Femicid ili feminicid jest zločin iz mržnje nad osobama ženskog spola motiviran spolom žrtve. Široko je definiran kao »namjerno ubijanje žena i djevojaka zato što su žene« iako definicija varira ovisno o kulturnome kontekstu. Feministička spisateljica Diana E. H. Russell prva je osoba u modernom dobu koja je 1976. definirala i kasnije proširila ovaj pojam. Femicidom se naziva i ubojstvo žene koje je počinila druga žena.

Nasilje koje počini intimni partner pogađa tri od deset žena. Procjenjuje se da su u 13,5 % ubojstava globalno bili uključeni intimni partneri. Kritičari ove problematike tvrde da izraz previše naglašava ubojstva žena koja su rjeđa jer su u više od 80 % ubojstava žrtve muškarci. Međutim, muški partner odgovoran je za gotovo 40 % ubojstava koja uključuju žensku žrtvu u usporedbi sa 6% odgovornosti partnera za ubojstva koja uključuju žrtvu muškog spola.

Alternativni je ponuđeni izraz rodocid (engl. gendercide) koji se smatra ambivalentnijim i inkluzivnijim. Neke feministkinje tvrde da su motivi za femicid drugačiji od motiva za androcid.

Povijest

Razvoj pojma
Izraz femicid prvi je put korišten u Engleskoj 1801. za značenje »ubojstvo žene«. Godine 1848. ovaj je izraz objavljen u Whartonovom pravnom leksikonu. Drugi je termin feminicid koji je pravilno oblikovan od latinskog femina, što znači »žensko« (femicid bi bio njegov krnji oblik).

Upotreba ovog izraza krenula je od feminističkih pokreta iz 1970-ih čiji je cilj bio podići žensku svijest i otpor protiv rodnog ugnjetavanja. Izraz su također poticale radikalne feministkinje kako bi skrenule političku pozornost na nasilje nad ženama. Američkoj autorici Carol Orlock pripisano je poticanje upotrebe izraza u ovom kontekstu u njezinu neobjavljenom zborniku o femicidu. Diana Russell objavila je izraz na Tribunalu za zločine protiv žena 1976. dok je svjedočila na prvom Međunarodnom sudu za zločine nad ženama u Belgiji. Ona je za postupak napisala: »Moramo shvatiti da je puno ubojstava femicid. Moramo priznati seksualnu politiku ubojstva. Od spaljivanja vještica u prošlosti i novijeg rasprostranjenog običaja ženskog čedomorstva u mnogim društvima do ubijanja žena iz "časti", shvaćamo da je femicid trajao dugo. No, budući da se radi samo o ženskim osobama, nije mu bilo imena sve dok Carol Orlock nije osmislila riječ femicid«. Donedavno je femicid bio nevidljiv u velikom dijelu znanstvene literature. Intimni femicid može se identificirati kao takav uzimajući u obzir »ozbiljnost nasilja, poput pristupa i prijetnji vatrenim oružjem, prisilni seks, prijetnje ubojstvom i davljenje«. Definicija femicida također se oslanja na rodne nejednakosti u smislu obrazovanja, ekonomskog statusa i zaposlenosti.

Suvremena definicija feministkinja
Feministička autorica Diana Russell sužava definiciju femicida na »ubijanje žena koje su počinili muškarci zbog toga što su žene«. Russell stavlja naglasak na ideju da muškarci počine femicid iz seksističkih razloga. Također je odlučila zamijeniti izraz woman (hrv. žena) s female (hrv. osoba ženskog spola) kako bi ukazala na to da se femicid može dogoditi i djevojčicama i dojenčadi. Russell vjeruje da se njezina definicija femicida može primijeniti na sve oblike seksističkog ubijanja, bilo da su motivirani mizoginijom (mržnjom prema ženama), osjećajem superiornosti nad ženama, seksualnim zadovoljstvom ili preuzimanjem vlasništva nad ženama. Russellina šira definicija femicida glasi: »Femicid je na krajnjem kraju kontinuuma anti-ženskog terora koji uključuje širok raspon verbalnog i fizičkog zlostavljanja, poput silovanja, mučenja, seksualnog ropstva (osobito u prostituciji), incestuoznog i izvanobiteljskog spolnog odnosa s djecom, fizičkog i emocionalnog zlostavljanja, seksualnog uznemiravanja (telefonski, na ulici, u uredu i u učionici), sakaćenja genitalija (klitoridektomija, izrezivanje, infibulacija), nepotrebnih ginekoloških kirurških zahvata (bezrazložne histerektomije), prisilne heteroseksualnosti, prisilne sterilizacije, prisilnog majčinstva (kriminalizacijom kontracepcije i pobačaja), psihokirurgije, uskraćivanja hrane ženama u nekim kulturama, kozmetičke kirurgije i drugih sakaćenja u ime uljepšavanja. Kad god ti oblici nasilja dovedu do smrti postaju femicidi.«

Definicija uključuje i prikrivena ubojstva žena poput masovnog ubijanja ženske novorođenčadi zbog favoriziranja muške novorođenčadi u kulturama poput Indije i Kine, a i smrti povezane s neuspjehom društvenih institucija poput kriminalizacije pobačaja ili rasprostranjenosti sakaćenja ženskih spolnih organa.

Druge definicije
Definiciju Diane Russell ne prihvaćaju svi znanstvenici kao standardnu definiciju za femicid. Jacquelyn Campbell i Carol Runyan koriste se riječju femicid kako bi označile sva ubojstva žena bez obzira na motiv ili status počinitelja. Ove autorice tvrde da motiv nije uvijek moguće utvrditi empirijski, pa se mora ukloniti iz kvalifikacije za femicid u svrhu prikupljanja podataka.

S druge strane, autori Desmond Ellis i Walter Dekesedery zauzimaju drugačiji pristup gledajući definiciju femicida kao namjerno ubijanje žena koje počine muškarci. Ovi feministi smatraju da je femicid uvijek namjerno ubojstvo za razliku od uključivanja prikrivenog femicida u definiciju Diane Russell. Femicidi su također identificirani kao propusti u borbi za vlast u kojoj muškarci nastoje kontrolirati žene te im oduzeti slobodu i žensku borbu za autonomiju.

Većina ovih definicija implicira da je počinitelj femicida muškarac. Ipak, feministkinje iz Južne Azije razlikuju se u svojoj definiciji, navodeći da je femicid namjerno ubijanje žena koje počine muškarci ili druge žene u interesu muškaraca. Primjeri za to uključuju zanemarivanje ženske djece u odnosu na mušku, kao i ubojstvo povezano s mirazom gdje članice obitelji ubijaju žene zbog sporova oko miraza.

COST Action 1206 također daje definicije femicida. Ove se definicije odnose na ideju da je femicid jedinstven u odnosu na rodno neobojena ubojstva. Definiranje femicida potvrđuje činjenicu da se žene ubijaju iz različitih razloga i motiva od onih povezanih s tipičnim opisima ubojstva. Globalno, femicid se rijetko istraživao odvojeno od ubojstva, a cilj mnogih od ovih autora je učiniti femicid zasebnom kategorijom. COST je 2013. uspostavio Action IS-1206 pod naslovom Femicid diljem Europe.

Uzroci
Prema definiciji Diane Russell, femicid uključuje ubojstvo žene počinjeno od intimnog partnera, lezbicid, rasni femicid, serijski femicid, masovni femicid, ubojstvo iz časti povezano s femicidom, miraz i drugo. Svaki čin seksualnog terorizma koji za posljedicu ima smrt smatra se femicidom. Prikriveni femicid također dolazi u obliku kriminalizacije pobačaja koja dovodi do smrti majke, namjernog širenja HIV-a/AIDS-a ili smrti kao posljedice sakaćenja ženskih spolnih organa.

Najrašireniji oblik femicida u svijetu je onaj koji je počinio intimni partner žene. Takvi femicidi čine najmanje 35 % svih ubojstava žena na globalnoj razini.

Različiti dijelovi svijeta femicid različito doživljavaju. Bliski istok i južna Azija imaju veće stope ubojstva iz časti: ubojstvo žena počinjeno od njihove obitelji zbog stvarnog ili pretpostavljenog ponašanja kao što je preljub, spolni odnos ili čak silovanje.

Među intimnim partnerima
Femicid intimnog partnera, koji se ponekad naziva i intimni femicid ili romantični femicid, odnosi se na »ubojstvo žene koje počini njen intimni partner ili bivši intimni partner«. To može uključivati bivšeg ili sadašnjeg partnera, supruga i izvanbračnog supruga.

Oko 5 – 8 % svih ubojstava koja su počinili muški počinitelji slučajevi su ubojstva intimnog partnera. Pregledom medijskih i internetskih izvora o svakom ubojstvu starije žene počinjenom između 2006. i 2015. otkriveno je da su svi slučajevi ženskog geronticida u Izraelu bili isključivo femicidi intimnog partnera, a počinjeni su u okružju doma.

Pokazalo se da incest, seksualno uznemiravanje, silovanje i zlostavljanje te drugi oblici nasilja u obiteljskim vezama s vremenom eskaliraju što potencijalno rezultira femicidom. Kaže se da rasprostranjenost femicida intimnog partnera razbija mit da se žene najviše boje stranaca, budući da su najčešće ubijene u privatnoj sferi vlastitog doma. Prema Jacquelyn Campbell, uobičajeni uzrok ubojstva intimne partnerice koje je počinio muškarac je ljubomora, odnosno rezultat muškog napora da kontrolira i posjeduje ženu kako bi iskazao vlasništvo i ojačao patrijarhat.

Feministička rekonceptualizacija nasilja intimnih partnera koje se smatra zločinom protiv čovječnosti tvrdi da je sustav kriv za ubojstva žena, a ne nasilni pojedinci. Događa se na masovnoj razini, međukulturalno je i prepoznaje se kao kršenje ljudskih prava. Dok autori priznaju da zločine čine pojedinci, a ne apstraktni entiteti, rasprostranjenost nasilja u obitelji čini ga epidemijom. Suvremene feministkinje vjeruju da će redefiniranje nasilja intimnih partnera kao državnog zločina i zločina protiv čovječnosti imati transformativni učinak na smanjenje nasilja nad ženama jer je ono već prepoznato kao kršenje međunarodnih zakona o ljudskim pravima.

Nasuprot tome, nasilje žena nad muškarcima, intimnim partnerima, rijetko je i obično se događa u samoobrani. Neka kontroverzna istraživanja ukazuju da je većina nasilja među intimnim partnerima dvosmjerna, no većina istraživanja pokazuju da kad je muškarac žrtva obiteljskog nasilja, njegov zlostavljač obično je muškarac.

Čimbenici rizika koji povećavaju vjerojatnost femicida intimnog partnera uključuju: prijetnje muškarca da će izvršiti samoubojstvo ili ubiti ženu ako ga vara ili napusti, povećana zlouporaba alkohola ili droga nekog od partnera ili pokušaji muškarca da kontrolira žensku slobodu. Dvije petine femicida intimnog partnera povezano je s upotrebom opojnih sredstava. Drugi čimbenici koji se obično povezuju s muškim počiniteljima femicida uključuju posjedovanje oružja, prisiljavanje na spolni odnos i nezaposlenost. Čimbenici rizika kod žena uključuju: trudnoću, iskustvo prethodnog partnerovog zlostavljanja, otuđenje od partnera ili pokušaji napuštanja veze. Prisutnost vatrenog oružja u kući veliki je faktor u femicidu intimnog partnera, a u svijetu se vatreno oružje koristi u jednoj trećini svih femicida.

Kako se često izvještava u javnosti, na muške počinitelje gleda se kao da ih se »tjera da počine femicid zbog sloma ljubavi pripisane ženskoj osobi«. U sudskim procesima, obrana koja čin opravdava ženinim provociranjem žene često se koristi za skraćivanje vremena koje bi optuženik trebao provesti u zatvoru. Nasuprot tome, žene često nisu tako uspješne u korištenju provociranja kao opravdanja u svojim suđenjima za ubojstva, a statistički je manje vjerojatno da će suci prihvatiti tvrdnje o samoobrani, pokazujući pristrane standarde ocjenjivanja.

Čimbenici koji smanjuju rizik od femicida intimnog partnera uključuju odvojeno prebivalište za žene i druge društvene čimbenike, poput povećanja broja policajaca, kao i obvezno uhićenje zbog kršenja zabrane prilaska vezane uz nasilje intimnog partnera. Karen D. Stout otkrila je da postoji povezanost između broja skloništa za žene u nekoj državi, broja kriznih centara za silovanje i smanjene stope femicida. Jedno objašnjenje ove korelacije je da je provedba ovih mjera pozitivno utjecala na smanjenje stope femicida. Ostali učinkoviti zakonodavni okviri protiv femicida uključuju zakone koji definiraju oslobođenje od građanske zabrane, fizičko zlostavljanje kao kazneno djelo, dopuštaju uhićenje bez naloga, zahtijevaju prikupljanje podataka i izvještavanje te osiguravaju sredstva za skloništa za žene.

Rasno motivirano
Pokret nade (eng. Hope Movement) definira rasistički femicid kao rasno motivirano ubijanje žena počinjeno od muškaraca različite rase. Prema Diani Russell i kolegici spisateljici Jill Radford, »rasizam je u interakciji s nasiljem nad ženama i oblikuje sam femicid, te načine na koje se lokalna zajednica, policija, mediji i pravni sustav obračunavaju s njim«. Russell, Radford i mnoge druge feminističke aktivistice tvrde da se, posebno gledajući femicid u SAD-u, mora uzeti u obzir i seksizam i rasizam u ubojstvima crnih žena te malo pravde koja se obično zadovoljava. Mediji mogu biti posebno pristrani pri izvještavanju o ubojstvima crnih i bijelih žena. Jaime Grant piše o ubojstvu 12 mladih žena u Bostonu i razotkriva »... rasizam u medijskim izvještajima, koji je u početku praktički ignorirao ta ubojstva, a kasnije je žrtve prikazao kroz rasističke i seksističke stereotipe kao bjegunke ili prostitutke«. Osim toga, reakcija policije i istraga često se mogu razlikovati ovisno o rasi žrtve.

