Hans Lilie (* 18. August 1949 in Duderstadt) ist ein deutscher Rechtswissenschaftler. Er war bis zu seiner Emeritierung im Jahr 2014 Professor für Strafrecht, Strafprozessrecht, Rechtsvergleichung und Medizinrecht an der Universität Halle-Wittenberg. Er ist Direktor des Interdisziplinären Wissenschaftlichen Zentrums Medizin-Ethik-Recht an der Universität Halle-Wittenberg und Leiter der Vertrauensstelle Transplantationsmedizin bei der Bundesärztekammer, des GKV-Spitzenverbandes und der Deutschen Krankenhausgesellschaft. Seit dem 1. Januar 2016 ist er Ombudsmann des Universitätsklinikum Leipzig und seit dem 1. Februar 2020 Compliance-Beauftragter der KV Berlin.

Hans Lilie ist Of counsel der Kanzlei Kiesgen-Millgramm Rechtsanwälte in Leipzig mit dem Arbeitsschwerpunkt Compliance im Gesundheitssystem.

Werdegang
Von 1971 bis 1977 studierte Hans Lilie Rechtswissenschaft an der Universität Göttingen und war Studentische Hilfskraft bei Hans-Ludwig Schreiber. 1977 absolvierte er die Erste Juristische Staatsprüfung. Anschließend war er von 1977 bis 1978 wissenschaftlicher Assistent am Lehrstuhl von Hans-Ludwig Schreiber. Darauf folgte von 1978 bis 1979 ein Stipendium an der Law School der University of California. 1980 wurde er mit der Arbeit Ärztliche Dokumentationspflicht und Informationsrechte des Patienten – Eine arztrechtliche Studie zum deutschen und amerikanischen Recht an der Universität Göttingen promoviert.

Nach der Zweiten Juristischen Staatsprüfung 1981 war Hans Lilie Hochschulassistent bei Hans-Ludwig Schreiber an der Forschungsstelle für Arztrecht und Arzneimittelrecht an der Juristischen Fakultät der Universität Göttingen. Dort habilitierte sich Hans Lilie im Februar 1990 mit der Arbeit Obiter dictum und Divergenzausgleich im Strafverfahren. Die Juristische Fakultät der Universität Göttingen verlieh ihm die Venia legendi für die Fächer Strafrecht, Strafprozessrecht und Rechtsvergleichung.

Anschließend vertrat er eine C4-Professur am Fachbereich Rechtswissenschaften der Universität Hannover. Zugleich hielt Lilie ab 1991 Vorlesungen an der Universität Halle-Wittenberg. Ab dem Sommersemester 1991 übernahm er die Vertretung einer C3-Professur an der Juristischen Fakultät der Universität Göttingen und erhielt gleichzeitig einen Lehrauftrag an der Universität Halle-Wittenberg. Im Wintersemester 1991/1992 vertrat er die Gründungsprofessur Strafrecht an dieser Universität. 1992 wurde er zum Gründungsprofessor für Strafrecht, Strafprozessrecht, Rechtsvergleichung und Medizinrecht an der Juristischen Fakultät dieser Universität ernannt. 1995 bis 1996 war Hans Lilie Dekan seiner Fakultät.

Hans Lilie war von September 1992 bis Dezember 2005 Richter am Landgericht Halle im zweiten Hauptamt. Er war in dieser Zeit Mitglied der Großen Strafkammer als Schwurgericht.

2001 gründete Hans Lilie das Interdisziplinäre Zentrum Medizin-Ethik-Recht an der Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg, das er bis zu seiner Emeritierung als geschäftsführender Direktor leitete. Er ist Mitglied des Direktoriums des Interdisziplinären Zentrum Medizin-Ethik-Recht.

Ehrungen
 Hans Lilie wurde 2012 mit dem Bundesverdienstkreuz 1. Klasse ausgezeichnet.
 2014: Verdienstmedaille des Deutschen Studentenwerks
 2015 Ehrennadel der Ärztekammer Sachsen-Anhalt
 2018: Ehrenzeichen der deutschen Ärzteschaft

Mitgliedschaften

Hans Lilie war seit August 1992 Vorsitzender des Verwaltungsrates des Studentenwerkes Halle. Beim Deutschen Studentenwerk wirkte er acht Jahre im Vorstand, davon sechs Jahre ab 2006 als Vizepräsident.

