Polarimetar je optički mjerni instrument kojim se mjeri kut zakretanja ravnine polarizacije zraka linearno polarizirane svjetlosti koje prolaze optički aktivnom tvari. Sastoji se od dvaju polarizatora, polarizatora i analizatora. Ako su polarizator i analizator ukriženi pod pravim kutom, kroz uređaj ne prolazi svjetlost. Kada se između njih stavi optički aktivna tvar, zakrenut će se u njoj ravnina polarizacije i svjetlost će proći kroz analizator. Zakretanjem analizatora do položaja u kojem svjetlost ponovno ne prolazi kroz polarimetar određuje se kut zakretanja ravnine polarizacije svjetlosti. Budući da zakretanje ovisi o koncentraciji otopine, može se mjerenjem kuta zakretanja odrediti koncentracija optički aktivne tvari u otopini. Polarimetar koji služi za određivanje koncentracije šećera u otopini naziva se saharometar.

Primjer zakretanje ravnine polarizacije
Između ukriženih polarizatora i analizatora stavi se ploča od kvarca, debela nekoliko milimetara i brušena okomito na kristalnu os. Upotrebljena svjetlost neka je monokromatska, to jest jednobojna, na primjer crvena. Ako su dvije Nicolove prizme, koje služe kao polarizatori, zakrenute za pravi kut, svjetlost polarizirana u prvoj kroz drugu ne prolazi. No to se mijenja čim između njih stavimo kvarc. Da bi svjetlost opet utrnula, moramo analizator zakrenuti za neki kut. To znači da se prolazom kroz kvarc ravnina polarizacije svjetlosti koja je izašla iz polarizatora zakrenula za neki kut. Umetnemo li još jednu kvarcovu ploču iste debljine, zakret ravnine polarizacije bit će dvostruko veći. Zakret ravnine polarizacije je dakle razmjeran s debljinom kvarcove ploče.

Upotrijebimo li umjesto crvene svjetlosti zelenu, zakret će isto tako biti veći. Općenito će kod svjetlosti kraćih valnih duljina zakretanje ravnine polarizacije biti veće. Osim kvarca i neke organske tvari u kristalnom stanju ili njihove otopine zakreću ravninu polarizacije. Tvari koje zakreću ravninu polarizacije zovu se optički aktivne tvari. Zakret je razmjeran količini otopljene tvari pa se iz iznosa zakretanja može odrediti postotak sadržaja, na primjer šećera u nekoj otopini. Polarimetrima se tako služe za određivanje koncentracije otopina u prehrambenoj tehnologiji,  kemiji, biologiji i medicini.

Izvori

Optički uređaji
Mjerni instrumenti

Polarimetar


82. domobranska streljačka bojna Kotor, (njemački: k.k. (Dalmatinische) Landwehr Schützen Bataillon "Cattaro" Nr. 82), bila je postrojba u sastavu Carskog i kraljevskog domobranstva austro-ugarske vojske. Stožer bojne bio je u Kotoru.

Godine 1893. s 79. zadarskom, 80. splitskom i 81. dubrovačkom bojnom prelazi u sastav 23. domobranske pješačke pukovnije "Zadar" te postaje njena četvrta bojna.

Godine 1906. godine s 81. dubrovačkom bojnom postaje jezgra nove "južnodalmatinske" 37. domobranske pješačke pukovnije "Gruž".

Izvori
Povijest Dalmacije
Austrougarska vojna povijest

82. domobranska streljačka bojna Kotor


An Renanthera auyongii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eric Alston Christenson. An Renanthera auyongii in nahilalakip ha genus nga Renanthera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Renanthera

Renanthera auyongii


A screw sloop is a propeller-driven sloop-of-war. They were popularized in the mid-19th century, during the introduction of the steam engine and the transition of fleets to this new technology. Ships driven by propellers were differentiated from those driven by paddle-wheels  by referring to the ship's screws (propellers).

Other propeller-driven warships included screw frigates and screw corvettes.

See also
CSS Alabama
USS Alaska
USS Contoocook
HMS Gannet, now a museum ship.
USS Housatonic, sunk by the first successful submarine attack.
USS Wyoming

References

Ship types

Screw sloop


Moderen er et skuespil med tekst af Helge Rode og musik af Carl Nielsen skrevet i forbindelse med Genforeningen.

Skuespillet huskes vel nok især for musikken: Tågen letter for fløjte og harpe
og de to sange Sangen om Danmark bedre kendt som Som en rejselysten flåde og Min pige er så lys som rav.

Rodes tekst findes digitaliseret i Arkiv for Dansk Litteratur ud fra en bog udgivet i 1920.

I 2015 opførte Ensemble MidtVest, MidtVest Pigekor og Kirsten Olesen uddrag af stykket.
Noder for musikken findes i bind 9 i Carl Nielsen Udgaven.

Referencer

Skuespil fra Danmark
Skuespil fra 1920

Moderen (skuespil)


Unbalanced may refer to:

 Lacking physiological balance
 Unbalanced line, where the impedance of the two conductor paths are not equal
 Unbalanced circuit, a circuit with unbalanced ports, usually with one terminal connected to common
 An unbalanced formation in American football
 Unbalanced chemical equations

Music
Un-balanced
Unbalanced Load second album by comedian Doug Benson
 "Unbalanced", song by The 77s from EP (The 77s EP)
 "Unbalanced", song by Artery (band)	1980

Unbalanced


Les  sont un ordre de foraminifères de la classe des Nodosariata.

Prsentation
Ce taxon a été défini en 1933 par Calkins.

Liste des sous-taxons
Selon WoRMS (site visité le 2 mai 2022), l'ordre compte les sous-taxons suivants:
 sous-ordre des Nodosariina Catkins, 1926
 super-famille des Nodosarioidea Ehrenberg, 1838
 famille des †Chrysalogoniidae Mikhalevich, 1993
 famille des †Glandulonodosariidae Silvestri, 1901
 famille des Lagenidae Reuss, 1862
 famille des †Nodosariidae Ehrenberg, 1838
 super-famille des †Stilostomelloidea Finlay, 1947
 famille des †Stilostomellidae Finlay, 1947

Bibliographie
  V.I. Mikhalevich, Post-Cambrian testate Foraminifera as a System in its evolution, Nova Publishers, New York, 2014, 408 p.

Liens externes

Notes et références

Nodosariata
Ordre de protistes (nom scientifique)
Taxon décrit en 1933

Nodosariida


Anne Lepper (geboren 1978 in Essen) ist eine deutsche Schriftstellerin.

Leben
Lepper studierte Philosophie, Literatur und Geschichte in Wuppertal, Köln und Bonn. Die Magisterarbeit fertigte sie über Kant und Robert Walser. Ihr Promotionsstudium absolvierte sie in Bamberg und Essen. Von 2007 bis 2010 belegte sie den Studiengang Literarisches Schreiben am Schweizerischen Literaturinstitut in Biel.

Mit ihrem Debütstück Sonst alles ist drinnen wurde sie 2009 zur "Langen Nacht der neuen Dramatik" nach München eingeladen und gewann dort den Publikums- und Förderpreis. 2010 nahm Lepper am "Forum Junger Autoren Europas" der Theaterbiennale "Neue Stücke aus Europa" in Wiesbaden und Mainz teil. Es folgten die Theaterstücke Hund wohin gehen wir, mit welchem sie zum tt-Stückemarkt des Berliner Theatertreffens 2011 eingeladen wurde, sowie Seymour oder ich bin nur aus Versehen hier, das 2012 in der Regie von Claudia Bauer am Schauspiel Hannover uraufgeführt wurde und zwei Jahre später in Bern zur Schweizer Erstaufführung kam. Beide Texte wurden außerdem vom Westdeutschen Rundfunk als Hörspiele produziert. Mit ihrem Stück Käthe Hermann wurde sie 2012 erstmals zu den Mülheimer Theatertagen eingeladen sowie zu den Autorentheatertagen am Deutschen Theater Berlin. In der Kritikerumfrage von Theater heute wurde Lepper zur Nachwuchsdramatikerin des Jahres 2012 gewählt.

Mit dem Stück Mädchen in Not gewann sie 2017 den Mülheimer Dramatikerpreis und wurde zur Dramatikerin des Jahres gekürt. Der Stücktext diente als Libretto für die gleichnamige Bearbeitung als Oper, die 2022 in Dortmund uraufgeführt wurde.

2021 kam ihr Frühwerk Hund wohin gehen wir am Staatstheater Darmstadt zur Uraufführung. Lepper ist Mitgründerin des PEN Berlin.

Werke
Stücke
 Sonst alles ist drinnen, Münchner Kammerspiele 2010
 Hund wohin gehen wir, ausgezeichnet mit dem Werkauftrag des tt-Stückemarkts 2011 (Uraufführung am 20. Oktober 2021 am Staatstheater Darmstadt, Inszenierung: Alia Luque)
 Seymour oder ich bin nur aus Versehen hier, Schauspiel Hannover 2012 (Uraufführung am 8. Januar 2012, Inszenierung: Claudia Bauer)
 Käthe Hermann, Theater Bielefeld 2012
 La Chemise Lacoste, Düsseldorfer Schauspielhaus 2015 (Uraufführung im Februar 2015, Inszenierung: Alia Luque)
 Ach je die Welt, Theater Dortmund, Kinder- und Jugendtheater 2015
 Entwurf für ein Totaltheater, eingeladen zum Heidelberger Stückemarkt 2016
 Mädchen in Not, Nationaltheater Mannheim 2016
 Maxim, ausgezeichnet mit dem Niederländisch-Deutschen Kinder- und Jugenddramatikerpreis 2019
 Life Can Be So Nice, Staatstheater Stuttgart 2023
 Jugend ohne Chor, Staatstheater Darmstadt 2023
Hörspiele
 2012 Hund wohin gehen wir, Regie: Claudia Johanna Leist (WDR)
 2012 Seymour. Ein Stück für die Jugend Europas und die Jugend der Welt, Regie: Detlef W. Meissner (WDR)
 2013 oh, ist das Morrissey, Regie: Judith Lorentz (DKultur)
 2016 Die Riesenfaust, Regie: Detlef W. Meissner (WDR)

Adaptionen
Oper
 Mädchen in Not. Musik: Michael Essl, Libretto: Paula Fünfeck. Uraufführung im Dezember 2022 am Theater Dortmund.

Auszeichnungen und Preise
 2009: Münchner Förderpreis für deutschsprachige Dramatik für Sonst alles ist drinnen
 2009: Publikumspreis der ersten "Langen Nacht der neuen Dramatik" an den Münchner Kammerspielen für Sonst alles ist drinnen
 2011: Werkauftrag des tt-Stückemarkts für Hund wohin gehen wir
 2013: Dramatikerpreis des Kulturkreises der deutschen Wirtschaft
 2013: Stipendium der Contemporary Arts Alliance Berlin
 2017: Mülheimer Dramatikerpreis für Mädchen in Not
 2019: Niederländisch-Deutscher Kinder- und Jugenddramatikerpreis für Maxim

Literatur
 Hanna Klessinger: Parabelstücke aus der »Postdemokratie«. Zur Widerstandspoetik in aktuellen Dramen von Anne Lepper und Ferdinand Schmalz, in: GegenWorte - GegenSpiele.  Zu einer neuen Widerstandsästhetik in Literatur und Theater der Gegenwart. Emmanuel Béhague, Hanna Klessinger, Amelia Valtolina (Hg.), Bielefeld 2018.

Weblinks

Einzelnachweise

Autor
Literatur (Deutsch)
Literatur (21. Jahrhundert)
Drama
Mitglied im PEN Berlin
Hörspielautor
Deutscher
Geboren 1978
Frau

Anne Lepper


Die Lassingalpen (auch Lassing-Alpen) sind die südlichste, alpine Gebirgsgruppe der Ybbstaler Alpen in Niederösterreich und der Steiermark.

Zum Begriff der Lassingalpen
Die Gruppe ist seit dem 19. Jahrhundert benannt,
und wurden von August von Böhm 1887 in seiner Gliederung der Ostalpen mit der Nummer 43 (bzw. 11.4) als Teilgruppe der Österreichischen Alpen (11) eingeführt, und findet sich als solche auch im Meyers 1888 als Gruppe des Hauptkamms der Österreichischen Alpen (Nr. C4d) bzw. Gruppe 12 der Ostalpen im Meyers 1905.
Ursprünglich verstand man darunter die ganzen Kalkhochalpen von der Enns bis an die Erlauf, nördlich der Hochschwabgruppe und südlich der Hollensteiner Alpen.

Hubert Trimmel griff die Gruppe für seine Gebirgsgruppengliederung für das österreichische Höhlenverzeichnis von 1962 auf, ließ jedoch die südwestlichste Untergruppe, die Stangel-Gruppe weg und ordnete sie als Kalte Mauer (1741) dem Hochschwab zu, da sie südlich der Salza liegt.

Der Verwendung der Trimmelschen Einteilung entsprechend ist der Begriff heute primär in der österreichischen Geologie, Hydrographie und Biologie üblich.