Uključivši se u rad Studija crnih feministkinja, autorica Manshel tvrdi da je narativ oko nasilja u obitelji tradicionalno povezan s bijelom, srednjom klasom, ženskom žrtvom, čime ostavlja žrtve različitih rasa i društvenih klasa bez jednake skrbi, te može dovesti do veće viktimizacije žena ubijenih/zlostavljanih zbog narativnog otpora. Manshel također prati povijest napada na crnce i pravi razliku između okolnosti bijelih žrtava i onih u porobljenih žena u 19. i 20. stoljeću, te predlaže da se antirasistički okviri uzmu u obzir u pisanju o seksualnom nasilju.

Seksualno motivirano (homofobno)
Prema Diani Russell i Jill Radford, lezbicid, poznat i kao homofobni femicid, ima dugu povijest legaliziranog ubojstva lezbijki u različitim kulturnim kontekstima:

 Rimska civilizacija: kada je udana žena osuđena zbog bilo kakve seksualne aktivnosti s drugom ženom, ubojstvo koje je počinio muž percipira se kao »pravedna kazna za taj zločin«.
 Srednjovjekovna Europa: sekularna i vjerska doktrina nalagala je smrt lezbijstvu. Čuveni Orleanski zakonik iz 1260. u Francuskoj je sekularizirao zabranu lezbijstva, propisujući da će za prva dva prekršaja žena 'izgubiti svog člana', a za treći će biti spaljena.
 Lov na vještice 15. stoljeća: Vještičarenje je bilo povezano s herezom i homoseksualnošću. Izraz femina cum feminus (žena sa ženom) često je bio optužba na suđenjima vješticama.

Danas, lezbijstvo više nije kapitalni zločin, ali ga mnoge vlade i dalje kriminaliziraju, a većina religija osuđuje. Mučenje i ubijanje lezbijki događa se u svakom dijelu svijeta, čak i u razvijenim zemljama. Prema dr. Susan Hawthorne sa Sveučilišta Victoria, »... dominacija je primjer kažnjavanja lezbijki kao autsajdera u patrijarhalnoj kulturi...« Dr. Hawthorne dalje objašnjava kako su lezbijke često ubijane ili mučene ili im se općenito uskraćuju prava zbog njihove nevidljivosti u smislu političke moći i društvene zastupljenosti: »Kad su u pitanju kampanje o nasilju nad ženama, lezbijke su ili izostavljene ili su samo uključene u fusnoti...«

Studija slučaja provedena 2014., kroz duboku analizu višestrukih anti-LGBTIQ slučajeva nasilja, sugerira da se zločini poput lezbicida mogu barem djelomično objasniti postojećim teorijama hipermaskuliniteta koje promatraju postignuće spola.

Korektivno silovanje
Prema politologinji i znanstvenici Susan Hawthorne, korektivno silovanje je zločin iz mržnje koji predstavlja prisilnu seksualnu aktivnost s osobom koja je ili žena, ili se rodno ne konformira ili se identificira kao lezbijka. Cilj korektivnog silovanja je »ispraviti« seksualnu orijentaciju žrtve i učiniti je heteroseksualnom ili je natjerati da se ponaša na način koji više odgovara njenom spolu. To je u nekim slučajevima dovelo do smrti. Postoje dokumentirani slučajevi korektivnog silovanja u Južnoj Africi, Zimbabveu, Ekvadoru i Tajlandu. Eudy Simelane bila je poznata nogometašica koja je igrala za žensku nogometnu reprezentaciju Južne Afrike i aktivistica za prava LGBTIQ+ populacije; njezino ubojstvo je vrlo poznat slučaj istovremenog korektivnog silovanja i lezbicida u Južnoj Africi.

Sklonost serijskim ubojstvima
Serijski femicid definiran je kao »seksualno sadističko ubijanje žena«, koje se naziva i »seksualni terorizam«. Više od 90 % serijskih ubojica su muškarci.

Muški serijski ubojice koriste brutalnije metode ubijanja, poput gušenja i premlaćivanja. Nasuprot tome, žene koriste otrov ili manje nasilne mjere. Osim toga, dok se veliki postotak muških serijskih ubojica usredotočuje na žene kao svoju metu, manje je vjerojatno da će se žene serijske ubojice fokusirati isključivo na muškarce. Neki muški serijski ubojice usredotočuju se na muškarce kao mete, kao što su Jeffrey Dahmer i Wayne Williams. Načini na koji su serijski ubojice prikazani u medijima odražavaju poglede na femicid i rod u društvu. Često serijska ubojstva prostitutki, žena s niskim prihodima i obojenih žena dobivaju manje pažnje u medijima od ubojstava mlađih, ljepših, imućnijih žena, obično udanih, zaručenih ili u vezama sa zgodnim, imućnim, mlađim muškarcima njihovih godina. Serijski ubojice se u vijestima gotovo uvijek prikazuju kao čudovišta i sociopati.

Prema FBI-jevom Dodatnom izvješću o ubojstvima, lokalna policija izvijestila je da je oko 33 000 ubojstava žena i dalje neriješeno.

Feministkinje poput Diane Russell i Jane Caputi vjeruju u vezu između porasta serijskih ubojstava i pojave pornografije. Konkretno, pojava filmova koji erotiziraju nasilje i ubojstva žena povezana je sa željama serijskih ubojica. Brojni serijski ubojice snimili su svoje žrtve dok su ih nasilno ubijali. Neki od njih su: Harvey Glatman, Kenneth Bianchi i Leonard Lake. Međutim, veza između pornografije i serijskih ubojstava nije dokazana.

Diljem svijeta
Na godišnjoj razini globalno nasilno je ubijeno u prosjeku 66.000 žena, što čini otprilike 17 % svih žrtava ubojstava. U 2017. u svijetu je ubijeno 87.000 žena i djevojčica. To znači da je dnevno ubijeno 137 žena. Prema izvješću UN-ovog populacijskog fonda (UNFPA) iz 2000. godine, otprilike 5.000 žena ubije se svake godine u ubojstvima iz časti. Stope femicida razlikuju se ovisno o pojedinoj zemlji, ali od zemalja s 25 najvećih stopa femicida, 50 % je u Južnoj Americi, a na prvom mjestu je El Salvador. U prvih 25 također se nalazi sedam europskih zemalja, tri azijske zemlje i jedna afrička država, Južna Afrika. Prema jednoj studiji UN-a, jedna od 4 žene u 25 vodećih zemalja složile su se da je opravdano biti pretučena ili udarena zbog svađe sa svojim mužem ili odbijanja spolnog odnosa s njim. Općenito, podaci o femicidima u cijelom svijetu su loši, a zemlje često ne prijavljuju spolne razlike u statistici ubojstava.

Afrika
Kontinent varira u manifestacijama femicida ovisno o zemlji ili regiji. Rijetko muslimanke postaju roba u borbi između dvije frakcije i bivaju ubijene kada jedna frakcija (ne) odobri nošenje propisane tradicionalne haljine.

Jedan od najvećih zdravstvenih problema u Africi je epidemija HIV-a/AIDS-a koja pogađa 25,7 milijuna ljudi u Podsaharskoj Africi od 2017. godine. Kad god AIDS rezultira smrću žene zbog mizoginije ili seksističkog muškog ponašanja, smatra se oblikom femicida prema definiciji femicida Diane Russell.

Sakaćenje ženskih spolnih organa Svjetska zdravstvena organizacija definira kao "uklanjanje dijela ili svih vanjskih ženskih spolnih organa i/ili ozljedu ženskih genetskih organa iz kulturoloških ili drugih neterapijskih razloga". Osakaćivanje ženskih spolnih organa rezultira femicidom kada žene i djevojčice umru zbog nehigijenskih postupaka koji rezultiraju infekcijom ili smrću, kao i povećanom vjerojatnošću zaraze HIV-om/AIDS-om.

Azija

Indija
Rita Banerji, feministička autorica i osnivačica kampanje 50 milijuna nestalih za okončanje femicida u Indiji, rekla je da su milijuni djevojaka i žena ubijeni zbog različitih oblika femicida koji se protežu na različite dobne skupine. Na simpoziju UN-a o femicidima u Beču 26. studenoga 2012., govorila je o šest najraširenijih oblika femicida u Indiji. To je uključivalo čedomorstvo nad ženama, ubijanje djevojaka mlađih od šest godina izgladnjivanjem i nasiljem, ubijanje žena zbog prisilnih pobačaja, ubijanje iz časti, ubojstvo u miraz i linčovanje vještica. Mnogi od femicida u Indiji počinjeni su nad djevojkama. Unatoč progresivnim pravnim reformama u mnogim dijelovima regije, održavaju se jake patrijarhalne vrijednosti i pomažu održavanju podređenosti žena. Prema Posebnom izvjestitelju za nasilje nad ženama za Vijeće za ljudska prava, ključan čimbenik iza rodno motiviranih ubojstava žena u Aziji je važnost koja se pridaje čistoći žena i njihovoj podređenosti u širem društvu. Primjerice, dok indijski kazneni zakon sada izričito zabranjuje miraz, prijavljeni broj smrtnih slučajeva žena povezanih s mirazom gotovo se udvostručio s 4836 na 8383 od 1990. do 2009. Samoubojstvo je vodeći uzrok smrti nepalskih žena u reproduktivnoj dobnoj skupini, a uzroci se kreću od obiteljskog zlostavljanja, prisilnog braka, istjerivanja udovica i nedostatka imovinskih prava. U tom kontekstu, postoji minimalno prihvaćanje i poštovanje mladih djevojaka i žena, a često i nedostatak podrške obitelji, što rezultira različitim kontekstualno specifičnim verzijama femicida i rodno uvjetovanog nasilja u regiji: ubojstvom zbog časti, napadom spaljivanja kiselinom, lovom na vještice, feticidom i nasiljem na temelju spola tijekom kastnih  sukoba i sukoba u zajednicama.

Zemlja je pokušala upravljati femicidom kroz implementaciju nekih politika. Indija se prvenstveno usredotočila na donošenje zakona vezanih za kontrolu stanovništva. Međutim, bilo je istraživanja koja su analizirala politiku femicida, posebno u odnosu na Indiju, koja su pokazala da kriminalizacija odabira spola nije bila uspješna.

Japan
U Japanu nasilje nad ženama na prvi pogled ne izgleda kao veliki problem: ukupna stopa ubojstava u zemlji jedna je od najnižih na svijetu – ispod 1 na 100.000 ljudi, a ulični kriminal je rijedak. Uznemiravanje je također neuobičajeno: žene se općenito osjećaju sigurnima kad noću izlaze same. Ipak, pravosudni sustav ima jednu od najvećih stopa žena žrtava ubojstava u svijetu, u postotku od ukupnog broja ubojstava. Prema izvješću Ureda UN-a za drogu i kriminal (UNODC) objavljenom 2014., Japan i Hong Kong su na vrhu ljestvice – sa ženama koje čine 52,9 % od ukupnog broja žrtava ubojstava, a slijedi ga Južna Koreja s 52,5 %.

Južna Koreja
Slučaj ubojstva u javnom WC-u u Seocho-dongu, općenito poznat kao slučaj ubojstva na stanici Gangnam ili femicid na stanici Gangnam, a koji se dogodio u javnom zahodu jednog karaoke bara u Seulu 17. svibnja 2016., identificiran je kao vrsta femicida.

NR Kina
Čedomorstvo nad ženama bilo je uobičajeno u tradicionalnoj Kini gdje su prirodne teškoće, poput gladi, pojačavale kulturne norme koje su favorizirale mušku djecu i poticale obitelji pod pritiskom da napuste ili ubiju svoje kćeri. Nadalje, kćeri su postale prepreke jer je spol također bio ključan za sustav štovanja predaka u kojem su samo sinovi smjeli obavljati ritualna žrtvovanja. Dakle, »ako par nije uspio roditi sina, njegove ključne veze s prošlošću i budućnošću bile su prekinute«.

U današnjoj Kini, unatoč službenoj osudi i bijesu, nastavlja se čedomorstvo nad ženama. Krajem 1982. kineski je tisak prvi naznačio da se čedomorstvo nad ženama provodi kao posljednja mogućnost zaobilaženja politike jednog djeteta. Stručnjak City University of New York, međutim, ne slaže se s tendencijom karakteriziranja ženskog čedomorstva kao nesretne posljedice kineske politike kontrole i modernizacije stanovništva. Ona definira čedomorstvo nad ženama kao "dio rodnog zločina" koje naziva "društvenim femicidom" i povezuje ga sa širim problemom rodne nejednakosti u kineskom društvu.

Turska
Rodno-uvjetovan, diskriminatoran pojam takozvane "časti" ponekad je uzrok ozbiljnih slučajeva narušavanja zdravlja ili sakaćenja žena u Turskoj. Prema Izvješću o tradicijskim i ubojstvima iz časti koje je izradilo državno Ravnateljstvo za sigurnost, 1028 tradicijskih i ubojstva iz časti počinjeno je u razdoblju od 2003. do 2007. godine. Važno je, međutim, da prema podacima o stopama femicida Svjetske banke, Turska ima 0,9 žena umrlih od ženskog nasilja na 100.000 ljudi. To je svrstava u istu skupinu sa zemljama koje su ratificirale Istanbulsku konvenciju, poput Njemačke i Austrije. Od 2019., stopa femicida u Turskoj zabilježila je značajan pad od 44,9 %.