Von September 1995 bis März 2005 war Hans Lilie Präsident und bis Oktober 2011 war er Vizepräsident der Deutsch-Koreanischen Juristischen Gesellschaft.

Seit Oktober 1998 ist er Mitglied des Arbeitskreises der sogenannten Alternativprofessorinnen und -professoren (AE). Darüber hinaus war Hans Lilie seit 2001 für mehrere Jahre Mitglied der Großen Strafrechtskommission des Deutschen Richterbundes.

Von Februar 2002 bis November 2006 war Hans Lilie Mitglied der Ständigen Kommission Organtransplantation der Bundesärztekammer und von Dezember 2006 bis Dezember 2018 war er Vorsitzender der Ständigen Kommission Organtransplantation der Bundesärztekammer.

Von Februar 2002 bis Dezember 2004 war er Mitglied der Deutschen Delegation des Auswärtigen Amtes im Ad Hoc Committee der Vereinten Nationen "A Convention against Reproductive Cloning".

Von November 2012 bis Februar 2020 war Hans Lilie stellvertretender Vorsitzender des Stiftungsrates der Deutschen Stiftung Organtransplantation und Mitglied des Ausschusses Transplantation und Organspende der Ärztekammer des Landes Sachsen-Anhalt.

Veröffentlichungen (Auswahl)

Darüber hinaus ist Hans Lilie Herausgeber der Schriftenreihe Recht und Medizin im Peter Lang Verlag, der Schriftenreihe Medizin-Ethik-Recht und Mitherausgeber der Juristische Rundschau.

Weblinks

 Hans Lilie auf der Website der Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg (mit Lebenslauf und Schriftenverzeichnis)
 Website der Kanzlei Kiesgen-Millgramm Rechtsanwälte

Einzelnachweise

Strafrechtler (20. Jahrhundert)
Strafrechtler (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg)
Herausgeber
Träger des Bundesverdienstkreuzes 1. Klasse
Deutscher
Person (Duderstadt)
Geboren 1949
Mann
Richter (Landgericht Halle)
Absolvent der Georg-August-Universität Göttingen
Strafprozessrechtler (20. Jahrhundert)
Strafprozessrechtler (21. Jahrhundert)

Hans Lilie


نصب جيفرسون التذكاري هو معلم يوجد في واشنطن. أقيم تذكارا للرئيس توماس جيفرسون (1743- 1826)، وهو من إنجاز المهندس المعماري جون روسل بوب (John Russell Pope). يقع النصب بجانب منتزه ناشونال مول.

تاريخ
 في عام 1930 اتخذ الرئيس الأمريكي فرانكلين روزفلت مبادرة بتكريم جيفرسون، ولهذا الغرض قدم عام 1934 مشروع قرار للكونغرس الأمريكي، وأكلف بإنجازه المهندس المعماري جون روسل بوب 1874-1937 الذي أنجز أيضا بناية رواق الفن الوطني. وقد أراد من خلاله أن يجسم إعجاب جيفرسون بالمعالم الرومانية.
 بدأ الأشغال إقامة النصب عام 1939 ودشن في 13 أبريل 1946 بمناسبة الذكرى المئوية الثانية لميلاد جيفرسون. ويعتبر هذا المعلم إحدى أواخر الإنجازات الفنية الجميلة في الولايات المتحدة، وقد تعرض لانتقاد محبي الأسلوب العالمي.

وصفه
 يتميز النصب بأسلوبه النيوكلاسيكي.
 يتكون النصب من قبة ورواق أبيضين.
 يبلغ ارتفاع قبة النصب 39 مترا.
 ويوجد بداخله تمثال برونزي كبير لجيفرسون، وهو من إنجاز رودولف إيفانس (Rudolph Evans)، وقد أضيف هذا التمثال بعد أربع سنوات من تدشين النصب.