Umgrenzung und benachbarte Gruppen
Nach Trimmel, in dessen System sie die Untergruppe Nummer 1810 bilden, umgrenzen sich die Lassingalpen:
 im Nordwesten: von Erzhalden (an der Salza nahe Palfau, Brücke ) – Mendlingbach – Lassing (Passhöhe ca. ) – Göstlingbach – Göstling an der Ybbs (Brücke ) – Ois (Ybbs) aufwärts über Lunz am See bis Maierhöfen – Lackenbach – Lackenhof – Raneck () – Ortleitengraben – Nestelberggraben bis zur Erlauf bei den Vorderen Tormäuern () zu den Ybbstaler Voralpen (Trimmel Nr. 1820)
 hierbei folgen bis unterhalb Lassing die Voralpe (1821), bis Göstling der Königsberg (1822), bis Lunz der Schöfftaler Wald (1823), und bis zur Erlauf die Gruppe Gföhleralm-Polzberg (1824)
 im Nordosten: Erlauf aufwärts (Tormäuer) bis Weißenbach (Bhf. Mariazell ) – Rasing an der Salza () zu den Türnitzer Alpen (Nr. 1830)
 anfangs das Bergland zwischen Erlauf und Pielach (1836), ab Erlaufboden die Gruppe Koller–Büchleralpe (1833), ab Mitterbach die Bürgeralpe (1831)
 im Osten kurz die Salza von Rasing bis Gußwerk zur Tonionalpe (Nr. 1760, namentlich die Hohe Student 1761)
 im Süden die Salza abwärts von Gußwerk bis Erzhalden zur Hochschwabgruppe (Nr. 1700)
 flussabwärts bis Weichselboden die Zeller Staritzen (1747), dort anstehend die Aflenzer Staritzen (1746), bis zum Brunnsee der Hochschwab (1744), bis Wildalpen die Gruppe des Brandstein (1743), und zuletzt die Gruppe Kalte Mauer (1741)
Die Lassingalpen stellen sich in dieser streng orographischen Gliederung also in den Grenzen der Flüsse Ybbs/Ois, Erlauf und Salza dar.

Eingeordnet werden die Lassingalpen als Untergruppe zur Hauptgruppe der Niederösterreichischen Kalkalpen (Trimmel Nr. 1800) der Großeinheit Nördliche Kalkalpen (Nr. 1000). Nach Alpenvereinseinteilung der Ostalpen (AVE) gehören sie zu den Ybbstaler Alpen, deren kalkhochalpinen Südteil sie darstellen.

Gliederung
Gegliedert werden die Lassingalpen primär durch das Lassingbachtal von Südwest in das Zentrum, weitgehend südlich entlang der Landesgrenze, und den Ybbsoberlauf Ois von Norden her. Sie zerfallen in sechs charakteristische Teilgruppen (angegeben mit den Außengrenzen der Gruppe):
 die Türnach (Hochtürnach ), Trimmel Nr. 1811 – ein kleiner Stock im Süden gegen den Hochschwab hin, an der Salza von Weichselboden abwärts bis Mündung Bär[e]nbach
 die Kräuterin (Hochstadl ), Nr. 1812 – südliche Zentralgruppe, mit dem höchsten Gipfel der Lassingalpen, an der Salza von der Bär[e]nbach-Mündung abwärts bis Fachwerk
 die Zellerhüte (Großer Zellerhut ), Nr. 1813 – östliche Fortsetzung des Kräuterinkamms beiderseits der Landesgrenze, an der Salza von Rasing bis Weichselboden
 die Göstlinger Alpen (Hochkar ), Nr. 1814 – westlicher Hauptkamm beiderseits der Landesgrenze, salzabwärts ab Fachwerk, und von Erzhalden bis Göstling an der Ybbs an der Ybbs
 der Dürrenstein (), Nr. 1815 – das Bergland im mittleren Norden, Wildnisgebiet, an Ois (Ybbs) bis in das Quellgebiet
 der Ötscher (), Nr. 1816 – nordöstliches Massiv, weit in das Alpenvorland hinein freistehend sichtbar, von Meierhöfen an der Ois über Lackenhof an die Erlauf, und diese aufwärts bis Weißenbach und Rasing bei Mariazell; als Gruppe mit Gemeindalpe

Die Landesgrenze Niederösterreich–Steiermark durchquert die Gruppe gänzlich in Ost-West-Richtung, womit sie etwa zu je der Hälfte der Fläche in den beiden Bundesländern liegt. Diese Grenze bildet, wo sie im Bereich des Zellerhuts auf der Kammlinie läuft, auch weitgehend die Wasserscheide zwischen Salza (zur Enns) im Süden und Ybbs und Erlauf (beide eigenständige Donaunebenflüsse) im Norden. Die Einzugsgebietsgrenze der letzteren beiden läuft über Planeck – Ötschergipfel – Zeller Rain.

Natur und Tourismus

Die Lassingalpen sind eine weitgehend naturbelassene Region. Bis auf die karstigen und almigen Gipfelregionen ist das ganze Gebiet dicht bewaldet und weitestgehend unbesiedelt.

Der gesamte steirische Teil gehört zum Naturschutzgebiet Wildalpener Salzatal (NSG-a02), der Gutteil niederösterreichischerseits zum Landschaftsschutzgebiet Ötscher–Dürrenstein (LSG 11), dessen Nordteil den Naturpark Ötscher-Tormäuer (NPK 8) bildet. Der Kernbereich der Gruppe ist das Wildnisgebiet Dürrenstein (Wildnisgebiet IUCN Ib), als Puffer für den Rothwald (Strenges Naturreservat IUCN Ia), einen nachweislich seit der letzten Eiszeit forstlich unberührten Primärwald (Urwaldrest). Damit stellen die Lassingalpen einen bedeutenden Biosphärenkorridor eines Schutzgebietsverbunds dar, der heute nahezu geschlossen von den Grenzen Wiens bis zum Dachstein reicht (Projekt Econnect). Auch die umgrenzenden Flüsse sind von Ausnahmscharakter. Die Salza ist einer der letzten weitgehend frei fließenden Großflüsse der Ostalpen – erst die obere Soča in Slowenien und der Oberlauf des Lech in Tirol sind von vergleichbarer Qualität. Die Tormäuer der Erlauf sind ebenfalls eine bedeutende Naturlandschaft. Daneben finden sich zahlreiche weitere kleinere natürliche Talungen, Klammen, und auch bedeutende Höhlen.

Alpintouristisch ist das Gebiet – obschon bis auf den Ötscher eher als "Geheimtipp" genannt – relativ gut erschlossen, und auch als leichtes Wander- und Mountainbike-Gebiet bekannt. Der Zutritt zum Wildnisgebiet ist nur im Rahmen geführter Touren erlaubt. Die Salza ist ein Zentrum des Wildwassersports (Kajak, Rafting). Außerdem finden sich zwei kleine Schigebiete, Göstling–Hochkar und die Ötscher Bergbahnen Lackenhof.

Das Gebiet wird heute von mehreren umliegenden Tourismusregionen her mitangegeben, von der Region Eisenwurzen/Verband Eisenstraße-Ötscherland im Norden, vom Mariazeller Land im Osten, und von der Region Gesäuse, die mit dem neuen Nationalpark Aufschwung erlebt, im Westen.

Literatur

 B. Spengler: Beiträge zur Geologie der Hochschwabgruppe und der Lassingalpen. In:  Jahrbuch der Geologischen Bundesanstalt Band 72, Wien 1922, S. 155–182 und II. Teil (Schluß) Band 75, Wien 1925, S. 273–300 (Teil I (PDF; 1,3 MB); Teil II, beide pdf, geologie.ac.at)

Einzelnachweise

Gebirge in den Alpen
Lassingalpen
Gebirge in Niederösterreich
Geographie (Bezirk Lilienfeld)
Geographie (Bezirk Scheibbs)
Gebirge in der Steiermark
Geographie (Bezirk Bruck-Mürzzuschlag)
Geographie (Bezirk Liezen)
Orographie des Einzugsgebiets Salza (Enns)

Lassingalpen


Die Route nationale 728, kurz N 728 oder RN 728, war eine französische Nationalstraße, die von 1933 bis 1973 zwischen Saintes und dem Pointe du Chapus verlief. Ihre Länge betrug 45 Kilometer.

Weblinks

 Route nationale française 728 auf WikiSara ()

728

Route nationale 728


An Pleurothallis archidonae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Pleurothallis archidonae in nahilalakip ha genus nga Pleurothallis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pleurothallis

Pleurothallis archidonae


Göbelli, Adana ilinin Feke ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Coğrafya
Adana il merkezine 140 km, Feke ilçesine 18 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

 Yerelnet

Feke'nin mahalleleri

Göbelli, Feke


Ww, Türk alfabesinde bulunmayan Latince kökenli bir harftir. İngilizcede ötümlü dudaksıl-artdamaksıl sürtünmesiz ünsüzü karşılar. Bu ses, dudaklar büzülerek söylenen V harfi gibidir (Davul, Avukat, Havlu, Kavun sözcüklerinde dudaklarımızın meyilli olduğu yuvarlaklık gibi). Fakat Lehçe, Türkmence, Almanca gibi birçok dilde V harfinin yerine kullanılır. W, internet sayesinde dünya çapında sıkça kullanılan harflerden biri hâline gelmiştir. Günlük hayattaki yaygın kullanımı üzerine Türk Dil Kurumu bu harfi "çift v" adıyla tanımlamıştır.

Türkî alfabeler içerisinde Tatarca'da ve Türkmence'de kullanılır. Tatarca'da tıpkı Arapçadaki gibi açık bir V harfidir.

V ile W harfinin farkı
W harfi klasik V sesinden farklıdır. V harfinde dudak ile diş birbirine değerken, bu seste (W harfinde) tıpkı U sesinde olduğu gibi dudakların birbirine değmesi söz konusu değildir. Arapçadaki Vav (و) ve batı dillerindeki w sesi başlıca örneklerdir. Örneğin: Tatarcadaki Yawaş (Yavaş) kelimesi. Uygur Türkçesindeki V harfine benzeyen bir sesi karşılamak için üç noktalı  ۋ  harfi kullanılır. Yani aslında harflerin doğru ses değerleri şunlardır:
 W:  و  (Waw)
 V:  ۋ  (Vav)

Evrim

Latin alfabesi harfleri

W


Alacami, Antalya ilinin Serik ilçesine bağlı bir mahalledir.
Alacami mahallesi,adını mahallede bulunan tarihi camiden almaktadır.Caminin yapılış tarihi tam olarak bilinmemektedir.Caminin tahminen selçuklular döneminde yapıldığı söylenmektedir.
Alacami mahallesi çeşitli ailelerin adlarını aldıgı mahallelerden oluşmaktadır. Bunların başlıcaları Kök, Hacı Hasanlar, Gök Mehmetler ve Koçlar. Mahallenin tarihi Hakkında söylenebilecekler ise cesitli söylencelere dayanmaktadır. Köy halkı yörüklerden ve yerleşik insanlardan oluşmaktadır. İlk yerleşimlerin ise bundan 300 yıl öncesine kadar uzandıgı bilinmektedir. Yapılan araştırmalar sonucu daha önce bir kısmı Ayanoz bir kısmı ise Pınarcık'a bağlı olan Alacami 19. yy da köy statüsüne kavuşmuştur.

Nüfus

Serik'in mahalleleri

Alacami, Serik


NGC 5754 est une galaxie spirale barrée située dans la constellation du Bouvier. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5754 a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1787.

La classe de luminosité de NGC 5754 est II et elle présente une large raie HI. Selon la base de données Simbad, NGC 5754 est une radiogalaxie.

Avec une brillance de surface égale à , on peut qualifier NGC 5754 de galaxie à faible brillance de surface (LSB en anglais pour ). Les galaxies LSB sont des galaxies diffuses (D) avec une brillance de surface inférieure de moins d'une magnitude à celle du ciel nocturne ambiant.

Selon Abraham Mahtessian, NGC 5754 et UGC 9473 forment une paire de galaxies. Notons cependant que Mahtessian utilise une malheureuse et non conventionnelle abréviation pour désigner cette galaxie, soit 1439+3904. Il s'agit en réalité de CGCG 1439.5+3904 dont une autre désignation est UGC 9292.

Arp 297
L'image dans l'atlas des galaxies particulières de Halton Arp montre quatre galaxies (NGC 5752 à NGC 5755), aussi plusieurs références incluent ces quatre galaxies dans Arp 297. Cependant, les notes d'Arp révèlent clairement qu'il ne considérait que deux galaxies, soit NGC 5752 et NGC 5754.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5754 sur le site du professeur C. Seligman

5754
Constellation du Bouvier
Galaxie spirale
Galaxie spirale barrée
Galaxie à faible brillance de surface
Radiogalaxie
Objet céleste découvert en 1787
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5754


Isabelle Kortian Ermeni kökenli Fransız strateji araştırmacısı.

Siyasi felsefe konusunda doktora, École Normale Supérieure Jeostrateji Merkezi'nde araştırmacılık ve gazetecilik yaptı. Türkiye'de Zaman gazetesinde Hrant Dink cinayeti ardından 25 Ocak 2007'de yayımlanan Türklerin Dink'i kucaklaması bizde 'deprem etkisi' yaptı! başlıklı yazısıyla tanındı. Zaman gazetesindeki makalesinde belirttiği üzere Kortian, Dink'in arkadaşıydı. Cinayetten önce de Dink'in uzlaşmacı siyasetini benimsiyordu.

Kaynakça

Fransız siyaset bilimciler
Ermeni asıllı Fransızlar
Yaşayan insanlar

Isabelle Kortian


Abia Akram, née vers 1985 au Pakistan, est une militante pour les droits des handicapés. Après s'être rendue compte du manque de connaissance de ses professeurs sur la question du handicap, elle s'engage dans des organisations, notamment Handicap International et l'UNICEF. Elle fonde plusieurs groupes de travail, et préside le partenariat global de l'UNICEF pour les enfants handicapés. En 2021, elle fait partie des 100 femmes les plus influentes de l'année sélectionnées par la BBC.

Biographie
Née au Pakistan vers 1985, Abia Akram grandit avec sa famille à Islamabad. Elle naît avec une forme génétique de rachitisme et est aujourd'hui en fauteuil roulant. D'abord élève dans une école spécialisée pour enfants handicapés, elle intègre une école normale où elle obtient son diplôme avec les honneurs. Son passage par cette école lui fait réaliser le manque de connaissance des professeurs sur le handicap, et les difficultés que rencontrent les enfants handicapés, qualifiés de « spéciaux » et pour lesquels il n'est prévu aucun aménagement.