Prema podacima Glavne uprave za sigurnost koji bilježe ubojstva u Turskoj do 2007., ubojstva iz časti događaju se pretežno u jugoistočnom dijelu zemlje. Stope ubojica rođenih u istočnoj i jugoistočnoj Anatoliji mnogo su veće od stope ubojica rođenih u drugim regijama. S 24 % ubojica rođenih u jugoistočnoj Anatoliji i 21 % u istočnoj Anatoliji, oni dijele prvo mjesto. Za usporedbu, samo 8 % ubojica rođeno je u regiji Marmara. Razlog tome je da u tim regijama ubojstva iz časti još uvijek dobivaju potporu. Prema istraživanju u Diyarbakiru, gradu u jugoistočnoj Anatoliji, 40 % ispitanika podržalo je ubijanje časti. U nekim sudskim predmetima, to je dovelo do toga da je sud odlučio poslati cijelu obitelj u zatvor. Primjerice, 2009. jedna je cijela kurdska obitelj doživotno poslana u zatvor jer su sudjelovali u ubijanju svoje kćeri, koja je zatrudnjela nakon silovanja.

U 2020. 300 žena umrlo je od posljedica femicida u Turskoj, što je za 174 manje nego godinu prije.

Australija
Statistički podaci Australijskog instituta za kriminologiju iz 2019. pokazuju da je u Australiji femicid u prosjeku počinjen jednom tjedno.

Europa

A COST Action IS1206 uspostavila je prvu paneuropsku koaliciju o femicidima s istraživačima koji već proučavaju fenomen na nacionalnim razinama kako bi poboljšali jasnoću istraživanja, dogovorili definicije, poboljšali djelotvornost politika za sprječavanje femicida i objavili smjernice za nacionalne kreatore javnih politika za njihovu upotrebu. Izvješća EU pokazuju da je u razdoblju pandemije COVID-19 u mnogim zemljama bila potrebna dodatna podrška po pitanju femicida.

Dostupni podaci su ograničeni: Eurostat pokriva samo 20 zemalja, a postoje i razlike u načinu na koji se podaci prikupljaju. Prema dostupnim podacima u zapadnoj Europi, prosječna godišnja stopa iznosi 0,4 žrtvi femicida na svakih 100.000 žena. Najgore je u Crnoj Gori, Litvi i Latviji. U većini zemalja partner je najčešći počinitelj. Međutim, postoje iznimke: u Litvi i Bosni i Hercegovini većinu femicida počine članovi obitelji. Također, iako su muške žrtve ubojstava posljednjih godina u velikom padu, broj žena ubijenih u Europi, ne nužno počinjen od partnera ili člana obitelji, ostaje konstantan, s blagim povećanjem od 2013. do 2015. Od 2013. do 2017. godine 30 europskih zemalja pridružilo se projektu COST (suradnja na području znanosti i tehnologije) pod nazivom Femicid diljem Europe.

Program COST Action Europske unije definirao je četiri različite skupine za istraživanje femicida: definicije, prikupljanje podataka, kulturna pitanja te zagovaranje i prevencija. Trideset zemalja potpisalo je Memorandum o razumijevanju s COST-om kojim se promiču međunarodni napori u rješavanju problema femicida i Akcijskog programa.

Istanbulska konvencija rezultat je ujedinjenja više zemalja koje imaju zajednički cilj priznati i riješiti problem femicida. Međutim, konvencija "nije ugovor i nije pravno obvezujuća za sve države" te nije službena javna politika.

Francuska
Ovisno o izvorima, u Francuskoj su 2019. partneri ili bivši partneri ubili između 122 i 149 žena.

Italija
Nezavisna udruga žena je u 2021. izvijestila o statistici femicida u Italiji za razdoblje 1995. – 2019.

Njemačka
Njemačka ima jedan od najvećih apsolutnih brojeva femicida u Europi.

Španjolska
Statistički podaci i struktura femicida u Španjolskoj objavljeni su po godinama (2010.  – 2019).

Švicarska
U ovoj zemlji u prosjeku jednom u 15 dana ženu ubije njen muški partner.

Ujedinjeno Kraljevstvo
Interes za izvještavanje i analizu razine femicida u Ujedinjenom Kraljevstvu porastao je posljednjih godina, a nekoliko nacionalnih organizacija pruža podršku U 2021. započeo je projekt jednog od nacionalnih medija s ciljem bolje identifikacije femicida, povećanja znanja i poticanja poboljšanih metoda okončanja femicida. To uključuje podizanje svijesti o cenzusu vezanom uz femicid. "Popisivanjem femicida možemo vidjeti da ta ubojstva nisu izolirani incidenti i da mnoga slijede ponovljene obrasce." Zauzimajući međusektorski pristup prikupljanju podataka, voditelji kampanja, akademici i novinari mogu istaknuti zabrinjavajuće obrasce, poput broja ubijenih starijih žena, onih koje su ubili partneri i bivši ljubavnici ili onih ubijenih tijekom izolacije u pandemiji.

Latinska Amerika

Feministkinje u Latinskoj Americi bile su među prvima koje su usvojile izraz femicid, referirajući se na ubojstva žena u Juarezu u Meksiku. Ovaj je izraz nadahnuo feministkinje u Latinskoj Americi da organiziraju skupine protiv femicida kako bi adresirale ovu društvenu nepravdu prema ženama. Korištenje izraza femicid i stvaranje feminističkih organizacija protiv femicida proširilo se iz Meksika u mnoge druge zemlje Latinske Amerike, poput Gvatemale. U Latinskoj Americi femicid je problem koji se javlja u mnogim zemljama, ali najviše u Srednjoj Americi u zemljama poput Salvadora i Hondurasa, te na drugim mjestima kao što su Brazil i Meksiko. Latinskoamerička regija uključuje 5 od 12 zemalja s najvećom stopom femicida u svijetu. Prema riječima Julije Estele Monárrez-Fragoso iz Colegio de la Frontera Norte sa sjedištem u Ciudad Juarezu, žrtve se često optužuju da su vani u kasnim noćnim satima ili se druže po "upitnim" mjestima poput diskoteka ili noćnih klubova. Između 2000. i 2010. ubijeno je više od pet tisuća žena i djevojaka iz Gvatemale. Povijesni zapisi Gvatemale otkrivaju dugu povijest prihvaćanja rodno uvjetovanog nasilja te ulogu vojne vlade i pravosuđa u normalizaciji mizoginije. U izvješću Odbora za ljudska prava Ujedinjenih naroda o kršenju ženskih prava u Gvatemali, neuspjeh države u provođenju zakona koji štite žene od femicida smatra se vrlo problematičnim. Izvješće ističe da je provođenje zakona protiv ubojstava žena nizak prioritet državnih vlasti zbog patrijarhalnih uvjerenja i pretpostavki o ulozi žena u društvu.

Razni aktivisti i znanstvenici, poput Monárreza, tvrdili su da postoje veze između femicida i neoliberalne politike, odnosno Sjevernoameričkog sporazuma o slobodnoj trgovini (NAFTA). Smatraju da je sporazum poslužio otvaranju trgovačkih granica i povećanju stranih ulaganja usmjerenih na proizvodnju jeftinih odjevnih predmeta u maquiladorama.

Femicid od intimnog partnera najčešći je oblik femicida, a visoka stopa nasilja i kriminala u tim zemljama također doprinosi ovom pitanju. Nedostaje organizirani sustav za bilježenje informacija i statističkih podataka koji bi podržali ovo pitanje. Mačizam, povijest građanskih ratova i drugi kulturni utjecaji također mogu pridonijeti ovom pitanju, posebno u Latinskoj Americi. Mučenje, sakaćenje, omalovažavanje, seksualni napadi i bacanje tijela uobičajen su trend femicida.

Uočeno je da su mnoge žene ubijene u Juarezu mlade majke koje migriraju u ovu regiju tražeći posao u maquiladorasima. One tada postaju laka meta jer su odvojene od obitelji i obično su same kada putuju kući. Politička rješenja u Srednjoj Americi pokušala su učiniti prijevoz sigurnijim. Znanstvenici, poput Itallurdea, ukazuju na krivnju korporacija "... temeljenih na konceptima i doktrinama mučnog nemara, neuspjeha u zaštiti, pomaganju i podržavanju". Drugi znanstvenici, poput povjesničara Stevena Volka i Marian Schlotterbecka, pretpostavljaju da iza ovih ubojstava može postojati "macho backlash": "Svakako muški ego, očeva i potencijalnih dečkiju, mora pretrpjeti određenu deflaciju od ove dramatične promjene u ekonomskom utjecaju ovih mladih žena."

Meksički vrhovni sud je 2015. zatražio od policije da ponovno otvori i istraži jedan slučaj ubojstva iz "perspektive" femicida.

Međutim, poduzete su neke radnje za adresiranje ovog problema, poput kriminalizacije femicida i pritiska na djelovanje Ujedinjenih naroda. Postoji sve veća društvena svijest o ovom pitanju s #NiUnaMenos (Ne jedna žena manje) ili #NiUnaMas (Ni jedna žena više). Na kraju, kao konkretno rješenje stvorene su urbane zone prilagođene ženama. Ove zone uključuju prijevoz samo za žene i vladine centre koji nude usluge posebno za žene.

Srednjoamerički kreatori javnih politika u posljednjem su desetljeću eksperimentirali sa stvaranjem "urbanih zona prilagođenih ženama". "Ružičaste" mreže javnog prijevoza uspostavljene su u Meksiku, Brazilu, El Salvadoru i Gvatemali radi pružanja oblika javnog prijevoza samo za žene kako bi se spriječilo seksualno uznemiravanje i pružila sigurnost ženama. Ti su napori dobili značajne pohvale i kritike.

Kritike feministkinja i drugih često ukazuju na djelotvornost rodne segregacije u promjeni rodnih normi ugnjetavanja - posebno latinoameričkih kulturnih konvencija "mačizma" i "marianizma", koje su moćni društveni regulatori u cijeloj regiji.

Brazil
Femicid je kazneno djelo predviđeno brazilskim kaznenim zakonom, točka VI, stavak 2, čl. 121, kada je počinjen čin "protiv žene na temelju ženskog stanja". Stavak 2-A, čl. 121, nadopunjuje odjeljak navodeći da postoje razlozi ženskog stanja kada zločin uključuje kućno i obiteljsko nasilje ili prijezir ili diskriminaciju prema ženama. Za ovaj zločin predviđena je kazna zatvora od 12 do 30 godina.

Gvatemala
Gvatemala se istaknula uvrštavanjem femicida u ustav: Uredba 22. Zakonodavci u ovoj zemlji 2008. donijeli su Uredbu 22 koja definira zakone protiv femicida i drugih oblika nasilja nad ženama. Ti zakoni uključuju 28 članaka o vrstama nasilja nad ženama koje se mogu kazneno procesuirati. Također su osnovali Ured predsjedničkog povjerenstva za borbu protiv femicida, s ciljem poticanja koncepta u vladi, i jedinicu Nacionalne policije za borbu protiv femicida. Neki rezultati zakona pokazali su se ohrabrujućim, dopuštajući mnogim ženama da sada prijave nasilje. U prvom mjesecu 2010. ukupno je 27.000 žena državi prijavilo nasilje, što je veliki porast u broju prijavljenih zločina. Zakoni su također pomogli nekolicini ljudi da smjeste svoje napadače u zatvor i povećali su strogost kazni za počinitelje. Međutim, stvarna provedba novih zakona bila je različita. Malo je prijestupnika osuđeno za konkretno kazneno djelo femicida, a samo tri državna odvjetništva u cijeloj zemlji mogu se baviti pitanjem femicida. Zapravo, u 2010. izrečeno je samo 127 osuđujućih presuda za nasilje nad ženama, iako je ukupno registrirano 46.000 slučajeva. Također, od 2000. do 2008. 98 % svih slučajeva femicida ostalo je nekažnjeno. Neke feministkinje to pripisuju kulturi. One navode da se mnogi muški suci i drugi muški vladini dužnosnici slažu sa stavom da su muški postupci opravdani jer se događaju u privatnoj sferi doma. Odvjetnik Romeo Silverio Gonzalez zastupao je ovo gledište kada je izjavio da su novi zakoni Uredbe 22 neustavni. Rekao je da su zakoni u suprotnosti s privatnim poslovima braka. Državna odvjetnica Claudia Paz suprotstavila se njegovom stajalištu, opravdavajući njihovo postojanje jer štite ženska prava. Općenito, usvajanje ovih zakona pomoglo je Gvatemali da poboljša svijest o femicidima i prijavljivanju zločina, ali provedba i pravda za femicid još uvijek nisu postignuti. Femicid kao društveno tolerirano ubojstvo žena u Gvatemali oslanja se na prisutnost sustavnog nekažnjavanja, povijesno ukorijenjene rodne nejednakosti i sveprisutnu normalizaciju nasilja kao društvenog odnosa.

Kolumbija
Kolumbija je slijedila primjer 16 drugih zemalja Latinske Amerike i izglasala zakon koji definira i kažnjava femicid kao specifičan zločin. Vlada Kolumbije donijela je 6. srpnja 2015. zakon koji zakonski definira femicid kao zločin s 20 do 50 godina zatvora. Ovaj novi zakon dobio je ime po Rosi Elviri Cely, Kolumbijki koja je silovana i ubijena 2012. Celyna smrt izazvala je nacionalno negodovanje i navela tisuće ljudi da marširaju ulicama Bogote. Njezin je ubojica proglašen krivim i osuđen na 48 godina zatvora. Izazov sada postaje provedba zakona. Miguel Emilio La Rota, šef javnih politika i planiranja u uredu glavnog državnog odvjetnika Kolumbije, rekao je da tužiteljstvo mora promijeniti način na koji istražuje femicid. Kolumbija je prvi put 2018. procesuirala ubojstvo transrodne žene kao femicid, osudivši Davinsona Stivena Eraza Sáncheza na dvadeset godina u psihijatrijskom centru zbog "teškog femicida" godinu dana nakon što je ubio Anyelu Ramos Claros, transrodnu ženu.