معرض صور

مقالات ذات صلة
 قائمة النصب التذكارية الوطنية في الولايات المتحدة الأمريكية

المراجع

وصلات خارجية
  National Park Service: نصب التذكاري لجيفرسون

إعلان الاستقلال الأمريكي في الفن
تأسيسات سنة 1943 في واشنطن العاصمة
عمارة كلاسيكية جديدة في واشنطن العاصمة
قباب
مبان ومنشآت اكتملت في 1943
معالم أثرية ونصب تذكارية إلى توماس جفرسون
معالم أثرية ونصب تذكارية في السجل الوطني للأماكن التاريخية في واشنطن العاصمة
منحوتات 1947
واشنطن

نصب جيفرسون التذكاري


La Tyrrell 012 est une monoplace de Formule 1 engagée par l'écurie britannique Tyrrell Racing entre 1983, au Grand Prix d'Autriche, et 1985. En 1983, elle est pilotée par l'Italien Michele Alboreto et l'Américain Danny Sullivan. En 1984 et 1985, elle est pilotée successivement par le Britannique Martin Brundle, le Suédois Stefan Johansson, l'Allemand Stefan Bellof et le Néo-Zélandais Mike Thackwell.

La Tyrrell 012 est chaussée de pneumatiques Goodyear et propulsée par un moteur V8 atmosphérique Ford-Cosworth DFY.

Résultats en championnat du monde de Formule 1

* 11 points marqués avec la Tyrrell 011 en 1983.

Liens externes

012
Formule 1 en 1983
Formule 1 en 1984
Formule 1 en 1985

Tyrrell 012


12456 Genichiaraki este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
12456 Genichiaraki este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Chichibu de Naoto Satō. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,47 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 2,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 12001-13000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

12456 Genichiaraki


Der Bahnhof Enna liegt in Zentralsizilien an der eingleisigen, elektrifizierten  Bahnstrecke Catania–Aragona Caldare, an dem alle Personenzüge halten. Von den zwanzig täglichen Abfahrten gibt es auch eine Direktverbindung der Verbindung Palermo–Catania. Er wird vom Rete Ferroviaria Italiana (RFI) bewirtschaftet.

Geschichte
Der Bahnhof wurde im Zuge des Baus der Bahnstrecke Catania–Agrigent nördlich der Stadt Enna errichtet, damals noch mit der Bezeichnung Castrogiovanni, wie die Stadt bis 1926 hieß. Weil die Bahnstrecke Messina–Fiumetorto noch nicht fertiggestellt war, lief der gesamte Schienenverkehr statt entlang der Nordküste über das Hinterland und damit über den Bahnhof Enna.

Lage
Weil die Kleinstadt Enna auf einem 1000 Meter hohen Bergplateau liegt, das von etwa 600 bis 650 Meter hohem Gelände umgeben ist, befindet sich auch der Bahnhof auf nur 600 Höhenmetern etwa zweieinhalb Kilometer von der Stadtbebauung entfernt. Es gibt aber regelmäßigen Buspendelverkehr. Seit 1927 heißt die Bebauung rund um den Bahnhof auch Stazione di'Enna. Neben der südlich gelegenen Stadt Enna mit seinen Studentenströmen profitiert auch das nordwestlich gelegene Calascibetta sowie das seit den 1990er Jahren entstandene Industriegebiet von Enna vom Bahnhof.

Die räumliche Enge im Tal erlaubte nur eine mäßig große Anlage von Gleisen. Neben dem überdachten Hausbahnsteig und dem ebenfalls überdachten Inselbahnsteig gibt es nur noch ein weiteres Durchfahrtgleis, das aber heute nicht mehr benutzbar ist. Von den ehemals vier Güterzuggleisen auf der Seite des Bahnhofsgebäudes sind nur noch zwei in Gebrauch.

Das zweistöckige, heute viel zu große Bahnhofsgebäude beherbergt seit einigen Jahren auch das größte sizilianische Busunternehmen SAIS Bus SpA, das in den 1930er Jahren gegründet worden war. Der nördlich gelegene Lokschuppen wird seit dem Ende der Dampfära nicht mehr als solcher benutzt. Der Mittelbahnsteig kann durch eine Unterführung erreicht werden.

Infrastruktur
Die Serviceleistung am Bahnhof umfasst einen Fahrkartenschalter, Warteräume und eine behindertengerechte Toilettenanlage. Die Sicherheit ist durch Videoüberwachung und personelle Präsenz sichergestellt. Vor dem Bahnhofsgebäude befindet sich ein Busbahnhof.