En 1997, elle commence à s'investir dans des organisations d'aide aux personnes handicapées et fonde le . Elle devient membre de Handicap International et met en place un groupe de travail, la , une coalition de 12 organisations qui œuvre pour rendre visible la question de la vieillesse et du handicap au sein des agences humanitaires. Lors des inondations de 2010 au Pakistan, Akram joue un rôle central au sein de ce groupe de travail, pour s'assurer qu'une prise en charge adaptée des personnes handicapées est prévue dans le protocole humanitaire de l'ONU.

Akram est considérée comme une figure majeure du mouvement pour les droits des personnes handicapées, au Pakistan comme ailleurs en Asie. Elle fonde et dirige le Forum National des Femmes Handicapées du Pakistan (). Elle est aussi fondatrice du  et de l', coordinatrice pour  dans la région Asie-Pacifique, et présidente du partenariat global de l'UNICEF pour les enfants handicapés. Elle la première femme pakistanaise, ainsi que la première femme handicapée, à être nommée coordinatrice du .

En 2011, elle obtient un Master of Arts en genre et développement international à l'Université de Warwick, et dirige des travaux de recherche au Japon. Elle est nommée dans la liste des 100 femmes de l'année par la BBC, en 2021.

Notes et références

100 femmes de la BBC
Naissance en 1985
Naissance au Pakistan
Militant pakistanais
Personnalité féminine pakistanaise

Abia Akram


209540 Siurana este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
209540 Siurana este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Begues de José Manteca. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,19 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 5,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 209001-210000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2004
Centura de asteroizi

209540 Siurana


ශ්‍රී ලංකා මැරීන් බලකාය 2016 වර්ෂයේදී නිර්මාණය විය. එක්සත් ජනපද මැරීන් බලකායේ 11 වැනි ඒකකයේ අනුග්‍රහය මත මෙය නිර්මාණය වූ අතර, ශ්‍රී ලංකා යුද්ධ හමුදාවේ කමාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුව විසින් මැරීන් සෙබළුන්ට වැඩි දුර පුහුණුව ලබා දෙනු ලැබීය.

බාහිර සබැඳි

 ප්‍රථම නාවික හමුදා මැරීන් බලඝණයේ පුහුණුව ලැබූ නාවික පුද්ගලයන් 164 දෙනෙකු විසිර යති

ශ්‍රී ලංකා මැරීන් බලකාය


D186 Mölders was one of three  guided-missile destroyers, a modified version of the American , built for the Bundesmarine (West German Navy) during the 1960s.

Design and description
The Charles F. Adams class was based on a stretched Forrest Sherman-class destroyer hull modified to accommodate an RUR-5 ASROC Launcher and all their associated equipment. The ships had an overall length of , a beam of  and a deep draft of . They displaced  at full load. Their crew consisted of 333 officers and enlisted men.

The ships were equipped with two geared General Electric steam turbines, each driving one propeller shaft, using steam provided by four D-V2M water-tube boilers. The turbines were intended to produce  to reach the designed speed of . The Lütjens class had a range of  at a speed of . Unlike their half-sisters, the ships had two macks.

They were armed with two 5"/54 caliber Mark 42 gun forward, one each forward and aft of the superstructure. The ships were fitted with an eight-round ASROC launcher between the funnels. Close-range anti-submarine defense was provided by two triple sets of  Mk 32 torpedo tubes. The primary armament of the ships was the Tartar surface-to-air missile system designed to defend a carrier battle group. They were fired via the single-arm Mk 13 missile launcher and the ships stowed a total of 40 missiles for the launcher.

Construction and career

On 3 March 1965 Bath Iron Works got the order to build Mölders and her keel was laid down on 12 April 1966 with the hull number DDG-29. On 13 April 1967 Mölders was launched and christened for Luftwaffe Oberst (Colonel) Werner Mölders by his mother Anne-Marie Mölders. Mölders was commissioned on 23 February 1969 into the 1. Zerstörergeschwader (first destroyer squadron) based in Kiel.

During her 33 years in commission 14,000 sailors served on her under 16 commanders, and she traveled . Mölders was decommissioned 28 May 2003 in Wilhelmshaven.

Unlike her sisters  and , Mölders was preserved and is now on display as museum ship at the Deutsches Marinemuseum at Wilhelmshaven, although she was never stationed in Wilhelmshaven during her active career.  She is the sole surviving member of the Charles F Adams class destroyers.

Notes

References

External links

 Zerstörer Mölders
 Zerstörer Mölders
MaritimeQuest Mölders D-186 photo gallery

Lütjens-class destroyers
Ships built in Bath, Maine
1967 ships
Museum ships in Germany
Wilhelmshaven
Steam turbine-powered ships

German destroyer Mölders


ඇටම්පිටිය අම්බලම ශ්‍රී ලංකාවේ දැකගත හැකි ඉපැරණි අම්බලම් අතුරින් එකකි. එය ඇටම්පිටිය නගරයේ සිට බදුල්ල මාර්ගයේ කිලෝමීටර් භාගයක් පමණ ගිය විට හමුවන අම්බලම හන්දියේ පිහිටා තිබේ.

අැටම්පිටිය අම්බලම, අංක 1401 දරණ ගැසට් පත්‍රය යටතේ 2005.07.08 දිනදී බදුල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ, හාලිඇල ප්‍රාදේශිය ලේකම් කොට්ඨාශයට අයත් පුරාවිද්‍යා ආරක්ෂිත ස්මාරකයක් ලෙසට ප්‍රකාශයට පත් කොට තිබේ.

මූලාශ්‍ර

අම්බලම්
බදුල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

ඇටම්පිටිය අම්බලම


මිල ප්‍රතිවිපාකය හෙවත් මිල වෙනස්වීමේ මුලු ප්‍රතිවිපාකය යනු කිසියම් භාණ්ඩයක මිල වෙනස් වීම නිසා එම භාණ්ඩයේ ඉල්ලුම් ප්‍රමාණයේ සිදුවන වෙනසයි.,

මිල ප්‍රතිවිපාකය


Šilj (eng. salient angle, salient) je u utvrdnom graditeljstvu uglovni (ne kutni) dio obrambene zidine ili kule. Pravokutan je ili šiljastokutan, odnosno kutom od 90 stupnjeva ili manjim okrenut je prema mogućoj crti napada.

Izvori

Utvrdno graditeljstvo

Šilj (utvrdno graditeljstvo)


Daniel White ist der Name folgender Personen:

* Daniel White (Schauspieler) (* 1964), deutsch-US-amerikanischer Schauspieler
 Daniel J. White (1912–1997), französischer Komponist
 Daniel Price White (1814–1890), US-amerikanischer Politiker

Daniel White


Kosmos 2325, ruski navigacijski satelit iz programa Kosmos. Vrste je GLONASS (Glonass br. 782, Uragan br. 76L).
Lansiran je 14. prosinca 1995. godine u 06:10 s kozmodroma Bajkonura (Tjuratam) u Kazahstanu. Lansiran je u srednje visoku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Proton-K/DM-2 8K72K. Orbita mu je 19113 km u perigeju i 19146 km u apogeju. Orbitna inklinacija mu je 64,83°. Spacetrackov kataloški broj je 23736. COSPARova oznaka je 1995-068-C. Zemlju obilazi u 675,71 minutu. Pri lansiranju bio je mase 1400 kg.

Izvori
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2325


Julius Léopold Pagel (né le  à Pollnow, en Poméranie ultérieure et mort le  à Berlin) est un médecin et historien de la médecine allemand.

Biographie
Julius Pagel étudie la médecine à l'université Frédéric-Guillaume de Berlin. Ses professeurs sont Emil du Bois-Reymond, Rudolf Virchow et August Hirsch. Après avoir terminé son doctorat en 1875 avec une thèse sur l'histoire de l'école de médecine de Göttingen au , il travaille d'abord comme médecin pour l'administration de la ville de Berlin et s'installe en 1876 en tant que médecin généraliste dans la ville. Il fait également des recherches et enseigne l'histoire médicale. Il obtient son habilitation en 1891 en histoire de la médecine. En 1898, Pagel est nommé professeur auxiliaire à l'Université Frédéric-Guillaume. À partir de 1901, il est professeur agrégé. En 1902, Ernst Schweninger reçoit la chaire d'histoire médicale qui était vacante depuis 1894 et que Pagel espérait. Schweninger est auparavant le médecin personnel d'Otto von Bismarck et n'a obtenu la chaire, comme auparavant celle de dermatologie (où il supplante ), que grâce à une protection politique ; il n'a pas publié dans les domaines de l'histoire médicale ou de la géographie médicale. Là encore, comme pour la nomination de Schweninger au poste de professeur de dermatologie, il y a des protestations, organisées dans ce cas par Karl Sudhoff et .

Julius Pagel est membre de la .

Son fils Walter Pagel (1898-1983) est pathologiste et historien de la médecine.

Travaux
 Neue litterarische Beiträge zur mittelalterlichen Medicin. Reimer, Berlin, 1896, urn:nbn:de:hbz:061:2-14206.
 Die Entwickelung der Medicin in Berlin von den ältesten Zeiten bis auf die Gegenwart: eine historische Skizze; Festgabe für die Mitglieder und Theilnehmer des 15. Congresses für Innere Medizin. Bergmann, Wiesbaden 1897.
 Medizinisch Historische Bibliographie. Tome 1. 1898.
 Einführung in die Geschichte der Medizin in 25 akademischen Vorlesungen. Karger, Berlin 1898; , hrsg. von Karl Sudhoff, ebenda 1915;  et , sous le titre Kurzes Handbuch der Geschichte der Medizin, hrsg. von Karl Sudhoff ebenda 1922.
 Zeittafeln zur Geschichte der Medizin. Hirschwald, Berlin 1908.

Rédaction
 Die Anatomie des Heinrich von Mondeville. Nach einer Handschrift der Königlichen Bibliothek zu Berlin vom Jahre 1304. Berlin 1889.
 Leben, Lehre und Leistungen des Heinrich von Mondeville (Hermondaville). Ein Beitrag zur Geschichte der Anatomie und Chirurgie. Theil I: Die Chirurgie des Heinrich von Mondeville (Hermondaville), nach Berliner, Erfurter und Pariser Codices zum ersten Male – nebst einer Abhandlung über Synonyma und einem Glossar von Moritz Steinschneider. Berlin 1892.
 Die Areolae des Johannes de Sancto Amando (13. Jahrhundert). Ein Beitrag zur Literaturgeschichte der Arzneimittellehre im Mittelalter. Reimer, Berlin 1893, urn:nbn:de:hbz:061:2-31928.
 Die Concordanciae des Johannes de Sancto Amando, nach einer Berliner und zwei Erfurter Handschriften zum ersten Male hrsg. nebst einem Nachtrage über die Concordanciae des Petrus de Sancto Floro. Berlin, 1894.
 Nachträge zu den "Concordanciae des Johannes de Sancto Amando". Aus den Concordanciae des Petrus de Sancto Floro (14. Jahrhundert). In: Julius Leopold Pagel: Neue litterarische Beiträge zur mittelalterlichen Medicin. (Festschrift Moritz Steinschneider) Berlin, 1896, p. 1–120.
 Biographisches Lexikon hervorragender Ärzte des neunzehnten Jahrhunderts. Urban & Schwarzenberg, Berlin / Vienne, 1901; unveränderter Neudruck Basel und München 1989.
 avec : Handbuch der Geschichte der Medizin. 3 Bände. Fischer, Iéna, 1902–1905.

Bibliographie

 Julius Pagel: Pagel, Julius Leopold. In: Biographisches Lexikon hervorragender Ärzte des neunzehnten Jahrhunderts. Urban & Schwarzenberg, Berlin/Vienne 1901, Sp. 1246–1247.
 J. Gromer: Julius Leopold Pagel (1851–1912): Medizinhistoriker und Arzt. Cologne, 1985 (= Kölner medizinhistorische Beiträge. Band 38).
 : Pagel, Julius Leopold. In: Werner E. Gerabek, Bernhard D. Haage, Gundolf Keil, Wolfgang Wegner (éd.): Enzyklopädie Medizingeschichte. De Gruyter, Berlin / New York 2005 , p. 1087 f.

Liens externes

Références

Médecin prussien
Historien de la médecine
Professeur à l'université Humboldt de Berlin
Étudiant de l'université Humboldt de Berlin
Naissance en mai 1851
Naissance dans la province de Poméranie (1815-1945)
Naissance dans la voïvodie de Poméranie-Occidentale
Décès en janvier 1912
Décès à Berlin
Décès à 60 ans

Julius Pagel


Getto, bir kentin herhangi bir azınlıkça yerleşilen bölümüne genel olarak verilen ad. Orta Çağ'da şehirlerde yabancılar gözlem altında ve hususi mahallerde yaşamak zorundaydılar. Yahudiler gibi gruplar kamusal haklardan mahrum olarak şehrin periferisinde (kenar mahallesinde) yaşıyordu. Esasen Venedik'te baruthanenin bulunduğu Venedik Gettosu Yahudilere ayrılan mecburi ikâmet mahallesi olduğundan, bu isim zamanla bütün Avrupa şehirlerinde Musevi mahalleleri için yaygınlaşan bir deyim oldu. Özelde Almanya ve Doğu Avrupa şehirlerinde eskiden Yahudilere ayrılan, sonra da Yahudi semtlerine verilen bir addır. Genelde kötü koşulların hakim olduğu bölgeler için kullanılır. Etimolojik kökeni açısından Venedikçe, İbranice, Yidiş, Almanca, Latince, İtalyanca ve Fransızca gibi kökenler önerilmesine rağmen kesin kabul gören bir sav yoktur.