Meksiko
Amnesty International procjenjuje da je u Meksiku bilo između 34.000 ubojstava žena između 1986. i 2009.[./Femicid#cite_note-:9-52 [52]] Prema podacima Nacionalnog građanskog opservatorija za femicid, samo 49 % od 800 slučajeva žena ubijenih u Meksiku u razdoblju od lipnja do srpnja 2017. istraživano je kao femicid. Jedna aktivistica, Natalia Reyes, izvijestila je da je samo 8 % femicida u Meksiku kažnjeno. Gotovo 35.000 ljudi ubijeno je 2019. godine, najnasilnije meksičke godine u povijesti. Osim toga, 2012. Meksiko je bio rangiran kao 16. zemlja u svijetu s najvećom stopom femicida.

U razdoblju od 2011. do 2016. bilo je u prosjeku 7,6 ubojstava žena dnevno. Meksiko je 2016. imao stopu ubojstava žena od 4,6 femicida na 100.000, a bilo je ukupno 2.746 smrtnih slučajeva žena s pretpostavkom ubojstva. U ovoj godini tri vodeće države s najvećom stopom smrtnosti žena s pretpostavkom ubojstva bile su Colima (16,3 smrti na 100 000 žena), Guerrero (13,1 na 100 000) i Zacatecas (9,7 na 100 000). Prve tri općine u 2016. bile su Acapulco de Juárez (24,22 na 100.000), Tijuana (10.84 na 100.000) i Juárez (10.36 na 100.000). Tijekom 2002. – 2010., država Chihuahua imala je najveću stopu ubojstava žena na svijetu: 58,4 na 100.000. Stope femicida u općini Juárez značajno su se smanjile u samo pet godina; u 2011. stopa smrtnosti žena s pretpostavkom ubojstava bila je 31,49 na 100.000, a do 2016. se smanjila na 10,36 na 100.000.

Salvador
U Salvadoru je učinjen pokušaj stvaranja više vladinih centara u kojima se nalaze mnoge rodno specifične usluge na jednom mjestu kako bi se skratilo vrijeme putovanja i povećala fizička sigurnost žena dok traže usluge poput savjetovanja, brige o djeci i reproduktivnog zdravlja. "Prvi centar nada se da će omogućiti pristup približno 162.000 žena iz susjednih odjela La Libertad i Sonsonate. Podržana od bivše čileanske predsjednice i voditeljice UN Women Michelle Bachelet, inicijativa je stajala 3,2 milijuna dolara, uz dodatnih 20 milijuna dolara kredita Međuameričke razvojne banke namijenjenih za izgradnju novih web stranica."

Kritičari ove radnje ukazuju na kontradiktorne zakone o pobačaju u El Salvadoru koji su neki od najoštrijih u svijetu: pobačaj je potpuno nezakonit čak i za spašavanje života majke ili za pomoć preživjeloj osobi koja je preživjela incest ili silovanje. "Osim slabosti pravosudnog sustava, nasilje potiče ista vlada koja ima za cilj zaštititi i braniti. Visoke stope nekažnjavanja ostavljaju mnoge zločine neriješenima ili neprijavljenim. "

Sjeverna Amerika

Kanada
Do adekvatne statistike o femicidu u Kanadi može se teško doći jer se moguća djela femicida redovito kategoriziraju kao ubojstvo supružnika. Međutim, femicid je raširen nasilni čin koji se događa u zemljama diljem svijeta, a ni Kanada nije iznimka. U 2019. bilo je ukupno 678 ubojstava diljem Kanade, a od ovih slučajeva u 144 žrtve su bile žene. Osim toga, stopa ubojstava žena koje su počinili supružnici ili intimni partneri bila je preko 8 puta veća od broja muškaraca koje su ubili supružnici ili intimni partneri.

Povijesno gledano, u Kanadi postoji manje podataka o femicidu; međutim, ono što je dostupno pokazuje nerazmjerno veliku količinu nasilja i femicida prema ženama domorotkinjama. Izvještaji u posljednjih nekoliko desetljeća ukazuju na preko 600 ubojstava domorodačkih žena u Kanadi. Nažalost, u mnogim slučajevima ubojstva nad domorodačkim ženama često se ne okarakteriziraju kao femicidi, što ukazuje da se sve žrtve femicida ne tretiraju jednako. Ipak, istraživanje pokazuje da su određene etničke skupine izložene većem riziku od femicida u odnosu na ostatak populacije. Da bi se razumjeli ti podaci o Kanadi, mora se razmotriti intersekcijski pristup koji bi prepoznao povijesne i trenutne učinke kolonijalizma koji nerazmjerno ciljaju na domorodačke narode u zemlji. Kontinuirani nemar Kanade kao države za ispitivanje učinaka kolonijalizma na domorodačke narode povezan je s visokim rizikom od femicida i nasilja za domorodačke žene i djevojke. Nepriznavanje smrti domorodačkih žena zanemaruje desetljeća nejednakosti i nepravde uzrokovanih kolonijalizmom.

Kolonijalizam proizvodi osjećaj dominantne autoritativne moći koji dopušta zanemarivanje domorodačkih pojedinaca i u ovom slučaju, zanemarivanje ubojstava domorodačkih žena. Za žene domorodačkog stanovništva pet puta je veća vjerojatnost da će doživjeti nasilje i smrt u usporedbi s drugim skupinama u Kanadi. Ova su ubojstva djela rasističkog nasilja uz rodno nasilje femicida. Međutim, češće se ta ubojstva promatraju kao ubojstvo supružnika, a ne kao femicid, zanemarujući nasilje i ugnjetavanje s kojima se suočavaju domorodačke žene. Kao čin femicida, sredinom 20. stoljeća domorodačke žene i djevojke bile su prisiljene proći kroz sterilizacijske postupke u četrnaest različitih indijanskih bolnica u cijeloj državi koje su bile pod federalnim nadzorom. Politike sterilizacije provedene su kao način smanjenja veličine i utjecaja domorodačkih zajednica, što je rezultiralo s oko 1200 slučajeva prisilne sterilizacije koji su bili izravno usmjereni na reprodukcijska prava i imovinu domorodačkih žena i djevojčica. Isključive politike i pravna diskriminacija kroz povijest Kanade znači da je nasilje s kojim su se suočavale domorodačke žene i djevojke ostalo nepriznato, što je doprinijelo daljnjoj kolonijalnoj moći nad domorodačkim narodima pod kontrolom države. Raštrkani izvještaji o femicidima u Kanadi ukazuju na nedostatak razumijevanja o tome kako se različiti činovi spola, rase, klase i seksualnosti ukrštavaju kako bi stvorili okruženje nasilja kojem su izložene žene domorotkinje. Iako femicid u Kanadi pogađa sve žene, on je nerazmjerno usmjeren na živote domorodačkih žena i djevojaka zbog povijesnih i aktualnih kolonijalističkih akcija u državi.

Istaknuti primjer femicida koji se dogodio u Kanadi je Toronto Van Attack 2018, u kojem je bilo više žrtava i mnogo ozlijeđenih. Kasnije je utvrđeno da je napad bio motiviran željom da se naudi ženskim civilima.

SAD
Femicidu u SAD-u pripisuje se smrt više od pet žena dnevno i 70 % od ukupnog broja u zemljama s visokim prihodima. Jedan od najvećih prediktora femicida u SAD-u je fizičko zlostavljanje, koje je bilo prisutno u 79 % svih slučajeva femicida u Sjevernoj Karolini. Mogućnost posjedovanja oružja u SAD-u također je imalo značajan utjecaj na femicid, korelirajući sa 67,9 % smrti u studiji Karen D. Stout. Utvrđeno je da je život u naseljima s povećanim siromaštvom, etničkom heterogenošću i smanjenom kolektivnom učinkovitošću (socijalna kohezija među susjedima) povezan s povećanjem stope femicida u tom području. Također, izvještavanje o ženama žrtvama femicida u SAD-u otežano je zbog pretpostavke da žene žrtve nisu anomalija, već su potaknuta njihovom ranjivošću i pasivnošću.

Ujedinjeni narodi
Opća skupština Ujedinjenih naroda 2013. ažurirala je svoju politiku tako da je "ubijanje žena i djevojaka povezano sa spolom u nekim zemljama prepoznato kao "femicid" ili "feminicid" te je kao takvo uključeno u nacionalno zakonodavstvo tih zemalja". Dr. Dubravka Šimonović, posebna izvjestiteljica UN-a, zagovarala je provedbu politika protiv femicida. Ona je UN-u predstavila izvješća poput "Modaliteta za utvrđivanje femicida/ubojstava povezanih sa spolom." Dr. Šimonović je također predložila program "nadzora nad femicidima" za praćenje praksi femicida u cijelom svijetu. Cilj njenog akademskog programa je analizirati podatke o slučajevima femicida kako bi se identificirali čimbenici rizika i izazovi u javnim politikama.

Zakonska rješenja
Milijuni žena diljem svijeta ubijene su kao posljedica motivacije da ih se namjerno ubije. Rješenja ovog problema uključuju donošenje zakona i javnih politika za nasilje nad ženama. Tehnike koje se mogu razviti uključuju politike prevencije kriminala usmjerene na nasilje u obitelji. Osim toga, zemlje diljem svijeta trebale bi razmotriti razvoj statusa žena u svojim zemljama i donijeti zakone o ravnopravnosti spolova. U Latinskoj Americi je, primjerice, bilo mnogo novih zakona koji označavaju ubojstva žena kao femicid ili feminicid. Femicid se definira kao ubojstvo žene počinjeno od muškarca temeljeno na mizoginiji. Istodobno, femicid nadilazi ovu definiciju i implicira sudioništvo države u održavanju nasilja nad ženama. Ove su promjene učinjene zbog globalnih normi ljudskih prava, poput Međuameričke konvencije o sprječavanju i iskorjenjivanju nasilja nad ženama iz 1994., koja izražava da je rodno nasilje odgovornost države. Ipak, ove međunarodne norme nisu regulirane.

Neke su zemlje donijele zakone koji pripadaju femicidu ili zločinima označenim kao feminicidi. U Meksiku i Nikaragvi aktivistice su se uključile u pravni aktivizam kako bi njihova država povećala odgovornost za nasilje nad ženama. U Meksiku je femicid prepoznat zbog kampanja lokalnih feministica povezanih s nacionalnim arenama i intervencijom federalnih zakonodavki koje su feministkinje. Poznata meksička aktivistica, Marcela Lagarde, vidjela je porast broja ubijenih žena u Meksiku i zahtijevala da država preuzme odgovornost za ubojstva. Unijela je koncept femicida (ubojstvo žena nasiljem i državu kao sudionika), koji se brzo proširio na Latinsku Ameriku, a od 2017. femicid i feminicid postali su zločini u 18 zemalja.

Film
Njemački dokumentarni film autorice Karen Naundorf iz 2019. Frauen gegen Männer-Gewalt prikazuje učinak nasilja i ubojstva usmjerenog prema ženama u Argentini. Film je dostupan besplatno za gledanje na arte.tv, od 25. listopada 2019. do 8. listopada 2022.

Izvori

Vanjske poveznice

Sestrinski projekti

Mrežna mjesta
 UN Studies Association (UNSA): Femicide Watch Platform.

Ljudska prava
Nasilje protiv žena
Žena

Femicid


Michael James Aleck Snow  (December 10, 1928 – January 5, 2023) was a Canadian artist who worked in a range of media including film, installation, sculpture, photography, and music. His best-known films are Wavelength (1967) and La Région Centrale (1971), with the former regarded as a milestone in avant-garde cinema.

Life
Michael James Aleck Snow was born in Toronto on December 10, 1928. He studied at Upper Canada College and the Ontario College of Art. He had his first solo exhibition in 1957. In the early 1960s Snow moved to New York with his wife, artist Joyce Wieland, where they remained for nearly a decade.  For Snow this move resulted in a proliferation of creative ideas and connections and his work increasingly gained recognition. He returned to Canada in the early 1970s "an established figure, multiply defined as a visual artist, a filmmaker, and a musician."

His work has appeared at exhibitions across Europe, North America and South America. Snow's works were included in the shows marking the reopening of both the Centre Pompidou in Paris in 2000 and the MoMA in New York in 2005. In March 2006, his works were included in the Whitney Biennial.

Snow's first wife was fellow artist Joyce Wieland, whom he married in 1956. The couple moved to New York City in 1963, but they moved back to Toronto about a decade later and divorced in 1976. In 1990, he married curator and writer Peggy Gale, and they had one son.

He was the uncle of filmmaker and video artist Su Rynard.

Snow died from pneumonia in Toronto on January 5, 2023, at the age of 94.

Work

Films
Snow is considered one of the most influential experimental filmmakers of all time. Annette Michelson, in writing about Snow, his 1967 film Wavelength, and his films in general, speaks of the impact of Snow's films, placing viewers in a "position to more fully understand the particular impact of Snow's filmic work from 1967 on, to discern the reasons for the large consensus given" to Wavelength when it was honoured with the Grand Prize at the 1967 Experimental Film Festival EXPRMNTL 4 in Knokke, Belgium, and that "Wavelength, [appears] as a celebration of the 'apparatus' and a confirmation of the status of the subject, and it is in those terms that we may begin to comprehend the profound effect it had upon the broadest spectrum of viewers...." Wavelength has been the subject of numerous retrospectives internationally. Film scholar Scott MacDonald says of Snow that "[f]ew filmmakers have had as large an impact on the recent avant-garde film scene as Canadian Michael Snow, whose Wavelength is probably the most frequently discussed 'structural' film."

Wavelength has been designated and preserved as a masterwork by the Audio-Visual Preservation Trust of Canada and was named #85 in the 2001 Village Voice critics' list of the 100 Best Films of the 20th Century  .

Snow's films have premiered in film festivals worldwide and five of his films have premiered at the Toronto International Film Festival (TIFF). In 2000, TIFF commissioned Snow, along with Atom Egoyan and David Cronenberg, to make a series of short films collectively titled Preludes, for the 25th Anniversary of the festival.

