Kevin Curtis Dahl (* 30. Dezember 1968 in Regina, Saskatchewan) ist ein ehemaliger kanadischer Eishockeyspieler, der in seiner aktiven Zeit von 1986 bis 2004 unter anderem für die Calgary Flames, Phoenix Coyotes, Toronto Maple Leafs und Columbus Blue Jackets in der National Hockey League sowie die Nürnberg Ice Tigers in der Deutschen Eishockey Liga spielte.

Karriere
Kevin Dahl begann seine Karriere als Eishockeyspieler an der Bowling Green State University, die er von 1986 bis 1990 besuchte und für deren Eishockeymannschaft er parallel zu seinem Studium in der Central Collegiate Hockey Association spielte. In diesem Zeitraum wurde er im NHL Entry Draft 1988 in der elften Runde als insgesamt 230. Spieler von den Canadiens de Montréal ausgewählt, für die er allerdings nie spielte. Stattdessen lief der Verteidiger in der Saison 1990/91 für die Fredericton Canadiens in der American Hockey League sowie die Winston-Salem Thunderbirds in der ECHL auf. In der Saison 1991/92 nahm er überwiegend mit dem Team Canada an dessen Olympiavorbereitung teil, in deren Anschluss er bis zum Ende der Spielzeit für die Salt Lake Golden Eagles aus der International Hockey League spielte. Von 1992 bis 1996 kam er regelmäßig für die Calgary Flames in der National Hockey League zum Einsatz, während er parallel in insgesamt 25 Spielen für deren Farmteam Saint John Flames in der AHL auf dem Eis stand.

Zur Saison 1996/97 wurde Dahl als Free Agent von den Phoenix Coyotes unter Vertrag genommen. Für die Mannschaft aus Arizona spielte er jedoch nur zwei Mal in der NHL und verbrachte die gesamte restliche Spielzeit bei deren Kooperationspartner Las Vegas Thunder aus der IHL. Von 1997 bis 2001 trat der Kanadier für das IHL-Team Chicago Wolves an, mit dem er in den Spielzeiten 1997/98 und 1999/2000 jeweils den Turner Cup gewann. Parallel kam er zu sporadischen Einsätzen in der NHL für sein Ex-Team Calgary Flames sowie die Toronto Maple Leafs und Columbus Blue Jackets. Zuletzt war er von 2001 bis 2004 für die Nürnberg Ice Tigers aus der Deutschen Eishockey Liga aktiv, ehe er seine Karriere im Alter von 35 Jahren beendete.

International
Für Kanada nahm Dahl an den Olympischen Winterspielen 1992 in Albertville teil, bei denen er mit seiner Mannschaft die Silbermedaille gewann.

Erfolge und Auszeichnungen
 1998 Turner-Cup-Gewinn mit den Chicago Wolves
 2000 Turner-Cup-Gewinn mit den Chicago Wolves

International
 1992 Silbermedaille bei den Olympischen Winterspielen

Statistik

Weblinks

Eishockeynationalspieler (Kanada)
Eishockeyspieler (Bowling Green Falcons)
Eishockeyspieler (Chicago Wolves, IHL)
Eishockeyspieler (Fredericton Canadiens)
Eishockeyspieler (Winston-Salem Thunderbirds)
Eishockeyspieler (Salt Lake Golden Eagles, IHL)
Eishockeyspieler (Saint John Flames)
Eishockeyspieler (Calgary Flames)
Eishockeyspieler (Las Vegas Thunder)
Eishockeyspieler (Phoenix Coyotes)
Eishockeyspieler (Toronto Maple Leafs)
Eishockeyspieler (Columbus Blue Jackets)
Eishockeyspieler (Nürnberg Ice Tigers)
Olympiateilnehmer (Kanada)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1992
Geboren 1968
Mann
Kanadier

Kevin Dahl


Aeolodon es un género extinto de crocodiliforme teleosáurido que vivió desde el Jurásico Superior (Titoniano del Alemania. Aunque anteriormente sinonimizado con  Steneosaurus , el análisis cladístico reciente lo considera remotamente relacionado con la especie de tipo  Steneosaurus .

Referencias

Thalattosuchia
Crocodilomorfos del Jurásico
Crocodilomorfos extintos de Europa

Aeolodon


මරාථි භාෂාව (मराठि)  ඉන්දියාවේ මහාරාෂ්ට්‍ර ප්‍රාන්තයේ ප්‍රාන්ත භාෂාවයි.

ආශ්‍රිත ලිපි

 Konkani language
 Navi Peth

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

 ශබ්දකෝෂ
 Molesworth, J. T. (James Thomas). A dictionary, Marathi, and English. 2d ed., rev. and all. Bombay: Printed for government at the Bombay Education Society's press, 1857.
 Vaze, Shridhar Ganesh. The Aryabhusan school dictionary, Marathi-English. Poona: Arya-Bhushan Press, 1911.
 Tulpule, Shankar Gopal and Anne Feldhaus. A dictionary of old Marathi. Mumbai: Popular Prakashan, 1999.

Languages attested from the 11th century
Culture of Maharashtra
Official languages of India
Languages written in Devanagari
Southern Indo-Aryan languages
Subject–object–verb languages
Indo-Aryan languages
Languages of Maharashtra
Languages of Madhya Pradesh
Languages of Karnataka
Languages of Gujarat
Languages used in Akashvani
Languages used in Doordarshan
Languages with own distinct writing systems
Languages used in Press Information Bureau of India
Languages used in Prime Minister's Office of India
Languages used in recruitment of Central Armed Police Forces of India
Languages used in Staff Selection Commission of India
Languages officially written in Indic scripts
MILs in Central Board of Secondary Education of India
MILs in Indira Gandhi National Open University
Sahitya Akademi recognised languages
ඉන්දියාව

මරාථි භාෂාව


ප්‍රකාශ පද්ධතියක නාභිය දුර එමගින් ආලෝකය අභිසරණය (නාභිගත කිරීම) හෝ අපසරණය (විසිරවීම) කරීමේ ශක්තිය පිලිබද මිනුමක් වෙයි. වඩා කෙටි නාභියේ දුරකින් යුත් පද්ධතියක ප්‍රකාශ බලය වඩා දිගු නාභීය දුරකින් යුත් පද්ධතියක එම අගයට වඩා ඉහළ වේ.

ඡායාරූපකරණය

ඡායාරූප කාචයක් අනන්තයට යොමු කළ විට එහි පසුපස නිෂ්පන්ද ලක්ෂ්‍යය නාභීය ලක්ෂ්‍යයේදී සේයා පටලයෙන් වෙනස් වේ. කැමරාවෙන් ඉතා ඈත පිහිටන වස්තු තියුණු ප්‍රතිබිම්බ තිරය මත සාදයි. ඇතැම් විට ඡායාරූප ශිල්පීන් ප්‍රතිබිම්බ තලය නාභීය තලය ලෙසද හඳුන්වයි. වස්තුව අනන්තයේ ඇති විට මේවා සමපාත වේ. නමුත් කුඩා වස්තු දුරවල් සඳහා නාභිය තලය ස්ථායි වේ. දුර ඇති වස්තුවක ප්‍රතිබිම්බයේ විශාලනය කාචයේ නාභී දුර මඟින් තීරණය කෙරේ.

කාචයේ නාභිය දුර f, ඉදිරිපස නිෂ්පන්ද ලක්ෂ්‍යයේ සිට වස්තුවට දුර S1, පසුපස නිෂ්පන්ද ලක්ෂ්‍යයේ සිට ප්‍රතිබිම්බයට දුර S2 ද නම් ,

.

S1 අඩුවන විට S 2  ද වැඩි විය යුතුය. උදාහරණයක් ලෙස නාභිදුර 50 mm වු සාමාන්‍ය 35 mm කැමරාවක් සලකමු. අනන්තයේ ඇති වස්තුවක් නාභිගත කිරීම සඳහා පසුපස නිෂ්පන්ද ලක්ෂ්‍ය S2 = 50 mm ස්ථානගත කළ යුතුය. නමුත් එක මීටරයක් ඈතින් ඇති වස්තුවක් නාභිගත කිරීම සඳහා කාචය 2.6 mm ක් ප්‍රතිබිම්බ තලයෙන් ඉවතට ගෙන යායුතු වේ. මේ අනුව S2 = 52.6 mm නාභිය දුර සාමාන්‍යයෙන් මිලිමීටර් වලින් සටහන් කරන අතර, ඇතැම් පැරණි කැමරාවල මෙය සෙන්ටිමීටර් හෝ අඟල් වලින්ද දක්නට ලැබේ. කැමරාව හසුකරගත හැකි පරාසය, නාභිය දුරත්, සේයා පටලයේ ප්‍රමාණයත් අතර අනුපාතය මත රඳා පවතී.

කාචයේ දුර සේයා පටලයේ හෝ සංවේදකයේ විකර්ණයේ දිගට සමානනම් එය සාමාන්‍ය කාචයක් ලෙස හඳුන්වනු ලැබේ. මෙවැනි කාචයක දැකිය හැකි කෝණය අංශක 53 ක් පමණ වන අතර, මෙවැනි කාචයක නාභිය දුර 50 mm පමණ වේ. මීට වඩා දිගු නාභි දුරක් ඇති කාච ටෙලිෆෝටෝ කාච ලෙස හැඳින්වෙන අතර මේවායේ නාභි දුර 85 mm පමණ වේ.

35 mm සම්මතයේ ප්‍රසිද්ධිය හේතුකොට ගෙන සාමාන්‍යයෙන් කැමරා කාච පද්ධතියක නාභිය දුර 35 mm සමක නාභිය දුරට සාපේක්ෂව ප්‍රකාශ කරනු ලබයි. 35 mm සමක නාභිය දුර භාවිතය සංඛ්‍යාංක කැමරාවටද පොදු කරුණකි.

සටහන්

නාභිය දුර


El Metro de Esmirna (Turco:İzmir Metrosu) es una red de metro (transporte rápido subterráneo) de la ciudad de Esmirna, Turquía, que está constantemente siendo ampliado con nuevas estaciones en servicio. La red, que consiste en una línea, se inicia desde la estación de Fahrettin Altay en la parte sur del área metropolitana y se extiende hacia el noreste, a las zonas finales de Bornova. La línea es de 20 km de largo.

Las estaciones del metro son: 1) Fahrettin Altay, 2) Poligon, 3) Göztepe, 4) Hatay, 5) İzmirspor, 6) Üçyol, 7) Konak, 8) Çankaya, 9) Basmane, 10) Hilal, 11) Halkapınar, 12) Stadyum, 13) Sanayi, 14) Bölge, 15) Bornova, 16) Ege Üniversitesi, 17) Evka-3.

En 1990, se pensó que el actual sistema de transporte público en Esmirna ya no podía soportar a la creciente población. El plan fue la idea de construir una red de transporte rápido por ferrocarril para hacer frente a esto. Se firmó un contrato en 1993, y la entrega fue en 1994. La construcción se inició en 1995 y se concluyó con éxito en alrededor de 4 años. En mayo de 2000, el sistema entró en servicio público. Hasta ese momento, el costo total del sistema había sido de 600 millones de $. Yapi Merkezi era el contratista principal para todo el diseño y la obra civil (túneles, puentes, viaductos, estaciones, vías, infraestructura, depósitos y talleres), así como el sistema de energía del tercer carril.

AdTranz fue el responsable del material rodante y los sistemas de señalización, suministro de energía y comunicación. (La tracción ABB fue adquirida posteriormente por Daimler y se convirtió en AdTranz sólo para ser comprado por Bombardier.) El vehículo de tren ligero de Esmirna (LRV) está hecho a medida para las vías de la línea. Se trata de un vehículo de 3.760 mm de alto (la cabeza del tren), de ancho 2650 mm y 23.500 mm de longitud (más los vagones acocplados) con una velocidad máxima de 80 km/h. La aceleración máxima es de 1,0 m/s con una capacidad de 44 y una capacidad permanente de 140.

Todas las unidades del metro ligero son autoalimentadas y la unidad y los sistemas de frenado (con una protección para las ruedas de desplazamiento) son controlados por el ordenador de a bordo. Un tren se compone de dos a cinco vagones con una cabina de conductor en cada extremo. El tranvía es una unidad articulada de seis ejes con tres vagones. El primer y último vagón se alimentan mientras que el vagón articulado queda en el centro. El sistema de energía auxiliar se basa en un convertidor estático inversor, alimentado por un ferrocarril de 750 Vcc y el suministro de 3 fases x 400 Vac a 50 Hz que se usa para compresores, ventiladores, luces, carga de la batería, etc El sistema de 24 V cc suministra al ordenador de a bordo, así como otros sistemas de seguridad tales como control automático del tren (ATC), la radio del tren, muestra de pasajeros, luces de emergencia, etc. Los aspectos de seguridad del túnel tienen la máxima prioridad.

Un sistema de tránsito rápido más ambicioso, llamado İZBAN conecta el norte de la ciudad, llega a la terminal sur de Cumaovası, a través del aeropuerto de Adnan Menderes y varias otras importantes áreas financieras y comerciales, tales como Karşıyaka y Alsancak. El İzban y el Metro ofrecen el trasbordo con los demás sistemas en la estación de Halkapınar.

La tarifa básica en el metro es de 1,70 liras turcas. Desde finales de 2011, en el metro, o cualquier otro sistema de transporte en la ciudad ya no se acepta dinero en efectivo. Los pasajeros tienen que utilizar la Kentkart (una tarjeta de transporte de prepago) para pagar el viaje. El Metro de Esmirna transporta alrededor de 60 millones de pasajeros al año.

Referencias

Ferrocarriles metropolitanos de Turquía
Esmirna
Turquía en 2000

Metro de Esmirna


Le Complexe sportif de Seongnam (성남종합운동장, 城南綜合運動場) est une installation sportive située à Seongnam, dans la province de Gyeonggido en Corée du Sud. Il est constitué principalement d'un stade de football.