Einzelnachweis

Enna
Bauwerk in Enna
Enna

Bahnhof Enna


A charity shop (British English), thrift shop or thrift store (American English and Canadian English, also includes for-profit stores such as Savers) or opportunity shop or op-shop (Australian English and New Zealand English) is a retail establishment run by a charitable organization to raise money. Charity shops are a type of social enterprise. They sell mainly used goods such as clothing, books, music albums, shoes, DVDs, toys, and furniture donated by members of the public, and are often staffed by volunteers. Because the items for sale were obtained for free, and business costs are low, the items can be sold at competitive prices.  After costs are paid, all remaining income from the sales is used in accord with the organization's stated charitable purpose. Costs include purchase and/or depreciation of fixtures (clothing racks, bookshelves, counters, etc.), operating costs (maintenance, municipal service fees, electricity, heat, telephone, limited advertising) and the building lease or mortgage.

Some charity shops also offer for sale a limited amount of edibles such as soda drinks, water, ice cream, snacks, and candy. When available, these items are usually near the stores' cashiers.

Terminology
Charity shops may also be referred to as thrift stores (in the United States and Canada), hospice shops, resale shops (a term that in the United States also covers consignment shops), opportunity (or op) shops (in Australia and New Zealand), and second-hands (секонд-хенды) in Russia.

History
One of the earliest known charity shops in the United Kingdom was set up by the Wolverhampton Society for the Blind (now called the Beacon Centre for the Blind) in 1899 to sell goods made by blind people to raise money for the Society. During World War I, various fund-raising activities occurred, such as a charity bazaar in Shepherd Market, London, which made £50,000 for the Red Cross.

However, it was during the Second World War that the charity shop became widespread. Edinburgh University Settlement opened their "Thrift Shop for Everyone" in Edinburgh in 1937, the Red Cross opened up its first charity shop at 17 Old Bond Street, London in 1941. For the duration of the war, over two hundred "permanent" Red Cross gift shops and about 150 temporary Red Cross shops were opened. A condition of the shop licence issued by the Board of Trade was that all goods offered for sale were gifts. Purchase for re-sale was forbidden. The entire proceeds from sales had to be passed to the Duke of Gloucester's Red Cross or the St John Fund. Most premises were lent free of rent and in some cases owners also met the costs of heating and lighting.

The first Oxfam charity shop in the United Kingdom was established by Cecil Jackson-Cole in Broad Street, Oxford, and began trading in December 1947.

Popularity

In the early 2010s, shopping at a charity shop became popular enough to earn a name in the United States: thrifting. Environmentalists may prefer buying second-hand goods as this uses fewer natural resources and would usually do less damage to the environment than by buying new goods would, in part because the goods are usually collected locally.  In addition, reusing second-hand items is a form of recycling, and thus reduces the amount of waste going to landfill sites. People who oppose sweatshops often purchase second-hand clothing as an alternative to supporting clothing companies with dubious ethical practices.  People who desire authentic vintage clothing typically shop at charity shops since most clothing that is donated is old and/or out of normal fashion (often from a recently deceased person who had not updated their clothing for a long time). Many YouTube channels make thrifting videos showcasing fashionable and unusual finds.

Second-hand goods are considered to be quite safe. The South Australian Public Health Directorate says that the health risk of buying used clothing is very low. It explains that washing purchased items in hot water is just one of several ways to eliminate the risk of contracting infectious diseases.

Charity shops also tend to be relatively inexpensive which has led to an increase in their popularity during the United Kingdom cost of living crisis. Another reason for charity shop popularity is the chance to occasionally find rare or collectible items at these stores.

Sale of new goods
Some charity shops, such as PDSA , also sell a range of new goods which may be branded to the charity, or have some connection with the cause the charity supports. Oxfam stores, for example, sell fair trade food and crafts. Charity shops may receive overstock or obsolete goods from local for-profit businesses; the for-profit businesses benefit by taking a tax write-off and clearing unwanted goods from their store instead of throwing the goods out, which is costly.

Charity shops by region

Australia
In Australia, major national opportunity shop chains include the St. Vincent de Paul Thrift Store (trading as Vinnies) which operate 650 shops across Australia, Anglicare Shops, that currently operate in 19 locations across Sydney and the Illawarra also various locations around Australia, the Salvation Army (trading as Salvos), the Red Cross, MS Research Australia, and the Brotherhood of St. Laurence. Many local charitable organisations, both religious and secular, run opportunity shops.  Common among these are missions and animal shelters.

Canada
The Mennonite Central Committee operates 85 thrift stores in Canada and United States. Beginning in 1972, the first MCC Thrift Store opened in Altona, Manitoba.