Getto, amacı ne olursa olsun, her azınlığın sığınma veya sürülme (örneğin Varşova gettosu) yeridir.
Ayrıca II. Dünya Savaşı sırasında Adolf Hitler önderliğinde üstün kabul edilen Aryan ırkını, alt ırk diye tabir edilen Yahudi ırkından ayırmak için tüm Yahudileri ayrı bir küçük mahalleye yerleştirme işidir.

Göçmen işçilerin Batı Avrupa ülkesinin bazı şehirlerinde oluşturdukları nispeten kapalı mahalleler de getto olarak nitelendirilmiştir. Yasalarda gettolar resmen kaldırılmış olmakla birlikte sanayi toplumunun getirdiği iktisadi ve sosyal şartlar, gettoların oluşmasına ve yaşamasına imkân vermiştir. Üçüncü dünya ülkelerinin pek çoğunda kırsal kesimden şehir merkezlerine olan hızlı nüfus göçü ve plansız kentleşme, bazı şehirlerin kenarlarında gettolara benzer bir gecekondu olayını ortaya çıkarmıştır. Bu sadece bir mekan farklılığını değil, kültür ve ideoloji farklılığını da ifade etmektedir.

Ayrıca getto sözcüğü genelde kavga mekanları, polis olmayan yerleri tanımlar.

Kaynakça

Getto


Anamaqkiu (Anamahkyah, Anaamahkyah, Anamahkyah-awaetokak, Anamakiu, Anamagqkiu, Ana'maqki'u, Anamaqki, Ana'maqkiu), Zlonamjerni duhovi podzemlja, zakleti neprijatelji heroja kulture Manabusha plemena Menominee. Anamaqkiu su bili zli duhovi odgovorni za ubojstvo Manabushovog brata, Moqwaija. Njihovo puno ime u Menomineeju je Anamahkyah-awaetokak, što znači "podzemni duhovi", ali se često nazivaju jednostavno Anamahkyah (podzemni).

Izvori

Indijanska mitologija (zli duhovi)
Menominee mitologija

Anamaqkiu


An Cyperus holoschoenus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Brown. An Cyperus holoschoenus in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Cyperus

Cyperus holoschoenus


Maria Goreth da Silva e Sousa (Macapá, 9 de Setembro de 1963) é uma política brasileira, filiado ao PDT, eleita para o cargo de Deputada Federal pelo Amapá.

Biografia
Goreth Sousa é graduada em Pedagogia, com habilitação em Administração pela Sociedade Civil Colégio Moderno e mestra em Planejamento e Políticas Públicas pela Universidade Estadual do Ceará.

Foi nomeada em Janeiro de 2018, à Secretária de Educação do Amapá pelo então governador: Waldez Góes (PDT), sendo candidata à Deputada Federal em 2022.

Ligações externas

Naturais de Macapá
Deputados federais do Brasil pelo Amapá
Mulheres do Amapá na política
Secretários estaduais do Amapá
Pedagogos do Amapá
Membros do Partido Democrático Trabalhista

Professora Goreth


Hampden County may refer to:
 County of Hampden, Victoria, Australia
 Hampden County, Massachusetts, United States

Hampden County


An Lagenocarpus sericeus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hans Heinrich Pfeiffer. An Lagenocarpus sericeus in nahilalakip ha genus nga Lagenocarpus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lagenocarpus

Lagenocarpus sericeus


Biserica de lemn din Doseni, comuna Albeni, județul Gorj, a fost construită în anul 1748. Are hramul "Sfinții Arhangheli". Biserica se află pe lista monumentelor istorice sub codul LMI: .

Istoric și trăsături
Satul Doseni este situat dincolo de pădure, biserica aflându-se la capătul său de început, pe deal, deasupra Gilortului. Anul construcției este incizat pe o bârnă, în dreapta intrării: "văleat 7256" (1748-1749). Mai jos este trecut anul unei renovări: "7334-7335" (1825); acesteia îi aparțin cadrele actuale ale intrărilor.

Biserica are dimensiuni modeste: nava 5,67 m/4 m; laturile altarului între 1,22 și 1,52 m, iar prispa îngustă, 0,90 m. Planul este dreptunghiular, cu absida altarului decroșată, poligonală, cu cinci laturi. Din sistemul de construcție se remarcă îmbinările în "coadă de rândunică", ce se coboară și la bârnele temeliei, dispuse în decroș. Lăcașul este acoperit în prezent cu tablă și și-a păstrat forma inițială, fără clopotniță peste acoperiș.

Din pictura de bună calitate, realizată în timpul șantierului de renovare de la 1825, s-au mai păstrat ușile împărătești "Buna Vestire", cu chipurile lui Solomon și David în medalioane, stinghea cu portretele proorocilor și al Mariei, în medalioane, dar și panourile decorative cu căni cu flori.

Din patrimoniul bisericii se mai remarcă cele două cruci de lemn mobile, pe una fiind incizată Maria cu Pruncul, pe cealaltă Cuvioasa Paraschiva, alături de multe nume care ar putea fi pomelnice ctitoricești.

Viitorul acestui monument pitoresc este foarte incert datorită depopulării satului Doseni, în care mai trăiesc doar câțiva locuitori și drumului de acces prin pădure, aproape impracticabil pentru vehicule.

Bibliografie
Studii regionale

Vezi și
 Doseni, Gorj

Note

Legături externe
Monumente istorice din România Fișă de monument

Galerie de imagini

Doseni
Monumente istorice din județul Gorj
Biserici din secolul al XVIII-lea din România
Biserici cu hramul Sfântul Mihail

Biserica de lemn din Doseni


Alphonso Boyle Davies (Buduburam, 2. studenoga 2000.) kanadski je nogometaš koji igra na poziciji lijevog beka i krila. Trenutačno igra za Bayern München.

Izvori

Vanjske poveznice
 Profil, WhitecapsFC.com

Kanadski nogometaši
Nogometaši FC Bayern Münchena
Aktivni nogometaši

Alphonso Davies


Charles Rowland Peaslee Farnsley (* 28. März 1907 in Louisville, Kentucky; † 19. Juni 1990 ebenda) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1965 und 1967 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Charles Farnsley besuchte die Male High School in Louisville und studierte dann bis 1930 an der University of Louisville unter anderem Jura. Nach seiner im selben Jahr erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in seiner Heimatstadt in diesem Beruf zu arbeiten. Gleichzeitig schlug er eine politische Laufbahn als Mitglied der Demokratischen Partei ein. Zwischen 1936 und 1940 war er Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Kentucky. Von 1948 bis 1953 amtierte er als Bürgermeister von Louisville. Im Jahr 1952 war er Delegierter zur Democratic National Convention in Chicago, auf der Adlai Stevenson erstmals als Präsidentschaftskandidat nominiert wurde.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1964 wurde Farnsley im dritten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 3. Januar 1965 die Nachfolge des Republikaners Gene Snyder antrat, den er bei der Wahl geschlagen hatte. Da er im Jahr 1966 auf eine erneute Kandidatur verzichtete, konnte Farnsley bis zum 3. Januar 1967 nur eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. Diese Zeit war von den Diskussionen um den Vietnamkrieg und die Bürgerrechtsbewegung bestimmt.

Nach seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus war Farnsley Verleger und Präsident der "Lost Cause Press". Er starb am 19. Juni 1990 in seinem Geburtsort Louisville an der Alzheimer-Krankheit.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Bürgermeister (Louisville, Kentucky)
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
Absolvent der University of Louisville
US-Amerikaner
Geboren 1907
Gestorben 1990
Mann

Charles R. Farnsley


فأر ذو الذيل الكثيف  هو نوع من القوارض ينتمي لعائلة الفأريات. يوجد في كل من مصر ، فلسطين ، الأردن ،السعودية والسودان. موطنه الأصلى المناطق الصخرية.

مراجع

أصنوفات سماها أولدفيلد توماس
أنواع القائمة الحمراء غير المهددة
ثدييات وصفت في 1892
عضلان

فأر ذو الذيل الكثيف


Harry C. Myers () a fost un actor american și regizor de film, uneori menționat ca Henry Myers.

Biografie
S-a născut în New Haven, Connecticut la 5 septembrie 1882. A fost căsătorit cu actrița Rosemary Theby.
Myers a fost actor de teatru înainte de a deveni actor de film pentru studiourile lui Siegmund Lubin, Lubin în 1909. Din 1914, a regizat propriile sale scurtmetraje de comedie împreună cu el și soția sa, Rosemary Theby, (vedeți imaginea cu anunțul) pentru studiourile Universal,  Vim Comedy și Pathé. După 1920 a avut numeroase roluri principale în filme de lung metraj, dintre care cel mai notabil a fost cel al milionarului excentric și alcoolic din comedia mută a lui  Charlie Chaplin, City Lights (Luminile orașului, 1931).  Cariera sa a intrat în declin la începutul epocii filmelor cu sunet. Myers a apărut în 330 de filme între 1908 și 1938 și a regizat 54 de filme între 1913 și 1917.

A murit la 25 decembrie 1938 la Hollywood, California de pneumonie.

Filmografie

 The Guerrilla (1908)
 The Almighty Dollar (1910, Short) - Effeminate Gentleman
 When the Earth Trembled (1913) - Paul Girard Jr.
 Baby (1915, Short) - Harry - the Husband
 The Earl of Pawtucket (1915) - Arthur Weatherbee
 The Man of Shame (1915) - Lt. Du Fresne
 The Face in the Dark (1918) - Jim Weaver
 Conquered Hearts (1918) - Stonne
 Out of the Night (1918) - Ralph Evanns
 The Masked Rider (1919) - Harry Burrel
 The Wildcatter (1919)
 A Modern Lochinvar (1919)
 Sky-Eye (1920) - Harry Mangin
 The Notorious Mrs. Sands (1920) - Grey Sands
 45 Minutes from Broadway (1920) - Daniel Cronin
 Peaceful Valley (1920) - Ward Andrews
 The Prospector's Vengeance (1920, Short)
 A Connecticut Yankee in King Arthur's Court (1921) - The Yankee / Martin Cavendish
 On the High Card (1921) - Harry Holt
 The March Hare (1921) - Tod Rollins
 Oh Mary Be Careful (1921) - Bobby Burns
 Nobody's Fool (1921) - Artemis Alger
 R.S.V.P. (1921) - Benny Fielding
 Handle with Care (1922) - Ned Picard
 Turn to the Right (1922) - Gilly
 When the Lad Came Home (1922)
 Boy Crazy (1922) - J. Smythe
 The Adventures of Robinson Crusoe (1922, Serial) - Robinson Crusoe
 Kisses - Bill Bailey
 Top o' the Morning (1922) - John Garland
 In the Days of Buffalo Bill (1922) - Andrew Johnson
 The Beautiful and Damned (1922) - Dick
 Brass (1923) - Wilbur Lansing
 Main Street (1923) - Dave Dyer
 The Brass Bottle (1923) - Horace Ventimore
 Little Johnny Jones (1923) - The Chauffeur
 The Printer's Devil (1923) - Sidney Fletcher
 The Common Law (1923) - Cardemon
 The Bad Man (1923) - Red Giddings
 Stephen Steps Out (1923) - Harry Stetson
 The Marriage Circle (1924) - Detective
 Daddies (1924) - Robert Audrey
 Listen Lester (1924) - Listen Lester
 Behold This Woman (1924) - Eugene de Seyre
 Tarnish (1924) - The Barber
 Reckless Romance (1924) - Christopher Skinner
 She Wolves (1925) - Henri de Latour
 Zander the Great (1925) - Texas
 Grounds for Divorce (1925) - Count Zappata
 Trails End (1925) - Harry Kenyon
 The Beautiful Cheat (1926) - Jimmy Austin
 Monte Carlo (1926) - Greves
 Up in Mabel's Room (1926) - Jimmie Larchmont
 Get 'Em Young (1926, Short) - Orvid Joy
 Exit Smiling (1926) - Jesse Watson
 The First Night (1927) - Hotel Detective
 Getting Gertie's Garter (1927) - Jimmy Felton
 The Bachelor's Baby (1927) - Bill Taylor
 The Girl in the Pullman (1927) - Jimmy Mason
 The Dove (1927) - Mike
 The Chinatown Mystery (1928)
 The Street of Illusion (1928) - Lew Fielding
 Dream of Love (1928) - The Baron
 The Clean-Up (1929) - Jimmy
 Montmartre Rose (1929)
 Wonder of Women (1929) - Bruno Heim
 City Lights (1931) - Eccentric Millionaire
 Meet the Wife (1931) - Harvey Lennox
 Convicted (1931) - Sturgeon
 A Strange Adventure (1932) - Police Officer Ryan
 The Savage Girl (1932) - Amos P. Stitch
 Damaged Lives (1933) - Nat Franklin
 The Important Witness (1933) - Drunk
 Mary Stevens, M.D. (1933) - Nervous Patient (nemenționat)
 Police Call (1933) - Steward
 Rainbow Over Broadway (1933) - Berwiskey
 Managed Money (1934, Short) - Mr. George Rogers
 Allez Oop (1934, Short) - Circus Spectator
 We Live Again (1934) - Bailiff (nemenționat)
 Mississippi (1935) - Stage Manager (nemenționat)
 Barbary Coast (1935) - Saloon Patron (nemenționat)
 The Calling of Dan Matthews (1935) - Club Owner (nemenționat)
 The Milky Way (1936) - Photographer at Apartment (nemenționat)
 F-Man (1936) - Man in Group (nemenționat)
 One Rainy Afternoon (1936) - Man in Theatre (nemenționat)
 San Francisco (1936) - Reveler (nemenționat)
 Kelly the Second (1936) - Fight Spectator with Cigars (nemenționat)
 Hollywood Boulevard (1936) - Harry Myers- Actor at Trocadero Bar
 Lady Be Careful (1936) - Passerby (nemenționat)
 Mr. Cinderella (1936) - Man at Party Helping Splashed Woman (nemenționat)
 Mixed Magic (1936, Short) - (nemenționat)
 Rich Relations (1937)
 Parnell (1937) - Man in Courtroom (nemenționat)
 A Day at the Races (1937) - Party Guest (nemenționat)
 Walter Wanger's Vogues of 1938 (1937) - Husband (nemenționat)
 Double or Nothing (1937) - Nightclub Patron (nemenționat)
 Dangerously Yours (1937) - Costume Ball Participant (nemenționat)
 Stand-In (1937) - Bank Board Member (nemenționat)
 The Adventures of Tom Sawyer (1938) - Irate Churchgoer (nemenționat)
 A Slight Case of Murder (1938) - Partygoer (nemenționat)
 Dangerous to Know (1938) - Guest at Party (nemenționat)
 Racket Busters (1938) - Court Stenographer (nemenționat)
 Block-Heads (1938) - Drunk (nemenționat)
 The Spider's Web (1938, Serial) - Detectiv  (nemenționat)
 Kentucky (1938) - Dancer (nemenționat)
 The Oklahoma Kid (1939) - Banker (nemenționat)
 I'm from Missouri (1939) - Mule Man (nemenționat)
 Zenobia (1939) - Party Guest Who Didn't Mind (nemenționat)

Note

Legături externe

Vezi și
Listă de actori americani

Nașteri în 1882
Decese în 1938

Harry Myers


An Paepalanthus celsus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tissot-sq.. An Paepalanthus celsus in nahilalakip ha genus nga Paepalanthus, ngan familia nga Eriocaulaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paepalanthus

Paepalanthus celsus


8399 Wakamatsu este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
8399 Wakamatsu este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Ōizumi de Takao Kobayashi. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,43 ua, o excentricitate de 0,12 și o înclinație de 1,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 8001-9000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1994
Centura de asteroizi

8399 Wakamatsu


Alexandru Protopopescu (n. 30 august 1942, Fălticeni – d. 17 octombrie 1994, București) a fost un poet și critic literar român.