Le stade polyvalent est utilisé pour les matchs de football et d'athlétisme. D'autres petits stades adjacent utilisés pour le soccer sur gazon artificiel, le basket ball, le hockey et la lutte forment le complexe.

Stade principal
Le stade principal, un stade polyvalent pour le football et les épreuves d'athlétisme, a été achevé en décembre 1984 avec une capacité de 31 149 places. Il est composé d'un sous-sol et de deux étage. Il a été utilisé comme stade de hockey pour les Jeux asiatiques de 1986 et les Jeux olympiques d'été de 1988.

Jusqu'à ce que le complexe sportif de Tancheon soit achevé en 2002, il était utilisé comme stade de l'équipe de la K-League Seongnam Ilhwa Chunma. En 2019, après 10 ans d'absence, le Seongnam Ilhwa Cheonma ( Seongnam FC ) l'a de nouveau utilisé comme stade principale en raison des travaux d'entretien du complexe sportif de Tancheon.

Gymnase intérieur
Le gymnase intérieur, qui compte 5 711 places et peut accueillir environ 7 000 personnes, est utilisé comme lieu pour divers événements sportifs et pour les citoyens voulant y pratiquer un sport. Il est aussi utilisé pour des concerts et des événements.

De 2010 à 2015, il a été utilisé comme gymnase princiape de l'équipe féminine de volleyball arborant le nom d'une compagnie d'autoroute la, Korea Expressway, les High Pass de la V-League.

Nouveau centre sportif de Seongnam
En 2012, le projet de construire un nouveau pavillon sportif à côté du complexe existant vient au jour. Il est nommé le Centre sportif de Seongnam (성남종합스포츠센터). Le nouveau pavillon aborde le nomination anglophone de «Sport Centre». Il est construit à côté des installations déjà présente. Pour laisser place à la nouvelle construction, une patinoire du complexe est démolie. Le coût total du projet est de 71,3 milliards de wons (72 millions de dollars canadien ou 53 millions d'euro) et est achevé en 2016. Il comporte une piscine en longueur, une piscine de plongée sous-marine, une salle de sport polyvalente, un terrain de pratique de golf, un terrain de racquetball, d'une paroi d'escalade, et de d'autres nécessité pour en faire un centre sportif majeur.

Photos

Installations

 Stade principal
 Gymnase intérieur
 Terrain en gazon artificiel
 Paroi rocheuse artificielle
 Stade Ssireum
 Patinoire de hockey
 Terrain de basket extérieur
 Théâtre en plein air
 Espace vert du parc
 Nouveau centre sportif multifonctionnel

Moyen de transport adjacents

 Ligne 8 du métro de Séoul
 La station Moran de la Ligne Sin Bundang

Notes et références

Site des Jeux olympiques d'été de 1988
Stade de football en Corée du Sud
Stade d'athlétisme en Corée du Sud
Équipement sportif achevé en 1984
Jeux asiatiques de 1986

Complexe sportif de Seongnam


An Cynochloris macivorii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Clifford ngan Everist. An Cynochloris macivorii in nahilalakip ha genus nga Cynochloris, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cynochloris

Cynochloris macivorii


Cathy Barry (Bristol; 28 de septiembre de 1967) es una actriz pornográfica británica.

En 2004, Barry se sometió a un implante mamario, operación que fue transmitida en vivo por el programa Cosmetic Surgery Live del canal 5 del Reino Unido. Se informó como la cirugía de mayor ampliación de mama realizada en ese reino. El cirujano que realizó la operación fue citado más tarde ante el comité de ética de su hospital.

En 2006, protagonizó la película The Affair junto a Omar Williams. Aunque algunos críticos atacaron la película, considerando que parecía un film aficionado,  otros críticos la han elogiado.

En 2007, Barry ganó el premio a la Mejor Artista Británica en la feria ETO Awards. Ese mismo año, Barry fue nominada como Mejor Actriz Femenina en los Premios del Cine para adultos del Reino Unido, por su papel en Cathy's Diaries 9. A pesar de que no ganó, se le dio un premio a su trayectoria.

En 2008 y 2011, Barry apareció en el canal porno Television X de su país.

Referencias

Enlaces externos

 Cathy Barry en BGAFD

Actrices pornográficas de Reino Unido
Modelos eróticas de Reino Unido
Nacidos en Bristol

Cathy Barry


سدّ الحَمَّام سد يقع قرب الساحل الشمالي الغربي لولاية نابل (الوطن القبلي) بالشمال الشرقي التونسي، قرب رأس الفرطاس وقرية .

حمام

سد الحمام


An Bromus fasciculatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Karel Presl. An Bromus fasciculatus in nahilalakip ha genus nga Bromus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Bromus

Bromus fasciculatus


රාශි සම්බන්ධතා හා ව්‍යුහ පිළිබද අධ්‍යයනය කරන ගණිත ක්ෂේත්‍ර වීජ ගණිතය නම් වේ. වීජ ගණිතය හදුන්වන ඉංග්‍රීසි පදය "ඇල්ජිබ්රා" නම් වන අතර මොහොමඩ් බින් මුසා අල් ක්වරිස්මි නම් පර්සියානු ජාතිකයා විසින් රචිත කිටාබ් අල්ජබර් වල් මූ යන ග්‍රන්ථයේ නාමයෙන් එම වදන උපුටාගෙන ඇත. අල් - ක්වරිසම් ගණිතඥයකු , තාරකා විද්‍යාඥයකු , නක්ෂත්‍රඥයෙකු සහ භූගෝල විද්‍යාඥයෙකු විය. ඔහුගේ ඉහත ග්‍රන්ථයේ නාමය "සංතුලනය පූරණය හා ගණනය පිළිබද සංක්ෂිප්ත ග්‍රන්ථය" යන අරුත ලබා දේ. ඔහු සිය ග්‍රන්ථය මගින් ඒකජ හා වර්ගජ සමීකරණ ක්‍රමානුකූලව විසදීම සදහා සංකේතමය කර්ම හදුන්වාදෙන ලදී.

වීජ ගණිතය ද , සංඛ්‍යා වාදය , ජ්‍යාමිතිය විශ්ලේෂණ විද්‍යාව හා සමායෝජන විද්‍යාව මෙන්ම ගණිතයට අදාල ප්‍රධාන විෂය පථයකි. මූලික වීජ ගණිතය බොහෝ ද්විතීයික අධ්‍යාපන විෂය මාලාවන්හි කොටසක් වේ. එමගින් සිසුන්ට වීජ ගණිතයේ මූලික සංකල්ප හදුන්වාදෙනු ලැබේ. ඒවා අතරට සංඛ්‍යා එකතු කිරීම හා ගුණ කිරීමේ ප්‍රතිඵල , විචල්‍යයන් පිළිබද සංකල්ප, බහුපද අර්ථ දැක්වීම් , සාධක සෙවීම සහ මූල නිර්ණය වැනි සංකල්ප අයත්ය.

මූලික වීජ ගණිතය හා සැසදීමේ දී වීජ ගණිතය ඉතා පුළුල් විෂය පථයකි. සෘජුව සංඛ්‍යා සමග වැඩ කිරීම හැරුණු විට සංකේත, විචල්‍ය සහ කුලක අවයව සමග ගණිත කර්ම කිරීම ද වීජ ගණිතයට අයත්ය. එකතු කිරීම හා ගුණ කිරීම සාමාන්‍යය ගණිත කර්ම සේ සැලකෙන අතර ඒවායේ යථාතථ්‍යය අර්ථ දැක්වීම් ඔස්සේ සමූහ, වලයන් සහ ක්ෂේත්‍ර යනාදී ව්‍යුහ දක්වා ප්‍රචාරණය සිදු වේ.

බහුපද ශ්‍රිත
ශේෂ ප්‍රමේයයසාධක ප්‍රමේයය

පරිමේය ශ්‍රිත
පරි‍මේය ශ්‍රිත වියෝජනය(භින්න භාග)

වර්ගජ සමීකරණ හා වර්ගජ ප්‍රකාශන
වර්ගජ සමීකරණවල මූලවල ස්වභාවය

ඝාතීය හා ලඝුගණක ශ්‍රිත
ඝාතීය ශ්‍රිතයලඝුගණක ශ්‍රිතය

ගණිත අභ්‍යුහනය

ද්විපද ප්‍රසාරණය

ශ්‍රේණි

සංකීර්ණ සංඛ්‍යා
අර්ථ දැක්වීමආගන්ඩ් සටහන්ජ්‍යාමිතික නිර්මාණ

ගණිතය
වීජ ගණිතය
හැඳින්වීම

වීජ ගණිතය


Denis-Antoine-Luc, comte de Frayssinous (9 May 176512 December 1841) was a French prelate and statesman, orator and writer. He was the eighth member elected to occupy Seat 3 of the Académie Française in 1822.

Biography
De Frayssinous was born of humble parentage at Curières, in the département of Aveyron. He owes his reputation mainly to the lectures on dogmatic theology, known as the conferences of Saint Sulpice, delivered in the church of Saint Sulpice, Paris, from 1803 to 1809, to which admiring crowds were attracted by his lucid exposition and by his graceful oratory. The freedom of his language in 1809, when Napoleon had arrested the pope and declared the annexation of Rome to France, led to a prohibition of his lectures; and the dispersion of the congregation of Saint Sulpice in 1811 was followed by his temporary retirement from the capital. He returned with the Bourbons, and resumed his lectures in 1814; but the events of the Hundred Days again compelled him to withdraw into private life, from which he did not emerge until February 1816.

As court preacher and almoner to Louis XVIII of France, he now entered upon the period of his greatest public activity and influence. In connection with the controversy raised by the signing of the reactionary concordat of 1817, he published in 1818 a treatise entitled Les vrais principes de l'Église gallicane sur la puissance ecclésiastique, which though unfavourably criticized by Lamennais, was received with favor by the civil and ecclesiastical authorities.

The consecration of Frayssinous as bishop of Hermopolis in partibus, his election to the Académie française, and his appointment to the grand-mastership of the university, followed in rapid succession. In 1824, on the accession of Charles X of France, he became minister of public instruction and of ecclesiastical affairs under the administration of Jean-Baptiste, Comte de Villèle; and about the same time he was created a peer of France with the title of count. His term of office was chiefly marked by the recall of the Jesuits.

In 1825 he published his lectures under the title Défense du christianisme. The work passed through 15 editions within 18 years, and was translated into several European languages. In 1828 he, along with his colleagues in the Villèle ministry, was compelled to resign office, and the subsequent revolution of July 1830 led to his retirement to Rome. Shortly afterwards he became tutor to the duke of Bordeaux (Comte de Chambord) at Prague, where he continued to live until 1838. He died at Saint-Geniez-d'Olt on 12 December 1841.

References

Further reading

1765 births
1841 deaths
People from Aveyron
Counts of France
19th-century French Roman Catholic bishops
Politicians from Occitania (administrative region)
French Ministers of Religious Affairs
Members of the Chamber of Peers of the Bourbon Restoration
Public orators
French translators
French male non-fiction writers
Members of the Académie Française

Denis-Luc Frayssinous


Zittau () er tysk by på grænsen til Polen og Tjekkiet. Byen har . Omkring 1950 boede der omkring 47.000 indbyggere i byen. Navnlig efter genforeningen af Øst- og Vesttyskland er byens indbyggertal faldet drastisk, hvilket også gælder for mange andre østtyske byer. Byen er kendt for sine omkringliggende bjerge, der er et yndet vandreområde.

Referencer

Kommuner i Sachsen

Zittau


John Sheridan may refer to:

Sports
John Sheridan (footballer) (born 1964), Irish footballer
John Sheridan (ice hockey) (born 1954), American ice hockey player
John Sheridan (rugby league) (1933–2012), English rugby league footballer and coach
John B. Sheridan (1870–1930), Irish American sportswriter

Music
John Sheridan (jazz) (1946–2021), American jazz pianist
John Henry Sheridan, American musician and composer

Politics
John Sheridan (New Jersey government official) (1942–2014), New Jersey government official
John Sheridan (New Brunswick politician) (1856–1932), Canadian politician in the Legislative Assembly of New Brunswick
John Donnelly Sheridan (died 1963), Irish politician
John E. Sheridan (politician) (1902–1987), U.S. Representative from Pennsylvania
John V. Sheridan (1879–1947), New York politician

Other people
John Sheridan (Royal Navy officer) (c. 1778–1862), vice-admiral of the Royal Navy
John D. Sheridan (1903–1980), Irish writer
John Emmet Sheridan (1877–1948), American illustrator
John F. Sheridan (1843–1908) Irish-American actor (pantomime dame) in Australia
John T. Sheridan, US Air Force officer
John Sheridan (editor) (1805–1858), editor of the London Morning Advertiser, migrated to South Australia 1849

Fictional characters
John Sheridan (Babylon 5), a character in the US TV science fiction series Babylon 5

See also
Jack Sheridan (disambiguation)

John Sheridan


Michel Barnier (n. 9 ianuarie 1951, La Tronche, Franța) este un om politic francez, membru al partidului Republicanii (fostul UMP) și vicepreședinte al Partidului Popular European.

Carieră
Absolvent al ESCP în 1972, a intrat în politică ca ales local în regiunea sa, Savoia, devenind cel mai tânăr membru al unui consiliu general. În anul 1982 a fost ales președintele acestui consiliu general. Împreună cu fostul campion de schi Jean-Claude Killy a prezentat candidatura orașului Albertville pentru organizarea Jocurilor Olimpice de iarnă din 1992, acest demers fiind încununat de succes.

La nivel național, a devenit cel mai tânăr deputat din Franța în anul 1978, la vârsta de 27 ani. A fost ministrul mediului în perioada 1993–1995, ministru pentru afaceri europene în perioada 1995–1997, ministru pentru afaceri externe în perioada 2004–2005 și ministrul agriculturii și pescuitului în perioada 2007-2009.

