llamada Nanos. La concentración de Bicoid es mayor en el lado anterior y disminuye en el posterior, mientras que la proteína Nanos es mayor en el lado posterior y decrece en el anterior.  Los núcleos en el citoplasma sincitial de Drosophila serán guiados entonces por la tasa Bicoid:Nanos. Los que se encuentren en regiones con mucho Bicoid y poco Nanos activaran los genes necesarios para producir la cabeza, los que estén en regiones con poco Nanos y poco Bicoid activaran los genes para generar el tórax, y los que se localicen en regiones con poco Bicoid y mucho Nanos formaran las estructuras de la parte abdominal.

Especificación condicional

El tercer modo de compromiso celular involucra interacciones entre células vecinas. En este tipo de especificación, cada célula tiene originalmente la capacidad de convertirse en cualquiera de muchos tipos de células. Sin embargo, las interacciones de una célula con otras células restringen el destino de una o más de las participantes. Este modo de compromiso se llama especificación condicional porque el destino de una célula depende de las condiciones en las que esta se encuentre.
Si un blastómero se remueve de un embrión temprano que tenga especificación condicional, las células embrionarias que quedan alteran su destino y compensan los roles de las células removidas. El blastómero aislado puede también dar origen a una  variedad de tipos de células. Por lo tanto, la especificación condicional da origen a un patrón de embriogénesis llamado desarrollo regulativo. Este patrón es visto en la mayoría de embriones de vertebrados, y es crítico en el desarrollo de gemelos idénticos. En la formación de estos gemelos, las células en estado de clivaje de un solo embrión se dividen en dos grupos, y cada grupo de células produce un individuo completamente desarrollado.

Referencias

Biología del desarrollo

Especificación celular en el desarrollo


Le Fotbalový Klub Baník Ratíškovice, plus couramment abrégé en Baník Ratíškovice, est un club tchèque de football fondé en 1930 et basé dans le village de Ratíškovice en Moravie-du-Sud.

Il évolue en 2022 en division régionale.

Histoire

Historique des noms du club
 1930-1945 – DSK Ratíškovice
 1945-1948 – Ratíškovický SK
 1948–1953 – Sokol Ratíškovice
 1953–1993 – TJ Baník Ratíškovice
 1993–1996 – SK Kontakt Moravia Ratíškovice
 1996–2002 – SK Baník Ratíškovice
 2002-présent – FK Baník Ratíškovice

Histoire du club

Le club fondé en 1930 évolue en deuxième division tchécoslovaque lors des saisons 1959-1960 et 1962-1963 ; et en deuxième division tchèque de 1999 à 2002. La plus grande réussite du club est une finale en Coupe de République tchèque en 2000. Après la relégation en 2002, le club connaît des difficultés financières ainsi que d'autres relégations dans les divisions inférieures.

Palmarès

Notes et références

Liens externes

Club de football fondé en 1930
Club de football en Tchéquie

FK Baník Ratíškovice


Fodbold i Danmark 2018-19 giver et hurtigt overblik over resultaterne i dansk fodbold i sæsonen 2018-19.

Herre

Superligaen

Grundspil

Mesterskabsslutspil

Nedrykningsslutspil

Europa League Playoff

Nedrykningsplayoff

1. division

2. division

Øst

Vest

Oprykningsspil

Nedrykningsspil

DBU Pokalen

Finalen

U/19

Liga

Division

U/17

Liga

Division

Kvinder

Elitedivisionen

Mesterskabsslutspil

Kvalifikationsrunden

1. division

DBU's Landspokalturnering

Finalen

Referencer

Fodbold i Danmark efter sæson
Fodboldsæson 2018-19

Fodbold i Danmark 2018-19


Zagrebačka nogometna zona  je bila jedna od zona Prvenstva Hrvatske, te liga trećeg stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1971./72.
Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bila "Segesta" iz Siska.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Druga savezna liga Jugoslavije u nogometu 1971./72.
 Međupodručna nogometna liga Bjelovar – Daruvar – Virovitica 1971./72.
 Međupodručna nogometna liga Sisak – Karlovac – Kutina 1971./72.
 Varaždinsko-zagorska nogometna liga 1971./72.
 Međimurska nogometna liga 1971./72.
 Riječko-pulska nogometna zona 1971./72.
 Dalmatinska nogometna liga – Južna skupina 1971./72.
 Dalmatinska nogometna liga – Sjeverna skupina 1971./72.
 Slavonska nogometna zona Podravska skupina 1971./72.
 Slavonska nogometna zona Posavska skupina 1971./72.

Vanjske poveznice

Izvori
 Miroslav Matovina: 80 godina NK Segesta : [1906-1986], Sisak, 1986., str. 231-232

1971-72
Zagreb
1971-72 Zagreb

Zagrebačka nogometna zona 1971./72.


هازل كايا  (1 أكتوبر 1990)، ممثلة وعارضة أزياء تركية.