Biografie
S-a născut la Fălticeni, în familia profesorului de limba română Dan Protopopescu și a soției sale, Matilda (n. Procopie). A absolvit liceul în 1960, după unele surse la Fălticeni și după altele la Târgu Ocna, apoi a urmat cursurile Facultății de Filologie a Universității din Iași (1960-1965). După absolvirea facultății a lucrat ca asistent la Institutul Pedagogic din Constanța (1965-1967) și apoi ca redactor la revista Tomis (1967-1974), scriind cronica literară între anii 1968 și 1972. În această revistă a publicat "dialoguri" critice cu Cornel Regman, care au fost incluse ulterior în volumul Colocvial (Editura Eminescu, București, 1976, pp. 251–327) al lui Regman. A obținut titlul de doctor în filologie cu teza Romanul psihologic românesc, publicată în 1978 de Editura Eminescu.

În 1974 a fost îndepărtat de autoritățile locale din redacția revistei Tomis și a lucrat ca bibliotecar la Biblioteca Județeană Constanța (1974-1976), iar apoi, timp de câțiva ani, profesor de liceu. "Înzestrat cu o inteligență strălucită, dar mereu imatur, capricios, incapabil să lupte cu viața" (după cum îl considera criticul Alex. Ștefănescu), tânărul Protopopescu s-a simțit descurajat, și-a lăsat barbă, a început să bea și să aibă un comportament distructiv. Astfel, în opinia aceluiași critic, "a îmbătrânit în trei ani cât alții în treizeci". A murit în 1994, la vârsta de 52 de ani, din cauza alcoolului.

Activitatea literară
A scris poezii încă din perioada studenției, debutând în 1963 în revista Iașul literar. Primul volum de versuri, intitulat Exil imaginar, a apărut în 1968. Cartea conținea, în opinia criticului Mircea Iorgulescu, poezii "prozaic reflexive" ("Materia din noi e nesfârșită / Așa cădem atrași spre miezul lumii / Și nici un lucru nu se poate sprijini / Decât un om pe sine însuși..."). Criticul Alex. Ștefănescu considera curioasă o asemenea catalogare, ceea ce îi trezea bănuiala că Iorgulescu nu a citit versurile din acel volum. Poemele erau scrise la persoana I, iar exprimarea unor senzații proaspete într-un stil adolescentin amintea de Nicolae Labiș, în timp ce existența unui "spiritul contestatar" îl anticipa pe Mircea Dinescu. În opinia lui Ștefănescu, Protopopescu "își derutează cititorii, fiind, câteodată în cuprinsul aceleiași fraze, popular și academic, frust și sofisticat, grav și ironic", combinând stilul popular-pitoresc cu demonstrații într-un limbaj sofisticat.

Se pare că însuși autorul a tratat acel debut editorial ca un accident și s-a consacrat ulterior criticii literare contemporane. Al. Protopopescu a publicat două cărți: Volumul și esența (1972) și Romanul psihologic românesc (1978), iar ultimul dintre cele două volume este considerat unul dintre studiile prestigioase dedicate romanului în critica românească postbelică. Analizându-i cronicile din revista Tomis, criticul Alex. Ștefănescu afirmă că acestea amestecă senzații contradictorii, catalogându-l pe autor ca "un răsfățat al scrisului" și ca "un teribilist căruia nu i se potrivește să dea verdicte".

Opera
 Exil imaginar, versuri, E.P.L., București, 1968;
 Volumul și esența, critică literară, București, 1972;
 Romanul psihologic românesc, Ed. Eminescu, București, 1978 (ed. a II-a, Pitești, 2000; ed. a III-a, 2002);
 Un mileniu de copilărie, ediție îngrijită de Vasile Andru, Pitești, 2000.

Note

Bibliografie
 Aurel Sasu (ed.), Dicționarul biografic al literaturii române, vol. II, Editura Paralela 45, Pitești, 2004, p. 439. ISBN 973-697-758-7

Nașteri în 1942
Decese în 1994
Poeți români
Critici literari români

Alexandru Protopopescu


15 Delphini (15 Del) es una estrella en la constelación del Delfín.
De magnitud aparente +6,01, se encuentra a 96 años luz del sistema solar.

15 Delphini es una estrella blanco-amarilla de la secuencia principal de tipo espectral F5V.
Tiene una temperatura efectiva de 6424 ± 32 K y es 2,8 veces más luminosa que el Sol.
Su radio es aproximadamente un 30% más grande que el del Sol, rotando con una velocidad de rotación proyectada —límite inferior de la misma— de 7 km/s.
Con una masa de 1,14 masas solares, su edad estimada es de 3100 millones de años.

15 Delphini evidencia un contenido metálico inferior al solar, siendo su índice de metalicidad [Fe/H] = -0,31.
La abundancia de diversos elementos evaluados muestra cierta dispersión en relación con el contenido de hierro; el aluminio, por ejemplo, es todavía más escaso ([Al/Fe] = -0,13), pero el nivel de oxígeno no es tan distinto del solar.

De acuerdo al Bright Star Catalogue, 15 Delphini puede tener dos compañeras estelares.
La primera de ellas, visualmente a unos 60 segundos de arco, tiene magnitud 14,1, mientras que la segunda, a 108 segundos de arco, tiene magnitud 11,2.

Referencias

Estrellas
Constelación de Delphinus

15 Delphini


Festivalul Internațional de Film de la Karlovy Vary (în ) este un festival de film organizat anual, în luna iulie, la Karlovy Vary (Carlsbad), Republica Cehă. Festivalul de la Karlovy Vary este unul dintre cele mai vechi din lume și a devenit evenimentul principal al industriei de film din Europa Centrală și de Est.

Istoric

Visul multor cineaști entuziaști de dinainte de război s-a materializat în 1946, când un festival necompetițional de filme din șapte țări a avut loc în Mariánské Lázně și Karlovy Vary. El a fost destinat să prezinte în special filmele industriei de film recent naționalizate ale Cehoslovaciei. După primii doi ani, festivalul s-a mutat definitiv la Karlovy Vary.

Festivalul Internațional de Film de la Karlovy Vary a avut loc pentru prima dată ca o competiție internațională de film în 1948. Începând din 1951 filmele au fost evaluate de un juriu internațional. Competiția de la Karlovy Vary și-a găsit repede un loc printre alte festivaluri în curs de dezvoltare și prin 1956 FIAPF clasificase deja festivalul de la Karlovy Vary ca un festival de categorie A. Datorită înființării Festivalului de Film de la Moscova și a deciziei politice de a organiza un singur festival de categorie A pentru toate țările socialiste, festivalul de la Karlovy Vary a fost forțat să alterneze an de an cu festivalul de la Moscova între 1959 și 1993.

Timp de mai multe decenii după preluarea puterii de către comuniști în februarie 1948 festivalul a fost dominat de școala de cinema realist socialistă.

Schimbările sociale și politice care au avut loc după Revoluția de Catifea din noiembrie 1989 au creat preocupări legate de organizarea Festivalului Internațional de Film de la Karlovy Vary. Programul pentru anul 1990 a fost salvat de lansarea mai multor eliberarea filme cehoslovace, care fuseseră închise ani de zile într-un depozit, precum și de apariția unor invitați internaționali precum Miloš Forman, Lindsay Anderson, Annette Bening și Robert De Niro. Organizarea edițiilor viitoare ale festivalului au fost puse însă în îndoială. Problemele financiare și lipsa de interes din partea guvernului, organizatorilor și spectatorilor aproape că au pus capăt lungii tradiții a festivalului în 1992.

În 1994 cea de-a 29-a ediție a Festivalului Internațional de Film de la Karlovy Vary a inaugurat o nouă tradiție. După aproape patruzeci de ani de alternare cu festivalul de la Moscova, festivalul de la Karlovy Vary a început din nou să aibă loc în fiecare an. Fundația Festivalul Internațional de Film de la Karlovy Vary a fost înființată în 1993 de către Ministerul Culturii, în colaborare cu Primăria orașului Karlovy Vary și cu Grand Hotel Pupp. Actorul Jiří Bartoška a fost invitat ca președinte al festivalului, iar Eva Zaoralová a devenit director de programe în 1995. Începând din 1998 organizarea festivalului a fost realizată de Film Servis Festival Karlovy Vary, o societate pe acțiuni.

Program

Nucleul programului îl reprezintă concursul de lungmetraje; în conformitate cu reglementările FIAPF doar acele filme care nu au fost prezentate în concurs la niciun alt festival internațional pot fi incluse. Concursul de filme documentare este un alt eveniment important al festivalului. Amplul program informativ conține filme atât în avanpremieră, cât și filme premiate la alte festivaluri. Dar el include, de asemenea, descoperiri de creații artistice ale unor regizori independenți, producții diferite de cele realizate de industria de film tradițională, retrospective și o imagine de ansamblu asupra filmelor cehe lansate în ultimul an. Pentru al zecelea an consecutiv, festivalul va prezenta Variety Critics' Choice: filme noi și interesante de producție europeană, selectate de criticii ce lucrează la această prestigioasă revistă.

Seminarii axate în principal pe filmul european sunt o altă parte importantă a festivalului.

Mii de vizitatori și o mare varietate de filme atestă eficacitatea programului organizat de directoarea de program Eva Zaoralová. Datorită acestor eforturi multe filme vor fi achiziționate la festival pentru o distribuție mai largă sau, datorită primirii unui premiu al festivalului, vor atrage atenția marilor producători, distribuitori și mass-mediei.

Programul festivalului are următoarele secțiuni:
 Concursul de lungmetraje – filme niciodată prezentate în concurs la niciun alt festival internațional.
 Concursul de filme documentare – un concurs împărțit în două părți: documentare mai scurte de 30 de minute și mai lungi de 30 de minute.
 Orizonturi – avanpremieră de filme aduse aici pentru o distribuție mai largă și filme premiate la alte festivaluri.
 Un alt punct de vedere – lucrări experimentale în formă și conținut sau care dezvăluie o abordare creativă mai puțin frecvente.
 Forum Independenților – mai mult decât doar cineaști americani "independenți".
 La est de vest – filme din fostul bloc socialist. Secțiunea este dedicată regizorilor aflați la primul sau al doilea film
 Filme cehe – o privire de ansamblu asupra filmelor cehe realizate în ultimul an.
 Retrospective – mai multe retrospective tematice prezentând activitatea unei personalități cinematografice de renume mondial, o anumită perioadă de timp sau o selecție de lucrări alese în funcție de criterii specifice.

Premii
Începând din 1948 Marele Premiu a fost Globul de Cristal - deși forma sa s-a schimbat de multe ori. De la cea de-a 35-a ediție a festivalului de la Karlovy Vary Globul de Cristal a dobândit un nou aspect: acum o femeie ridică un glob de cristal (concept artistic realizat de Tono Stano, Aleš Najbrt, Michal Caban și Šimon Caban).

Competiția de lungmetraj este împărțită în următoarele premii principale:
 Marele Premiu - Globul de Cristal pentru cel mai bun lungmetraj (25.000 de dolari)
 Premiul special al juriului (15.000 de dolari)
 Premiul pentru cel mai bun regizor
 Premiul pentru cea mai bună actriță
 Premiul pentru cel mai bun actor

Competiția de documentare este împărțită în următoarele premii principale:
 Cel mai bun film documentar în categoria de filme cu durata de 30 de minute sau mai puțin
 Cel mai bun film documentar în categoria de filme cu durata de mai mult de 30 de minute

În fiecare an, festivalul acordă, de asemenea, Globul de Cristal pentru contribuție remarcabilă adusă cinematografiei mondiale.