La nivel european, a fost șeful delegației franceze pentru negocierea Tratatului de la Amsterdam ca ministru pentru afaceri europene. Ales europarlamentar în 2009, a fost comisar european pentru politica regională din 1999 până în 2004 în cadrul Comisiei Prodi, apoi comisar european pentru piața internă și servicii din 2010 până în 2014 în cadrul Comisiei Barroso. În iulie 2016 a fost numit negociator-șef din partea Uniunii Europene pentru negocierea ieșirii Marii Britanii din UE.

Referințe

Nașteri în 1951
Nașteri pe 9 ianuarie
Miniștri francezi
Comisari europeni

Michel Barnier


Compania András Lóránt este o companie independentă de teatru-dans din Târgu Mureș, realizată în anul 2014.

Istoric
Ideea companiei a apărut în toamna anului 2010, la un an după momentul istoric, în care Universitatea de Arte din Târgu Mureș a reușit să înființeze propria secția de coreografie. Atunci a început selecția si formarea profesională a celor tineri, care în prezent alcătuiesc trupa de bază sau lucrează ca și colaboratori – conform metodologiei și a crezului artistic personal al fondatorului companiei, András Lóránt. În toamna anului 2014 câțiva absolvenți a secției de coreografie au creat propria instituție, au pus bazele propriul viitor.
De atunci trupa ca o companie independentă si autonomă a devenit cunoscută și recunoscută. Clădirea sinagogii ortodoxe din Târgu Mureș a devenit ședința stabilă a companiei, care dă loc pentru Casa Dansului și a Artelor Contemporane.

Membri actuali și foști membri
 András Lóránt
 Bezsán Noémi
 Dabóczi Dávid
 Deák Orsolya
 Joó Renáta
 (Pál Alíz)
 (Györfi Csaba)
 Kányádi György
 Szabó Franciska

Spectacole
Scaunele (regizor-coregraf: Pál Alíz)

Lecția (regizor-coregraf: Györfi Csaba)

Dirty dancing (coregraf: Nagy Orsolya)

FEMME (regizor-coregraf: Bezsán Noémi)

EGO (regizor-coregraf: Dabóczi Dávid)

FADE OUT (regizor-coregraf: Györfi Csaba)

Nunta șobolanului (coregrafie: Joó Renáta, Kányádi György, Szabó Franciska)

TANGO NOCHE

NEXT (regizor-coregraf: Dabóczi Dávid)

FLOW (regizor-coregraf: Bezsán Noémi)

Contact
Adresă: Târgu Mureș, strada Brăila, nr. 10.

Legături externe
Pagina de Facebook

Portret - András Lóránt, laureat de UNITER pentru coregrafie

Trupe de teatru din România
Companii din Târgu Mureș

Compania András Lóránt


Die römisch-katholische Kirche in der Republik Kongo ist Teil der weltweiten römisch-katholischen Kirche.

Sie ist in drei Erzbistümern und sechs Suffraganbistümern organisiert.
 Erzbistum Brazzaville
 Bistum Gamboma
 Bistum Kinkala
 Erzbistum Pointe-Noire
 Bistum Dolisie
 Bistum Nkayi
 Erzbistum Owando
 Bistum Impfondo
 Bistum Ouesso

Der Heilige Stuhl wird seit Februar 2022 durch den Apostolischen Nuntius, Erzbischof Javier Herrera Corona, vertreten.

Geschichte
1482 begannen portugiesische Missionare, die örtliche Bevölkerung zu christianisieren. Durch das Padroado-System war ihre Arbeit der portugiesischen Krone untergeordnet, die streckenweise nur geringes Interesse an einer tiefer gehenden Mission hatte. 1886 entsandte die römische Kongregation für die Verbreitung des Glaubens französische Spiritaner an den Kongo und errichtete das Apostolische Vikariat Französisch-Kongo. 1955 wurde dieses Vikariat zum Erzbistum Brazzaville erhoben, ebenso wie das Bistum Pointe-Noire (seit 1890 Apostolisches Vikariat). In den letzten 20 Jahren des 20. Jahrhunderts wurden weitere Diözesen errichtet. Erster einheimischer Bischof war Théophile Mbemba, der auch am Zweiten Vatikanischen Konzil teilnahm. Im Mai 2020 teilte Papst Franziskus die bis dahin das ganze Land umfassende Kirchenprovinz Brazzaville durch die Errichtung der Kirchenprovinzen Pointe-Noire und Owando auf.

Siehe auch
 Teilkirche
 Liste der römisch-katholischen Diözesen

Literatur

Einzelnachweise

Römisch-katholische Kirche in der Republik Kongo


La Península de Itapagipe es una península localizada en el municipio de Salvador, capital del estado brasileño de Bahía. La península comprende la Región Administrativa II, donde se sitúan los barrios de los Alagados, la playa de Boa Viagem, Bonfim, Monte Serrat, Ribeira, barrio do Uruguai y el barrio de Roma.

Véase también
Geografía de Brasil
Geografía de América del Sur

Referencias

Enlaces externos
Galería de fotos en Flickr

Penínsulas de Brasil

Península de Itapagipe


HMAS Attack (P 90) was the lead ship of the s used by the Royal Australian Navy (RAN). Launched in April 1967 and commissioned in November that year, the ship was largely commercial  in design and was used to protect fisheries in Australia's northern waters, and to support the survey ship . The vessel remained in RAN service until 1985 when it was transferred to the Indonesian Navy and renamed Sikuda.

Design and construction

The Attack class was ordered in 1964 to operate in Australian waters as patrol boats based on lessons learned through using the s on patrols of Borneo during the Indonesia-Malaysia Confrontation, and to replace a variety of old patrol, search-and-rescue, and general-purpose craft. Initially, nine were ordered for the RAN, with another five for Papua New Guinea's Australian-run coastal security force, although another six ships were later ordered to bring the class to twenty vessels.

The patrol boats had a displacement of 100 tons at standard load and 146 tons at full load, were  in length overall, had a beam of , and draughts of  at standard load, and  at full load. The vessels' propulsion machinery consisted of two 16-cylinder Paxman YJCM diesel engines, which supplied  to the two propellers, producing a top speed of  and a range of  at . The ship's company consisted of three officers and sixteen sailors. Its main armament was a bow-mounted Bofors 40 mm gun, supplemented by two .50-calibre M2 Browning machine guns and various small arms. The ships were designed with as many commercial components as possible: the Attacks were to operate in remote regions of Australia and New Guinea, and a town's hardware store would be more accessible than home base in a mechanical emergency.

Attack was built by Evans Deakin and Company at Brisbane, Queensland, launched on 8 April 1967 and commissioned on 17 November 1967. Although it was the lead ship of the class, Attack was the second ship commissioned into the RAN, four days behind .

Operational history
Following its commission, Attack served in the RAN for 17 years, during which time it was employed mainly in the waters to Australia's north, protecting fisheries. It was also used to support survey work conducted by . Attack paid off on 21 February 1985. She was transferred to the Indonesian Navy on 24 May 1985 and renamed Sikuda.

Citations

References

Attack-class patrol boats
1967 ships

HMAS Attack (P 90)


John Bertram Askew (16 de outubro de 1869 - 5 de fevereiro de 1929) foi um escritor e tradutor britânico, que traduziu algumas das obras de Karl Kautsky do alemão para o inglês .

Vida
Askew nasceu em Edimburgo, na Escócia, filho dos pais ingleses Watson Askew, de Buckland, Portsmouth, e Sarah Robertson, de Londres. Ele foi educado em Eton e Christ Church, Oxford . "Foi difícil, a partir de suas próprias vagas alusões nos últimos anos, imaginar em que orgia de extravagância essa pessoa moderada e erudita poderia ter dissipado sua fortuna juvenil e se afastado de sua família." Em 1896, ele publicou Pros and Cons, uma compilação de pontos de vista de ambos os lados das controvérsias políticas atuais, que teve várias edições. Tornando-se socialista, foi morar na Alemanha, onde conheceu Friedrich Engels . A vida de Lenin de Trotsky o menciona como um associado de Londres .

Askew se separou de sua primeira esposa e, em junho de 1911, um tribunal alemão decidiu que o casamento foi dissolvido. Em 24 de abril de 1912, ele se casou com sua segunda esposa, Anna Wengels, de Berlim.

Askew morreu em Moscou . Após sua morte, a legitimidade de seu segundo casamento foi debatida como uma questão de conflito de leis nos tribunais britânicos.

Funciona

Traduções

 A Revolução Social e, No Morrow of the Social Revolution por Karl Kautsky . Londres: Twentieth Century Press, 1903.
 A ética e a concepção materialista da história de Karl Kautsky. Chicago: CH Kerr & Co.

Outro

 Prós e contras: Um guia para leitores e debatedores de jornais sobre as principais controvérsias do dia (político, social, religioso, etc. ) , Londres: Swan Sonnenschein & Co., Limited, 1896.
 Der britische Imperialismus, Stuttgart: Dietz, 1914

Referências

Alunos da Christ Church (Oxford)
Socialistas do Reino Unido
Tradutores do Reino Unido

John Bertram Askew


Formula 1 - sezona 1973. bila je 24. sezona u prvenstvu Formule 1.

Sažetak sezone

Jackie Stewart osvojio je svoj treći i posljednji naslov. Nakon završetka sezone povukao se iz Formule 1. Branitelj naslova Emerson Fittipaldi završio je na drugom mjestu s tri pobjede i na kraju sezone napustio momčad Lotus koja je osvojila konstruktorski naslov. Svoje prve pobjede u Formuli 1 ostvarili su Ronnie Peterson na Paul Ricardu na VN Francuske i Peter Revson na Silverstoneu na VN Velike Britanije. Ove godine prvi put je vožena VN Švedske na Anderstorpu, a pobijedio je Denny Hulme.

Stewartov momčadski kolega i prijatelj Francois Cevert poginuo je u kvalifikacijama na posljednjoj utrci na Watkins Glenu na VN SAD-a. Upravo na Watkins Glenu, Cevert je 1971. ostvario svoju jedinu pobjedu. Tyrrell nije nastupio na posljednjoj utrci. Britanac Roger Williamson poginuo je u svojoj drugoj utrci u Formuli 1, na Zandvoortu na VN Nizozemske.

James Hunt, svjetski prvak iz 1976., debitirao je na VN Monaka.

Vozači i konstruktori

Kalendar

Sistem bodovanja
Sistem bodovanja u Formuli 1

 Samo 7 najboljih rezultata u prvih 8 utrka i 6 najboljih rezultata u posljednjih 7 utrka su se računali za prvenstvo vozača.
 Samo 7 najboljih rezultata u prvih 8 utrka i 6 najboljih rezultata u posljednjih 7 utrka su se računali za prvenstvo konstruktora.
 Ako je više bolida jednog konstruktora završilo utrku u bodovima, samo najbolje plasirani bolid osvajao je konstruktorske bodove.

Rezultati utrka

 VN Argentine

 VN Brazila

 VN Južne Afrike

 VN Španjolske

 VN Belgije

 VN Monaka

 VN Švedske

 VN Francuske

 VN Velike Britanije

 VN Nizozemske

 VN Njemačke

 VN Austrije

 VN Italije

 VN Kanade

 VN SAD

Poredak

Vozači

Konstruktori

 Lotus-Ford je osvojio ukupno 96 bodova, ali samo 92 boda osvojena u 13 najboljih utrka (7 najboljih rezultata u prvih 8 utrka i 6 najboljih rezultata u posljednjih 7 utrka) su se računali za prvenstvo konstruktora.
 Tyrrell-Ford je osvojio ukupno 86 bodova, ali samo 82 boda osvojena u 13 najbolih utrka (7 najboljih rezultata u prvih 8 utrka i 6 najboljih rezultata u posljednjih 7 utrka) su se računali za prvenstvo konstruktora.

Statistike

Vodeći vozač i konstruktor u prvenstvu
U rubrici bodovi, prikazana je bodovna prednost vodećeg vozača / konstruktora ispred drugoplasiranog, dok je žutom bojom označena utrka na kojoj je vozač / konstruktor osvojio naslov prvaka.

Izvori

Vanjske poveznice

 Službena stranica Formule 1
 Formula 1 – sezona 1973. - StatsF1
 Utrke koje se nisu bodovale za prvenstvo 1973. - StatsF1

 1973

Formula 1 – sezona 1973.


{{Infobox Objet astronomique
| nom				= NGC 5688
| image				= NGC 5688 DSS.jpg
| légende 			= La galaxie spirale barrée NGC 5688
| découvreur    	= John Herschel
| date découverte	=
| désignations		= PGC 52381  ESO 272-22  MCG -7-30-4  AM 1436-444  IRAS 14363-4448
| type				= Galaxie spirale barrée
| type de galaxie	= SAB(rs)c SBc? SBc
| constellation 	= Loup
| redshift			= 0,009340 ± 0,000010
| vitesse radiale 	= 2800 ± 3
	|vitesse radiale notes =
| ascension droite	= 14/39/35.1
   |ascension droite notes=
| déclinaison		= -45/01/08
	| déclinaison notes	=
| carte UAI             = Loup
| dist 				=
| magnitude apparente	= 11,9
| magnitude apparente notes    = 12,8 dans la Bande B
| brillance de surface 	= 13,83
	| brillance de surface notes =
| angle de position	= 85°
	| angle de position notes=
| dimensions apparentes	= 3,1′ × 1,9′
| dimensions = <ref group=alpha>Diamètre isophote du relevé ESO-Uppsala Quick Blue"" IIa-O.</ref>
}}

NGC 5688 est une vaste galaxie spirale barrée située dans la constellation du Loup. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5688 a été découverte par l'astronome britannique John Herschel en 1834.

La classe de luminosité de NGC 5688 est III et elle présente une large raie HI.