عن حياتها
هازال كايا ولدت في مدينة إسطنبول، تركيا. تنتمي إلى عائلة من الطبقة العليا. حضرت كايا مدرسة ثانوية إيطالية في إسطنبول، وتخرجت في عام 2010. ولازالت حاليا تدرس في إسطنبول. انفصل والداها بالطلاق (كلاهما محامين) عندما كانت في السابعة من عمرها. تعرفت على عالم الفن في سن مبكرة جداً، أخذت وهي طفلة دروس في الباليه والكمان لمدة 7 سنوات. تحب أيضاً التانغو، وتطوير مهاراتها. فريقها المفضل في كرة القدم هو بشيكتاش. هازال كايا تتحدث التركية (اللغة الأم)، الإنجليزية بطلاقة والإيطالية (متقدم) والفرنسية (متقدم)، وتتعلم لغتها الرابع، الألمانية.
كان أول دور لها 2007 في المسلسل التلفزيوني «جينكو» (الحلم الضائع) حيث أخذت أحد الأدوار الرئيسية. في عام 2008 ، واصلت كايا باعتبارها واحدة من الممثلات الرائدات من خلال لعب شخصية نهال في العشق الممنوع. كما مثلت دور فريحة في الموسمين الأول والثاني من المسلسل التلفزيوني بعنوان اسميتها فريحة. حقق المسلسل من أعلى النسب التلفزيونية في تركيا. كما أخذت كايا شعبية كبيرة لتمثيلها في مسلسل العشق الممنوع.
وفي عام 2017-2019 كان لها البطولة في مسلسل حكايتنا بدور فيليز.
واسمها الحقيقي هو ليلى هازال كايا ولكنهم يدعونها بهازال منذ أن كانت صغيرة.

أعمالها

من المسلسلات

مراجع

روابط خارجية

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من إسطنبول
أشخاص من قونية
عارضو أزياء من إسطنبول
مسلمون أتراك
ممثلات أفلام تركيات
ممثلات تركيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون تركيات
ممثلات من إسطنبول
مواليد 1411 هـ
مواليد 1990
مواليد في إسطنبول

هازل كايا


Die Tai Ki (Namensherkunft: Taiji (chinesische Philosophie)) war ein österreichisches Experimentalschiff vom Schiffstyp einer Dschunke, die im Oktober 1974 auf ihrer Jungfernreise von China nach Mexiko im Nordpazifik nach 114 Tagen von ihrer Besatzung aufgegeben werden musste. Die Schiffbrüchigen wurden von dem US-amerikanischen Frachter Washington Mail gerettet; der Verbleib des Wracks ist unbekannt. Bereits im März 1939 war der amerikanische Schriftsteller Richard Halliburton mit seinem Dschunkennachbau Sea Dragon auf einer ähnlichen Reiseroute verschollen.

Technische Daten
 Konstrukteur und Bauherr: Carl Frederik Grage (* 1930), Dänemark
 Schiffbauer: So Hawk Sum
 Länge über Deck: 18,23 m
 Länge an der Wasserlinie: 13,05 m
 Freibord: 1,40 m
 Breite über Deck: 5,70 m
 Breite an der Wasserlinie: 5,10 m
 Mastlänge über Deck: 17,25 m
 Ballast: Stein

Idee zur Expedition
Die Idee zu einer Dschunken-Expedition, auf der ein Kulturtransfer von China nach Mesoamerika um das Jahr null nachgewiesen werden sollte, stammte von dem österreichischen Journalisten Kuno Knöbl.

Knöbl gelang es, den Wiener Verleger Fritz Molden von dem Projekt zu überzeugen; dieser stellte sich als Sponsor zur Verfügung und finanzierte den Bau der Tai Ki nach Rekonstruktionen des dänischen Kapitäns Carl Frederik Grage. Grage hatte alle verfügbaren Unterlagen über Dschunken für seine Konstruktion ausgewertet, allerdings gelang es nicht, die Unterstützung chinesischer Stellen in der Volksrepublik China zu gewinnen, die auf eine Anfrage Knöbls nicht reagiert hatten.

Die Reise
Die Dschunke verließ mit Schlepperhilfe Hongkong am 16. Juni 1974. Die Besatzung der Tai Ki bestand aus Knöbl, Kapitän Grage, dem dänischen Funker Allan Kartin, dem Hamburger Wolf Werner Rausch, dem Iren Hal Price, dem britischen Schiffsarzt Dr. Bob Kendrick, dem US-amerikanischen Kameramann Bill Martin und dem Österreicher Arno Dennig, der an der Projektentwicklung von Anfang an beteiligt war.

Aufgrund von Verzögerungen beim Bau der Dschunke, konnte die ursprüngliche Reiseperiode vom Frühjahr/Sommer 1974 nicht eingehalten werden, so dass die Tai Ki in die Schlechtwetterperiode im Nordpazifik geriet und die geplante Reisezeit erheblich überschritten wurde. Aufgrund einer Erkrankung musste Knöbl die Tai Ki bereits am 11. August in Japan verlassen.

Am 2. September, gut 1000 Seemeilen östlich von Japan, entdeckte die Besatzung, dass immer wieder auftretende Lecks auf Schiffsbohrwürmer zurückzuführen waren. Das Fichtenholz der Dschunke war beim Bau lediglich mit Tungöl behandelt worden. Das erste Reiseziel, die kalifornische Küste in der Höhe von San Francisco, war zu diesem Zeitpunkt noch 4.000 Seemeilen entfernt.

Am 11. September fiel das generatorbetriebene Amateurfunkgerät, mit dem Kontakt zu schwedischen Funkern in Nynäshamn gehalten wurde, aus, so dass die ständige Verbindung zur Außenwelt abbrach. Allerdings gelang es am 13. September, über ein Notradio Kontakt zu einer Station der US-Küstenwache in Kodiak (Alaska) zu bekommen. Die Tai Ki hatte zu diesem Zeitpunkt schwere Schlagseite nach Backbord. Es gelang der Besatzung jedoch, das Schiff durch ständiges Pumpen und Abdichten der Lecks mit einer Masse aus Tungöl und Sägespänen wieder zu stabilisieren.

Am 29. September wurde die Datumsgrenze überschritten, am 3. Oktober erneut Funkkontakt mit Kodiak hergestellt. Zu diesem Zeitpunkt befand sich die Tai Ki auf Position 41 Grad 0 Minuten 2 Sekunden Nord, 174 Grad 27 Minuten West. Sie begegnete am 4. Oktober dem griechischen Frachter Master Petros, lehnte aber dessen Hilfsangebot ab.