Oaspeți de seamă ai festivalului

 1990: Annette Bening, Robert De Niro, Miloš Forman, Vojtěch Jasný, Maximilian Schell, Shirley Temple
 1992: Frații Coen, Jason Connery, Aki Kaurismäki, Ken Loach, Agnieszka Holland
 1994: Leonardo DiCaprio, Max von Sydow, Philippe Noiret
 1995: Peter O'Toole, Fridrik Thór Fridriksson, Mia Farrow, Mika Kaurismäki
 1996: Alan Alda, Whoopi Goldberg, Gregory Peck, Ivan Passer, Pierre Richard
 1997: Miloš Forman, Ivan Passer, Salma Hayek, Nikita Mihalkov, Steve Buscemi
 1998: Michael Douglas, Ornella Muti, Saul Zaentz, Terry Jones
 1999: Woody Harrelson, Lukas Moodysson, Nikita Mihalkov
 2000: Woody Harrelson, Edward Norton, Fridrik Thór Fridriksson
 2001: Nastassja Kinski, Scarlett Johansson, Oleg Taktarov, Thora Birch
 2002: Kim Ki-duk, Keira Knightley, István Szabó, Michael York
 2003: William Forsythe, Kim Ki-duk, Udo Kier, Morgan Freeman
 2004: Jacqueline Bisset, John Cleese, Bernard Hill, Harvey Keitel, Guillermo Jimenez Díaz, Roman Polanski, Elijah Wood
 2005: Sharon Stone, Robert Redford, Alexander Payne, Gael García Bernal, Liv Ullmann
 2006: Andy García, Terry Gilliam, Kim Ki-duk, Danny Trejo
 2007: Renée Zellweger, Danny DeVito, Ellen Page, Tom DiCillo
 2008: Robert De Niro, Les Blank, Kim Bodnia, Saffron Burrows
 2009: John Malkovich, Antonio Banderas, Isabelle Huppert
 2010: Jude Law, Nikita Mihalkov, Kevin McDonald, Scott Cooper
 2011: Judi Dench, John Malkovich, John Turturro, Cary Fukunaga, Sasson Gabai, Remo Girone
 2012: Helen Mirren, Richard Peña, István Szabó, Susan Sarandon, Helena Třeštíková, Marek Najbrt
 2013: John Travolta, Oliver Stone, F. Murray Abraham, Valeria Golino, Agnieszka Holland, Lou Castel, Jerry Schatzberg, Michel Gondry
 2014: Mel Gibson, Michael Pitt, Jake Hoffman, Franco Nero, Fanny Ardant, Laura Dern, Mike Cahill, Astrid Bergès-Frisbey
 2015: Richard Gere, Harvey Keitel, George A. Romero, Jamie Dornan, Sean Ellis, Leslye Headland, Jena Malone, Ryan Fleck
 2016: Jean Reno, Willem Dafoe, Charlie Kaufman, Jamie Dornan, Sean Ellis
 2017: Uma Thurman, Casey Affleck, Jeremy Renner, James Newton Howard
 2018: Tim Robbins, Robert Pattinson, Terry Gilliam, Anna Paquin, Barry Levinson

Câștigătorii Globului de Cristal - Marele Premiu

Referințe

Legături externe
 Official website
 Official Video Channel
 Festivary.cz - Unofficial website
 Karlovy Vary - a film fan's aqua vitae  - Czech.cz, The official Website of the Czech Republic
 Radio Prague monitoring of Karlovy Vary festival 2009

Evenimente în iulie
Evenimente în iunie
Fondări în 1946
Festivaluri de film în Cehia


Carlton Ralph Sickles (June 15, 1921 – January 17, 2004) was an American lawyer and Congressman from .

Sickles was born in Hamden, Connecticut. Upon graduating from Georgetown in 1943, Sickles entered the U.S. Army and served until the end of World War II. He returned home to study law and was admitted to the bar in 1948.  In addition to practicing law, Sickles taught at the Georgetown University Law School (1960–1966), and served in the Maryland House of Delegates (1955–1962). He was instrumental in the creation of the Washington Metropolitan Area Transit Authority.

In 1962, Sickles ran for the U.S. Congress as a Democrat and won. He served two terms in the House from 1963 to 1967. Sickles voted in favor of the Civil Rights Act of 1964 and the Voting Rights Act of 1965. In 1966, he ran for Governor of Maryland, but lost. In 1967, he was a delegate in Maryland's Constitutional Convention. He made an unsuccessful bid to return to Congress in 1986. Sickles died from heart problems in 2004 at his home in Bethesda and is buried in the George Washington Cemetery at Adelphi, Maryland. The Carlton R. Sickles Memorial Sky Bridge is named after him.

References

External links

Carlton Ralph Sickles papers at the University of Maryland libraries

1921 births
2004 deaths
United States Army personnel of World War II
United States Army soldiers
Georgetown University Law Center faculty
Democratic Party members of the Maryland House of Delegates
Politicians from Bethesda, Maryland
People from Hamden, Connecticut
Democratic Party members of the United States House of Representatives from Maryland
Military personnel from Maryland
Burials in Maryland
20th-century American politicians

Carlton R. Sickles


Avogadro sayısı veya Avogadro sabiti, bir elementin bir molündeki atom sayısı ya da bir bileşiğin bir molündeki molekül sayısıdır. 1 mol yani 12 gr karbon12 elementindeki atom sayısı deneysel olarak hesaplanarak 6,02214199x1023  bulunmuştur. Sayı, bu alandaki katkılarından dolayı İtalyan bilim insanı Amedeo Avogadro'nun (1776–1856) adı ile anılır.

Tarihçe

1811 yılında Avogadro, aynı sıcaklık ve basınç koşulları altında eşit hacimdeki gazların, türleri ne olursa olsun aynı sayıda molekül içereceğini keşfetti. Bu, atomların büyüklüğünü ve ağırlığını isabetli bir şekilde ölçmeyi sağlıyordu.

Herhangi bir maddedeki molekül sayısı ilk kez, Avusturyalı lise öğretmeni Johann Josef Loschmidt (1821–1895) tarafından hesaplanmıştır. Loschmidt 1865 yılında, o zamanlar çok yeni olan kinetik moleküler teori yardımıyla, 1 cm³ gaz içerisinde normal sıcaklık ve basınç şartlarında yaklaşık 2,6x1019 molekül olduğunu hesaplamıştır. Bu değer Loschmidt sabiti olarak bilinir.

Daha sonra, herhangi bir maddedeki molekül sayısının hesaplanışı ile ilgili çeşitli yöntemler ortaya atılmıştır. Örneğin; Einstein, mikroskobik parçacıkların mükemmel koşullar altında (sabit sıcaklık ve basınç değerlerinde) dahi sürekli hareket hâlinde oluşunun sebebi olan, parçacıklar üzerinde sıvının kendi moleküllerinin uyguladığı şoklar konusunda matematiksel bir teoriyi ortaya atmıştır. Bu konudaki ilk deneysel kanıt Alman fizikçi Seddig tarafından yapılmıştır. Bundan sonra bu problemi ele alan iki bilim insanından Perrin (diğeri Svedberg'dir.) araştırmaları sonucunda Einstein'ın teorisinin deneyle mükemmel bir şekilde uyuştuğunu göstermiştir.

Jean Baptiste Jean Perrin (1926 Nobel adayı), Avogadro sayısı terimini 1909 yılında bir makalesinde kullanmış ve bu terimi ilk kez kullanan insan olmuştur.

Kaynaklar ve Dipnotlar

Fiziksel sabitler
Kimyasal özellikler
Kimyadaki boyutsuz sayılar

Avogadro sayısı


Reformationsdagen er en kirkelig mindedag tilegnet reformationen, der fejres i nogle protestantiske kirker, som oftest den 31. oktober, eftersom Martin Luther siges at have slået sine 95 teser op på kirkeporten i Wittenberg på netop denne dag.

Kildehenvisninger

Kirkeåret

Reformationsdag


Das König-Albert-Gymnasium – auch Albertinum genannt – war ein staatliches humanistisches Gymnasium in der Leipziger Nordvorstadt.

Geschichte

Aufgrund einer Initiative des Rates der Stadt aus dem Jahr 1872 errichtete das Königreich Sachsen ein staatliches Gymnasium, es wurde – nach den beiden städtischen Einrichtungen Thomasschule Leipzig und Nikolaischule Leipzig – das dritte der Stadt. Das Gebäude war 70,4 Meter breit und 14,6 bzw. 18,2 Meter tief. Für seinen Bau wurden auf Antrag der Regierung und laut Beschluss des Sächsischen Landtags 463.000 Mark bewilligt, es wurde zu Ostern 1880 fertiggestellt.

Die Eröffnung fand 1880 statt.
Die Bildungsstätte trug zunächst den Namen Königliches Gymnasium.

Das Gebäude befand sich in der Parthenstraße 1, Ecke Pfaffendorfer Straße, also direkt gegenüber dem Eingang zum Zoologischen Garten. Es war ein dreistöckiger Bau mit einem deutlich hervortretenden Mittelteil, der gegenüber den Nachbarteilen erhöht war und im zweiten Stock die Aula enthielt. Die Hauptfront umfasste 21 Fensterachsen mit zwei Seitenrisaliten. Es waren Fachräume für Biologie, Chemie, Physik und Musik sowie zwei Turnhallen vorhanden.

Im Hinblick auf das entstehende Königin-Carola-Gymnasium erhielt die Schule im Jahr 1900 den Namen des regierenden Monarchen Albert von Sachsen und hieß fortan König-Albert-Gymnasium. Viele Lehrer der Schule waren nebenher oder auch später an der Universität Leipzig als Berater, Dozenten und Professoren tätig. Der gute Ruf der Schule bewirkte, dass die Schülerzahl rasch auf etwa 600 anstieg.

Beim Bombenangriff vom 4. Dezember 1943 erlitt das Gebäude einen Totalschaden. Nach Beseitigung der Trümmer wurde das Gelände als Parkplatz besonders für den Leipziger Zoo genutzt, bis dieser 2004 hier sein Parkhaus errichten ließ. Nach der Bombardierung wurde der Unterricht behelfsmäßig in Ausweichquartieren fortgeführt, bis 1947 das Gymnasium aufgelöst und die verbleibenden Klassen in die "Karl-Marx-Schule" überführt wurden.

Rektoren
 Richard Richter (1839–1901), 1880–1901
 Bernhard Gerth (1844–1911), 1901–1911
 Moritz Theodor Opitz (1851–1915), 1911–1915
 Ernst Schwabe (1858–1927), 1915–1923
 Hans Lamer (1873–1939), 1923–1931
 Franz Kemmerling (1890–?), ab 1931

Bekannte Lehrer
 Paul Arras
 Alfred Baldamus
 Ernst Bux
 Curt Theodor Fischer
 Alfred Franke
 Rudolf Gasch
 Curt August Gehlert
 Karl Heussi
 Johannes Ilberg
 Otto Immisch
 Edmund Lammert
 August Julius Nestler
 Walther Ruge

Bekannte Schüler

 Kurt Agricola
 Max Ariowitsch
 Max Beckmann
 Otto Ludwig Bettmann
 Flodoard von Biedermann
 Max Bleichert
 Paul Bleichert
 Karl Bock
 Georg Bohlmann
 Theodor Bohlmann
 Alfred Bornmüller
 Joseph Friedrich Nicolaus Bornmüller
 Paul Brandenburg
 Felix von Bressensdorf
 Walter Brugmann
 Johann Buchheit
 Martin Buchwald
 Gustav Peter Bucky
 Walter Bud
 William Büller
 Maximilian Burlage
 Werner Catel
 Richard Cohn
 Fritz Curschmann
 Hans Curschmann
 Ludwig Delp
 Carl Drucker
 Hans Finkelstein
 Erich Förste
 Willy Foy
 Karl August Fritzsche
 Otto Hermann Fritzsche
 Rudolf Georgi
 Walter Georgi
 Oswald Gottfried
 Max Gottschald
 Friedrich Hauck
 Friedrich Haufe
 Walter Heichen
 Karl Ernst Henrici
 Friedrich Hering
 Heinz Herz
 Erich Hesse
 Johannes Hohlfeld
 Wil Howard
 Siegbert Hummel
 Carl Heinrich Ihmels
 Alexander Jadassohn
 Johannes Jahn
 Sándor Kästner
 Bernard Katz
 Gerhard Kittel
 Theodor Kittel
 Fritz Klasing
 Hilmar Klasing
 Alfred Klotz
 Hansjürgen Knoche
 Fritz Körner
 Rudolf Körner
 Hans Kroch
 Günter Krone
 Albert Kunze
 Georg Langerhans
 Ernst Langlotz
 Siegfried Graf Lehndorff
 Gerhard Löwe
 Wilhelm Mauke
 Wilhelm Meisel
 Eduard Mörike
 Georg Müller
 Amadeus Nestler
 Ernst Nowack
 Friedrich Oertel
 Curt Paulus
 Charilaos Perpessas
 Carl Ernst Poeschel
 Hans-Heinrich Georg Queckenstedt
 Leo Rauth
 Otto Rauth
 Ernst Reclam
 Hans Emil Reclam
 Hellmuth Reinhard damals unter dem Familiennamen Patzschke (1911–2002)
 Paul Reymann
 Siegfried Rietschel
 Joachim Ringelnatz
 Georg Walter Rössner
 Hugo Schlemüller
 Werner von Schmieden
 Thilo von Seebach
 Waldemar Staegemann
 Max Stendebach
 Carl Emil Stöckhardt
 Hans Stohwasser
 Hugo Stoltzenberg
 Georgios Streit
 Wilhelm Stumpf
 Heinrich Sulze
 Rudolf Swiderski
 Walter Tiemann
 Heinrich Titze
 Ulrich Unger
 Wilhelm Johannes Vierling
 Hans Volkelt
 Felix Wach
 Hugo Wach
 Conrad Weygand
 Johannes Weyrauch
 Walter Willhöfft
 Gerhard Wörner
 Gerhard Wülker
 Johannes Wunderlich
 Wolfgang Zenker
 Georg Zöphel

Das neue König-Albert-Gymnasium
Noch während der Wendezeit bildete sich Anfang 1990 aus den Gemeinden von Leipzig und Umgebung ein Kreis christlicher Lehrer, der sich das Ziel stellte, eine christliche Schule zu gründen. Er erhielt auch die Genehmigung vom Kultusministerium Sachsens, eine ökumenische Schule in staatlicher Trägerschaft zu gründen. Im Juli 1991 wurde der Schule das Schulgebäude Czermaks Garten 8 in Leipzig – eine Plattenbauschule – zugewiesen, und am 26. August 1991 nahm das "König-Albert-Gymnasium im Aufbau" mit 285 Schülern und 20 Lehrern als christliche/humanistische Schule den Schulbetrieb auf. Die Schule wuchs auf über 500 Schüler mit 33 Lehrern an. Als ab 1996 die Schließung von Leipziger Gymnasien anstand, kam auch die König-Albert-Schule ins Visier und wurde schließlich unter Protest der Schüler-, Lehrer- und Elternschaft 1998 geschlossen. Der Plattenbau wird derzeit als Abendgymnasium genutzt.