À ce jour, une quinzaine de mesures non basées sur le décalage vers le rouge (redshift'') donnent une distance de , ce qui est à l'extérieur des valeurs de la distance de Hubble. Notons que c'est avec la valeur moyenne des mesures indépendantes, lorsqu'elles existent, que la base de données NASA/IPAC calcule le diamètre d'une galaxie et qu'en conséquence le diamètre de NGC 5688 pourrait être d' si on utilisait la distance de Hubble pour le calculer.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5688 sur le site du professeur C. Seligman

5688
Constellation du Loup
Galaxie spirale
Galaxie spirale barrée
Objet céleste découvert en 1834
Objet céleste découvert par John Herschel

NGC 5688


ජාත්‍යන්තර සම්මත පොත් අංකය හෙවත් International Standard Book Number (ISBN) අද්විතීය වාණිජ පොත හඳුනාගැනීමේ තීරුකේතයක් වේ. මෙය නිර්මාණය කරන ලද්දේ 1966 දී ඩබ්ලිව්.එච් ස්මිත් විසින් එක්සත් රාජධානියේ දීය.

ශ්‍රී ලංකාවේ ISBN  අංක නිකුත් කරනුයේ ජාතික පුස්තකාල හා ප්‍රලේඛන සේවා මණ්ඩලය වීසිනි.

මූලාශ්‍ර

ආශ්‍රිත
 ජාතික පුස්තකාල හා ප්‍රලේඛන සේවා මණ්ඩලය

සාර්වත්‍ර හඳුන්වනයන්
ISO ප්‍රමිති

ජාත්‍යන්තර සම්මත පොත් අංකය


Der Vernon A. Walters Award (benannt nach dem US-amerikanischen Diplomaten Vernon A. Walters) wird vom deutsch-amerikanischen Netzwerk Atlantik-Brücke an eine deutsche oder amerikanische Persönlichkeit "in Anerkennung ihrer hervorragenden Verdienste um die deutsch-amerikanischen Beziehungen" verliehen.

Bisherige Preisträger
 1993:  Louis R. Hughes, General Motors
 1994:  Eberhard von Kuenheim, BMW
 1995:  Jürgen Dormann, Aventis Hoechst
 1996:  Jürgen E. Schrempp, Daimler-Benz
 1997:  Rolf-Ernst Breuer, Deutsche Bank
 1998:  Thomas Middelhoff, Bertelsmann
 1999:  Henning Schulte-Noelle, Allianz
 2000:  Manfred Schneider, Bayer
 2002:  Bernd Pischetsrieder, Volkswagen
 2004:  Wolfgang Mayrhuber, Lufthansa
 2005:  Michael Otto, Otto Group
 2006:  Dieter Zetsche, DaimlerChrysler AG
 2007:  Jürgen Großmann, Georgsmarienhütte
 2008:  Liz Mohn, Bertelsmann AG, Bertelsmann Stiftung

Liz Mohn, letztmalige Preisträgerin und stellvertretende Vorstandsvorsitzende der Bertelsmann Stiftung, erhielt den Vernon A. Walters Award am 13. Juni 2008. Mit der Auszeichnung würdigte die Atlantik-Brücke e. V. ihr Engagement bei der Förderung des transatlantischen Verhältnisses und ihre Verdienste um die deutsch-israelischen Beziehungen.

Einzelnachweise

Auszeichnung (Politik)
Erstverleihung 1993

Vernon A. Walters Award


Lake Elizabeth or Elizabeth Lake may refer to
Elizabeth Lake (Los Angeles County, California), a large lake near Palmdale, California (U.S.)
Lake Elizabeth (Fremont, California), a lake in Northern California
Lake Elizabeth (Kandiyohi County, Minnesota)
Lake Elizabeth Township, Minnesota, a town in Minnesota (U.S.)
Lake Elizabeth (Florida)
Elizabeth Lake (Glacier County, Montana), a lake in Glacier National Park
Elizabeth Lake (Yosemite National Park), a lake in Yosemite National Park
Elizabeth Lake (Wisconsin and Illinois), a lake in Kenosha County, Wisconsin and McHenry County, Illinois

People
 Elizabeth Lake, the pen name of British novelist Inez Pearn

Lake Elizabeth


Coupe de la Ligue ili Francuski liga-kup je nogometno kup natjecanje u Francuskoj kojeg organizira Ligue de football professionnel (LFP).

O natjecanju
Natjecanje je osnovano 1994. godine, a u njemu sudjeluju klubovi-članovi Ligue de football professionnel - članovi dva najviša ranga francuskog prvenstva - Ligue 1 i Ligue 2, te četiri člana Championnat National (klubovi eliminirani iz prethodne sezone Ligue 2). Pobjednik natjecanja ostvaruje plasman u Europsku ligu.
Ligue de football professionnel je također organizirao tri natjecanja koja se mogu smatrati prehodnikom Coupe de la Ligue:
 Coupe Charles Drago - igran između 1953. i 1965., u kojem su sudjelovali klubovi iz tada dvije najviše francuske lige - Division 1 i Division 2 koji bi bili eliminirani iz Coupe de France (francuskog kupa) prije četvrtzavršnice. Natjecanje je igrano u proljetnom dijelu sezone.
 Coupe de la Ligue - igran u sezonama 1963./64. i 1964./65., sudionici članovi Division 1 i Division 2
 Coupe d'Été, kasnije također i pod nazivom Coupe de la Ligue, u prijevodu Ljetni kup (engl. Summer Cup). Ovaj kup je igran šest puta između 1982. i 1994. godine tijekom ljeta po završetku sezone ili uoči nove sezone, sudjelovali su također članovi Division 1 i Division 2, osim 1991., kad su sudjelovali samo članovi Division 2, a 1994. je sudjelovalo i šest članova National 1

Završnice

Poveznice
 službena stranica

Izvori
  rsssf.com, France - List of League Cup Finals
  pari-et-gagne.com, Palmarès Coupe de la Ligue, pristupljeno 6. siječnja 2017.
  pari-et-gagne.com, Palmarès Coupe Charles Drago, pristupljeno 6. siječnja 2017.

Francuska
Francuska nogometna natjecanja

Coupe de la Ligue


لينك قد يشير إلى:

 لينك (ذا ليجند أوف زيلدا)؛شخصية خيالية في لعبة ذا ليجند أوف زيلدا
 لينك دوت نت؛شركة مصرية متخصصة في تقديم خدمة الإنترنت.

لينك (توضيح)


Sviny (deutsch Schweinitz) ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt fünf Kilometer westlich von Veselí nad Lužnicí in Südböhmen und gehört zum Okres Tábor.

Geographie

Sviny befindet sich am Bach Olešenský potok im Landstrich Soběslavská Blata im Wittingauer Becken. Im Süden erhebt sich die Vrbovice (431 m) und nordwestlich der Panský kopec (434 m). Am südlichen Ortsrand liegen die Fischteiche Velký rybník, Dorotka und Nový rybník.

Nachbarorte sind Borkovický Dvůr und Borkovice im Norden, Dráchov und Žíšov im Nordosten, Veselí nad Lužnicí im Osten, Hamr, Vlkov, Horusice und Kundratice im Südosten, Bošilec und Sedlíkovice im Süden, Dolní Bukovsko im Südwesten, Bzí, Horní Bukovsko und Sobětice im Westen sowie Hartmanice und Mažice im Nordwesten.

Geschichte
Die erste schriftliche Erwähnung von Sviny erfolgte am 1. April 1354, als Ulrich IV. von Neuhaus das Dorf zusammen mit Zálší, Mažice, Svinky, Vlastiboř und Borkovice an die Rosenberger verkaufte. Peter II. von Rosenberg schenkte 1362 dem Kloster Krumlov 20 Huben in Sviny. Im Rosenberger Urbar von 1379 sind für Sviny 27 Huben aufgeführt. 1556 bestanden in Sviny zwei Kretschen. Nach dem Tode von Peter Wok von Rosenberg fiel die Herrschaft Wittingau 1612 Peter von Schwanberg zu. Dessen Vermögen wurde nach der Schlacht am Weißen Berge wegen seiner Teilnahme am Ständeaufstand von 1618 konfisziert. Es fiel an die Habsburger, die die Gegenreformation durchführten. Während des Dreißigjährigen Krieges erlosch Sviny und wurde danach neu besiedelt. Erzherzog Leopold Wilhelm von Österreich trat 1660 die Herrschaft Wittingau an die Grafen Schwarzenberg ab. Im Jahre 1840 bestand Schweinitz/Swiny aus 50 Häusern mit 410 Einwohnern. Im Ort bestand eine Schule. Pfarrort war Wesely. Bis zur Mitte des 19. Jahrhunderts blieb das Dorf immer der Herrschaft Wittingau untertänig.

Nach der Aufhebung der Patrimonialherrschaften bildete Sviny/Schweinitz ab 1850 mit dem Ortsteil Kundratice eine Gemeinde in der Bezirkshauptmannschaft Třeboň/Wittingau und dem Gerichtsbezirk Veselí nad Lužnicí. Kundratice löste sich 1874 los und bildete eine eigene Gemeinde. 1882 entstand ein neues Schulhaus, heute ist darin der Kindergarten untergebracht. Nach der Aufhebung des Okres Třeboň wurde Sviny 1948 Teil des Okres Soběslav und Kundratice wieder eingemeindet. Der Okres Soběslav wurde 1961 wieder aufgelöst und die Gemeinde dem Okres Tábor zugeordnet. Zum 1. Juli 1980 erfolgte die Eingemeindung von Sviny und Kundratice nach Borkovice. Nach einem Referendum lösten sich beide Dörfer zum 24. November 1990 wieder los und bilden eine eigene Gemeinde.

Gemeindegliederung
Die Gemeinde Sviny besteht aus den Ortsteilen Kundratice (Kundratitz) und Sviny (Schweinitz).

Sehenswürdigkeiten

 Kapelle auf dem Dorfplatz, sie entstand 1834. Im Jahre 1896 wurde sie erweitert und der Turm angebaut. Im Innern befindet sich eine barocke Figur der Schmerzreichen Mutter Gottes
 Pestfriedhof mit Kapelle und Kreuz aus dem Jahre 1689, außerhalb des Ortes
 Mehrere Gehöfte im Blatastil des südböhmischen Bauernbarocks

Einzelnachweise

Weblinks

 Präsentation auf veseli.cz
 Präsentation auf selskebaroko.cz

Ersterwähnung 1354

Sviny


Paul Laurence Dunbar Chambers Jr. (April 22, 1935 – January 4, 1969) was an American jazz double bassist. A fixture of rhythm sections during the 1950s and 1960s, he has become one of the most widely-known jazz bassists of the hard bop era. He was also known for his bowed solos. Chambers recorded about a dozen albums as a leader or co-leader, and over 100 more as a sideman, especially as the anchor of trumpeter Miles Davis's "first great quintet" (1955–63) and with pianist Wynton Kelly (1963–68).

Biography
Born in Pittsburgh, Pennsylvania, on April 22, 1935, to Paul Lawrence Chambers and Margaret Echos. He was brought up in Detroit, Michigan, following the death of his mother. He began playing music with several of his schoolmates on the baritone horn. Later he took up the tuba.
"I got along pretty well, but it's quite a job to carry it around in those long parades, and I didn't like the instrument that much".

Bass playing
Chambers switched to the double bass around 1949. His formal bass training began in earnest in 1952, when he began taking private lessons with Gaston Brohan, principal bassist of the Detroit Symphony Orchestra. Chambers did some classical playing himself, with a rehearsal group called the Detroit String Band. He studied at Cass Technical High School intermittently from 1952 to 1955, and played in Cass' symphony, and in various other student groups, in one of which he played baritone saxophone.

When he left for New York City at the invitation of tenor saxophonist Paul Quinichette, he had a working knowledge of many instruments.
Jazz bass players were largely limited to timekeeping with drums, until Duke Ellington's bassist Jimmy Blanton began a transformation in the instrument's role at the end of the 1930s. Chambers was about 15 years old when he started to listen to Charlie Parker and Bud Powell, his first jazz influences. Oscar Pettiford and Ray Brown were the first bassists he admired, and these were followed by Percy Heath, Milt Hinton and Wendell Marshall for their rhythm section work, and Charles Mingus and George Duvivier for their technical prowess and for their efforts in broadening the scope of jazz bass. Blanton was his all-time favorite.

First performance on bass
From 1954 on through 1955, he gained significance touring with such musicians as Bennie Green, Quinichette, George Wallington, J. J. Johnson and Kai Winding. In 1955 he joined the Miles Davis quintet, and was awarded the DownBeat "New Star Award" the following year. Chambers stayed with the group until 1963, and appeared on many classic albums, including Kind of Blue. One of Chambers's most noted performances was on that album's first track, "So What", which opens with a brief duet featuring Chambers and pianist Bill Evans. From 1963 until 1968, Chambers played with Wynton Kelly's trio. He freelanced frequently as a sideman for many others throughout his career.

Personal life
During the course of his lifetime Paul Chambers developed addictions to both alcohol and heroin. He was hospitalized at the end of 1968 with what was thought to be a severe case of influenza, but tests revealed that he had tuberculosis. As his organ functions deteriorated, Chambers lapsed into a coma for 18 days. It is believed that his addictions to heroin and alcohol contributed to his health problems. On January 4, 1969, he died of tuberculosis aged 33.

Influence

From his role in the Davis band, Chambers was the bassist in two rhythm sections. The first, with Red Garland on piano and Philly Joe Jones on drums, came to be known as "the rhythm section", that name featured on a celebrated album by saxophonist Art Pepper, Art Pepper Meets the Rhythm Section. The second, with Wynton Kelly and Jimmy Cobb, made many sessions as a unit, recording albums with John Coltrane, Wes Montgomery, and by themselves under Kelly's name on albums such as Kelly Blue.

Paul Chambers was in great demand as a session musician, and played on numerous albums during the period he was active including such landmarks as Thelonious Monk's Brilliant Corners, Coltrane's Giant Steps, and Oliver Nelson's The Blues and the Abstract Truth. Many musicians wrote songs dedicated to Chambers. Red Garland wrote the tune "The P.C. Blues", and Coltrane's song "Mr. P.C." is named after Chambers. Tommy Flanagan wrote "Big Paul", which was performed on the Kenny Burrell and John Coltrane Prestige 1958 LP. Max Roach wrote a drum solo called "Five For Paul", on a 1977 drum solo LP recorded in Japan, and Sonny Rollins wrote "Paul's Pal" for him as well. In the world of alternative rock, Barenaked Ladies bass player Jim Creeggan wrote the song "Paul Chambers" for their 2021 album Detour de Force.