Denmark
Most of the charity shops in Denmark are operated by either The Danish Red Cross or by Christian organizations. The Danish Red Cross has 250 shops in the country and 10,000 volunteers working in the shops. DanChurchAid has since 1972 operated charity shops, and currently operates 114 shops. The Blue Cross, founded as a Christian organization, runs 55 charity shops in the country, and focuses mainly on helping alcoholics, addicts and other socially marginalized groups.

A study from 2019 shows that danes on average had spent 5.475 kr. on second-hand items the last 12 months, and that 77% of danes had either shopped or sold second-hand, although the study was not exclusive to charity shops.

New Zealand
A large variety of op-shops exist throughout New Zealand. Some are secular and some belong to religious organisations. Charities include St Vincent de Pauls (Vinnies), 60+ shops; The Salvation Army (Sallies), 112+ shops; The Red Cross, 53 shops; Opportunity for Animals, 2 shops; The SPCA, 24 shops; Orphan's Aid, 7 shops; and Hospice Shops, 125+ shops.

The term "op-shop" is often used to mean any second-hand shop regardless of its charitable status.

United Kingdom

Oxfam has the largest number of charity shops in the UK with over 600 shops. Many Oxfam shops also sell books, and the organization now operates over 70 specialist Oxfam Bookshops, making them the largest retailer of second-hand books in the United Kingdom. Other Oxfam affiliates also have shops, such as Jersey, Germany, Ireland (45 shops in NI/ROI), the Netherlands and Hong Kong. Other charities with a strong presence on high streets in the UK include The Children's Society, YMCA, British Heart Foundation, Barnardos, Cancer Research UK, Shelter, Roy Castle Lung Cancer Foundation, Age UK (formerly Age Concern and Help the Aged), Marie Curie Cancer Care, Norwood, Save the Children, Scope, PDSA, Naomi House Children's Hospice and Sue Ryder Care. Many local hospices also operate charity shops to raise funds.

There are over 9,000 charity shops in the UK and Republic of Ireland. Their locations can be found on the Charity Retail Association (CRA) website, along with information on charity retail, what shops can and can't accept, etc. The CRA is a member organisation for charities which run shops. British charity shops are mainly staffed by unpaid volunteers, with a paid shop manager. Goods for sale are predominantly from donations – 87% according to the official estimate. Donations should be taken directly to a charity shop during opening hours, as goods left on the street may be stolen or damaged by passers-by or inclement weather. In expensive areas, donations include a proportion of good quality designer clothing and charity shops in these areas are sought out for cut-price fashions. 'Standard' charity shops sell a mix of clothing, books, toys, videos, DVDs, music (like CDs, cassette tapes and vinyl) and bric-a-brac (like cutlery and ornaments). Some shops specialise in certain areas, like vintage clothing, furniture, electrical items, or records.

The two largest charity shops in the UK are run by Emmaus. Emmaus Preston store opened in 2016 is on one level and covers 47,000 square feet and Emmaus in Rochdale operate a three floor Department Store since January 2019 which offers the department store feel to the charity store. These stores are run by Emmaus Companions and the money they generate directly benefit the people who work in it. Both stores sell predominantly furniture and white goods but include smaller concessions of clothes, bric-a-brac, books and music.

Almost all charity shops sell on their unsold textiles (i.e. unfashionable, stained or damaged fabric) to textile processors. Each charity shop saves an average of 40 tonnes of textiles every year, by selling them in the shop, or passing them on to these textile merchants for recycling or reuse. This grosses to around 363,000 tonnes across all charity shops in the UK; based on 2010 landfill tax value at £48 per tonne, the value of textiles reused or passed for recycling by charity shops in terms of savings in landfill tax is £17,424,000 p.a. Gift Aid is a UK tax incentive for individual donors where, subject to a signed declaration being held by the charity, income tax paid on donations can be reclaimed by the charity. Although initially intended only for cash donations, the scheme now (since 2006) allows tax on the income earned by charity shops acting as agent for the donor to be reclaimed.

Charity shops in the UK get mandatory 80% relief on business rates on their premises, which is funded by central government (not by local ratepayers) and is one illustration of their support for the charity sector and the role of charity shops in raising funds for charities. Charities can apply for discretionary relief on the remaining 20%, which is an occasional source of criticism from retailers which have to pay in full.