Am 5. Oktober gewann die Besatzung die Gewissheit, dass die Tai Ki unter den herrschenden Umständen nicht mehr in der Lage sein würde, einen Hafen zu erreichen und eine Evakuierung ins Auge gefasst werden musste, da immer wieder eindringendes Wasser die Gefahr des Kenterns beinhaltete.

Am 8. Oktober brach bei einem heftigen Sturm das Steuerruder. Kapitän Grage ordnete die Absendung eines Mayday-Spruchs an. Kodiak leitete den Notruf an Schiffe in der Region weiter, allerdings mit der Position des Vortags, 40° 30 Nord und 169° West. Der Notruf wurde von der Washington Mail unter Kapitän George Greenwell aufgefangen. Der Bordhund der Tai Ki, Lap Sac, wurde eingeschläfert, da er angeblich auf der notfalls zu besetzenden Rettungsinsel ein Sicherheitsrisiko gewesen wäre.

Am 9. Oktober 0.15 Uhr erreichte ein Flugzeug der Küstenwache die Tai Ki und warf eine Sonarboje ab, so dass das treibende Wrack jederzeit geortet werden konnte. Gegen 12.00 Uhr wurde die Besatzung der Dschunke 2.000 Seemeilen vor der nordamerikanischen Küste von der Washington Mail abgeborgen und die Tai Ki sich selbst überlassen. Der Frachter lief am 14. Oktober Seattle an, wo die Schiffbrüchigen an Land gesetzt wurden.

Von der BBC war ursprünglich ein Dokumentarfilm über das Unternehmen geplant gewesen. Unklar ist bislang, was aus dem Filmmaterial wurde, das Bill Martin an Bord drehte.

Literatur
 Kuno Knöbl: TAI KI. Die Reise zum Ort ohne Wiederkehr, Wien/München/Zürich (Verlag Fritz Molden) 1975.

Weblinks
 Expedition der "Tai-Ki" ist gescheitert, in: Hamburger Abendblatt vom 10. Oktober 1974 (PDF)

Schiff (Österreich)
Segelschiff
Einzelschiff
Seeunfall
Expeditionen
Österreichische Geschichte (Zweite Republik)
Schifffahrtsgeschichte (Österreich)

Tai Ki


Mugham trio () - sanger spiller på en gaval, en tar musiker og en kamanche musiker.

Eksterne henvisninger

Vüqar Əhməd. "Əfsanəvi tarzən". Bakı, 2010
"Aypara" muğam üçlüyünün TRT Avaz və İctimai TV-nin birgə hazırladığı "Yeni Gün" verilişində ifası: "Mən aşiq gözlərinə", "Yandırar səni", "Gözəldir".
"YouTube"də Mugam Azerbaycan kanalı.
Zülfü Adıgözəlov adına muğam üçlüyü . maisondesculturesdumonde.org

Mugham

Mugham trio


Šejh Osman Nuri ef. Begeta (Seonica, ? – Seonica, 1890.), bosanskohercegovački je teolog i šejh nakšibendijskog tarikata bošnjačkog podrijetla, osnivač Tekije u Seonici.

Životopis
Osman Nuri Begeta je rođen u Seonici u prvoj polovini 19. stoljeća, gdje je pred svojim ocem Omer–begom stekao temeljno obrazovanje. Kasnije je nekoliko godina učio u medresi u Fojnici pred Arifom ef. Sidkijem, poznatim nakšibendijskim šejhom. Polovinom 19. stoljeća, išao je u Istanbul i tamo dobio idžazet da može vršiti dužnost šejha.

U blizini svoje kuće u Seonici, oko 1883. godine, sagradio je halvetijsku tekiju, u kojoj je bio njen prvi šejh. Šejh Osman Nuri ef. je bio prvi šejh ove tekije i tu je dužnost vršio do smrti. Ovaj šejh je vršio i imamsku dužnost u džamiji u Gornjoj mahali u Seonici. Pripovjedalo se da je znao perzijski i da je dobro poznavao perzijsku književnost i filozofiju. Osim toga, znao je još arapski i turski jezik. Umro je oko 1890. godine i pokopan u malom mezarju pred predvorjem tekije.

Uz ruševine tekije i danas se nalazi nišan šejh Osmana Nuri ef. Begete, na kojemu je ispisan sljedeći tekst:

Ostavio je iza sebe tri sina: Numana, Muhameda i Abdullaha. Numan i Muhamed su učili u Sarajevu i pred Prvi svjetski rat su se odselili u Tursku i tamo umrli. Abdullah je umro 1937. u 83. godini života i sahranjen u mezarju pred tekijom.

Legenda
Postoje priče koje kažu, da je šejh Osman Nurija ef. Begeta bio jako vješt s duhovnim liječenjem. Jednom mu se pojavio čovjek, koji je imao ozbiljne duševne probleme. Šejh je pogledao čovjeka, rekao da ga svežu lancem i ostave kod jednog mosta nadomak Seonice, da tu prenoći. Naredio je, da ga jedan čovjek sve vrijeme iz daljine promatra. Kada je noć pala, ukazala se vojska džina, išli su preko mosta. Vojska je prelazila preko mosta, a onaj što je ju je vodio išao je na kraju. Tada je spazio svezanog čovjeka. Zaustavio je vojsku i krenuo redom da ispituje vojnike koji je štetu nanio tom čovjeku. Kako je krenuo je od kraja prema početku, skoro je cijelu vojsku ispitao, da bi na kraju došao do vojnika koji je na tog čovjeka bacio kletvu. Kada je vojnik objasnio šta mu je čovjek uradio, vojskovođa džina je naredio tom džinu da poništi kletvu, a nakon toga čovjek je ponovo ozdravio.