In an interview, fellow bassist Charlie Haden recalled his admiration for Chambers:

Discography

 Chambers' Music (Jazz: West, 1956)
 Whims Of Chambers (Blue Note, 1957)
 Westlake Bounce The Music Of John Graas (1957)
 Bass on Top (Blue Note, 1957)
 Paul Chambers Quintet (Blue Note, 1958)
 We Three (New Jazz, 1959) with Roy Haynes and Phineas Newborn Jr.
 Go (Vee-Jay, 1959)
 1st Bassman (Vee-Jay, 1960)
 Inventions and Dimensions (Blue Note, 1964)

References

External links

1935 births
1969 deaths
20th-century American musicians
20th-century deaths from tuberculosis
African-American jazz musicians
American jazz double-bassists
Male double-bassists
Blue Note Records artists
Cass Technical High School alumni
Miles Davis Quintet members
Jazz musicians from Pittsburgh
Vee-Jay Records artists
Tuberculosis deaths in New York (state)
20th-century double-bassists
American male jazz musicians
Alcohol-related deaths in New York City
Deaths by heroin overdose in New York (state)
20th-century American male musicians
Jazz musicians from Detroit

Paul Chambers


Incompatível é um filme de comédia romântica brasileiro de 2022, dirigido por Johnny Araújo e escrito por Paulo Cursino, Léo Luz e Gabriel Louchard, que também protagoniza o filme ao lado de Nathalia Dill e Giovanna Lancelotti. É co-protagonizado por Gabriel Godoy, Patrícya Travassos e Pablo Sanábio. Produzido pela Gullane Filmes e distribuído pela Fox Film do Brasil, o filme foi lançado no Brasil em 28 de abril de 2022.

Sinopse
Fábio (Gabriel Louchard) e Taís (Giovanna Lancellotti) estão prestes a se casar. Mas uma reviravolta estraga os planos do casal. Taís desfaz o noivado após assistir os vídeos de conselhos amorosos de uma youtuber, Patrícia Bacchi (Nathalia Dill), e chegar a conclusão de que sua "alma gêmea", na verdade, é incompatível com sua personalidade. Indignado com a situação, Fábio planeja se vingar de Patrícia e acabar com sua popularidade na internet.

Elenco
 Nathalia Dill como Patrícia Bacchi
 Gabriel Louchard como Fábio
 Giovanna Lancellotti como Taís
 Patrícya Travassos como Helena
 Gabriel Godoy como Caíque
 Pablo Sanábio como Kleber
 Gillray Coutinho como Alfredo
 Amélia Bittencourt como Lurdes (Luridinha)
 Maria Cecília Audí como Dora
 Marianna Armellini como Manhana

Produção
Incompatível foi produzido por Fabiano Gullane, sócio da Gullane Filmes, em coprodução com a Fox Film do Brasil e Fox Networks Group Brasil. O roteiro foi escrito Paulo Cursino em parceria com Léo Luz e Gabriel Louchard, que também faz parte do elenco principal do filme, e foi adaptado a partir de Incompatible, original de Scott Benson. O filme foi gravado em 2018 com locações na cidade de São Paulo.

Lançamento
O filme estreou diretamente nos cinemas do Brasil a partir de 28 de abril de 2022, com distribuição nacional pela Fox Film do Brasil.

Ligações externas

Filmes do Brasil de 2022
Filmes de comédia romântica do Brasil
Filmes de comédia romântica da década de 2020
Filmes em língua portuguesa

Incompatível


Francesco I Sforza () a fost un condotier italian, fondatorul dinastiei Sforza în Milano, Italia, și a fost al 4-lea Duce de Milano din 1450 până la moartea sa.

Biografie

Francesco Sforza s-a născut la San Miniato în Toscana. El a fost unul dintre cei șapte fii nelegitimi ai condotierului Muzio Sforza și ai Luciei da Torsano. Și-a petrecut copilăria la Tricarico (în modernul Basilicata), marchizat care i-a fost acordat în 1412 de către regele Ladislau I de Napoli. În 1418 s-a căsătorit cu Polissena Ruffo, o nobilă din Calabria.

Din 1419 el a luptat alături de tatăl său, câștigând în curând faima de a putea îndoi bare de metal cu mâinile goale. Ulterior s-a dovedit a fi un tactician expert și un comandant foarte abil. După moartea tatălui său în timpul războiului din L'Aquila, a participat la înfrângerea finală a lui Braccio da Montone în această campanie; el a luptat ulterior pentru armata napolitană și apoi pentru papa Martin al V-lea și  Filippo Maria Visconti, Duce de Milano. După câteva succese, a căzut în dizgrație și a fost trimis la castelul Mortara ca prizonier de facto. Și-a recâștigat statutul după ce a condus o expediție împotriva lui Lucca.

În 1431, după o perioadă în care a luptat din nou pentru Statele Papale, a condus armata milaneză împotriva Veneției; anul următor, fiica ducelui, Bianca Maria, a fost logodită cu el. În ciuda acestor mișcări, precautul Filippo Maria nu a încetat niciodată să fie neîncrezător în Sforza. În 1433–1435, Sforza a condus atacul ducelui de Milano asupra Statelor Papale, dar când a cucerit Ancona, în Marche, a schimbat tabăra deoarece obținuse titlul de vicar al orașului direct de la Papa Eugen al IV-lea. În 1436–1439 el a luptat atât de partea Florenței, cât și de partea Veneției.

În 1440 feudele sale din Regatul de Neapole au fost ocupate de regele Alfonso I și, pentru a recupera situația, Sforza s-a împăcat cu Filippo Visconti. La 25 octombrie 1441 la Cremona, el s-a putut căsători în sfârșit cu Bianca Maria. În anul următor el s-a aliat cu René de Anjou, pretendent la tronul Neapolelui, și a mărșăluit în sudul Italiei. După câteva încercări inițiale, el l-a învins pe comandantul napoletan Niccolò Piccinino, care îi invadase teritoriile în Romagna și Marche, cu ajutorul lui Sigismondo Pandolfo Malatesta (care s-a căsătorit cu fiica lui Polissena) și a venețienilor, și s-a putut întoarce la Milano.

Mai târziu Sforza a luptat împotriva lui Francesco Piccinino (pe care l-a învins în bătălia de la Montolmo în 1444) și, ulterior, a alianței Visconti, Eugen al IV-lea și Malatesta, care ar fi ucis-o pe Polissena. Cu ajutorul Veneției, Sforza a fost din nou victorios și, în schimbul abandonării venețienilor, a primit titlul de capitano generale al armatei Ducatului Milano.

Duce de Milano
După ce ducele a murit în 1447 fără să lase un moștenitor de sex masculin, au izbucnit luptele pentru a restabili așa-numita Republică Ambroziană. Numele Republica Ambroziană a fost luat de la numele Sfântului Ambrozie, sfântul patron al orașului Milano.

Francesco a primit conducerea altor orașe ale ducatului, inclusiv Lodi, și a început să planifice cu atenție cucerirea republicii efemere, aliindu-se cu Guglielmo al VIII-lea de Montferrat și (din nou) cu Veneția. În 1450, după ani de foamete, pe străzile din Milano au izbucnit revolte, iar senatul orașului a decis să-i încredințeze ducatul. Sforza a intrat în oraș ca Duce la 26 februarie. A fost pentru prima dată când un astfel de titlu a fost oferit de către o instituție laică. În timp ce celelalte state italiene l-au recunoscut treptat pe Sforza drept ducele legitim al Milano, el nu a reușit niciodată să obțină investitură oficială de la Sfântul Împărat Roman. Asta nu a venit la ducii Sforza până în 1494, când împăratul Maximilian l-a investit formal pe fiul lui Francesco, Ludovico, ca duce de Milano.

Sub domnia sa (care a fost moderată și pricepută), Sforza a modernizat orașul și ducatul. El a creat un sistem eficient de impozitare care a generat venituri enorme pentru guvern, curtea sa devenind un centru al învățării și culturii renascentiste, iar oamenii din Milano au început să-l iubească. În Milano, el a fondat "Ospedale Maggiore", a restaurat Palazzo dell'Arengo și a construit Naviglio d'Adda, un canal care făcea legătura cu râul Adda.

În timpul domniei lui Sforza, Florența era sub comanda lui Cosimo de Medici, iar cei doi conducători deveniseră prieteni apropiați. Această prietenie s-a manifestat prin Pacea de la Lodi și apoi prin Liga italiană, o alianță defensivă a statelor italiene care a reușit să stabilizeze aproape toată Italia pe durata ei. După pace, Sforza a renunțat la o parte din cuceririle din estul Lombardiei obținute de condotierii săi  Bartolomeo Colleoni, Ludovico Gonzaga și Roberto Sanseverino după 1451. În timp ce regele Alfonso de Napoli s-a numărat printre semnatarii tratatului, Sforza a abandonat sprijinul pentru pretendenții angevini asupra Napole. De asemenea, el a urmărit să cucerească Genova, apoi posesiunile angevine; când o revoltă a izbucnit acolo în 1461, el l-a ales pe Spinetta Campofregoso ca Doge, ca o marionetă a sa. Sforza a ocupat Genova și Savona în 1464.

Sforza a fost primul conducător european care a urmat o politică externă bazată pe conceptul de echilibru al puterii și primul conducător nativ italian care a condus o diplomație extinsă în afara peninsulei pentru a contracara puterea statelor amenințătoare, cum ar fi Franța. Politicile lui Sforza au reușit să elimine dominația puterilor străine asupra politicii italiene pentru restul secolului.

Sforza a suferit de edem și gută. În 1462 s-a răspândit zvonul că el ar fi murit și o revoltă a izbucnit în Milano. Totuși, el a supraviețuit încă patru ani, în cele din urmă decedând în martie 1466. A fost urmat ca duce de fiul său, Galeazzo Maria Sforza.

Fiul mai mic al lui Francesco, Ludovico Sforza, l-a însărcinat pe Leonardo da Vinci să creeze o statuie ecvestră ca parte a unui monument al lui Francesco I Sforza. Modelul de lut pentru cal, care urma să fie folosit ca parte a proiectului a fost finalizat de Leonardo în 1492 dar statuia nu a fost niciodată construită. În 1999, calul a fost îndepărtat de la modelele originale ale lui Leonardo în bronz și plasat în afara orașului Milano pe pista de curse de la Ippodromo del Galoppo.

Copii
Francesco Sforza a avut cu cea d-ea doua soție a sa, Bianca Maria Visconti, nouă copii, din care șapte fii și două fiice:
 Galeazzo Maria (24 ianuarie 1444 — 26 decembrie 1476), Duce de Milano din 1466 până în 1476.
 Ippolita Maria (18 aprilie 1446 — 20 august 1484), soția lui Alfonso al II-lea de Napole și mama Isabelei de Aragon, care s-a căsătorit cu moștenitorul lui Galeazzo.
 Filippo Maria (12 decembrie 1449 — 1492), conte de Corsica.
 Sforza Maria (18 august 1451 — 29 iulie 1479), Duce de Bari din 1464 până în 1479.
 Francesco Galeazzo Maria (5 august 1453/54 — a murit la vârsta de 1-2 ani).
 Ludovico Maria (3 august 1452 — 27 mai 1508), Duce de Bari din 1479 până în 1494 și Duce de Milano din 1494 până în 1499.
 Ascanio Maria (3 martie 1455 — 28 mai 1505), episcop de Pavia, Cremona, Pesaro și Novara și Cardinal.
 Elisabetta Maria (10 iunie 1456 — 1473), soția lui Guglielmo al VIII-lea, marchiz de Montferrat.
 Ottaviano Maria (30 aprilie 1458 — 1477), conte de Lugano, care s-a înecat în timp ce evada din arest.

Note

Legături externe

 Antonio Menniti Ippolito, Francesco I Sforza, duca di Milano, in Dizionario Biografico degli Italiani, L, Roma 1998, pp. 1–15.

Nașteri în 1401
Decese în 1466
Francesco 1
Francesco 1
Cavaleri ai Ordinului Jartierei
Decese cauzate de edem
Condotieri italieni
Italieni din secolul al XV-lea
Generali italieni

Francesco I Sforza


Sodoma și Gomora (franceză: Sodome et Gomorrhe) este o piesă de teatru de Jean Giraudoux (1882–1944). Compusă ca o tragedie cu acțiune în cetatea biblică Sodoma, piesa a fost publicată în 1943 și a avut premiera la 11 octombrie 1943 la Théâtre Hébertot din Paris.

Deși Giraudoux a fost un scriitor prolific înainte de cel de-Al Doilea Război Mondial, Sodome et Gomorrhe a fost singura lui operă nouă care a fost produsă în timpul ocupației germane. În limba engleză a fost tradusă prima dată de Herma Briffault în Barry Ulanov's Makers of the Modern Theatre (1961). În 2005, a avut premiera în limba română la Teatrul Național Radiofonic, regia artistică Toma Enache, adaptare de Costin Tuchilă.

Personaje
 Lia
Jean
 Ruth
Jacques
Luc
Martha
Pierre
Judith
 Salomeea
 Athalie
 Samson
 Dalila

Reprezentații
Sodoma și Gomora a avut premiera la 11 octombrie 1943 în Paris la Théâtre Hébertot într-o producție de Georges Douking. În distribuție au apărut vedetele populare Edwige Feuillère ca Lia și Gérard Philipe ca Jean, această producție originală având un mare succes comercial și fiind rejucată de peste 200 de ori.