Der Bund der Albertiner
1991 wurde der Bund der Albertiner e.V. in Leipzig gegründet, zunächst mit dem Ziel, ein jährliches Schultreffen der ehemaligen Schüler des König-Albert-Gymnasiums nunmehr auch in Leipzig stattfinden zu lassen, nachdem es vor der Wende zweijährlich in Bad Hersfeld stattgefunden hatte. Nach der Zulassung des neuen König-Albert-Gymnasiums stand auch der Wiederaufbau des zerstörten Schulgebäudes auf der Agenda, musste aber nach dessen Schließung wieder aufgegeben werden. 2002 wurde eine Stiftung König-Albert-Gymnasium Leipzig errichtet, deren Verwaltung nun auch Aufgabe des Vereins ist. Aus dieser Stiftung werden jährlich Auszeichnungen für herausragende Leistungen im Sinne humanistischer gymnasialer Schulbildung in den Wissensgebieten Alte Sprachen (insbesondere Latein), Geschichte und Philosophie/Religion/Ethik vergeben. Teilnahmeberechtigt sind alle Schüler der Klassenstufen 10 bis 12 aus den Gymnasien des Zuständigkeitsbereiches der Sächsischen Bildungsagentur, Regionalstelle Leipzig.

Siehe auch
 Liste Königlicher Gymnasien

Literatur
 Programm des Königlichen Gymnasiums zu Leipzig. Leipzig 1881–1885 ()
 Jahresbericht des Königlichen Gymnasiums in Leipzig. Leipzig 1886–1900 ()
 Jahresbericht des König-Albert-Gymnasiums in Leipzig. Leipzig 1901–1937 ()
 Alfred Baldamus: Das König-Albert-Gymnasium in Leipzig während der ersten fünfundzwanzig Jahre seines Bestehens. (1880 - 1905). In: Jahresbericht des König-Albert-Gymnasiums in Leipzig. Leipzig 1905 ()
 König Albert-Gymnasium (bis 1900 Königliches Gymnasium) in Leipzig (Hrsg.): Schüler-Album 1880-1904/05, Friedrich Gröber, Leipzig 1905.

Weblinks

 Bild vom Zustand nach der Bombardierung
 Video vom Schulfest 1934
 Video von der Enthüllung einer Gedenktafel am historischen Standort des König-Albert-Gymnasiums 2006
 Internetpräsenz des Bundes der Albertiner e. V.

Einzelnachweise

Abgegangenes Bauwerk in Leipzig
Gymnasium in Leipzig
Albert
Ehemalige Schule in Sachsen
Albert (Sachsen) als Namensgeber
Humanistisches Gymnasium in Deutschland
Gegründet 1880
Aufgelöst 1947

König-Albert-Gymnasium


Hrádok este o comună slovacă, aflată în districtul Nové Mesto nad Váhom din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 728 de locuitori.

Istoric
Localitatea Hrádok este atestată documentar din 1246.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Hrádok


Kıcak, Adana ilinin Aladağ ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
1928'den beri aynı adı taşıyarak köy statüsünü sürdürmektedir.

Coğrafya ve ulaşım
Adana iline 125 km, Aladağ ilçesine 25 km uzaklıktadır.

Nüfus

Altyapı bilgileri

Kaynakça

Aladağ'ın mahalleleri

Kıcak, Aladağ


فينزيلي  هي مدينة في مقاطعة تيومين أوبلاست في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 12331 نسمة.

مراجع

مدن مقاطعة تيومين

فينزيلي (تجومين)


The University of Maryland Global Campus (UMGC, formerly University of Maryland University College) is a public university in Adelphi, Maryland. It is the largest institution in the University System of Maryland. Established in 1947, UMGC offers online, hybrid and face-to-face instruction at education centers across the Washington–Baltimore metropolitan area, throughout Maryland, and across the world.

UMGC serves approximately 86,000 students worldwide and is the largest online public university in U.S. UMGC is open to all applicants for undergraduate programs, and is among the top 10 recipients of the federal G.I. Bill benefits. The university offers 125 academic programs in online, hybrid and face-to-face classes, including bachelor's, master's, and doctoral degrees, as well as undergraduate and graduate certificates. UMGC is accredited by the Middle States Commission on Higher Education.

History
 UMGC is an outgrowth of the evening program for adults at the University of Maryland, which began in the 1920s. In 1947, the College of Special and Continuation Studies (CSCS) was established. In 1959, The CSCS became the University of Maryland University College (UMUC). In 1970, UMUC became an independent institution, and was a founding member of the University System of Maryland in 1988.

UMUC formerly had an international campus in Schwäbisch Gmünd, Germany, (near Stuttgart), until 2002. It also ran a two-year residential campus in Munich, Germany, from 1950 to 1992, which then moved to Augsburg, Germany, from 1993 to 1994, and then to Mannheim, Germany, in 1995 until it finally closed in 2005. The residential campus offered a two-year associate degree and mainly served high school graduate children of U.S. military and government personnel stationed in Europe.

In 2023 UMGC has more than 175 classroom and service locations on military installations and other education centers throughout the U.S., Europe, the Middle East, as well as in Asia. In 2004, UMUC shared the ICDE Prize of Excellence from the International Council for Open and Distance Education.

University name

Known as University of Maryland University College up until 2019, it was a college in the traditional American sense of the word, albeit one associated with a university—hence , "University College." The "University of Maryland" prefix indicated the historical entity to which the college belonged originally. In the university's name, "University College" represented "the specialized concentration on professional development," while "University of Maryland" represented the affiliation of the university with the University System of Maryland.

When UMUC first opened in 1947, the school was named College of Special and Continuation Studies within the University of Maryland, College Park. In 1953, Raymond Ehrensberger, chancellor of the institution at that time, wanted to change the name to something more meaningful and less cumbersome for people to say and remember. Early suggestions for the name included College of General Studies, College of Adult Education and University College.

In 1959, Chancellor Ehrensberger persuaded the University of Maryland's Board of Regents to change the name to University of Maryland University College. The name "University College" was adopted from the British university system to depict an educational institution offering "courses and programs from all academic departments outside the university's walls and normal class times." Therefore, UMUC was not a division of the University of Maryland, College Park, but rather a separate institution within the University System of Maryland.

In 2019, the university announced that its name would change to "University of Maryland Global Campus." The name change request was submitted as SB 201 and HB 319 in the 2019 regular session of the Maryland General Assembly. The name change was enacted into law on April 18, 2019 when the bill was signed by Maryland Governor Larry Hogan.

Academics
UMGC is one of the largest online public universities in the United States. Courses are delivered in online, hybrid and face-to-face formats. Even before the advent of online education by way of the World Wide Web, UMGC was a distance education pioneer and offered distance learning using its WebTycho interface by way of dial-up access. UMGC later adopted the use of the Web for connectivity to its online classrooms, as well as using television and correspondence courses to deliver course content.

Schools within UMGC
The School of Integrative and Professional Studies

The School of Business

The School of Cybersecurity and Information Technology

UMGC offers more than 30 bachelor's degree programs and undergraduate certificates, awarded in cybersecurity, biotechnology, business management, computers/information technology, communications, criminal justice/legal studies, and social sciences. Undergraduate students can earn credit through coursework and prior-learning programs, which recognize professional and workplace experience, including military service.

UMGC offers more than 55 master's degree programs, graduate certificates, and doctoral degrees. Most graduate programs are available in online and hybrid formats.

Military Base Deployed locations
UMGC offers face-to-face courses and support in Bahrain, Djibouti, Egypt, Kuwait, Qatar, and the United Arab Emirates, Australia, Guam, Japan, Okinawa, Singapore, South Korea, Diego Garcia, Spain.

Campuses

Headquarters/main campus

The headquarters for UMGC is located in Adelphi, Maryland near the campus of the University of Maryland, College Park. Until late 2000, the UMGC headquarters was listed in College Park, Maryland. In an attempt to establish its own identity as an independent university, UMGC changed its postal address to Adelphi, an unincorporated community that borders College Park. The address change with the U.S. Postal Service involved no physical move of people and facilities. The marketing decision to change its postal address was one of many undertaken by UMGC to distinguish the university as one of the largest distance-education centers, with over 248,000 students enrolled worldwide in FY 2015.

UMGC Headquarters
UMGC retrofitted its headquarters in Adelphi, Md, to meet "green" building requirements for LEED certification. UMGC followed the same process as it did to achieve LEED certification in 2005 for its Inn & Conference Center, which became the first hotel complex in the United States to achieve certification as a green building.

Baltimore-Washington metropolitan area
In the greater Baltimore-Washington Metropolitan Area, classes are held at 20 locations, including on the campus of University of Maryland, College Park. The satellite campuses offer varying academic services, including advising and computer labs.

UMGC operates a facility in Dorsey Station (Md) adjacent to the Dorsey MARC Train Station. In partnership with Maryland community colleges and other University System of Maryland institutions, UMGC offers courses and degree programs at several higher education centers throughout the state. It also offers classes and advising services at the College of Southern Maryland. A consortium of universities led by Anne Arundel Community College, including UMGC, operates a higher education center adjacent to Arundel Mills mall in Hanover, Maryland. In addition, the University offers courses at the Universities at Shady Grove and University System of Maryland at Hagerstown, which are part of the University System of Maryland.

Global locations
In Europe, the Middle East, and Asia, UMGC offers courses on military bases for service members, contractors, Federal employees, and their families. In addition to distance learning via the Web, the university offers on-site, instructor-led classes and/or services at 175 overseas US military bases in 20 countries throughout the world. Overseas instruction is coordinated through its Europe Division, which covers USCENTCOM installations in the Middle East, and Asia Division. UMGC divisional headquarters are located in Kaiserslautern, Germany (following the closure of United States Army Garrison Heidelberg) and on Yokota Air Base, Tokyo, Japan, respectively.

Student profile
UMGC specializes in distance learning for adult, non-traditional students in Maryland, across the country, and around the world by operating education centers and offering online instruction. In FY 2023 the university enrolled almost 53,000 military-affiliated students from around the world. In FY 2023, more than 32,000 Marylanders attended UMGC.

About three-quarters of the undergraduate students attend part-time. Over ninety-two percent of UMGC students are employed full-time. The majority of undergraduate students are female. The median age of stateside undergraduate students is 31. Almost two-thirds of the graduate MBA students are married, half are female, and over a third are minorities. Over a third of UMGC's stateside students were African-American, and this minority group earned over a third of the degrees awarded by the university.

Rankings and awards
UMGC was ranked #1 in The Military Times "Best for Vets: Colleges 2015" list of top online and nontraditional schools in 2015. Military Times "Best for Vets" is one of the most respected and comprehensive rankings for veterans who are considering higher education. The publication looked at U.S. Department of Education statistics on student success and academic quality, as well as areas such as university culture, student support, and academic policies in evaluating hundreds of schools.

In 2011, UMGC received the Institution Award from the Council of College and Military Educators (CCME), a not-for-profit organization founded to promote, encourage and deliver quality education to service members and their families in all branches of the U.S. armed services. The Institution Award is given to a college or university that supplies quality education programs to the armed services. CCME selected UMGC due to its dedication, leadership and numerous accomplishments in providing quality, voluntary off-duty education programs.

U.S. News & World Report ranked UMGC #131-171 in Regional Universities North for its 2022 edition of Best Colleges.

Notable alumni

Academia

Arts and entertainment

Business

Government and public policy

Sports

Notable students

Notable faculty

References

External links

Universities and colleges established in 1947
Universities and colleges in Prince George's County, Maryland
1947 establishments in Maryland
Global

University of Maryland Global Campus


An Eragrostis acutiglumis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Parodi. An Eragrostis acutiglumis in nahilalakip ha genus nga Eragrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eragrostis

Eragrostis acutiglumis


Neltume es una localidad en la cordillera de la Región de Los Ríos, Chile, perteneciente a la comuna de Panguipulli. Se ubica en el tramo del Río Fuy, a 5 km al oeste de Puerto Fuy. Posee una población de 2125 habitantes según el censo de 2002.

Servicios
En esta localidad se encuentra la Posta de Salud Rural Neltume, la Escuela Francisco de Asís y la Escuela Rutal Tierra de Esperanza.

Posee telefonía celular 2G y 3G de Entel Chile, además de 3G y 4G por parte de Movistar Chile. WOM está disponible via roaming y Claro Chile no disponen de ningún tipo de señal en la localidad.

Economía
Actualmente su actividad económica se basa en el Turismo ya que se encuentra rodeada de naturaleza exuberante. Por lo cual en Neltume además se encuentran hospedajes, cabañas, camping servicios gastronómicos y emprendimientos de servicios turísticos.