In his Village Voice review of Snow's 2002 film *Corpus Callosum, J. Hoberman writes that Snow's films are "[r]igorously predicated on irreducible cinematic facts [and] Snow's structuralist epics—Wavelength and La Région Centrale—[announce] the imminent passing of the film era. Rich with new possibilities, *Corpus Callosum heralds the advent of the next. Whatever it is, it cannot be too highly praised." *Corpus Callossum was screened at the Toronto, Berlin, Rotterdam, and Los Angeles film festivals amongst others. In January 2003, Snow won the Los Angeles Film Critics Association's Douglas Edwards Experimental/Independent Film/Video Award for *Corpus Callosum.

Music
Originally a professional jazz musician, Snow has a long-standing interest in improvised music, as indicated by the soundtrack to his film New York Eye and Ear Control. As a pianist, he has performed solo and with other musicians in North America, Europe and Japan. Snow performed regularly in Canada and internationally, often with the improvisational music ensemble CCMC and has released more than a half dozen albums since the mid-1970s. In 1987, Snow issued The Last LP (Art Metropole), which purported to be a documentary recording of the dying gasps of ethnic musical cultures from around the globe including Tibet, Syria, India, China, Brazil, Finland and elsewhere, with thousands of words of pseudo-scholarly supplementary notes, but was, in fact, a series of multi-tracked recordings of Snow himself, who gave the joke away only in a single column of text in the disc's gatefold jacket, printed backwards and readable in a mirror.  One track, purported to be a document of a coming-of-age ritual from Niger, is a pastiche of Whitney Houston's song "How Will I Know."

Snow, with Richard Serra, James Tenney and Bruce Nauman, performed Steve Reich's Pendulum Music on May 27, 1969 at the Whitney Museum of American Art.

Other media

Before Snow moved to New York in 1963, he began a long-term project that for six years would be his trademark: the Walking Woman. Martha Langford in Michael Snow: Life & Work describes this work as employing a single form that offered an infinite number of creative possibilities, the figure itself perceived variably as "a positive (a presence to be looked at) and a negative (an absence to be looked through)."

Langford identifies duality as a guiding principle in Snow's work. By combining materials and methods Snow creates hybrid objects that often defy classification. A work which exemplifies Snow's testing of stylistic boundaries is his 1979 installation Flight Stop (also titled Flightstop), a site-specific work in Toronto's Eaton Centre mall, which looks like a sculptural representation of sixty geese, but is in fact an intricate combination of fibreglass forms and photographs of a single goose.

In 1982, Snow sued the corporate owner of the Toronto Eaton Centre for violating his moral rights by altering Flight Stop. In the landmark case Snow v Eaton Centre Ltd, the Ontario High Court of Justice affirmed the artist's right to the integrity of their work. The operator of the Toronto Eaton Centre was found liable for violating Michael Snow's moral rights by putting Christmas bows on the work.

Snow's works have been in Canadian pavilion at world fairs since his  Walking Women sculpture was exhibited at Expo 67 in Montréal. His bookwork BIOGRAPHIE of the Walking Woman / de la femme qui marche 1961-1967 (2004) was published in Brussels by La Lettre vole. It consists of images of the public appearances of his globally famous icon.

Anarchive2: Digital Snow describes Michael Snow as "one of the most significant artists in contemporary art and cinema of the past 50 years." This 2002 DVD was initiated by Paris' Centre Pompidou and was produced with the support of la foundation Daniel Langlois, Université de Paris, Heritage Canada, the Canada Council, Téléfilm Canada and Montreal's Époxy. It is an encyclopedia of Snow's works across media, browsed in a manner inimitably and artfully created by Snow. Its 4,685 entries include film clips, sculpture, photographs, audio and musical clips, and interviews.

Retrospectives and honours

In 1993, The Michael Snow Project, lasting several months, was a multivenue retrospective of Snow's works in Toronto exhibited at several public venues and at the Art Gallery of Ontario and The Power Plant. Concurrently his works were the subjects of four books published by Alfred A. Knopf Canada. Snow has shown internationally in both galleries and cinemas, including a retrospective of his work at the British Film Institute, London where his celluloid works were shown in the cinemas and his digital works in the gallery (The BFI Gallery). The project, titled 'Yes Snow Show', took place in 2009 and was co-curated by Elisabetta Fabrizi and Chris Meigh-Andrew.

In 1981, he was made an Officer of the Order of Canada and was promoted to Companion in 2007 "for his contributions to international visual arts as one of Canada's greatest multidisciplinary contemporary artists". He received the first Governor General's Award in Visual and Media Arts (2000) for cinema.

In 2004, the Université de Paris I, Panthéon-Sorbonne awarded him an honorary doctorate. The last artist so awarded was Pablo Picasso.
In 2006, Lima's Museum of Art (MALI) held a selective retrospective exhibition as well as a screening of his films in Peru, as part of the Vide/Art/Electronic Festival.

Honorary degrees
Université de Paris I, Panthéon-Sorbonne (2004), Emily Carr Institute, Vancouver (2004) Nova Scotia College of Art and Design, Halifax (1990), University of Toronto (1999), University of Victoria (1997), Brock University (1975).

Academic appointments

 Visiting Artist/Professor at MAPS (Master of Art in Public Sphere), Ecole Cantonale d'Art du Valais, Sierre, Switzerland (February 2005, January 2006)
 Visiting Artist/Professor at L'école Nationale Supérieure d'Art de Bourges, France. (December 2004, May 2005)
 Visiting Artist/Professor, École nationale supérieure des Beaux-Arts, Paris, 2001
 Visiting Artist/Professor, le Fresnoy, Tourcoing France, 1997-8
 Visiting Professor, l'Ecole Nationale de la Photographie, Arles France, 1996
 Visiting Professor, Princeton University, 1988
 Professor of Advanced Film, Yale University, 1970
 CCMC artists in residence, La Chartreuse, Avignon Festival, France, 1981

Other awards
Gershon Iskowitz Prize, 2011
Los Angeles Film Critics Association Award for Independent/Experimental Film and Video Award for "*Corpus Callosum", 2002
Queen's Golden Jubilee Medal, 2002
Governor General's Award in Visual and Media Arts, 2000
Chevalier de l'ordre des arts et des lettres, France, 1995
Los Angeles Film Critics Association Award for Independent/Experimental Film and Video Award for "So Is This", 1983
Guggenheim Fellowship, 1972
Grand Pix of the  Knokke Experimental Film Festival for "Wavelength", 1967
Member, Royal Canadian Academy of Arts

Major installations

 "The Windows Suite" is a permanent installation consisting of 32 varied sequences of images, which are presented on 65" plasma screens in 7 of the windows of the façade of the Toronto Pantages Hotel and Spa and related condo buildings facing Victoria Street in central Toronto. Some of these sequences one might possibly glimpse in the windows of a sophisticated hotel, condo, spa and parking garage building, but many sequences are "impossible," e.g. in one sequence fish swim from window to window. This installation was opened as an official event of the Toronto International Film Festival September 2006.
 Flight Stop - Toronto Eaton Centre a collection of life sized Canada geese in flight hanging over the main section of the mall. In 1982, the installation was the subject of a leading Canadian court decision on moral rights, Snow v. The Eaton Centre Ltd.
 The Audience (1989) - SkyDome (now Rogers Centre in Toronto) is a collection of larger than life depictions of fans located above the northeast and northwest entrances. Painted gold, the sculptures show fans in various acts of celebration.

Filmography

A to Z (1956)
New York Eye and Ear Control (1964)
Short Shave (1965)
Wavelength (1967)
Standard Time (1967)
One Second in Montreal (1969)
Dripping Water (with Joyce Wieland, 1969)
<----> or Back and Forth (1969)
Side Seat Paintings Slides Sound Film (1970)
La Région Centrale (1971)
Two Sides to Every Story (double 16mm installation, 1974)
"Rameau's Nephew" by Diderot (Thanx to Dennis Young) by Wilma Schoen (1974)
Breakfast (Table Top Dolly) (1976)
Presents (1981)
So Is This (1982)
Seated Figures (1988)
See You Later (1990)
To Lavoisier, Who Died in the Reign of Terror (1991)
Prelude (2000)
The Living Room (2000)
Solar Breath (2002)
*Corpus Callosum (2002)
WVLNT ("Wavelength For Those Who Don't Have the Time") (2003)
Triage (2004), with Carl Brown
SSHTOORRTY (2005)
Reverberlin (2006)
Puccini Conservato (2008)
Cityscape (2019)

References

Sources
 P. Adams Sitney. "Michael Snow's Cinema," in Michael Snow /A Survey: 79–84. Toronto: Art Gallery of Ontario in collaboration with the Isaacs Gallery, 1970.
 Annette Michelson. "Toward Snow: Part 1." Artforum, Vol. 9, no. 19 (June 1971): 30–37.
 Michael Snow, ed. 1948–1993: Music/Sound, The Michael Snow Project. Toronto: Art Gallery of Ontario, The Power Plant, Alfred A. Knopf Canada, 1993.
 Jim Shedden, ed. Presence and Absence: The Films of Michael Snow 1956–1991, The Michael Snow Project. Toronto: Art Gallery of Ontario, Alfred A. Knopf Canada, 1995.
Martha Langford. Michael Snow: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute, 2014.

External links

 Michael Snow, Union List of Artist Names

 Article at thecanadianencyclopedia.ca
Michael Snow at Northernstars.ca
 The Michael Snow Dossier at Offscreen
 Film Studies For Free: Michael Snow, 2009
 Digital Snow DVD-Rom: Now on the Web (fondation-langlois.org), Daniel Langlois Foundation, 2021

 Michael Snow, Canadian artist dies at 95

1928 births
2023 deaths
20th-century Canadian male artists
20th-century Canadian painters
20th-century sculptors
21st-century Canadian male artists
21st-century Canadian painters
21st-century sculptors
Artists from Toronto
Canadian collage artists
Canadian conceptual artists
Canadian contemporary artists
Canadian contemporary painters
Canadian experimental filmmakers
Canadian expatriates in the United States
Canadian male painters
Canadian male sculptors
Canadian multimedia artists
Canadian photographers
Canadian sculptors
Canadian video artists
Companions of the Order of Canada
Deaths from pneumonia in Ontario
Emily Carr University of Art and Design alumni
Governor General's Award in Visual and Media Arts winners
Members of the Royal Canadian Academy of Arts
Upper Canada College alumni

Michael Snow


محافظة هو زانغ  ( بالفيتنامية : Hậu Giang ) هي إحدى محافظات فيتنام. وتقع في دلتا ميكونغ.

المصادر

محافظات فيتنام

محافظة هو زانغ


Osedax japonicus est une espèce de vers tubicoles polychètes bathypélagiques vivant à de grandes profondeurs sur les fonds marins. Décrit pour la première fois en 2006 lorsqu'il a été isolé d'une carcasse de cachalot au fond de la mer près de Kyūshū, au Japon. C'est l'un des vers capables de survivre sur les os de baleines en décomposition.

Systématique
L'espèce Osedax japonicus a été décrite en 2006 par les biologistes marins japonais ,  et .

Découverte
La découverte, par les scientifiques du Monterey Bay Aquarium Research Institute (MBARI) utilisant le sous-marin ROV Tiburon, des deux premières espèces d'Osedax sur les os d'une baleine grise en décomposition dans le canyon de Monterey, à une profondeur de  a suscité une grande effervescence parmi les biologistes marins. D'autres espèces du même genre ont depuis été découvertes sur des carcasses de baleines gisant dans les eaux profondes dans d'autres parties du monde. L'espèce Osedax japonicus a été découverte sur une carcasse de cachalot tombée au fond de la mer au large de Kyushu, au Japon, à une profondeur de . Sa description, en 2006, révèle que de nombreux vers tubicoles femelles y ont été observés, mais aucun mâle.

Description
Au stade adulte, le ver Osedax japonicus a une couronne annulaire de panaches plumeux qui sont impliqués dans la respiration, un tronc et une structure d'enracinement qui contient des bactéries symbiotiques comme Neptunomonas japonica. Il n'a pas de système digestif ni de structure segmentaire comme la plupart des vers.

Comportement
Les baleines mortes tombent au fond de la mer. La carcasse entre alors en état de décomposition et offre un festin à de nombreuses créatures des grands fonds. Des vers comme Osedax japonicus utilisent les os quand il ne reste que le squelette. Les vers produisent un réseau ramifié de « racines » abritant des bactéries symbiotiques, qui permettent aux vers d'utiliser le contenu nutritif des os.

La reproduction d'Osedax japonicus requiert que les vers femelles atteignent la maturité à environ six semaines. Elles sécrètent alors du mucus pour former un tube entourant leur tronc. Les vers mâles sont minuscules par rapport aux femelles et s'installent à l'intérieur des tubes. Les femelles pondent des œufs et les retiennent dans le mucus où les mâles les fécondent. Les œufs fécondés se développent pendant un certain temps puis les larves nagent hors du mucus au stade de trochophore. Les larves sont alors planctoniques et peuvent vivre au moins dix jours en pleine mer. Les larves s'installent sur les os de vertébré approprié. Alors leurs corps s'allongent, commencent à sécréter du mucus pour fabriquer leurs tubes et deviendront des vers femelles sauf si des femelles matures sont déjà présentes sur l'os. Dans ce cas, les larves deviendront des mâles. La grande majorité ne trouvera aucun os au fond des eaux.

Étymologie
Son épithète spécifique, japonicus, fait référence au Japon où cette espèce a été découverte.

Publication originale

Notes et références

Liens externes

Siboglinidae
Animal décrit en 2006

Osedax japonicus


Katharina Althaus (Obersdorf, 23. svibnja 1996.), njemačka je skijaška skakačica. Svjetska je prvakinja iz 2015. godine u mješovitoj konkurenciji te olimpijska doprvakinja iz Pyeonchanga 2018. u pojedinačnoj konkurenciji.

Prvonastup u Svjetskom kupu ostvarila je krajem 2011. godine. Prvu pobjedu ostvarila je u slovenskom Ljubnu u veljači 2017., a sljedeće pobjede ostvarila je dva dana zaredom (2. i 3. prosinca) u norveškom Lillehammeru.