Teatru radiofonic
 13 martie 2005  - cu Irina Movilă, Delia Nartea, Mihai Dinvale, Mircea Rusu, Cristian Iacob, Oana Ștefănescu, Mihai Constantin, Ion Chelaru, Valentin Teodosiu, Daniela Ioniță, producător și regia tehnică Vasile Manta, adaptare de Costin Tuchilă, regia muzicală George Marcu

Referințe și note

Legături externe

Vezi și
 Listă de piese de teatru franceze

Piese de teatru de Jean Giraudoux
Piese de teatru care se desfășoară în antichitate
Literatură franceză
Piese de teatru franceze
Lucrări bazate pe Biblie

Sodoma și Gomora (piesă de teatru)


Marin Florea Ionescu () a fost un activist ilegalist comunist, care a deținut funcțiile de secretar al Prezidului Marii Adunări Naționale (1948-1953), ambasador al României la Washington (1953-1955) și apoi la Varșovia (din 1955). Marin Florea Ionescu a devenit membru al Partidului Comunist din 1931, fără funcții.

Biografie
În perioada 1948-1953 a îndeplinit funcția de secretar al Prezidiului Marii Adunări Naționale.

Decorații
  Ordinul "23 August" clasa I (18 august 1964) "pentru merite deosebite în opera de construire a socialismului, cu prilejul celei de a XX-a aniversări a eliberării patriei"

Note

Nașteri în 1899
Decese în 1967
Politicieni români din secolul al XX-lea
Decorați cu Ordinul 23 August
Comuniști români
Ambasadori ai României în Polonia
Ambasadori ai României în Statele Unite ale Americii
Comuniști români condamnați
Membri ai Partidului Comunist Român
Membri ai Partidului Muncitoresc Român

Marin Florea Ionescu


An Aponogeton appendiculatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni H.Bruggen. An Aponogeton appendiculatus in nahilalakip ha genus nga Aponogeton, ngan familia nga Aponogetonaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aponogeton

Aponogeton appendiculatus


ميناء في محافظة تولتشا في رومانيا يقع في منطقة دلتا الدانوب حيث يتشكل عندها فرع نهر الدانوب مشكلا مع فروع أخرى منطقة الدلتا قبل أن يصب النهر في البحر الأسود .
عدد سكانها حوالي 5.000 نسمة

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لسولينا:

مراجع

أماكن ساحلية مأهولة في رومانيا
أماكن مأهولة على ضفاف الدانوب
أماكن مأهولة في مقاطعة تولسيا
بلدات رومانيا
بلدات في رومانيا
دلتا الدانوب
مدن موانئ في البحر الأسود
مدن وبلدات ساحلية في رومانيا

سولينا


Toyin Ojih Odutola, née en 1985 au Nigeria, est une artiste visuelle contemporaine nigériane-américaine connue pour ses dessins multimédias et ses œuvres sur papier. Son style unique repense les traditions du portrait et de la narration.

Biographie
Ojih Odutola est née en 1985 à Ife, au Nigeria où ses deux parents sont enseignants. Elle est d'origine Yoruba et Igbo, respectivement par son père et sa mère. Alors qu'elle a 5 ans, en 1990, sa mère, Nelene Ojih, emmène Toyin Ojih Odutola et son frère de deux ans aux États-Unis pour rejoindre leur père, Jamiu Ade Odutola, à Berkeley, en Californie, où il effectue des recherches et enseigne la chimie à l'université.  indique-t-elle dans une interview.

Après quatre ans à Berkeley, la famille s'installe en 1994 à Huntsville, en Alabama, où son père est devenu professeur associé à l'université Alabama A&M et sa mère infirmière. , explique-t-elle à propos de ce déménagement, précisant encore : . , explique-t-elle aussi dans une autre interview.

Après avoir marqué une pause, elle décide de s'engager dans des études supérieures artistiques. En 2007, elle participe à une résidence d'été artistique de l'Université Yale dans le Connecticut. Les années suivantes, elle obtient une licence en arts plastiques et en communication de l'université de l'Alabama à Huntsville en 2008, puis. en 2012, une maîtrise en beaux-arts du California College of the Arts, à San Francisco.

Alors qu'elle étudie encore au California College of Arts de San Francisco, elle est repérée par le galeriste Jack Shainman et a l'opportunité de présenter une première exposition personnelle à New York  dans sa galerie, la , en 2011.

Cette première exposition, intitulée MAPS, comporte un ensemble de portraits de personnes noires sur des fonds blancs, dessinés au stylo à bille. Son style et ce langage visuel très spécifique qu'elle a inventé durant ses études met en valeur la peau de ses personnages. Ses créations sont remarquées. Elle participe à plusieurs expositions collectives, comme au  Studio Museum in Harlem en 2012 ou au Brooklyn Museum en 2015. Le magazine Forbes la mentionne dès 2012 parmi les artistes de moins de 30 ans à suivre. Les expositions individuelles ou collectives s'enchaînent ensuite dans des lieux à la réputation de plus en plus grande et elle commence à acquérir une notoriété nationale puis internationale. En 2015, son exposition individuelle, Untold Stories, au , introduit la narration et le texte dans son travail, marquant un changement dans ses pratiques. La même année, elle décide de rajouter le patronyme de sa mère à celui de son père : Toyin Odutola devient officiellement Toyin Ojih Odutola. En 2016, elle présente A Matter of Fact, une exposition personnelle au Museum of the African Diaspora. Cette même année 2016, le conservateur en chef des dessins et des gravures du Museum of Modern Art de New York, le MoMA, l'informe que son institution a décidé de lui acheter un premier dessin, The Raven, pour l'inclure dans sa collection permanente. Ces œuvres semblent être des peintures mais restent des dessins. Elle expérimente d'ailleurs différents outils pour dessiner : combinaisons de pastels, de fusain, de crayon à papier, d'encre, etc.., et, toujours, de stylo à bille, comme pour ses premières créations. Son travail fait la couverture du magazine Juxtapoz en novembre 2017, à l'occasion d'une exposition individuelle new-yorkaise,  To Wander Determined , au Whitney Museum of American Art. Cette exposition au Whitney Museum of American Art présente une série de personnages reliés par un récit fictif de deux dynasties aristocratiques nigérianes unies par l'union de leurs fils et dont l'histoire, complètement imaginée, serait non encombrée par l'histoire du colonialisme. Toyin Ojih Odutola présente ces œuvres comme une collection privée de ces familles, poursuivant par le biais de cette fiction sa réflexion sur les races, le genre, le pouvoir et les classes sociales.

Durant l'année universitaire 2017/2018, elle est en résidence artistique au Barnard College à New York. En 2018, elle participe à la  édition de la biennale internationale Manifesta à Palerme, en Italie. En août 2020, sa première exposition individuelle dans un musée au Royaume-Uni est inaugurée au Barbican Centre, à Londres, sous le titre A Countervailing Theory. Spécifiquement pour cette exposition, elle crée 40 œuvres représentant une parabole ancienne se déroulant sur le plateau de Jos, au centre du Nigeria. Dans l'entretien qu'elle accorde au périodique The Observer, elle indique que l'exposition lui a été inspirée par deux faits : la lecture d'articles sur d'anciennes formations rocheuses dans le centre du Nigeria et l'audition d'un archéologue allemand qui avait attribué à tort des statues en laiton trouvées au Nigeria à des  parce qu'il . L'auteure Zadie Smith écrit un essai sur le thème de cette exposition dans The New Yorker.

En 2020, elle se voit décerner le prix Jean-François Prat.

Style et influences
Toyin Ojih Odutola est surtout connue pour ses dessins de portraits détaillés. Cependant, l'artiste ne se considère pas comme une portraitiste : les sujets de ses dessins sont souvent librement inspirés de plusieurs personnes différentes. Elle attribue à un de ses professeurs d'art au lycée, Dana Bathurst, le mérite de lui avoir fait découvrir des artistes portraitistes afro-américains tels que Jacob Lawrence, Elizabeth Catlett, ou Romare Bearden :  explique-t-elle. Elle se dit également inspirée et influencée par les bandes dessinées, les mangas et les anime. En outre, les œuvres d'artistes contemporains comme  ou   ont eu un impact sur ses travaux.

Références

Liens externes

Naissance en 1985
Naissance dans l'État d'Oyo
Artiste nigérian
Personnalité féminine nigériane
Artiste contemporain américain
Personnalité féminine américaine
Étudiant de l'université de l'Alabama
Étudiant de l'université Yale
Étudiant du California Institute of the Arts

Toyin Ojih Odutola


ثمل القهرمانة  أو ثومال القهرمانة وكانت تلقب بأم موسى القهرمانة، هي أول امرأة مسلمة تتولى مهنة القضاء في التاريخ الإسلامي.

نفوذ أم المقتدر

تذكر المصادر التاريخية بأن عُمر المقتدر بالله كان لا يتجاوز الثالثة عشرة عند توليه خلافة الدولة العباسية، يذكر المؤرخون بان السيدة شغب والدة المقتدر بالله استغلّت قلة عمر ولدها للتدخل في شؤون الحكم وتوسيع سلطتها ونفوذها على الدولة العباسية.
استعانت أم المقتدر بشخصيات نسائية أخرى لإعانتها في إدارة شؤون الدولة من أهمهن وصيفتها «ثمل»، اشتهرت لاحقا باسم ثمل القهرمانة نسبة لعملها كقهرمانة- والقهرمانة تعني الوصيفة أو كبيرة الخدم - للسيدة أم المقتدر .

توليها القضاء
أمرت أم المقتدر قهرمانتها ثمل في أن تجلس في دار تسمى «دار المظالم» برصافة بغداد سنة 306 هجرية الموافق 918 ميلادية، أي عُيّنت ثمل في منصب يعادل منصب قاضي القضاة في الزمن المعاصر، كانت تنظر ثمل في الشكاوي التي يكتبها الناس كل يوم جمعة وهو موعد جلوسها في دار المظالم.
ساعدها القاضي أبا الحسن ابن الأشناني في تخطي رفض الناس وفي مهنتها فحسن أمرها وأصلح عليها، وخرجت التوقعيات وعليها خطها على سداد، وكان يحضر في مجلسها القضاة والفقهاء والأعيان.

نهاية فترة قضائها
شبَّ الخلاف بين ثمل أو أم موسى القهرمانة وبين السيدة أم المقتدر بسبب طموح ثمل السياسي واتهام أم المقتدر لها باختلاسها من أموال الدولة. أدى هذا الخلاف إلى تنحية ثمل من منصبها كقاضية عام 310 هجرية الموافق للعام 922 ميلادية، واعتقالها واعتقال أصهارها وأتباعها، وصودر من أموالها مليون دينار .

وفاتها
توفيت عام 317هـ الموافق للعام 928 ميلادية.

أرآء الفقهاء والمؤرخين فيها
بعض المؤرخين وعلماء الدين كالطبري والذي عاصر ثمل القهرمانة في بغداد، كتب بأن «ثمل» قامت بمهمتها خير قيام، وبأن رفض الناس الأولي لتوليها القضاء تحول لاحقا إلى محبة بسبب الإصلاحات التي قامت بها. بينما القاضي أبو علي المحسّن بن علي التنوخي ذكر في كتاب «الفرج بعد الشدة» بأن «ثمل» كانت موصوفة بالشر والإسراف في العقوبة. وعالم الدين ابن حزم الأندلسي وضع تولّي ثمل القضاء من ضمن أحداث اعتبرها من «غرائب الدهر» في التاريخ الإسلامي.

مراجع

مصادر
 تاريخ الإسلام الذهبي» الطبقة الحادية والثلاثون»
 البداية والنهاية (ج11 ص 129)
 المنتظم (ج6 ص 148)
 شذرات الذهب (ج1 ص 247)
 أعلام النساء (ج1 ص 169)
 الفرج بعد الشدة القاضي التنوخي (ص 664)
 نقط العروس في تواريخ الخلفاء، رسائل ابن حزم

وصلات خارجية
 دار الإفتاء المصرية - نساء قاضيات

عبيد وإماء في القرون الوسطى
أستاذات قانون
أشخاص في بلاط الخلافة العباسية
أشخاص مرتبطون بجامعة سالفورد
أشخاص من الدولة العباسية في القرن 10
أشخاص من بغداد
أشخاص من حمص
أصحاب أعمال من دبي
المرأة في الدولة العباسية في القرن 10
حقوق المرأة في الإسلام
عباسيون
عبيد من الدولة العباسية
عبيد ومعتقون عرب
قاضيات
قضاة شرعيون
قضاة عراقيون
مسؤولون عباسيون
مواليد 1963
مواليد القرن 9
نساء القرن 10
نساء عراقيات
نساء مسلمات
نساء من الدولة العباسية
وفيات 317 هـ
وفيات 929

ثمل القهرمانة


Darboğaz, Samsun ilinin Bafra ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Samsun il merkezine 62 km, Bafra ilçesine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
  Darboğaz Köyü Web Sitesi

Bafra'nın mahalleleri

Darboğaz, Bafra


الشلك قبيلة جنوب سودانية نيلية تنحدر من قبيلة اللوو ، حيث إن النيلين ينقسمون إلى ثلاثة مجموعات رئيسة في جنوب السودان وهي : الدينكا، والنوير، و اللوه . وينحدر الشلك من مجموعة اللوه التي تنقسم إلى مجموعات صغيرة يشكل الشلك فيها الجماعة الرئيسة. فهجرة اللوه إلى مواطنهم المعروف اليوم قد اتسمت بالمغامرات والخلافات الحادة بين هذه المجموعة، فبوصولها إلى المنطقة التي تسكنها قبيلة البارى، في الاستوائية، تفرع لوه إلى مجموعتين رئيستين : الأولى اتجهت جنوباً مكونة فيما بعد قبائل الأشولى، وألور، ولانقو، بالإضافة إلى قبائل صغيرة أخرى تسكن يوغندا الآن. أما المجموعة الثانية فاتجهت شمالاً ودخلت بحرالغزال حيث آثرت مجموعة صغيرة منها البقاء والاستقرار مكونة قبيلة اللوه ببحر الغزال وجور بئل، وبلندا بور. أما الفصيل الرئيس فواصل الرحلة شمالاً وعبر النيل (النهر) ليؤسس مملكة الشلك، بينما تفرعت مجموعة صغيرة واتجهت شرقاً لتكون قبيلة الأنواك

مجموعة اللوه
يشكل الشلك المجموعة الوحيدة من بين أفراد مجموعة اللوه التي ترقت وتطورت في شتى مناحي الحياة والرقى الإنساني حتى وصلت إلى ما تسمى اليوم بأمة. وقد بدأ ذلك في بداية الربع الثاني من القرن الرابع عشر بفضل مجهودات زعيمهم الروحى نيكانقو أكوار

الشلك و النوبة
ولمملكة الشلك أوجه شبه في كثير من الشؤون بالممالك النوبية القديمة التي كانت سائدة في شمال السودان قبل دخول العرب والإسلام. و يقال أن حرفة تعدين الأسلحة البيضاء وصناعة آلات الصيد المختلفة التي يشتهر بها الشلك، قد انتقلت إليهم عبر الممالك النوبية القديمة. كذلك أهل جبال النوبا يجمعهم بالشلك تاريخ طويل على مر العصور والأزمنة ذاقوا فيه معا الحلو والمر وسوف نأتي إلى ذكر ذلك لاحقاً.