Deportes
En Neltume existen 4 clubes deportivos con una rica historia deportiva, entre ellos está Colo-Colo, Asoden, Juventud y Deportivo de Neltume, los cuales cada domingo se reúnen para practicar deporte.

Producto del turismo y el desarrollo de Neltume en la actualidad además se practica ciclismo, running, kayak y deportes de nieve.

Turismo
Sus principales atractivos son el Salto Huilo-Huilo, Río Fuy, Volcán Mocho Choshuenco, a pasos del lago Pirehueico, existiendo además lugares donde hospedarse. Para comer existen varios restoranes que atienden todo el año y en verano funcionan tres ferias con gastronomía local.

Accesibilidad y transporte
Neltume se encuentra a 60 km de la ciudad de Panguipulli a través de la Ruta 203.

La ruta Ruta CH-203 que conecta Panguipulli con San Martín de los Andes al otro lado de la cordillera pasa por Neltume.

Próximo a esta localidad se encuentra el Aeródromo Neltume.

Riesgos volcánicos
Este sector corresponde a una zona considerada de 'Bajo Peligro' de ser afectadas por lahares generados durante erupciones explosivas de gran magnitud, originadas en el volcán Mocho-Choshuenco. De acuerdo al Mapa de Peligros del complejo volcánico Mocho-Choshuenco se encuentra bajo clasificación (Blh). En este sector volumen de los lahares puede ser mayor durante los meses de máxima acumulación de nieve (comúnmente entre los meses de junio a septiembre). Esto incluye a las localidades de Neltume y los caseríos de  Lago Neltume, Llallarca ubicado al norte del río Fuy y el sector sur del caserío de Punahue.

Toda la zona comprendida entre el sur del Lago Panguipulli hasta la ribera oeste del Lago Pirehueico es una zona con 'Muy Alto Peligro' de ser afectada por caída de piroclastos balísticos y eventualmente también por bombas pumiceas de diámetro mayor a 6 cm.

Toda la zona desde la localidad de Neltume hasta Puerto Fuy es el límite estimado para las zonas que pudieran ser afectadas por la caída de piroclastos balísticos. Se estima una 'Baja Probabilidad de Ocurrencia', salvo en eventuales erupciones de los centros de emisión occidentales del volcán llamado mar Tumba del Buey. Se estima un espesor máximo de 50 cm del depósito y un diámetro máximo de 6,4 cm de los piroclastos.

Referencias

Localidades de la Provincia de Valdivia
Localidades de la Comuna de Panguipulli

Neltume


Le prix du théâtre Nestroy est un prix autrichien de théâtre attribué depuis  2000 et qui récompense la meilleure comédienne.

Les prix Nestroy sont des récompenses de théâtre attribuées par la ville de Vienne en Autriche depuis 2000. Le prix est dénommé d'après le poète autrichien Johann Nepomuk Nestroy et est décliné en onze autres catégories.

Notes et références

Liens externes

Culture à Vienne (Autriche)
Récompense de théâtre en Autriche
Distinction féminine

Prix Nestroy de la meilleure actrice


පාසල් නාමාවලි - ශ්‍රී ලංකා
 ශාන්ත තෝමස් විද්‍යාලය, මාතලේ
 විජය ජාතික පාසල,මාතලේ
 ක්‍රිස්තුදේව ජාතික පාසල, මාතලේ
 රජ්ජමාන මුස්ලිම් විද්‍යාලය, කෙටවල
 ශ්‍රී සංඝමිත්ත බාලිකා ජාතික පාසල, මාතලේ
 වීර කැපපෙටිපොළ මධ්‍යමහා  විද්‍යාලය
 සහිරා විද්‍යාලය, මාතලේ
 රජයේ විද්‍යා විද්‍යාලය, මාතලේ
 නාමිණිඔය ජාතික පාසල,හෙට්ටිපොල

මාතලේ පාසල් නාමාවලිය


El Giro de los Abruzzos (oficialmente Giro d'Abruzzo) fue una carrera ciclista profesional por etapas que se disputaba en la región italiana de los Abruzos, en el mes de abril o mayo.

Se empezó a disputar en 1961 como carrera amateur. Desde 1999 fue profesional, dentro la categoría 2.5 (última categoría del profesionalismo). Desde la creación de los Circuitos Continentales UCI en 2005 hasta su última edición en 2007 formó parte del UCI Europe Tour, dentro de la categoría 2.2 (igualmente última categoría del profesionalismo).

Palmarés
En amarillo: edición amateur.

Palmarés por países

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial
 Giro de los Abruzzos (sitiodeciclismo.net)
 Giro de los Abruzzos (memoire-du-cyclisme.net)
 Giro de los Abruzzos (cqranking.com)

Abruzzos
Abruzzos
Abruzzos
Deporte en Abruzos
Abruzzos
Deporte en Italia en 1961

Giro de los Abruzzos


Um youtuber, também conhecido como personalidade do YouTube, celebridade do YouTube ou criador de conteúdo do YouTube, é um tipo de celebridade e cinegrafista da Internet que ganhou popularidade no site de compartilhamento de vídeos YouTube. Às vezes, networks (redes) apoiam tais celebridades. Algumas personalidades do YouTube têm patrocinadores corporativos que pagam pela colocação de produtos em seus clipes ou produção de anúncios online. Desde maio de 2019, a gravadora de Bollywood, T-Series, é o canal com mais assinaturas no YouTube, com mais de cem milhões de inscritos. Enquanto o Canal KondZilla é atualmente o canal lusófono com mais inscritos no YouTube, com cinquenta milhões de inscritos.

Etimologia
O termo "youtuber" refere-se à(s) pessoa(s) cuja principal ou única plataforma são canais do YouTube, subpáginas personalizadas da plataforma de compartilhamento de vídeos.

História

O domínio da Internet "youtube.com" foi ativado em 14 de fevereiro de 2005 por Chad Hurley, Steve Chen e Jawed Karim, quando eles trabalhavam para o PayPal. O primeiro canal do YouTube "Jawed" foi criado em 23 de abril de 2005 PDT (24 de abril de 2005 UTC) pelo cofundador do YouTube com o mesmo nome. Ele fez o upload do primeiro vídeo do YouTube, um pequeno clipe de vlog intitulado Me at the zoo, no mesmo dia.

Em outubro de 2005, o YouTube introduziu a capacidade de se inscrever nos canais do YouTube. O New York Times afirma que a maioria dos vídeos do YouTube até 2006 se concentrava em diferentes formas de talento, citando acrobacias, sincronia labial e o talento de outras pessoas que estavam sendo transferidos por meio de clipes como clipes do Saturday Night Live. Em junho de 2006, empresas reconhecidas de Hollywood e da indústria da música começaram a estabelecer laços comerciais formais com o talento "caseiro" do YouTube - o primeiro a ser considerado o blogueiro comediante Brooke "Brookers" Brodack (por meio de Carson Daly), então o cantor Justin Bieber (através de Usher), e o médico satirista Bassem Youssef (através de uma rede de televisão egípcia). Em 2007, o YouTube iniciou o "Programa para Parceiros", um acordo de compartilhamento de receita de anúncios que permitia aos youtubers ganhar dinheiro com os vídeos enviados para o site.

Em outubro de 2015, havia mais de 17.000 canais do YouTube com mais de 100.000 inscritos, e quase 1.500 com mais de um milhão. Esses números cresceram para 115.000 e 11.000 canais do YouTube a partir de 2019, respectivamente.

Influência

De acordo com vários estudos, os youtubers se tornaram uma importante fonte de informação e entretenimento para a geração do milênio. Youtubers influentes são frequentemente descritos como microcelebridades. Como o YouTube é amplamente concebido como uma plataforma de vídeo de mídia social, as microcelebridades não parecem estar envolvidas com o sistema estabelecido e comercial da cultura de celebridades, mas parecem autogovernados e independentes. Essa aparência, por sua vez, faz com que os usuários do YouTube sejam vistos como mais compreensíveis e autênticos, também promovidos pela conexão direta entre artista e espectador usando o meio do YouTube.

Em uma pesquisa realizada em 2014 pela Universidade do Sul da Califórnia entre 13 e 18 anos nos Estados Unidos, sobre se 10 celebridades do YouTube ou 10 celebridades tradicionais eram mais influentes, as personalidades do YouTube ocuparam os cinco primeiros lugares do ranking, com Smosh sendo o mais influente. Quando repetida em 2015, a pesquisa encontrou seis youtubers nos primeiros postos, com o KSI classificado como o mais influente.

Vários youtubers proeminentes e sua influência foram sujeitos de estudos científicos, como Zoella e PewDiePie. Devido a esse nível de influência, Robert Hovden defendeu a criação de um novo índice semelhante ao índice-g e ao índice-h para avaliar a saída e o impacto de uma pessoa no YouTube.

Em Portugal, o culto pelos youtubers é estatisticamente identificável: 76,4% das crianças portuguesas (dos 9 aos 13 anos) acompanham youtubers. Dessas, cerca de 36,4% dedicam uma hora, 18,3% gastam duas horas, 12,7% ocupam três horas e 16,4% dispensam quatro horas semanais a ver canais de youtubers. As principais razões invocadas pelos jovens para seguir youtubers são: a capacidade de domínio técnico, a capacidade de produzir conteúdos, a capacidade de entretenimento, os aspetos associados à personalidade, a capacidade comunicacional e a respetiva projeção social. Por seu turno, as razões que levam as crianças a querer ser youtubers são de quatro ordens: afirmação social, autorrealização pelo domínio técnico, autorrealização pelo teor dos conteúdos e valorização da plataforma YouTube.

Uma pesquisa de 2019 feita pela Lego com crianças de 8 a 12 anos nos EUA, Reino Unido, e China, além de pais com crianças de 5 a 12 anos, apontou que mais crianças sonham em se tornarem YouTubers do que qualquer outra profissão, nos EUA e Reino Unido, enquanto que na China a profissão mais almejada pelas crianças era a de astronauta.

Sucesso comercial
O sucesso de seus vídeos no YouTube fez dos youtubers o alvo de patrocinadores corporativos que pagam para serem incluídos nos vídeos. Em 2015, a Forbes informou que Felix Kjellberg, conhecido no YouTube como PewDiePie, havia ganho US$ 12 milhões em 2014, mais do que alguns atores populares como Cameron Diaz ou Gwyneth Paltrow. Em agosto de 2018, Walmart, Nordstrom e outros também procuram estrelas do YouTube para embaixadores.

YouTube Rewind

No final de cada ano, desde 2010, o YouTube lança um vídeo do YouTube Rewind com alguns youtubers populares do ano em questão. O vídeo apresenta os vídeos, pessoas, músicas, filmes, memes e momentos mais populares do ano no YouTube e em outros lugares.

Ver também

 Lista dos canais com mais inscritos do YouTube
 Lista de fenômenos da Internet
 YouTube Botão Play

Youtuber


Kırınım ya da difraksiyon, ışık, ses ve radyoelektrik dalgaların karşılaştığı bâzı engelleri dolanarak geçmesi anlamında kullanılan terimdir.

Dalgaların küçük aralıklardan (yarıklardan), engellerden veya keskin kenarlı yerlerden geçişi ile oluşur. Dalgalar böyle yerlerden geçerken doğrusal olan yollarından saparlar. Işığın dalga karakterini ortaya çıkarır. Su, ses, ışık veya radyo dalgaları gibi her tür dalgada bu olabilir. Kırınımın basit bir örneği, bir borunun içine konuşulduğu zaman, borunun öbür ucundan çıkan sesin her yöne doğru yayılmasıdır. Buna karşın bahçe hortumundan çıkan su düz bir çizgi olarak yayılır.

Kırınım, kırılmayla karıştırılmamalıdır; dalgalar farklı yoğunluğa sahip ortamlarda farklı hızlarla hareket ederler, yayılma hızının farklı olduğu bir ortama açılı olarak girerse kırılma olur. Kırınım olması için dalganın geçeceği aralığın boyutunun dalganın dalgaboyuna yakın veya ondan küçük olması gerekir. Birden fazla kırınım noktası olması halinde bu noktalardan yayılan dalgaların birbirini yok etmesi veya pekiştirmesinden bir kırınım dokusu oluşur. İki dalga tepesinin üst üste geldiği yerde dalga salınımı iki katı olur, bir dalga tepesi ile bir dalga çukurunun üst üste geldiği yerde ise iki dalga yok olur. Işığın dalga özelliği Thomas Young'un bir çift yarıktan ışık geçirerek bir kırınım dokusu oluştuğunu göstermesi ile ispatlanmıştır.

Maddenin dalga özelliğinden dolayı ışığın yanı sıra çeşitli atom altı parçacıklar da kırınıma uğrayabilir.

Kırınım kristalleştirilmiş moleküllerin atom düzeyindeki ayrıntılarını çözümlemek için kullanılanabilir. elektron kırınımı, nötron kırınımı veya X-ışını kırınımı teknikleriyle protein, DNA gibi karmaşık moleküllerin üç boyutlu şekilleri anlaşılabilir.

Işığın kırınımı
Bir ışık demeti, daracık bir yarıktan, keskin bir kenardan geçip ya da ufak bir bir cismi dolanıp bir yüzeye düştüğünde gerçekleşen olay. Bu durumda ışık demetinin kenarında keskin gölgeler değil, birbiri ardına sıralanmış aydınlık - karanlık çizgiler görülür. Kırınma özellikle (teleskop, kamera ve fotoğraf makinelerinde) diyaframın kısık olduğu durumlarda belirginleşerek önem kazanır.

Ayrıca bakınız
 Atmosferik dağılım
 Airy lekesi
 Kırılma
 Astronomik obje yanılsamaları

Yalnız dalga modelinin açıklayabildiği olaylar

Kırınım