Izvori

Vanjske povezice
 Derviške tekije u Konjicu i okolini

Životopisi, Konjic
Bošnjački derviški šejhovi

Osman Nuri Begeta


Det fria Sverige (DFS) er en svensk nationalistisk, antisemitisk interesseorganisation med et sted mellem 1.300 og 2.500 medlemmer. Organisationen bruger fredelige metoder i sit arbejde for et samfund, som støtter metapolitisk, socialt som realpolitisk op om opinion for svenskere og svenskeres kultur og særlige rettigheder.

Det fria Sverige arbejder via meningsdannelse og oplysning og har tillige som mål at grundlægge Svenskarnas hus på forskellige steder i Sverige.DFS omtaler sig som en organisation, der forsøger at skabe opinion og arbejder for folkeoplysning. Finansiering af organisationen sker via medlemskontingent og gaver.Foreningen beskriver ikke sig selv som en organisation, der har gadeaktiviteter som deres fokusområde.

Foreningen er af professorer i religionssociologi  og  blevet beskrevet som en "radikal nationalistisk og kulturelt konservativ social bevægelse".

Historie
Organisationen blev stiftet 24. november 2017 som Det fria Sverige, forkortet DFS. Blandt grundlæggerne var Dan Eriksson, Magnus Söderman,  og Daniel Frändelöv, der i varierende grad inden stiftelsen af DFS var medlemmer af eller havde forbindelser til højreekstreme (et udtryk de ikke selv ynder at anvende) grupper som Nordiska motståndsrörelsen, Svenskernes Parti, Info-14 og .

Foreningen har udgivet adskillige bøger og publikationer gennem årene, og beskrives i den sammenhæng som: "Föreningen Det fria Sverige är Sveriges största nationalistiska förening".

I 2022 udsendte journalisten og dokumentarfilmskaberen  en dokumentarserie om nordiske nazister med titlen "Omgiven av fiender". Her fortælles om og beskrives tillige Det fria Sverige.

Svegot
Den digitale avis og podcasts (Motgift, Tidningen Svegot, TV Svegot og Radio Svegot) udgives af foreningen SVEGOT-DFS (Det fria Sverige) og bliver til i et samarbejde mellem medlemmer samt professionelle journalister og er økonomisk uafhængig.

Svenskarnas hus
Det første køb af Svenskarnas hus, hvor det primære formål er at drive forretning, stod klart 22. oktober 2018, med et hus i Älgarås, Töreboda kommun.

Kontrovers
Den antiracistiske researchorganisation Expo, anvender i et antal af deres artikler betegnelsen højreekstrem (högerextrem) om foreningen, hvilket førte til protester mod Svenskarnas Hus.

Fodnoter

Eksterne kilder/henvisninger
 Det fria Sveriges officielle hjemmeside
 Avisen Svegot
 Lansering av Det fria Sverige - Presskonferens på YouTube

Se også
 Motgift
 Svegot

Svenskere
Svensk kultur
Højreekstremisme
Etableret i 2017
Foreninger fra Sverige

Det fria Sverige


شباب على الهوا فيلم مصري من إنتاج عام 2002، من تأليف محمود حامد وإبراهيم حامد، ومن إخراج عادل عوض.
L

قصة الفيلم
تدور أحداث الفيلم حول ثلاثة شباب (علي، كريم، شفيع) يقطنون حي المعادي، يفكرون في إنشاء قناة تلفزيونية للبث في المعادي فقط، ويقيمون بالفعل استوديو على سطح الفيلا التي يملكها علي، وهو أكثرهم ثراء، يتحدثون في قناتهم عن كل المشاكل والأخطاء التي تسبب فيها جيل الكبار، يرتدون أقنعة مختلفة أثناء البث حتى لا يتعرف أحد عليهم، ويطلقون على أنفسهم رستم 1، رستم 2، رستم 3، نادية وسمر يتعرفان على سر القناة التليفزيونية، ويشتركان معهم فيها.

يتم تصوير جريمة قتل بالصدفة في خلفية أحد البرامج، والذي يقدمه الشاب نشأت دون أن يلتفت صناع البرنامج للجريمة، أفراد العصابة هم فقط الذين يلاحظون الجريمة، فيقتلون نشأت لكنهم لا يعثرون على الشريط، تبدأ المطاردة بين الشباب وأفراد العصابة من جهة، والشباب والشرطة من جهة أخرى، لأنهم أقاموا قناة تليفزيونية بدون تصريح، وحينما يبدأ الشباب في فضح تصرفات العصابة، والتي تقف خلفها إسرائيل.

تستطيع العصابة الوصول إلى مقر القناة، ولكن الشباب يفرون بسيارة إرسال يحملون عليها طبق إرسال هوائي حتى يستمروا في البث من أماكن مختلفة دون أن يعثروا عليهم.

بطولة
 أحمد رزق: (شفيع)
 حنان ترك: (نادية)
 أحمد الفيشاوي: (علي)
 نيللي كريم: (سمر)
 عمرو مهدي : (كريم)
 سامي العدل
 راندا عوض
 أمير شاهين
 أحمد منير
 محمد محمود عبد العزيز
 أحمد فؤاد نجم
 محمود أمين الهنيدي
 سميرة الهواري
 عثمان عبد المنعم
 أحمد خميس
 ليلى جمال

فريق العمل
 إخراج: عادل عوض
 تأليف: محمود حامد، إبراهيم حامد
 إنتاج: العدل فيلم
 توزيع: الشركة العربية للإنتاج والتوزيع السينمائي
 مونتاج: مها رشدي
 موسيقى: علي شرف
 مدير التصوير: جمال وهدان

مراجع

وصلات خارجية

 صفحة الفيلم في قاعدة بيانات الأفلام العربية

أفلام أحمد الفيشاوي
أفلام أحمد رزق
أفلام أخرجها عادل عوض
أفلام حنان ترك
أفلام مصرية إنتاج 2002
أفلام نيللي كريم
أفلام ميمي جمال

شباب على الهوا (فيلم)


Mangpor Chonthicha (în ; ) este o cântăreață faimoasă de luk thung și actriță din Thailanda. Aceasta a luat parte în mai multe turnee atât în interiorul cât și în afara Thailandei.