Izvori

Njemački skijaši skakači
Svjetski prvaci u skijaškim skokovima

Katharina Althaus


Die Iran International 2012 im Badminton fanden vom 16. bis 19. Februar 2012 in Teheran statt. Das Preisgeld betrug 15.000 US-Dollar.

Austragungsort
 Hejab ST, Keshavarz Blvd.

Finalergebnisse

Weblinks
 tournamentsoftware.com

2012
Badminton 2012
Badmintonwettbewerb in Teheran

Iran International 2012


The Girl and the Dogs er en film instrueret af Selma Vilhunen, Guillaume Mainguet.

Handling
De tre teenagere Mette, Lina og Anna Sophie, er på vej til en fest. Da de opdager noget foruroligende på den lokale strand, forandres deres venskab for altid.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2014

Film fra Danmark (administrationskategori)
Kortfilm fra Danmark

The Girl and the Dogs


The twelve disciples of Nelson Mandela es una película del año 2005.

Sinopsis

Los doce hombres que se fueron de Bloemfontein dejaron Sudáfrica en 1960 para aumentar la conciencia en el extranjero sobre el Congreso Nacional Africano (ANC). Uno de ellos era Benjamin Pule Leinaeng, el suegro del director de la película. En su entierro, en Bloemfontein, Harris descubre la gran valentía de este hombre. Esta película es una aceptación póstuma de la paternidad de Leinaeng y un homenaje a los doce hombres que sacrificaron sus propias vidas por la libertad de su país.

Premios
 Pan African Film Festival en Los Ángeles, 2006
 Bermuda International Film Festival
 Santa Cruz Film Festival; Imagenation's Revolution Award
 Independent Spirit Award Nomination
 Truer Than Fiction

Referencias

Documentales históricos
Nelson Mandela

The Twelve Disciples of Nelson Mandela


Mathabana era uma parte essencial dos trajes femininos na cultura Parsi no Zoroastrismo. Mathabana é uma vestimenta solta semelhante ao véu, principalmente para evitar a exibição de cabelos. Era um pedaço de linho branco fino para amarrar na cabeça. As mulheres parsi deveriam cobrir seus cabelos para parecer simples e limitar sua beleza feminina por modéstia e respeito por sua cultura. A ideia foi inicialmente trazida da Pérsia e continuou até 50 anos atrás. Os homens usavam gorros de caveira e as mulheres deveriam usar Mathabana; uma cabeça descoberta era considerada pecaminosa e contrária à religião.

Propósito
O propósito de usar Mathabana são as crenças religiosas nas quais os seguidores cobrem suas cabeças, hindus, sikhs e muçulmanos.

Cultura da Índia

Mathabana


Apollonius d'Éphèse (en grec : Ἀπολλώνιος ;  180-210) était un écrivain ecclésiastique de l'époque antique. Grâce à ses écrits, la situation des chrétiens d'Éphèse et les faits et gestes des montanistes peuplant la Phrygie nous sont mieux connus.

D'après l'ouvrage Praedestinatus, Apollonius aurait lui-même été évêque d'Ephèse, il est présenté comme un farouche adversaire des montanistes, appuyant sa critique sur d'autres anti-montanistes de l'époque tels que Julien d'Apamée (fêté le 9 décembre), Sotas d'Anchialus ou Apollinaire de Hiérapolis.

Ses œuvres sont uniquement mentionnées par Eusebius, Hieronymus parle également hautement de lui. Cependant, aucune de ses œuvres ne nous est parvenue. Nous ne savons donc que peu de choses sur sa théologie. Très probablement, son travail consista à démontrer la fausseté des prophéties montanistes et à dénoncer la vie peu louable à ses yeux de Montanus et de ses prophétesses.

Tertullien, qui fut lui aussi disciple de Montanus à la fin de sa vie, consacra le dernier chapitre de son œuvre théologique à réfuter vivement Apollonius et ses critiques du montanisme.

Praedestinatus
L'identité de son auteur nous est inconnue. Plusieurs noms lui sont associé comme celui d'Arnobe le Jeune. D'après les historiens de l'antiquité, l'ouvrage daterait d'autour de l'année 435.

Le livre premier est un catalogage de 90 croyances considérées comme hérétiques. La liste est en fait une copie de celle établie par Augustin d'Hippone et donne à penser que le livre aurait été écrit à Rome.

Le livre second est un traité défendant des idées augustiniennes sur la prédestination. L'auteur écrit d'ailleurs sous le nom d'Augustin.

Le livre troisième est une critique à la fois du pélagianisme et d'Augustin, adoptant alors une position semi-pélagienne.

Références

Liens externes

Apologiste chrétien
Évêque du IIe siècle
Évêque du IIIe siècle
Personnalité d'Éphèse
Écrivain de la Grèce antique
Naissance en 180
Décès en 210
Écrivain grec du IIe siècle

Apollonius d'Ephèse


5702 Morando este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5702 Morando este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Heidelberg de Max Wolf. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,26 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 5,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1931
Centura de asteroizi

5702 Morando


La Bundesstraße 484 est une Bundesstraße du Land de Rhénanie-du-Nord-Westphalie.

Histoire
La Bundesstraße 484 est établie au début des années 1960 pour améliorer le réseau routier fédéral. Elle sert beaucoup de raccourci de l'A 4 à l'A 3 d'Overath à Lohmar pour éviter le goulot d'étranglement de l'échangeur de Heumar autour de Cologne. La B 484 est posée vers 1980 comme contournement de Wahlscheid en direction de la rivière Agger à l'ouest des limites de la ville. Dans les années 1990, un mur antibruit est construit sur le contournement de Wahlscheid. Entre la B 484 et l'Agger se trouve le jardin paysager d'Aggerbogen avec l'école paysagiste. À Lohmar en 2005, après l'achèvement de l'échangeur autoroutier de Lohmar Nord, la B 484 est partiellement apaisée en tant que rue à sens unique (de Siegburg en direction de Donrath). L'accès à l'A 3 à Lohmar-Nord n'est possible qu'en direction de Francfort-sur-le-Main.

Après la construction de l'embranchement autoroutier de Lohmar Nord, l'A 3 sert de contournement pour Lohmar et la B 484 est transformée en route non classée dans le secteur de Lohmar. Depuis lors, la B 484 fait la jonction entre la B 56 près de Siegburg et les échangeurs de Lohmar (31) et Lohmar-Nord (30b) de l'A 3 à Overath. Le tronçon entre la B 56 et Siegburg est renommé Landesstraße 16. Cela affecte également le court tronçon Siegburg de la B 484 entre la B 8 et l'A 560, la Bonner Straße.

Source

Route en Allemagne
Transport en Rhénanie-du-Nord-Westphalie

Bundesstraße 484


The Rossington Band američki je glazbeni rock sastav.

Dvije godine nakon pogibije dijela članova sastava Lynyrd Skynyrd, ostatak sastava okupio se u novom sastavu Rossington Collins Band. Nakon dva snimljena studijska albuma, dolazi do razlaza članova. Gary Rossington i Dale Krantz Rossington (tada već kao supružnici) 1986. osnovali su The Rossington Band, dok je ostatak članova nastavio djelovati kao The Allen Collins Band.

Sastav je djelovao praktično do ponovnog okupljanja Lynyrd Skynyrda i u tom vremenu su izdali dva studijska albuma: Returned to the Scene of the Crime (1986.) i Love Your Man (1988.). Iako su dalje nastavili djelovati kao članovi Lynyrd Skynyrda, 2016. izdali su i treći studijski album, Take It On Faith.

Diskografija
 Returned to the Scene of the Crime (1986.)
 Love Your Man (1988.)
 Take It On Faith (2016.)

Izvori

Američki rock-sastavi

The Rossington Band


La Renoncule de Rion (Ranunculus rionii) est une espèce de plantes de la famille des Ranunculacées.

Liens externes

+
Espèce de Ranunculaceae (nom vernaculaire)

Renoncule de Rion


HŠK Orao bio je nogometni klub iz grada Đakova.

Povijest

Prvi je pravi nogometni klub u Đakovu. Za razliku od tadašnjih gradskih takmaca, nije bio nikakvim odjelom nekog već postojećeg športskog društva, nego klub osnovan samo za nogomet. Osnovan je malo poslije 4. lipnja 1911. godine (na ljeto). Kontinuirano je djelovao. Rad kluba dobro je popratio lokalni tisak (Hrvatske pučke novine, Posavska Hrvatska i dr.), za razliku od gradskih takmaca o kojima se nalazi tek minorne informacije. Prvotno su neki namjeravali da klub bude osnovan u sklopu Hrvatskog sokola, nego kao samostalnog kluba na čelu s Josipom Lukićem, Baumajsterom, Dragom Kokotom i Ivanom (ili Stjepanom) Cvinglom Na prvoj javnoj utakmici Orla koja je bila 6. kolovoza 1911. protiv nogometne sekcije Hrvatskog sokola iz Osijeka nastupio je kao pojačanje igrač zagrebačkog HAŠK-a Weselsky, inače Brođanin. Orlovo igralište bilo je na Utvaju. Klupska boja Orla bila je crvena. Lopte su kupovali u Beču ili Zagrebu. Klub je prestao s radom zbog nesređene financijske situacije u klubu i čestih svađa među igračima potkraj 1912., ili početkom 1913. godine.

Izvori

Nogomet u Đakovu
Bivši hrvatski nogometni klubovi
Nogometni klubovi u Osječko-baranjskoj županiji

HŠK Orao Đakovo


An Apocopis schmidiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Aimée Antoinette Camus. An Apocopis schmidiana in nahilalakip ha genus nga Apocopis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Apocopis

Apocopis schmidiana


أبو منصور محمد بن أحمد بن الأزهر بن طلحة الأزهري الهروي اللغوي الشافعي، الملقب بالأزهري (282 - 370 هـ = 895 - 981 م) نسبة إلى جده الأزهر عالم من علماء اللغة العربية، عاش في العصر العباسي، ولد في هراة في خراسان، ثم انتقل إلى بغداد، عني بالفقه فاشتهر به أولا، ثم غلب عليه التبحر في العربية، فرحل في طلبها وقصد القبائل وتوسع في أخبارهم، ووقع أسيرًا في يد القرامطة، فكان مع فريق من هوازن «يتكلمون بطباعهم البدوية ولا يكاد يوجد في منطقهم لحن» كما قال في مقدمة كتابه «تهذيب اللغة»، ومن كتبه «غريب الألفاظ التي استعملها الفقهاء»، و«تفسير القرآن»، و«فوائد منقولة من تفسير للمزني» وغيرها.

طلبه للعلم
ارتحل الأزهري في طلب العلم بعد أن سمع ببلده من الحسين بن إدريس، ومحمد بن عبد الرحمن السامي وعدة، وسمع ببغداد من أبي القاسم البغوي، وابن أبي داود، وإبراهيم بن عرفة، وابن السراج، وأبي الفضل المنذري، وترك ابن دريد تورعًا، فإنه قال: ، وروى عنه: أبو عبيد الهروي الفاشاني مؤلف كتاب الغريبين، وأبو يعقوب القراب، وأبو ذر عبد بن أحمد الحافظ، وسعيد بن عثمان القرشي، والحسين بن محمد الباشاني، وآخرون.

وكان رأسا في اللغة والفقه، ثقة، ثبتًا، دينًّا، فعنه قال:

مصنفاته
  تهذيب اللغة
 كتاب التفسير
 تفسير ألفاظ المزني
 علل القراءات
 كتاب الروح
 كتاب الأسماء الحسنى
 شرح ديوان أبي تمام
 تفسير إصلاح المنطق.

مراجع

وصلات خارجية
 الموسوعة العربية

أشخاص من الدولة العباسية في القرن 10
أشخاص من هراة
دارسون في الدولة العباسية
عراقيون من أصل فارسي
عرب في القرن 10
علماء لغة في القرن 10
لغويون عراقيون
لغويون عرب
لغويون عرب في القرون الوسطى
مختصون باللغويات التاريخية
مسلمون في القرن 10
معجميون في القرن 10
معجميون من العربية
مواليد 282 هـ
مواليد 895
نحاة عرب
وفيات 370 هـ
وفيات 980
وفيات 981

أبو منصور الأزهري


Eikefjorden er en fjord i Flora kommune i Vestland fylke i Norge. Fjorden er en fortsættelse af Vassreset og Solheimsfjorden som ligger på sydsiden af Florø og strækker sig omtrent 16 kilometer ind til Eikefjord.

Fjorden har indløb mellem Mækjevika i nord og Neståa i syd. Fjorden bliver smallere lige efter indløbet og ved Leversundet er den omkring 300 meter bred. Fjorden går førstmod øst, før den svinger svagt mod syd ind  til Kvalvik. Her bliver fjorden langt bredere og deler sig i to, en del går mod  øst til Eikefjord og en del mod vest til Botnavik. Længst sydøst i fjorden ligger bebyggelserne Orehola og Sunnarvik.

Rigsvej 5 går langs hele nordsiden af fjorden mellem Eikefjord og Florø.

Kilder og henvisninger

Eikefjord   snl.no ver. 20. februar 2018

Fjorde i Vestland
Flora (Norge)

Eikefjorden


Passó Portekiz'de Vila Verde belediyesine bağlı olan, 2,16 km2 yüzölçümüne sahip, 237 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Vila Verde'nin bucakları

Passó


برزنو مدينة في وسط سلوفاكيا وتتبع أقليم بانسكا بيستريتسا.

توأمة
لبرزنو اتفاقيات توأمة مع:
 تشاتشاك

أعلام

 زوزانا توماس
 أدريانا سكليناريكوفا
 ايفان بيلا

معرض صور

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لمدينة برزنو

مدن سلوفاكيا

برزنو


sont deux jeux vidéo de rôle de la franchise Pokémon développés par Game Freak sous la direction de Junichi Masuda. Ils ont été annoncés officiellement le  lors d'un Pokémon Presents. Les jeux sortent mondialement le  sur la Nintendo Switch.