من اعلام قبيلة الشلك
 الدكتور لام أكول مثقف وسياسي.

مراجع

عرقيات نيلية
مجموعات عرقية في أوغندا
مجموعات عرقية في السودان
مجموعات عرقية في تنزانيا
مجموعات عرقية في جنوب السودان
مجموعات عرقية في كينيا
نيلي (عرق)

شلك (قبيلة)


In mathematics, a low-discrepancy sequence is a sequence with the property that for all values of N, its subsequence x1, ..., xN has a low discrepancy.

Roughly speaking, the discrepancy of a sequence is low if the proportion of points in the sequence falling into an arbitrary set B is close to proportional to the measure of B, as would happen on average (but not for particular samples) in the case of an equidistributed sequence. Specific definitions of discrepancy differ regarding the choice of B (hyperspheres, hypercubes, etc.) and how the discrepancy for every B is computed (usually normalized) and combined (usually by taking the worst value).

Low-discrepancy sequences are also called quasirandom sequences, due to their common use as a replacement of uniformly distributed random numbers.
The "quasi" modifier is used to denote more clearly that the values of a low-discrepancy sequence are neither random nor pseudorandom, but such sequences share some properties of random variables and in certain applications such as the quasi-Monte Carlo method their lower discrepancy is an important advantage.

Applications

Quasirandom numbers have an advantage over pure random numbers in that they cover the domain of interest quickly and evenly.

Two useful applications are in finding the characteristic function of a probability density function, and in finding the derivative function of a deterministic function with a small amount of noise. Quasirandom numbers allow higher-order moments to be calculated to high accuracy very quickly.

Applications that don't involve sorting would be in finding the mean, standard deviation, skewness and kurtosis of a statistical distribution, and in finding the integral and global maxima and minima of difficult deterministic functions. Quasirandom numbers can also be used for providing starting points for deterministic algorithms that only work locally, such as Newton–Raphson iteration.

Quasirandom numbers can also be combined with search algorithms. A binary tree Quicksort-style algorithm ought to work exceptionally well because quasirandom numbers flatten the tree far better than random numbers, and the flatter the tree the faster the sorting. With a search algorithm, quasirandom numbers can be used to find the mode, median, confidence intervals and cumulative distribution of a statistical distribution, and all local minima and all solutions of deterministic functions.

Low-discrepancy sequences in numerical integration

Various methods of numerical integration can be phrased as approximating the integral of a function f in some interval, e.g. [0,1], as the average of the function evaluated at a set {x1, ..., xN} in that interval:

If the points are chosen as xi = i/N, this is the rectangle rule.
If the points are chosen to be randomly (or pseudorandomly) distributed, this is the Monte Carlo method.
If the points are chosen as elements of a low-discrepancy sequence, this is the quasi-Monte Carlo method.
A remarkable result, the Koksma–Hlawka inequality (stated below), shows that the error of such a method can be bounded by the product of two terms, one of which depends only on f, and the other one is the discrepancy of the set {x1, ..., xN}.

It is convenient to construct the set {x1, ..., xN} in such a way that if a set with N+1 elements is constructed, the previous N elements need not be recomputed.
The rectangle rule uses points set which have low discrepancy, but in general the elements must be recomputed if N is increased.
Elements need not be recomputed in the random Monte Carlo method if N is increased,
but the point sets do not have minimal discrepancy.
By using low-discrepancy sequences we aim for low discrepancy and no need for recomputations, but actually low-discrepancy sequences can only be incrementally good on discrepancy if we allow no recomputation.

Definition of discrepancy

The discrepancy of a set P = {x1, ..., xN} is defined, using Niederreiter's notation, as

where
λs is the s-dimensional Lebesgue measure,
A(B;P) is the number of points in P that fall into B,
and J is the set of s-dimensional intervals or boxes of the form

where .

The star-discrepancy D*N(P) is defined similarly, except that the supremum is taken over the set J* of rectangular boxes of the form

where ui is in the half-open interval [0, 1).

The two are related by

Note: With these definitions, discrepancy represents the worst-case or maximum point density deviation of a uniform set. However, also other error measures are meaningful, leading to other definitions and variation measures. For instance, L2 discrepancy or modified centered L2 discrepancy are also used intensively to compare the quality of uniform point sets. Both are much easier to calculate for large N and s.

The Koksma–Hlawka inequality

Let Īs be the s-dimensional unit cube,
Īs = [0, 1] × ... × [0, 1].
Let f have bounded variation V(f) on Īs in the sense of Hardy and Krause.
Then for any x1, ..., xN
in Is =
[0, 1) × ... ×
[0, 1),

The Koksma–Hlawka inequality is sharp in the following sense: For any point set {x1,...,xN} in Is and any , there is a function f with bounded variation and V(f) = 1 such that

Therefore, the quality of a numerical integration rule depends only on the discrepancy D*N(x1,...,xN).

The formula of Hlawka–Zaremba

Let . For  we
write

and denote by  the point obtained from x by replacing the
coordinates not in u by . Then

where  is the discrepancy function.

The L² version of the Koksma–Hlawka inequality

Applying the Cauchy–Schwarz inequality for integrals and sums to the Hlawka–Zaremba identity, we obtain an  version of the Koksma–Hlawka inequality:

where

and

 discrepancy has a high practical importance because fast explicit calculations are possible for a given point set. This way it is easy to create point set optimizers using  discrepancy as criteria.

The Erdős–Turán–Koksma inequality

It is computationally hard to find the exact value of the discrepancy of large point sets. The Erdős–Turán–Koksma inequality provides an upper bound.

Let x1,...,xN be points in Is and H be an arbitrary positive integer. Then

where

The main conjectures

Conjecture 1. There is a constant cs depending only on the dimension s, such that

for any finite point set  {x1,...,xN}.

Conjecture 2.  There is a constant c's depending only on s, such that

for infinite number of N for any infinite sequence  x1,x2,x3,....

These conjectures are equivalent. They have been proved for s ≤ 2 by W. M. Schmidt. In higher dimensions, the corresponding problem is still open. The best-known lower bounds are due to Michael Lacey and collaborators.

Lower bounds

Let s = 1. Then

for any finite point set {x1, ..., xN}.

Let s = 2. W. M. Schmidt proved that for any finite point set {x1, ..., xN},

where

For arbitrary dimensions s > 1, K. F. Roth proved that

for any finite point set {x1, ..., xN}.
Jozef Beck  established a double log improvement of this result in three dimensions.
This was improved by D. Bilyk and  M. T. Lacey to a power of a single logarithm. The best known bound for s > 2 is due
D. Bilyk and  M. T. Lacey and A. Vagharshakyan. For s > 2 there is a t > 0 so that

for any finite point set {x1, ..., xN}.

Construction of low-discrepancy sequences

Because any distribution of random numbers can be mapped onto a uniform distribution, and quasirandom numbers are mapped in the same way, this article only concerns generation of quasirandom numbers on a multidimensional uniform distribution.

There are constructions of sequences known such that

where C is a certain constant, depending on the sequence. After Conjecture 2, these sequences are believed to have the best possible order of convergence. Examples below are the van der Corput sequence, the Halton sequences, and the Sobol' sequences. One general limitation is that construction methods can usually only guarantee the order of convergence. Practically, low discrepancy can be only achieved if N is large enough, and for large given s this minimum N can be very large. This means running a Monte-Carlo analysis with e.g. s=20 variables and N=1000 points from a low-discrepancy sequence generator may offer only a very minor accuracy improvement .

Random numbers

Sequences of quasirandom numbers can be generated from random numbers by imposing a negative correlation on those random numbers. One way to do this is to start with a set of random numbers  on  and construct quasirandom numbers  which are uniform on  using:

 for  odd and  for  even.

A second way to do it with the starting random numbers is to construct a random walk with offset 0.5 as in:

That is, take the previous quasirandom number, add 0.5 and the random number, and take the result modulo 1.

For more than one dimension, Latin squares of the appropriate dimension can be used to provide offsets to ensure that the whole domain is covered evenly.

Additive recurrence

For any irrational , the sequence

has discrepancy tending to . Note that the sequence can be defined recursively by

A good value of  gives lower discrepancy than a sequence of independent uniform random numbers.

The discrepancy can be bounded by the approximation exponent of . If the approximation exponent is , then for any , the following bound holds:

By the Thue–Siegel–Roth theorem, the approximation exponent of any irrational algebraic number is 2, giving a bound of  above.

The recurrence relation above is similar to the recurrence relation used by a linear congruential generator, a poor-quality pseudorandom number generator:

For the low discrepancy additive recurrence above, a and m are chosen to be 1.  Note, however, that this will not generate independent random numbers, so should not be used for purposes requiring independence.

The value of  with lowest discrepancy is the fractional part of the golden ratio:

Another value that is nearly as good is the fractional part of the silver ratio, which is the fractional part of the square root of 2:

In more than one dimension, separate quasirandom numbers are needed for each dimension. A convenient set of values that are used, is the square roots of primes from two up, all taken modulo 1:

However, a set of values based on the generalised golden ratio has been shown to produce more evenly distributed points.

The list of pseudorandom number generators lists methods for generating independent pseudorandom numbers.
Note: In few dimensions, recursive recurrence leads to uniform sets of good quality, but for larger s (like s>8) other point set generators can offer much lower discrepancies.

van der Corput sequence

Let

be the b-ary representation of the positive integer n ≥ 1, i.e. 0 ≤ dk(n) < b. Set

Then there is a constant C depending only on b such that (gb(n))n ≥ 1satisfies

where D*N is the
star discrepancy.

Halton sequence

The Halton sequence is a natural generalization of the van der Corput sequence to higher dimensions. Let s be an arbitrary dimension and b1, ..., bs be arbitrary coprime integers greater than 1. Define

Then there is a constant C depending only on b1, ..., bs, such that sequence {x(n)}n≥1 is a s-dimensional sequence with

Hammersley set

Let b1,...,bs−1 be coprime positive integers greater than 1. For given s and N, the s-dimensional Hammersley set of size N is defined by

for n = 1, ..., N. Then

where C is a constant depending only on b1, ..., bs−1.
Note: The formulas show that the Hammersley set is actually the Halton sequence, but we get one more dimension for free by adding a linear sweep. This is only possible if N is known upfront. A linear set is also the set with lowest possible one-dimensional discrepancy in general. Unfortunately, for higher dimensions, no such "discrepancy record sets" are known. For s = 2, most low-discrepancy point set generators deliver at least near-optimum discrepancies.

Sobol' sequence

The Antonov–Saleev variant of the Sobol' sequence generates numbers between zero and one directly as binary fractions of length , from a set of  special binary fractions,  called direction numbers. The bits of the Gray code of , , are used to select direction numbers. To get the Sobol' sequence value  take the exclusive or of the binary value of the Gray code of  with the appropriate direction number. The number of dimensions required affects the choice of .

Poisson disk sampling

Poisson disk sampling is popular in video games to rapidly place objects in a way that appears random-looking
but guarantees that every two points are separated by at least the specified minimum distance. This does not guarantee low discrepancy (as e. g. Sobol'), but at least a significantly lower discrepancy than pure random sampling. The goal of these sampling patterns is based on frequency analysis rather than discrepancy, a type of so-called "blue noise" patterns.

Graphical examples
The points plotted below are the first 100, 1000, and 10000 elements in a sequence of the Sobol' type.
For comparison, 10000 elements of a sequence of pseudorandom points are also shown.
The low-discrepancy sequence was generated by TOMS algorithm 659.
An implementation of the algorithm in Fortran is available from Netlib.

See also
 Discrepancy theory
 Markov chain Monte Carlo
 Quasi-Monte Carlo method
 Sparse grid
 Systematic sampling

Notes

References

External links
 Collected Algorithms of the ACM (See algorithms 647, 659, and 738.)
 Quasi-Random Sequences from the GNU Scientific Library
 Quasi-random sampling subject to constraints at FinancialMathematics.Com
 C++ generator of Sobol' sequence
 SciPy QMC API Reference: scipy.stats.qmc

Numerical analysis
Low-discrepancy sequences
Random number generation
Diophantine approximation
Sequences and series

Low-discrepancy sequence


يوليو 2008 هو الشهر السابع من عام 2008 بدأ يوم الثلاثاء، وأنتهى يوم الخميس، وأمتد لواحد وثلاثين يومًا.

بوابة:أحداث جارية

مراجع

2008
2008 حسب اليوم
شهور في عقد 2000
يوليو

يوليو 2008


Carina Marguerite Benninga (* 18. August 1962 in Leiden) ist eine ehemalige niederländische Hockeyspielerin und Olympiasiegerin.

Benninga spielte 1980 für das Hockeyteam der Old Dominion University in Virginia. Sie wechselte später nach Amsterdam und debütierte bei der Weltmeisterschaft 1983 in der Nationalmannschaft, mit der sie auf Anhieb Weltmeisterin wurde. Im Jahr darauf siegten die Niederländerinnen sowohl bei der Europameisterschaft als auch bei den Olympischen Spielen in Los Angeles.