Tinerețe
Mangpor Cholthicha s-a născut pe 12 mai 1983 într-o familie săracă din provincia Khon Kaen, fiind cea mai în vârstă dintre surorile sale, dar mai tânără decât toți frații săi. Numele său la naștere a fost Pimpatcha Thongdaeng (în ). Datorită situației financiare precare a familiei sale, Mangpor a trebuit să se mute în alte locuri, cum ar fi Chonburi, Nonthaburi, și Ayutthaya. Încă din tinerețe aceasta a fost nevoită să își ajute familia.

Carieră
Mangpor și-a început cariera muzicală în 1999, colaborând cu Nopporn Silvergold, o casă de discuri tailandeză, până în 2012. Mangpor a mai fost și actriță pe Canalul 7, un canal de televiziune tailandez. Din 2012 ea și-a continuat cariera de cântăreață colaborând cu R-Siam, o altă casă de discuri din țara sa natală. În prezent este o cântăreață independentă.

Discografie

Albume
 Sao Sip Hok (สาว 16)
 Noo Kluay Tukkae (หนูกลัวตุ๊กแก)
 Tam Ha Som Chai (ตามหาสมชาย)
 Nang Sao Nanzee (นางสาวแนนซี่)
 Mae Kruay Hua Khai (แม่ครัวหัวไข่)
 Mang Poe Loe Rak (แมงปอล้อรัก)
 Tha Rak (ท้ารัก)
 Jhonny Thee Rak (จอห์นนี่ที่รัก)
 Rued Kha (เริ่ดค่ะ)

Filmografie

Seriale TV
 1999
 Nang Eak Lang Ban (นางเอกหลังบ้าน)
 2000
 Kam Ma Thep Luang (กามเทพลวง)
 Nang Sib Song (นางสิบสอง)
 2001
 Kaew Na Ma (แก้วหน้าม้า)
 Nay Hoi Tha Min (นายฮ้อยทมิฬ)
 Ton Rak (ต้นรัก)
 2010 - Mae Sri Prai (แม่ศรีไพร)

Familie
În 2008 aceasta s-a căsătorit cu Anuiyhad Seesawad, dar au divorțat în 2010.

În 2017 aceasta i-a dat naștere fiului său și al lui Piyaphong Champafueang. Mangpor nu s-a căsătorit nu iubitul său deoarece aceasta strângea bani pentru a-și crește fiul.

Note

Nașteri în 1983
Cântărețe thailandeze
Actori thailandezi
Cântăreți din secolul al XXI-lea
Thailandezi în viață
Nașteri pe 12 mai

Mangpor Chonthicha


Annika Beck (født 16. februar 1994) er en tysk tennisspiller.

Hun repræsenterede Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, hvor blev hun slået ud i første runde i single.

Referencer

Eksterne Henvisninger

Tennisspillere fra Tyskland

Annika Beck


A Organização das Nações Unidas para a Educação, a Ciência e a Cultura (UNESCO) propôs um plano de proteção aos bens culturais do mundo, através do Comité sobre a Proteção do Património Mundial Cultural e Natural, aprovado em 1972. Esta é uma lista do Patrimônio Mundial existente na Ásia Central, especificamente classificada pela UNESCO e elaborada de acordo com dez principais critérios cujos pontos são julgados por especialistas na área. A Ásia Central, uma região berço de diversas civilizações que deixaram um rico legado cultural, é uma das sub-regiões classificadas pela UNESCO, sendo parte integrante da região Ásia e Pacífico.

A sub-região da Ásia Central é composta pelos Estados-membros: Cazaquistão, Quirguistão, Tajiquistão, Turcomenistão, Usbequistão e a porção oriental da Rússia. A Rússia é o país da sub-região com maior número de locais listados como Patrimônio Mundial, com oito locais (todos de classificação Natural); um dos quais é partilhado com a Mongólia. O sítio Itchan Kala (que compõe o Patrimônio Mundial no Uzbequistão) foi o primeiro local da sub-região, listado em 1990.

Sítios do Patrimônio Mundial
A sub-região da Ásia Central conta atualmente com os seguintes lugares declarados como Patrimônio da Humanidade pela UNESCO:

Localização dos sítios

Ligações externas

Ásia Central

Lista do Patrimônio Mundial na Ásia Central


{{Ficha de noble
|nombre =  Peter Wentworth-Fitzwilliam
|escudo =
|título = Conde Fitzwilliam
|imagen =
|epígrafe =
|otros títulos = Orden de Servicios Distinguidos
|nombre completo =
|fecha de nacimiento = 31 de diciembre de 1910
|lugar de nacimiento = Wentworth Woodhouse
|fecha de defunción = 13 de mayo de 1948
|lugar de defunción = Saint-Bauzile, Ardèche
|lugar de entierro =
|predecesor =
|regente =
|sucesor =
|suc-tipo =
|heredero =
|residencia =
|consorte = Olive Dorothea Plunket
|descendencia =
 Lady Juliet Tadgell
|casa real =
|dinastía =
|himno real =
|padre = William Wentworth-Fitzwilliam, séptimo conde Fitzwilliam
|madre = Lady Maud Frederica Elizabeth Dundas
|escudo =
}}
William Henry Lawrence Peter Wentworth-Fitzwilliam, octavo conde Fitzwilliam, DSO (31 de diciembre de 1910 – 13 de mayo de 1948), llamado Vizconde Milton antes de 1943, fue un soldado y aristócrata británico.