Univers
Les jeux Pokémon Écarlate et Pokémon Violet se déroulent dans un monde ouvert dans lequel les différentes villes (soit 18) s'intègrent naturellement au paysage environnant, sans aucune transition. La région de Paldea est inspirée de la Péninsule Ibérique d'après les images du jeu, où l'on voit ce qui peut s'apparenter à une hacienda, d'autres bâtiments semblent reprendre l'architecture de la ville de Lisbonne ou encore un bâtiment ressemblant à la Sagrada Família de Barcelone.
Il y a 2 zones explorables : la région de Paldea, et la Zone Zéro, dans le cratère de Paldea (seulement à la fin du jeu).

Synopsis

L'histoire se déroule dans la région de Paldea, inspiré de l'Espagne et du Portugal. Le joueur incarne un élève de l'Académie Raisin ou Orange dont l'objectif est d'explorer la région et trouver son propre trésor. Le jeu propose trois intrigues différentes, dont la quête des champions d'arènes, que le joueur peut réaliser dans l'ordre souhaité. Les 8 champions d'arène sont Éra (arène Insecte), Colza (arène Plante),Mashynn (arène Électrik), Laïm (arène Spectre), Grusha (arène Glace), Tully (arène Psy), alias Agent Lambda (arène Normal) et Kombu (arène Eau). Il y a aussi la quête des Pokémon Dominants, 5 Pokémon plus grands que les autres que le joueur doit combattre pour récupérer des épices Secrètes. Les épices servent à soigner le Pokémon d'un PNJ ami du joueur, appelé Pepper. Pepper est le fils du professeur Pokémon, Olim (dans Écarlate) ou Turum (dans Violet). La dernière quête est qu'il faut combattre la Team Star, une organisation qui fait du mal autour d'elle. Les membres de la Team Star sont Brome, Nèflie, Meloco, Erio et Ortiga. Le boss de la Team Star est Pania, une PNJ très timide qui devient au fur et à mesure amie du joueur. Elle est très forte en informatique, ce qui lui permet de parler au joueur en hackant son téléphone. Elle se fait alors connaître sous le nom de Cassiopée.

Lorsque le joueur a terminé les trois quêtes principales, il peut explorer la Zone Zéro, accompagné de trois PNJ amis (Menzi, Pepper et Pania). On apprend que le père/la mère de Pepper avait inventé une machine pour aller dans le passé/le futur (en fonction de la version) mais est malheureusement décédé à la suite d'un combat Pokémon contre un Pokémon très agressif. C'est le robot à l'image du professeur Pokémon qui contacte donc le joueur depuis le début.
C'est après un combat acharné contre le robot que le joueur termine le jeu, il obtient la Master Ball et peut revenir explorer la Zone Zéro à sa guise.

Système de jeu

Développement
Le développement du jeu a débuté fin 2019, peu de temps après la fin du développement de Pokémon Épée et Bouclier.

Le  ( heure française), les deux jeux sont officiellement annoncés lors d'un Pokémon Presents organisé pour l'occasion. Quelques images de l'univers y sont présentées, ce dernier étant un univers en monde ouvert. De plus, les trois nouveaux Pokémon de départ sont annoncés : Poussacha (type Plante), Chochodile (type Feu) et Coiffeton (type Eau).

Le  ( heure française), une nouvelle bande annonce des jeux est dévoilée. De nombreuses images de gameplay ont été présentées afin de montrer le début du jeu ainsi que le vaste univers proposé aux joueurs. De plus, cinq nouveaux Pokémon ont été montrés : les Pokémon Pohm, Gourmelet et Olivini ainsi que les deux Pokémon légendaires Koraidon et Miraidon. Par ailleurs, quelques personnages clés ont été mis en avant : les deux professeurs dépendant de la version du jeu ainsi qu'une dresseuse Pokémon expérimentée se révélant être l'amie du joueur. Les deux jeux sortiront mondialement le .

Le  ( heure française), une nouvelle bande annonce des jeux est dévoilée lors d'un Pokémon Presents.Les images présentées révèlent entre autres le nom de la région : Paldea, différents personnages, trois nouveaux Pokémon : Patachiot, Balbalèze et Axoloto de Paldea, ainsi que la nouvelle mécanique du jeu : la Téracristallisation.

Le  ( heure française), une nouvelle bande annonce est publiée à l'occasion des Championnats du Monde Pokémon 2022. Celle-ci révèle un nouveau Pokémon : Motorizard (type Dragon / Normal).

Le  ( heure française), une nouvelle bande annonce des jeux dévoile un nouveau Pokémon : Tag-Tag (type Poison / Normal).

Le  ( heure française), une nouvelle bande annonce est diffusée. Il est ensuite dévoilé la possibilité d'effectuer des combats automatiques via la fonctionnalité « En avant ! ».

Accueil

Critique

Ventes
En trois jours de commercialisation, le jeu s'écoule à plus de 10 millions d'exemplaires, devenant le meilleur lancement d'un jeu Nintendo. Au Japon uniquement, il s'écoule à 4,05 millions d'exemplaires, version dématérialisée comprise, battant le précédent record de Splatoon 3. Au 31 décembre 2022, les deux jeux sont distribués à 20,61 millions de copies dans le monde.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 La licence Pokémon
 La série et la liste de jeux vidéo Pokémon

Liens externes

Jeu vidéo de rôle
Jeu Nintendo Switch
Jeu vidéo sorti en 2022
Jeu vidéo développé au Japon
Jeu vidéo Pokémon
Jeu Game Freak
Jeu vidéo avec une musique composée par Toby Fox
Rouge dans l'art et la culture
Violet dans l'art et la culture

Pokémon Écarlate et Violet


Dorsum Buckland são grandes cumes enrugados localizado em 20.4°N 12.8°E

em Mare Serenitatis na Lua com 360 km de comprimento.

Ele foi nomeado assim em homenagem ao geólogo e paleotologista britânico

William Buckland (1784-1856).

As cristas de Dorum Buckland têm 200 a 300 metros de altura e foram formadas por tensões compressivas próximas ao centro da bacia, possivelmente sobre estruturas de bacias basálticas enterradas.

Dorsum Buckland


La festa del villaggio (título original en italiano; en español, La fiesta del pueblo) es una ópera cómica en dos actos, con música de Vicente Martín y Soler según un libreto de Ferdinando Moretti. Se estrenó en el Ermitage de San Petersburgo el 26 de enero [antigua datación: 15 de enero] de 1798.

Se considera a La festa del villaggio como la última obra de Martín y Soler, compuesta en San Petersburgo. Esta ópera rara vez se representa en la actualidad; en las estadísticas de Operabase aparece con sólo una representación en el período 2005-2010.

En 2011, la compañía teatral Lirica Lado B  realizó la primera escenificación completa desde el s.XVIII, en la Manzana de las Luces, Buenos Aires, Argentina

Referencias

www.liricaladob.com.ar

Óperas de Vicente Martín y Soler
Óperas de 1798
Óperas en italiano
Óperas estrenadas en San Petersburgo

La festa in villaggio


بان حسب الميثولوجيا الإغريقية هو إله المراعي والصيد البري والأحراش. يظهر بجلد ماعز وقرون وأرجل ماعز. يصاحب أتباع ديونيسوس كما يصاحب الحوريات. اشتُقّ اسمه من الكلمة اليونانية (باين)   والتي تعني (يرعى). وكثيراً ما تم ذكره في الأساطير القديمة مصاحباً للأدب الرعوي والموسيقى الرعوية. يعود أصله إلى أركاديا اليونانية.

انظر أيضًا

 نركسوس

ملاحظات

المصادر

 Diotima, (2007), The Goat Foot God, Bibliotheca Alexandrina

 Laurie, Allison, "Afterword" in Peter Pan, J. M. Barrie, Signet Classic, 1987. ISBN 978-0-451-52088-3.
 Malini, Roberto (1998), Pan dio della selva, Edizioni dell'Ambrosino, Milano

 Vinci, Leo (1993), Pan: Great God Of Nature, Neptune Press, London

وصلات خارجية
 مصادر رئيسية عن فانوس
 مصادر رئيسية عن بان
 ميثولوجيا بان
 بان والسمة الأركادية

آلهة الجبال
آلهة الخصوبة
آلهة الصيد
آلهة الفنون
آلهة المراعي
آلهة الموسيقى والغناء
آلهة تنبؤ
آلهة حيوانات
آلهة مثلية وخنثوية
آلهة يونانية
الجنسانية في اليونان القديمة
الجنسانية في روما القديمة
أبناء زيوس
أرباب الحب والشهوة
أبناء أفروديت
عازفو فلوت
معزيات أسطورية
موسيقيون في الأساطير اليونانية
موسيقى أساطير يونانية

بان (أسطورة)


الكذب ويكون إما بتزييف الحقائق جزئيا أو كليا أو خلق روايات وأحداث جديدة، بنية وقصد الخداع أو حتى للمزاح لتحقيق هدف معين وقد يكون ماديا ونفسيا واجتماعيا وهو عكس الصدق، والكذب فعل محرم في أغلب الأديان.
الكذب قد يكون بسيطا ولكن إذا تطور ولازم الفرد فعند ذاك يكون الفرد مصاب بالكذب المرضي. وقد يقترن بعدد من الجرائم مثل الغش والنصب والسرقة. وقد يقترن ببعض المهن أو الأدوار مثل الدبلوماسية أو الحرب النفسية الإعلامية.

علامات تظهر على الكاذب
 زيغ البصر: يتعمد الكاذب دائماً إزاغة بصره أثناء الحديث.
 استخدام كلمات قليلة: يستخدم الكاذب أقل عدد ممكن من الكلمات وهو في الحقيقة يفكر فيما يقول من أكاذيب وهناك أيضاً كاذبون ينهجون العكس ليربكوا المستمع ويثبتوا أنهم صادقون.
 التكلف العصبي: يميل الكاذب إلى تكلف منظر الجاد لاسيما في وجهه، إلا أنه يكشف نفسه ببعض الحركات اللاإرادية كمسح النظارة ولمس الوجه...إلخ.
 التكرار: الكاذب يميل عادةً إلى استخدام نفس الكلمات مرات متتالية وكذلك نفس المبررات.
 التعميم: يحاول الكاذب تجنب مسؤولية أفعاله، باستخدام أسلوب التعميم.
 تجنب الإشارة إلى الذات: يتجنب الكذاب عادةً استخدام كلمة (انا) ويقول بدلاً منها (نحن، الناس، معظم).
 إطلاق كلمات الاستخفاف بالأخرين: يميل الكذاب إلى أن ينسب للآخرين تصرفات وأقوال رديئة خصوصاً رذيلة الكذب التي هو مصــاب بها كما أنه سريع النسيان وقد يفضح نفسه بنفسه من كثرة مواقف الكذب التي عاشها وتناقضها أحياناً.
 تغيير وضع الرأس بسرعة.
 تغير وتيرة انتظام التنفس
 الوقوف بثبات مبالغ فيه دون أي حركة حيث أنه من المعروف أن الأشخاص العاديين يتململون كثيرًا من وضعية وقوفهم أو جلوسهم عند الشعور بالتوتر
 تكرار الجمل والكلمات، حيث أنه يحاول أن يقنعك بأنه صادق في كلماته وإدخال الكذبة لعقلك بشكل مريح لتقتنع بها بشكل تام.
 يقوم بالتحدث عن الكثير من المعلومات
 يقوم بلمس أو تغطية فمه
 تتشابك القدمين: هذه حركة يحدثها الجسم بشكل لا ارادي عند الكاذب حيث أن الجسم يشعر بالتوتر وعدم الارتياح ويعطيك إحساس بأنها أو أنه يريد التخلص من هذا الموقف بسرعة
 يحدق إليه دون أن ترمش عيناه
 الحديث في تفاصيل في غير موضعها. بأن يتم سرد تفاصيل كثيرة كمقدمة لحكاية ما، ثم عندما يصل إلى لب الحكاية تجده يبخل في التفاصيل، ويحاول إغلاق الموضوع بشكل سريع.
 تسطيح الأمر وترك الثغرات. أي ترك الجوهر الموضوع والكلام عما ليس مهمًّا؛ وذلك للحصول على ثغرة للتهرُّب وقت الضرورة، وذلك باستخدام عبارات نمطية متعددة.
 إذا وقع الإنسان في موقف يتطلب منه رداً سريعاً وهو يعلم أنه مخطئ فيضطر الي الكذب وذلك لتحسين صورته امام شخص ما

سيكولوجية الكذب

القدرة على الكذب لوحظ في وقت مبكر وبشكل يكاد يكون عالميا في مجال النمو البشري. علم النفس الاجتماعي وعلم النفس النمو تفسر الكذب من خلال العملية العقلية التي تعتمد على أن الناس يفحصون محاكاة رد فعل الآخرين لقصة وتحديد ما إذا كان سيتم تصديق الكذبة.
من الجدير ذكره أن الطفل عندما يبلغ من العمر نحو أربع سنوات ونصف، يبدأ الأطفال القدرة على الكذب المقنع. قبل هذا، يبدو أنهم ببساطة غير قادرين على إنشاء الأحداث ويبدو أن هناك سوى وجهة نظر واحدة، وهي الخاصة بهم.
الأطفال الصغار يتعلمون من التجربة أن الكذب يمكنهم تجنب عقوبة الأخطاء. ويقول الأطفال أكاذيب لا تصدق لأنهم يفتقرون إلى مرجعية تقرر منطقية الأحداث.
فالكذب سلوك متعلم تحدده البيئة وما إذا تم تربية الطفل وتعريضه لمثير ونال مكافأة من الاستجابة بالكذب وتم تكرار الكذب.

Pseudologia fantastica هي مصطلح يطبق من قبل الأطباء النفسيين لسلوك أو عادة إلزامية الكذب.

Mythomania هو حالة توجد فيها ميل للكذب والمبالغة المفرطة أو غير الطبيعية.