Largest charity retailers
The Charity Shops Survey 2017 revealed the ten largest charity retailers in the UK based on annual income and number of stores.

United States

In the United States, major national thrift shop operators include Goodwill Industries, Salvation Army, St. Vincent de Paul Thrift Store, and ReStore (operated by Habitat for Humanity). Value Village/Savers, while looking like a thrift store and selling donated goods, is actually a private, for-profit company. Regional operators include Deseret Industries in the Western United States, and those run by AbleLight in the Upper Midwest.  Many local charitable organizations, both religious and secular, operate thrift stores. Common among these are missions, children's homes, homeless shelters, and animal shelters. In addition, some thrift stores are operated by churches as fundraising venues that support activities and missionary work.

See also
Consignment
Car boot sale
Flea market
Give-away shop
Jumble sale
Surplus store
Sustainable clothing

References

External links
 Charity Retail Association (UK)

Charity shop


La temporada 2011 de la NFL fue la 92.ª edición de la NFL. La temporada regular comenzó el 8 de septiembre de 2011, y finalizó el 1 de enero de 2012. El Super Bowl XLVI se jugó el 5 de febrero en el Lucas Oil Stadium de Indianápolis en Indiana, con victoria de los New York Giants sobre los New England Patriots por 21 a 17.

Conflicto laboral
Un desacuerdo entre los jugadores y los propietarios de un nuevo convenio colectivo podría haber dado lugar a una reducción de la duración de la temporada 2011 de la NFL, o incluso su cancelación. Sin embargo el 25 de julio de 2011, la Asociación de Jugadores de la NFL anunció el fin del conflicto después de 4 meses y medio de interrupción, después de que los 32 equipos se hubieran puesto de acuerdo para aprobar por unanimidad los términos de un acuerdo conjunto.

Calendario
La temporada regular comenzó el 8 de septiembre de 2011 con el primer partido que se disputó en el Lambeau Field entre los campeones, los Green Bay Packers y los New Orleans Saints, mientras que el resto de la primera jornada se jugó entre 11 y 12 de septiembre. La temporada finalizará el 1 de enero de 2012, se llevará a cabo en 17 fechas durante el cual cada equipo jugará 16 partidos de acuerdo con el calendario de la NFL.

Draft
La 76.ª edición del Draft de la NFL tuvo lugar en el Radio City Music Hall, en Nueva York, durante tres días. Este año, la primera ronda tuvo lugar el jueves 28 de abril de 2011, la segunda y tercera ronda se llevaron a cabo el viernes 29 de abril y las últimas cuatro rondas el sábado 30 de abril de 2011. En este draft se eligieron 254 jugadores, divididos de la siguiente manera por posición:

Primera ronda del draft

Temporada regular

V = Victorias, D = Derrotas, E = Empates, CTE = Cociente de victorias [V+(E/2)]/(V+D+E), PF= Puntos a favor, PC = Puntos en contra

Desempate
Los play offs de la temporada 2011/2012 comienzan el 7 de enero de 2012.

Playoffs

Cambios de reglas
Los siguientes son los cambios en las reglas que se aprobaron en la reunión anual de los dueños de la liga en marzo. Todos los cambios entraron en vigor una vez que el conflicto laboral se resolvió.

 Los cambios se hicieron en relación con las patadas de salida para limitar las lesiones. En primer lugar, las patadas de salida serán trasladadas desde la yarda 30 hasta la línea de la yarda 35. Además, los jugadores del equipo de la cobertura de patadas de salida, no puede alinearse a más de 5 metros detrás de la línea de saque, para reducir el impacto con los rivales. A pesar de esta regla, Los Osos iniciaron la pretemporada pateando en dos ocasiones desde la yarda 30, finalmente la liga les obligó a detenerse.

 Todas las jugadas de anotación pueden ser revisadas a solicitud del oficial encargado de la repetición instantánea. Los entrenadores ya no usarán sus solicitudes para revisar una jugada de anotación si ésta ocurre antes de los últimos dos minutos de cada medio.

 Se decidió que todos los campos de juego deben permanecer verde, y no en otro color, a menos que se conceda la aprobación por la liga. Esta fue aprobada en respuesta a algunos patrocinadores, que pedían cambio de los colores en algunos estadios.