Biografía

Único hijo varón del séptimo conde Fitzwilliam, nació en la residencia de la familia en Wentworth Woodhouse, y murió en un accidente aéreo en Saint-Bauzile, Ardèche, Francia.

Matrimonio y descendencia

Se casó con Olive ('Obby') Dorothea Plunket el 19 de abril de 1933, hija de Benjamin Plunket, obispo de Ormonde y, por tanto, nieta del cuarto barón Plunket, Arzobispo de Dublín, con quien tuvo una hija:

 Lady Anne Juliet Dorothea Maud Wentworth-Fitzwilliam (nacida 24 de enero de 1935).

Años después, el matrimonio de Lord Fitzwilliam se volvió tenso y pensaba divorciarse. En 1943, heredó el condado de su padre.

Servicio

Fue comisionado al Royal Scots Greys en 1929. Durante la Segunda Guerra Mundial sirvió con distinción en los British Commandos y luego en la Dirección de Operaciones Especiales, obteniendo la Orden de Servicios Distinguidos.

Muerte

Murió en Francia en un accidente aéreo el 13 de mayo de 1948.

Desde 1946 estuvo vinculado sentimentalmente con Kathleen Cavendish, marquesa de Hartington, hermana del futuro Presidente de EE.UU. John F. Kennedy. Ella murió con él en el accidente.

A su muerte el título paso a un primo lejano, Eric Wentworth-Fitzwilliam, y su fortuna, estimada en 45 millones de libras, que incluía la mitad de los bienes de Wentworth Woodhouse, propiedades en Coolattin en el Condado de Wicklow, Irlanda, y una considerable parte de la colección de arte Fitzwilliam, paso a su hija, la actual Lady Juliet Tadgell.

Cultura popular

 Fitzwilliam fue interpretado por Thomas Gibson en la miniserie The Kennedys of Massachusetts (1990).

 Fitzwilliam fue interpretado por Larry Carter en la película Lives and Deaths of the Poets (2011).

Nobles de Reino Unido

Peter Wentworth-Fitzwilliam


Die Fonti per la Storia d'Italia (Quellen zur Geschichte Italiens) stellen das umfangreichste Editionswerk italienischer Quellen des Mittelalters dar. Sie wurden von 1887 bis 1993 vom Istituto Storico Italiano per il Medio Evo in Rom herausgegeben und umfassen 118 Bände.

Seit 1994 wird das Werk mit den Fonti per la Storia dell'Italia medievale mit den Abteilungen Antiquitates (55 Bände bis 2021) und Rerum Italicarum Scriptores (terza serie) (15 Bände bis 2019) fortgesetzt.

Daneben bestehen in Italien die Rerum Italicarum scriptores in drei Serien als Neubearbeitung des Quellenwerkes von Lodovico Antonio Muratori, sowie die Regesta chartarum (64 Bände zwischen 1907 und 2020), deren Schwerpunkt auf kirchlichen Urkunden liegt. Vor dem Ersten Weltkrieg wurde diese Reihe in Zusammenarbeit mit dem Preußischen Historischen Institut herausgegeben, Fedor Schneider hat das Regestum Volaterranum (1907) und das Regestum Senense (1911) dazu beigesteuert.

Literatur
 Paolo Cammarosano: Italia medievale. Struttura e geografia delle fonti scritte. Rom 1991.

Anmerkungen

Weblinks
 Le Croniche di Giovanni Sercambi, Rom 1887.
 I Diplomi di Guido e di Lamberto, Rom 1906.
 Epistolari – Secolo XV, Rom 1931.
 Fonti per la Storia d'Italia bei archive.org (Band 3 bis Band 56).
 siehe auch: Giovanni Monticolo, Ernesto Besta: I capitolari delle arti Veneziane Bände 1-2.2  archive.org
 Istituto Storico Italiano per il Medio Evo, Liste der Editionen aus diesem Hause, darunter der 118 Bände der Fonti mit bibliographischen Angaben.
 Website des Istituto Storico Italiano per il Medio Evo

Quellenedition
Mediävistische Literatur
Geschichtsschreibung (Italien)
Literatur (Italienisch)

it:Fonti per la storia d'Italia

Fonti per la Storia d’Italia


Kévin Oliech-Opiyo (* 24. Dezember 1986 in Nairobi; † 16. August 2020 in Berlin) war ein kenianischer Fußballspieler.

Karriere

Oliech spielte unter anderem für die kenianischen Erstligisten Securicor FC, World Hope FC, Gor Mahia FC, Nairobi City Stars und für Mathare United.

Am 8. Februar 2012 flog er gemeinsam mit Kevin Kimani zu einem Probetraining mit dem KFC Uerdingen 05. Wenig später waren beide im Probetraining bei Alemannia Aachen.

Im Juli 2006 gehörte er in dem kenianischen U-20-Aufgebot an. Im Mai 2010 wurde er für die Kenianische Fußballnationalmannschaft nominiert. Bereits 2004 hatte er im Rahmen des CECAFA-Cups drei Länderspiele absolvierte, 2011 kam er zu drei weiteren Länderspieleinsätzen.

Kévins älterer Bruder Dennis Oliech war ebenfalls Profifußballer und ist Rekordtorschütze der kenianischen Nationalelf. Kévin Oliech starb am 16. August an einem Krebsleiden in Berlin.