Die Mittelfeldspielerin verpasste die Heim-Weltmeisterschaft 1986 wegen eines Schlüsselbeinbruchs. 1987 schloss Benninga ihr Jurastudium an der Universität Amsterdam ab und gewann mit der niederländischen Nationalmannschaft bei der FIH Champions Trophy. Bei den Olympischen Spielen 1988 belegte sie mit ihrer Mannschaft den dritten Platz.

1989 war sie Flaggenträgerin der niederländischen Mannschaft bei der Makkabiade; die Niederländerinnen gewannen den Titel ebenso wie ein Jahr später bei der Weltmeisterschaft 1990. Benninga war mittlerweile Kapitänin der Nationalmannschaft und trug 1992 als erste Frau die Flagge der Niederlande bei einer Olympischen Eröffnungsfeier, der eher enttäuschende sechste Platz bei den Olympischen Spielen in Barcelona war der Schlusspunkt ihrer aktiven Karriere; mit 158 Länderspielen war sie einige Jahre Rekordnationalspielerin.

Als Assistenztrainerin betreute Carina Benninga von 1993 bis 1995 die US-amerikanische Nationalmannschaft, 1997 führte sie als Trainerin die niederländische Mannschaft zu einem Makkabiadesieg. Später war sie mehrfach Trainerin in der Zweiten Niederländischen Hockeyliga. 1994 wurde Carina Benninga zur Ritterin geschlagen, seit 2000 ist sie Mitglied der International Jewish Sports Hall of Fame.

Weblinks

 Porträt auf jewishsports (englisch)
 Porträt auf jewsinsports (englisch)

Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1984
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1988
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1992
Hockeynationalspieler (Niederlande)
Olympiasieger (Hockey)
Weltmeister (Feldhockey)
Europameister (Feldhockey)
Olympiateilnehmer (Niederlande)
Makkabiade-Sieger
Mitglied der International Jewish Sports Hall of Fame
Hockeytrainer (Vereinigte Staaten)
Hockeytrainer (Niederlande)
Niederländer
Geboren 1962
Frau

Carina Benninga


باب بوجلود هو أحد أهم بوابات السور المحيط بفاس القديمة، وتُعد هذه البوابة الأكثر شهرة لفاس البالي و تقع من الجهة الشمالية الغربية لفاس البالي إلى جانب ساحة الباشا البغدادي. تعد هذه الباب لذى الكثيرين المدخل الرئيسي لفاس البالي.

المراجع

بوابات فاس
عمارة مغربية
عمارة مغاربية
مبان ومنشآت في فاس
مواقع أثرية في المغرب

باب بوجلود


Matabeleland North is a province in western Zimbabwe. With a population of 749,017 as of the 2012 census, it is the country's second-least populous province, after Matabeleland South, and is the country's least densely populated province. Matabeleland North was established in 1974, when the original Matabeleland Province was divided into two provinces, the other being Matabeleland South. In 1997, the province lost territory when the city of Bulawayo became its own province. Matabeleland North is divided into seven districts. Its capital is Lupane, and Victoria Falls and Hwange are its largest towns. The name "Matabeleland" is derived from the Matabele or Ndebele people, the province's largest ethnic group.

Matabeleland North is bordered by Matabeleland South and Bulawayo to the south, Midlands to the east, Mashonaland West to the northeast, Botswana to the west, and Zambia to the north, which is separated from Zimbabwe by the Zambezi river. It has an area of , equal to 19.2% of the total area of Zimbabwe. It is the largest in area of the country's ten provinces. Matabeleland North is located on the edge of the Kalahari Basin, giving it an arid climate. Its economy is dominated by agriculture, with 83% of employed people in the province working as farmers. Cattle ranching and tourism also contribute to the economy. The Zimbabwean side of Victoria Falls, a World Heritage Site and major tourist attraction, is located in Matabeleland North.

Geography

The region of Matabeleland, of which Matabeleland North is a part of, is characterized by generally inhospitable land when compared to other parts of Zimbabwe.  It has lower rainfall than provinces such as Mashonaland, and is plagued by water scarcity in general.  The land is also less fertile than other provinces, as commercial crops cannot be grown and rural farmers usually cannot produce enough maize to feed their families.  However, during the colonial era, large numbers of cattle ranches were formed and cattle ranching has proved to be more successful than growing crops in the province. The upper reaches of the Nata River flow through Matabeleland North before entering Botswana to discharge to the Makgadikgadi Pans.

The region does have a significant amount of other resources like gold, limestone, methane gas, coal, and timber.  As seen in Hwange National Park, Zimbabwe's largest game reserve, the area is also known for its substantial wildlife population.  However, the most famous geographic feature of Matebeleland North is Victoria Falls, the world's largest waterfalls that are located on the Zambezi river on the northern border of the province.

Government

Districts
Matabeleland North is divided into 7 districts:

 Binga
 Bubi
 Hwange
 Lupane
 Nkayi
 Tsholotsho
 Umguza

Elections
The region is regarded as a very independent region when it comes to politics.  In the most recent parliamentary election held in March 2008, both factions of the MDC won a total of eight seats from the Matabeleland North delegation to the House of Assembly, while ZANU-PF won four seats and one other seat was won by an independent.  In the Senate, the MDC won a combined five seats and ZANU-PF won one seat.

See also
 Provinces of Zimbabwe
 Districts of Zimbabwe

References

Provinces of Zimbabwe
1974 establishments in Rhodesia

Matabeleland North Province


أبو العباس أحمد بن محمد بن بكر الفرسطائي النفوسي ويكنى «بأبي العباس» (ت: 504هـ/1111م) إمام وفقيه موسوعي، من أشهر علماء الإباضية في القرن الخامس الهجري.

هو أحمد بن محمد بن بكر النفوسي الفرسطائي، نسبة إلى فرسطاء بجبل نفوسة في ليبيا.

نشأ في أحضان أسرة مشتهرة بالعلم والعلماء. كان من أبرزها أبوه العالم محمد بن بكر بن أبي عبد الله، واضع نظام (حلقة العزابة) (ت: 440هـ).

مؤلفاته
حوالي خمسة وعشرين كتابا ضاع أغلبها. ومن أشهر ما بقي منها:
 .كتاب فيه مسائل التوحيد مما لا يسع الإنسان جهله، وغير ذلك من مسائل الكلام.
 .السيرة في الدماء
 .كتاب تبيين أفعال العباد (مخطوط)، يبحث في الأخلاق والسلوك
 .الجامع في الفروع، جزأين، يتناول فقه العبادات،
 .كتاب القسمة وأصول الأراضين، وهو يقع في ثمانية أجزاء، طبع بسلطنة عمان سنة 1414هـ/1992م، بتحقيق الدكتور محمد ناصر والشيخ بالحاج بكير باشعادل
 .كتاب الألواح
 .كتاب تلخيص القسمة: مخطوط في المعاملات التجارية بين الشركاء،
 .كتاب الأموات، مخطوط، يتعلق موضوعه بالجنائز والأموات.

مصادر

إباضيون
علماء دين إباضيون من ليبيا
كتاب وكاتبات ليبيون
وفيات 1111
وفيات 504 هـ

أحمد بن محمد الفرسطائي


Léon Gambetta fue un político francés nacido en Cahors, el 2 de abril de 1838, y fallecido en Ville-d'Avray (Altos del Sena), el 31 de diciembre de 1882.

El nombre Léon Gambetta también se puede referir a:

 Clase Léon Gambetta. Clase de cruceros acorazados de la Marina Francesa, compuesta por los buques Léon Gambetta, Jules Ferry y Victor Hugo.
 Léon Gambetta (1903). Crucero acorazado francés, botado en 1901, alistado en 1903 y hundido por un submarino austriaco en 1915.

Léon Gambetta (desambiguación)


El arroyo Don Carlos es un pequeño curso de agua uruguayo ubicado en el departamento de Rocha.

Nace en la Sierra de la India y desemboca en la Laguna de Castillos tras recorrer alrededor de 32 km; su principal afluente es el Arroyo Cafalote.

Ríos y arroyos de Rocha

Arroyo Don Carlos


Belgiens U/18-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 18 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/18-fodboldlandshold
U/18-fodboldlandshold i Europa

Belgiens U/18-fodboldlandshold


Når krigen slutter er en film instrueret af Francois Verster.

Handling
»Når krigen slutter« handler om nogle af følgerne af den sydafrikanske kamp mod Apartheid. BMW (Bonteheuwel Military Wing) er en selvforsvarsenhed dannet af teenagere i midten af firserne. Med to tidligere aktivister som centrum åbenbarer filmen de dybe ar, apartheidstyret har efterladt hos landets "tabte generation". Gori er kaptajn i den sydafrikanske hær og arbejder nu for regeringen med at bekæmpe kriminalitet. Hans gamle ven Marlon er bandemedlem, og hans verden består af stoffer og bandevold. Marlon kæmper for at forlade det kriminelle liv, men da hans søster bliver myrdet af en rivaliserende bande, står han i et dilemma. Filmen er en intens og barsk beretning om nogle miljøer og ødelagte mennesker, der - på trods - også rummer håb for en bedre fremtid.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2003

Sydafrika
Dokumentarfilm fra Danmark

Når krigen slutter


A Cachoeira do Mosquito é uma queda-d'água situada na Área de Proteção Ambiental Marimbus-Iraquara, norte do município de Lençóis, Chapada Diamantina, região central do estado brasileiro da Bahia, no leito do rio Mosquito.

Seu nome vem da designação dada, na época do garimpo, aos pequenos diamantes ali encontrados, denominados de "mosquito" no jargão local.

Características
É uma das mais belas cachoeiras na região de Lençóis. Está situada em propriedade privada, a trinta e oito quilômetros de Lençóis, com acesso parcialmente por rodovia asfaltada (20 quilômetros) e em parte por estrada vicinal (de terra, nos restantes oito quilômetros), dos quais os últimos 980 metros são percorridos a pé por uma trilha, após os carros ficarem num estacionamento com capacidade para quarenta veículos.

Possui em torno de 70 metros de altura. No período chuvoso a queda apresenta um aumento significativo em seu volume, como foi registrado em novembro de 2021, e o rio ali forma um cânion.

Turismo
Sendo particular a área, as regras de visitação incluem algumas proibições como não fumar, não praticar nudismo, som eletrônico, caçar ou pescar, entre outras. O centro do local, a antiga Fazenda Santo Antônio, foi adaptada para ser um restaurante.

O banho no poço formado pela queda é um dos atrativos do lugar, junto a dois mirantes ali instalados que proporcionam uma visão privilegiada da paisagem e pontos ideais para o registro fotográfico.

Geografia de Lençóis
Hidrografia da Chapada Diamantina
Mosquito

Cachoeira do Mosquito


Marcel Tribowski (* 27. Mai 1962 in Berlin) ist ein deutscher Großmeister für Schachkomposition und Architekt.

Schachkomposition
Seit 1984 veröffentlichte Tribowski mehr als 250 Schachaufgaben fast aller Genres. Er bevorzugt mehrzügige Kompositionen. Etwa drei Viertel seiner Werke erhielten Turnierauszeichnungen, über 40 Prozent fanden Eingang in die FIDE-Alben. 2010 wurde ihm der Großmeistertitel verliehen.

Von 1990 bis 1998 war Tribowski Co-Redakteur für drei- und mehrzügige Schachaufgaben der Zeitschrift Die Schwalbe.

Lösung:
1. Ld6! droht 2. Kb6 [droht 3. Sc7+ Kd4 4. Sb5 matt] Sc4+ 3. bxc4+ Kxc4 4. Sg7+ Kd4 5. Sxf5 matt
1. … Lb2 2. Sc5+ Kd4 3. Sd3 [droht 4. Lc5 matt] b6 4. Sxb4 [droht 5. Sc6 matt] Se3 beliebig 5. Sc2 matt
1. … hxg6 2. Sf8+ Kd4 3. Sxg6 [droht 4. Lc5 matt] b6 4. Se7 [droht 5. Sc6 matt] Se3 beliebig 5. Sxf5 matt
In beiden Hauptvarianten vollführt der weiße Springer als Vorderstein einer Siers–Batterie spiralförmige Bewegungen um die Batterielinie g8–b3.

Lösungen:
Weiß beginnt.
1. … Sb6 2. Td8 Sd7 3. Sd2 Kd6 4. Le2 Ke5 5. f3 Sf6 6. Td3 Sg4 matt
1. … Kb7 2. Ta6 Sb6 3. Ke4 Kc6 4. Kf5 Kd5 5. Sg5 Sc8 6. Tf6 Se7 matt
Auf das Indische Problem zurückgehende gemeinsame Manöver beider Parteien führen zu Matts unter Beteiligung sämtlicher Figuren bei verschiedenfarbigen Standfeldern des schwarzen Königs (Idealmatts mit Chamäleonecho).

Leben
Tribowski ist Architekt und hat eine Tochter.

Literatur
 Zirkwitz, Thorsten; Tribowski, Marcel: Die Popandopulo-Batterie. in: Die Schwalbe, Heft 149, Oktober 1994, S. 543–548.

Weblinks

Einzelnachweise

Schachkomponist
Deutscher
Geboren 1962
Mann

Marcel Tribowski


En fascinator er en hovedprydelse i form af en slags pyntehat. Oprindeligt var der tale om en slags let dække af hovedet. Siden 1990'erne har det været betegnelsen for en formel hovedbeklædning, der bæres som et alternativ til en hat. Der er normalt tale om en stor, dekorativ slags pynt, der holdes fast med et bånd eller en clip. Til tider er fascinatorens base af form som en miniaturehat, i hvilket tilfælde den betegnes som en hatinator.

Eksterne henvisninger

Hovedbeklædning

Fascinator


Ritthem es una localidad de la provincia de Zelanda (Países Bajos). Está situada en la isla de Walcheren, a unos 4 km al este de Flesinga.

Poseyó municipio propio hasta 1966, cuando fue incluida en Flesinga.

Referencias

Flesinga
Antiguos municipios de la provincia de Zelanda
Localidades de Zelanda

Ritthem