الكذب في الإسلام
يحرم الإسلام الكذب، ذكر في القرآن يقول الله تعالى: (إن الله لا يهدي من هو مسرف كذاب) [ سورة غافر: 28] وقول الله في سورة الحج:30 (وَاجْتَنِبُوا قَوْلَ الزُّورِ)، وقال تعالى ﴿ فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنْ كَذَبَ عَلَى اللَّهِ وَكَذَّبَ بِالصِّدْقِ إِذْ جَاءَهُ ﴾ [الزمر: 32]، وكان الكذب هو أبغض الأخلاق إلى رسول الإسلام محمد، فعن عائشة بنت أبي بكر (ما كان خلق أبغض إلى النبي محمد من الكذب ولقد كان الرجل يحدث عند النبي بالكذبة فما يزال في نفسه حتى يعلم أنه قد أحدث منها توبة). والكذب هو من خصال المنافق كما يقول النبي محمد صلى الله عليه واله وسلم (أربع من كن فيه كان منافقًا خالصًا، ومن كانت فيه خلة منهم كانت فيه خلة من النفاق حتى يدعها: إذا حدث كذب، وإذا عاهد غدر، وإذا وعد أخلف، وإذا خاصم فجر) ، أيضا روى مالك في موطئه من حديث صفوان بن سليم: أنه قيل للرسول محمد: أيكون المؤمن جبانًا؟ قال: نعم. فقيل له: أيكون بخيلاً؟ فقال: نعم. فقيل له: أيكون المؤمن كذَّابًا؟ فقال: لا

أعظم أنواع الكذب
يعتبر أعظم أنواع الكذب في الإسلام هو الكذب على الله وعلى رسوله، ويكون الكذب على الله بتحليل حرام وتحريم حلال، فقول القرآن: (ويوم القيامة ترى الذين كذبوا على الله وجوههم مسودة أليس في جهنم مثوى للمتكبرين) [ سورة الزمر ]، ويقول النبي محمد (ومن كذب علي متعمدًا فليتبوأ مقعده من النار)

متى يجوز الكذب
يبيح الإسلام الكذب في ثلاث حالات فقط، ولا يعتبرها الإسلام كذباً، وهي:
 الكذب للإصلاح بين المتخاصمين.
 خداع الأعداء في المعركة.
 الكذب لإرضاء الزوجة.
والدليل على ذلك قول أم كلثوم بنت عقبة (ما سمعت رسول الله يرخص في شيء من الكذب إلا في ثلاث كان رسول الله يقول: لا أعده كاذبا الرجل يصلح بين الناس يقول القول ولا يريد به إلا الإصلاح والرجل يقول في الحرب والرجل يحدث امرأته والمرأة تحدث زوجها)

كثرة الكذب من علامات الساعة
من علامات الساعة في الإسلام أن يفشو وينتشر الكذب بين الناس فلا يتحرى الرجل الصدق في كلامه وعدم التثبت في نقل الأخبار، وسيكون الكذب كثير مع قبحه وسوئه وأثره وكثرته بين الناس وقد وردت أحاديث نبوية عن كون الكذب من علامات الساعة فعن جابر بن سمرة رضي الله عنه أن رسول الله قال ((إن بين يدي الساعة كذابين فاحذروهم)) وعن أبي هريرة أن رسول الله صلى الله عليه وسلم قال ((سيكون في آخر أمتي أناس يحدثونكم ما لم تسمعوا أنتم ولا آباؤكم، فإياكم وإياهم)) وعنه قال: قال رسول الله صلى الله عليه وسلم ((يكون في آخر الزمان دجالون كذابون يأتونكم من الأحاديث بما لم تسمعوا أنتم ولا أباءكم فإياكم وإياهم، لا يضلونكم ولا يفتنونكم)).

ورود كلمة الكذب في القرآن الكريم
وردت لفظ الكذب ومشتقاتها في القرآن الكريم في مواضع متعددة وبصيغ متعددة.، ووردت بعدد (251) موضعًا، على (6) أوجه:
 فَإِنْ كَذَّبُوكَ فَقَدْ كُذِّبَ رُسُلٌ مِنْ قَبْلِكَ ﴿184 آل عمران﴾
 فَإِنْ كَذَّبُوكَ فَقَدْ كُذِّبَ رُسُلٌ مِنْ قَبْلِكَ جَاءُوا بِالْبَيِّنَاتِ ﴿184 آل عمران﴾
 وَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افترى عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿21 الأنعام﴾
 وَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افترى عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿21 الأنعام﴾
 كذلك كَذَّبَ الَّذِينَ مِنْ قَبْلِهِمْ حتى ذَاقُوا بَأْسَنَا ﴿148 الأنعام﴾
 فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنْ كَذَّبَ بِآيَاتِ اللَّهِ وَصَدَفَ عَنْهَا ﴿157 الأنعام﴾
 فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افترى عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿37 الأعراف﴾
 فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افتري عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿37 الأعراف﴾
 فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افترى عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿17 يونس﴾
 فَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افترى عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِآيَاتِهِ ﴿17 يونس﴾
 كذلك كَذَّبَ الَّذِينَ مِنْ قَبْلِهِمْ ﴿39 يونس﴾
 وَجَاءُوا على قَمِيصِهِ بِدَمٍ كَذِبٍ ﴿18 يوسف﴾
 وَلَقَدْ كَذَّبَ أَصْحَابُ الْحِجْرِ الْمُرْسَلِينَ ﴿80 الحجر﴾
 وَمَا مَنَعَنَا أَنْ نُرْسِلَ بِالْآيَاتِ إِلَّا أَنْ كَذَّبَ بِهَا الْأَوَّلُونَ ﴿59 الإسراء﴾
 إِنَّا قَدْ أُوحِيَ إِلَيْنَا أَنَّ الْعَذَابَ على مَنْ كَذَّبَ وَتَوَلَّىٰ ﴿48 طه﴾
 بَلْ كَذَّبُوا بِالسَّاعَةِ وَأَعْتَدْنَا لِمَنْ كَذَّبَ بِالسَّاعَةِ سَعِيرًا ﴿11 الفرقان﴾
 بَلْ كَذَّبُوا بِالسَّاعَةِ وَأَعْتَدْنَا لِمَنْ كَذَّبَ بِالسَّاعَةِ سَعِيرًا ﴿11 الفرقان﴾
 كَذَّبَ أَصْحَابُ الْأَيْكَةِ الْمُرْسَلِينَ ﴿176 الشعراء﴾
 وَإِنْ تُكَذِّبُوا فَقَدْ كَذَّبَ أُمَمٌ مِنْ قَبْلِكُمْ ﴿18 العنكبوت﴾
 وَإِنْ تُكَذِّبُوا فَقَدْ كَذَّبَ أُمَمٌ مِنْ قَبْلِكُمْ ﴿18 العنكبوت﴾
 وَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افْتَرَىٰ عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِالْحَقِّ لَمَّا جَاءَهُ ﴿68 العنكبوت﴾
 وَمَنْ أَظْلَمُ مِمَّنِ افْتَرَىٰ عَلَى اللَّهِ كَذِبًا أَوْ كَذَّبَ بِالْحَقِّ لَمَّا جَاءَهُ ﴿68 العنكبوت﴾
 وَإِنْ يُكَذِّبُوكَ فَقَدْ كَذَّبَ الَّذِينَ مِنْ قَبْلِهِمْ ﴿25 فاطر﴾
 وَإِنْ يُكَذِّبُوكَ فَقَدْ كَذَّبَ الَّذِينَ مِنْ قَبْلِهِمْ ﴿25 فاطر﴾
 إِنْ كُلٌّ إِلَّا كَذَّبَ الرُّسُلَ فَحَقَّ عِقَابِ ﴿14 ص﴾

اما أوجه لفظ الكذب في القرآن الكريم وهي:
 1- النفاق: في قوله: ﴿ وَلَهُمْ عَذَابٌ أَلِيمٌ بِمَا كَانُوا يَكْذِبُونَ ﴾ [البقرة: 10]، وقال تعالى: ﴿ إِنَّ الْمُنَافِقِينَ لَكَاذِبُونَ ﴾ [المنافقون: 1].
 2- القذف: ﴿ وَالْخَامِسَةُ أَنَّ لَعْنَتَ اللَّهِ عَلَيْهِ إِنْ كَانَ مِنَ الْكَاذِبِينَ ﴾ [النور: 7].
 3- الرد: ﴿ لَيْسَ لِوَقْعَتِهَا كَاذِبَةٌ ﴾ [الواقعة: 2]؛ أي: ليس لها راد.
 4- الجحود: ﴿ مَا كَذَبَ الْفُؤَادُ مَا رَأَى ﴾ [النجم: 11].
 5- التكذيب: ﴿ بَلْ كَذَّبُوا بِالْحَقِّ لَمَّا جَاءَهُمْ ﴾ [ق: 5].
 6- الافتراء: ﴿ وَيَوْمَ الْقِيَامَةِ تَرَى الَّذِينَ كَذَبُوا عَلَى اللَّهِ وُجُوهُهُمْ مُسْوَدَّةٌ ﴾ [الزمر: 60].

الكذب في المسيحية واليهودية
الكذب في الديانتين المسيحية واليهودية يعتبر محرماً، حيث يذكر العهد القديم «لاَ تَسْرِقْ، وَلاَ تَكْذِبْ، وَلاَ تَغْدُرْ بِصَاحِبِكَ،» و«وَهَذَا مَا عَلَيْكُمْ أَنْ تَفْعَلُوهُ: لاَ تَكْذِبُوا بَعْضُكُمْ عَلَى بَعْضٍ، وَاحْكُمُوا فِي سَاحَاتِ قَضَائِكُمْ بِالْعَدْلِ وَأَحْكَامِ السَّلاَمِ.». لا يوجد استثناءات لهذه القاعدة.

انتشار الكذب
ينتشر الكذب في المجتمع بشكل كبير لأسباب كثيرة منها التهرب من قول الصدق. والصراحة تكشف الكذب. ويسهل التواصل الحقيقي بين الأفراد على زيادة الصراحة والنقد وانكشاف الصدق من الكذب. ويمثل الانفعال لدى التحاور الطبيعي أولى دوافع انكشاف حقيقة الفرد. فالإنسان الطبيعي لا يمكن أن يسيطر على نفسه لحظات الانفعال وقد يسقط الكذب إذا تم استفزازه. وبذلك، فان المواجهة الطبيعية بين الأفراد والتواصل والتحاور تقلص من فرص الكذب.

أشكال الكذب لدى الأطفال
 1/كذب التقليد: يقوم الطفل بملاحظة وتقليد سلوك الوالدين أو المحيطين به.
 2/كذب اللذة:يمارسه الطفل لتأكيد قدراته على الإيقاع بالآخرين والنيل منهم، وهو شبيه بالكذب العدواني.
 3/الكذب الكيدي: يلجأ إليه الطفل لمضايقة من حوله نتيجة مشاعر الغيرة أو إحساسه بالظلم والتفرقة.
 4/الكذب العدواني السلبي: يتبنى الطفل أعذاراً غير حقيقية أو مبالغ فيها ليواصل سلبيته عندما يطلب منه عمل ما.
 5/كذب التفاخر: يلجأ الطفل لتعويض النقص الذي يشعر فيه بتضخيم ذاته ومكانته الاجتماعية وممتلكاته بين الآخرين.
 6/الكذب الادعائي (المرضي): ادعاء الطفل بأنه مضطهد أو محروم أو يعاني من المرض بهدف الحصول على الرعاية والاهتمام والعطف.
 7/كذب الانتباه: يلجأ إليه الطفل عندما يفقد اهتمام من حوله رغم سلوكياته الصادقة من أجل نيل الاهتمام والانتباه.
 8/الكذب الخيالي: سعة خيال الطفل تدفعه لتحقيق مشاعر النجاح وتحقيق الذات من خلال أوهام ورغبات غير واقعية. فالطفل الصغير لا يميز بين الحقيقة والخيال، ومن هنا فإن كلامه يكون قريباً من اللعب، فيتحدث وكأنه يلعب ويتسلى، ويكون حديثه نوعاً من التعبير عن أحلام طفولته أو ما يطلق عليه (أحلام اليقظة)، التي تعبر عن رغباته وأمنياته التي يصعب التعبير عنها في الواقع. وهذا النوع من الخيال لا يعتبر كذباً، ولا ينذر بانحراف سلوكي أو اضطراب نفسي،
9/الكذب الدفاعي: يتخلص الطفل من الموقف عن طريق نسبه إلى الآخرين ويعد من أكثر أنواع الكذب شيوعاً بين الأطفال، وتجدر الإشارة إلى أن أكثر ما يدفع الطفل إلى الاستمرار في الكذب هو شعوره بنفعه.

اقوال عن الكذب
 قال الرسول  : «إن الكذب يهدي إلى الفجور وإن الفجور يهدي إلى النار».
 نيتشه عن أحد الكاذبين: «لست منزعجاً لأنك كذبت علي، لكنني منزعج لأنني لن أصدقك بعد هذه المرة».
 «أخبر صديقك كذبة فإن حفظها سراً فأخبره الحقيقة». مثل شعبي
 «الحقيقة العارية أفضل دوماً من أجمل كذبة لباساً». آن لاندرس
 «اكذب كذبة كبيرة ثم حاول تبسيطها وكررها، في النهاية ستصدقها». أدولف هتلر حول القدرة على خداع الشعوب بالكذب
 «كذبة واحدة تدمر سمعة شخص بالكامل». بالتسار غراسيان
 «الكذب يكون بالكلمات وكذلك بالصمت». أدرين ريتش، حول أساليب الكذب
 «البشر لا يصدقون الكذب لأنهم مجبرون على ذلك، لكن لأنهم يريدون ذلك». مالكولم ماغيريدج
 «من السهل تصديق كذبة سمعناها في الماضي على أن نصدق حقيقة نسمعها للمرة الأولى».

انظر أيضا
 جهاز كشف الكذب
 كذبة أبريل
 رؤية غير كاملة
 بول إيكمان
 ظن (خلق)

مصادر

احتيال
خداع
رذائل
محرمات في الإسلام

كذب