Weblinks
 Profil auf national-football-teams.com

Einzelnachweise

Fußballnationalspieler (Kenia)
Kenianer
Mann
Geboren 1986
Gestorben 2020
Person (Nairobi)

Kévin Oliech


Dezghețul Hrușciov (sau Dezghețul lui Hrușciov; în  sau pur și simplu ottepel) se referă la perioada de la începutul anilor 1950 și începutul anilor 1960, când represiunea și cenzura din Uniunea Sovietică s-au relaxat puțin, și milioane de deținuți politici sovietici au fost eliberați din lagărele de muncă ale Gulagului în urma politicilor de  și  cu alte națiuni promovate de Nikita Hrușciov.

Dezghețul a devenit posibil după moartea lui Iosif Stalin, în martie 1953. Hrușciov l-a denunțat pe Stalin în "Discursul Secret" la , apoi i-a înlăturat de la putere pe pro-staliniști în timpul luptei pentru putere de la Kremlin. Termenul a apărut după romanul lui Ilya Ehrenburg din 1954,  (""), care a făcut senzație în epocă. Dezghețul lui Hrușciov a fost marcat de vizita lui  Hrușciov la Beijing, Republica Populară Chineză în 1954, cea din 1955 la Belgrad, Iugoslavia (cu care relațiile se înrăutățiseră de la ruptura Tito–Stalin din 1948), și de întâlnirea ulterioară cu Dwight Eisenhower din același an, culminând cu vizita lui Hrușciov în Statele Unite ale Americii în 1959.

Dezghețul a inițiat transformări ireversibile ale întregii societății sovietice prin favorizarea unor reforme economice și a comerțului internațional, a contactelor educaționale și culturale, festivalurilor, cărților autorilor străini, filmelor străine, spectacolelor de artă, muzică populară, dansuri și mode noi, și implicarea masivă în competiții sportive internaționale. Deși lupta pentru putere dintre facțiunile pro-Hrușciov și pro-staliniști nu a încetat, ea a slăbit în cele din urmă Partidul Comunist Sovietic.

Acest dezgheț a permis o oarecare libertate a informației în mass-media, arte și cultură; festivaluri internaționale; filme străine; cărți necenzurate; și noi forme de divertisment la televiziunea națională recent apărută, de la parade masive și festivități cu muzică populară la spectacole de varietăți, satiră și comedii, și emisiuni cu vedete ca . Împreună, aceste progrese politice și culturale au ajutat la eliberarea gândirii a milioane de oameni și a schimbat conștiința publică a mai multor generații de oameni din Uniunea Sovietică.

Dezghețul a fost anulat la scurt timp după ce lui Hrușciov i-a urmat Leonid Brejnev, care a inversat procesul de liberalizare a Uniunii, deși inițial el îl aprobase în epoca lui Hrușciov.

Referințe

Anii 1960 în Uniunea Sovietică
Istoria Uniunii Sovietice

Dezghețul Hrușciov


Cet article présente le guide des épisodes de la treizième saison de la série télévisée américaine NCIS : Los Angeles.

Généralités
Aux États-Unis et au Canada, cette saison est diffusée du  au  sur le réseau CBS et Global.

Distribution

Acteurs principaux

 Chris O'Donnell  : Agent Spécial G. Callen (né Grisha Alexandrovich Nikolaev)
 LL Cool J  : Agent Spécial Sam Hanna
 Daniela Ruah  : Agent Spécial Kensi Blye
 Eric Christian Olsen  : Agent Spécial Marty Deeks
 Linda Hunt  : Henrietta « Hetty » Lange (épisode 1 uniquement)
 Medalion Rahimi  : Agent Spécial du NCIS Fatima Namazi
 Caleb Castille  : Agent Spécial du NCIS Devin Roundtree
 Gerald McRaney  : Amiral à la retraite Hollace Kilbride

Acteurs récurrents et invités

 Elizabeth Bogush : Joelle Taylor (Episode 1) - Ex de Callen
 Vyto Ruginis : Arkady Kolchek (Episode 20-22) - Ancien espion russe, ami de Callen & père d'Ana
 Bar Paly : Anastasia « Anna » Kolcheck (Episode 11-17-21-22) - Fille d'Arkady Kolcheck et petite-amie de Callen
 Erik Palladino : Vostanik Sabatino (Episode 18)
 Peter Cambor : Doc Nat Getz (épisode 11-16-17)

Épisodes

Épisode 1 : Sujet 17

Épisode 2 : Fukushu

Épisode 3 : Soumission

Épisode 4 : Toutes mes condoléances

Épisode 5 : Divisés, nous sombrons

Épisode 6 : Crépuscule

Épisode 7 : Le Marin perdu

Épisode 8 : La Patrie des loups

Épisode 9 : Sous influence

Épisode 10 : Là où repose la loyauté

Épisode 11 : Le diable se cache dans les détails

Épisode 12 : La nuée

Épisode 13 : Bona fide

Épisode 14 : La boite de Pandore

Épisode 15 : Perception

Épisode 16 : Chien de guerre

Épisode 17 : Genèse

Épisode 18 : Sans le sou

Épisode 19 : Lanceur d'alerte

Épisode 20 : Travail & famille

Épisode 21 : Dans le terrier du lapin

Épisode 22 : Réunion

Notes et références

13
Production télévisée suspendue en raison de la pandémie de Covid-19

Saison 13 de NCIS : Los Angeles


1959 (MCMLIX) perşembe günü başlayan bir yıldır.

Olaylar
 1 Ocak - Küba devriminin zaferi. Diktatör Fulgencio Batista yeni yılın ilk saatlerinde Havana'dan kaçtı. Camilo Cienfuegos ve Che Guevara önderliğindeki gerilla kolları Havana'ya girmeye başladı. Bütün Küba'da işçiler ve köylüler Fidel Castro'nun çağrısına uyarak genel greve başladı.
 3 Ocak - Alaska Amerika Birleşik Devletleri 49. eyalet oldu.
 4 Ocak - Küba'da Fulgencio Batista iktidarı, Fidel Castro ve Che Guevara önderliğinde yıkıldı.
 11 Şubat - Zürih Antlaşması imzalandı. Kıbrıs Cumhuriyeti'nin kurulmasıyla ilgili madde ve belgeler, Türkiye ile Yunanistan arasında tespit edildi.
 17 Şubat - Başbakan Adnan Menderes'i Londra'ya götüren (SEV) uçağı, Gatwick Kasabası yakınlarında düştü. Menderes'in yaralı kurtulduğu kazada 14 kişi öldü.
 19 Şubat - Londra'da, Türkiye - Birleşik Krallık - Yunanistan - Kıbrıs Türk ve Rum tarafları arasında Londra Antlaşması imzalandı.
 1 Mayıs - Uşak'ta, muhalefet lideri İsmet İnönü'nün başına taş atıldı.
 28 Mayıs - Türkiye ile Amerika Birleşik Devletleri arasında Atom Enerjisi İşbirliği Antlaşması imzalandı.
 24 Temmuz - Irak'ın Kerkük şehrinde, 1000 kadar Türkmen'in katledildiği açıklandı.
 21 Ağustos - Hawai Amerika Birleşik Devletleri'nin 50. eyaleti oldu.

Doğumlar

Ocak
 1 Ocak - Osman Delikkulak, Side eski Belediye Başkanı
 4 Ocak - Seda Sayan, Türk şarkıcı, dizi oyuncusu ve televizyon sunucusu
16 Ocak - Helen Folasade Adu veya bilinen adı ile Sade, Nijeryalı/İngiliz söz yazarı ve şarkıcı, besteci, müzik yapımcısı
 20 Ocak - R. A. Salvatore, Amerikalı yazar
 5 Mayıs - Cengiz Kurtoğlu, Türkiye fantezi arabesk şarkıcısı

Şubat

Mart
 16 Mart - Jens Stoltenberg, Norveç başbakanı
 16 Mart - Savina Yannatu, Yunan şarkıcı
 19 Mart - Ralph David Abernathy III, Amerikalı siyasetçi ve iş insanı (ö. 2016)
 22 Mart - Carlton Cuse, Meksikalı yapımcı, senarist

Nisan
 1 Nisan - Helmuth Duckadam, Rumen futbolcu
 10 Nisan - Joy Viado, Filipinli şarkıcı, aktris ve komedyen
 11 Nisan - Peyami Gürel, Türk ressam
 12 Nisan - Andy Bausch, Lüksemburglu yönetmen
 16 Nisan - Mario Balbuena González Meksikalı profesyonel güreşçi ve antrenör
 30 Nisan - Stephen Harper, Kanadalı politikacı, Kanada'nın 22. başbakanı

Mayıs
 3 Mayıs - Roger Agnelli, Brezilyalı bankacı, şirket yöneticisi ve iş insanı (ö. 2016)
 14 Mayıs - Stefano Malinverni, İtalyan atlet

Haziran
 14 Haziran - Marcus Miller, Amerikalı bas gitarcı ve caz müzisyeni

Temmuz
 11 Temmuz - Richie Sambora, Amerikalı Rock gitaristi, şarkı sözü yazarı ve Bon Jovi grubunun gitaristi
 15 Temmuz - Bergen, Türk arabesk-fantezi şarkıcısı ve oyuncu (ö.1989)
 23 Temmuz - Mauro Zuliani, İtalyan atlet
 24 Temmuz - Vratislav Šustr, Çek eski bisikletçi

Ağustos
 7 Ağustos - Nurettin İğci, Türk yazar ve senarist
 14 Ağustos - Magic Johnson, Amerikalı basketbolcu
 27 Ağustos - Jeanette Winterson, İngiliz yazar

Eylül
 6 Eylül - José Sócrates, Portekiz başbakanı
 7 Eylül
Toshihiko Okimune, Japon futbolcu
Pierre Nanterne, Fransız yönetici ve iş insanı (ö. 2019)
 9 Eylül
Ruhsar Öcal, Türk opera solisti, tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu
Ali Buysaim, Birleşik Arap Emirlikli eski futbol hakemi
 20 Eylül - Meral Okay, oyuncu ve senarist

Ekim

Kasım
 5 Kasım - Bryan Adams, Kanadalı rock müzisyen, besteci, şarkı sözü yazarı
 25 Kasım - Chrissy Amphlett, Avustralyalı şarkıcı (ö. 2013)
 29 Kasım - Nancy Charest, Kanadalı siyasetçi (ö. 2014)

Aralık

 23 Aralık - Demet Akbağ, Türk oyuncu

Doğduğu gün ve ay bilinmeyenler
 Ayfer Akansel Altay, Türk akademisyen
 Comandante Ramona - Zapatista Ulusal Kurtuluş Ordusu'nun (EZLN) Tzotzil halkına mensup yerli otonom devrimcisi (ö. 2006)
 Lou Liberatore, Amerikalı oyuncu
 Ziyad Ebu Ayn, Filistinli siyasetçi ve sivil aktivist

Ölümler
 22 Mart - Olga Knipper, Sovyet aktris (d. 1868)
 28 Mart - Edmond Debeaumarché, II. Dünya Savaşında Fransa'daki direnişin önemli isimlerinden (d. 1906)
 17 Ağustos - Ernst Jaeckh, Alman yazar ve akademisyen (d. 1875)
 1 Kasım - Halide Pişkin, Cumhuriyet döneminin ilk kadın tiyatrocu ve sinema oyuncusu

1959