Los cambios en las reglas siguientes se adoptaron en la reunión de los propietarios de la NFL el 24 de mayo de 2011:
 Golpes a la cabeza del quarterback con las manos, brazos u otra parte del cuerpo de un defensivo no serán castigados, a menos que los oficiales consideren que pueden evitarse.

 Queda prohibido lanzar el cuerpo (despegar los pies del piso para impulsarse hacia cualquier parte del cuerpo de un oponente) para golpear a un jugador indefenso, así como los golpes al cuello o cabeza de un rival con el casco, la barra, antebrazo u hombro

Premios

Jugador de la Semana y del Mes
Los siguientes fueron los jugadores de la semana y del mes durante la temporada 2011:

Premios anuales
A final de temporada se entregan diferentes premios reconociendo el valor del jugador durante la temporada entera.

Referencias

Enlaces externos
 http://www.nfl.com/schedules
 http://espndeportes.espn.go.com/futbol-americano
 http://nfl.univision.com

Temporadas de la NFL
Fútbol americano en 2011
Deporte en Estados Unidos en 2011

Temporada 2011 de la NFL


Rachi (Ahaia) se poate referi la:
Localități din Grecia:
 Rachi (Stavrodromio, Ahaia)
 Rachi (Kareikon, Ahaia)

Rachi (Ahaia)


A boyfriend is a man who is a friend or acquaintance to the speaker, often specifying a regular male companion with whom a person is platonically, romantically or sexually involved.

A boyfriend can also be called an admirer, beau, suitor and sweetheart. The analogous term for women is "girlfriend".

Scope

Partners in committed non-marital relationships are also sometimes described as a significant other or partner, especially if the individuals are cohabiting.

A 2005 study of 115 people ages 21 to 35 who were either living with or had lived with a romantic partner notes that the lack of proper terms often leads to awkward situations, such as someone upset over not being introduced in social situations to avoid the question.

Word history
The word dating entered the American language during the Roaring Twenties. Prior to that, courtship was a matter of family and community interest. Starting around the time of the American Civil War, courtship became a private matter for couples. In the early to mid 19th century in the US, women were often visited by "gentleman callers", single men who would arrive at the home of a young woman with the hopes of beginning a courtship. The era of the gentleman caller ended in the early 20th century and the modern idea of dating developed.

In literature, the term is discussed in July 1988 in Neil Bartlett's, Who Was That Man? A Present for Mr Oscar Wilde. On pages 108–110, Bartlett quotes from an issue of The Artist and Journal of Home Culture, which refers to Alectryon as "a boyfriend of Mars".

Synonyms
An older man may be referred to as a sugar daddy, a well-to-do man who financially supports or lavishly spends on a mistress, girlfriend, or boyfriend.
In popular culture, slang, internet chat, and cellphone texting, the truncated acronym bf is also used.
Leman, an archaic word for "sweetheart, paramour," from Medieval British leofman (c.1205), from Old English leof (cognate of Dutch lief, German lieb) "dear" + man "human being, person" was originally applied to either gender, but usually means mistress.
 The term young man was at some periods used with a similar connotation. For example, in the 1945 film "My Name Is Julia Ross" the female protagonist, seeking a secretarial job, is asked if she has "a young man" – where in later films a similar question would have referred to "a boyfriend".

See also

 Domestic partnership

References

External links

 EtymologyOnLine

Intimate relationships
Terms for men
Boys

Boyfriend


O atentado terrorista em mesquita de Pexauar em 2023 ocorreu em 30 de janeiro de 2023, dentro de uma mesquita na área das Linhas Policiais de Pexauar, Khyber Pakhtunkhwa, no Paquistão. Tratou-se de um ataque suicida com bomba. O atacante detonou a bomba durante as orações Zuhr, matando pelo menos 100 pessoas e ferindo mais de 220 outras, com sete em estado crítico.

Antecedentes

Durante o final do século XX e início do século XXI no Paquistão, ataques islâmicos e sectários foram muito comuns, matando milhares de pessoas. Em 2004, seus ataques se intensificaram em uma insurgência no noroeste do país. Muitos e significantes ataques ocorreram em Pexauar, Khyber Pakhtunkhwa, incluindo um bombardeio em um mercado em 2009 que matou pelo menos 117 pessoas. Em 2013, um ataque a uma mesquita xiita matou pelo menos 14 pessoas, e outro ataque a uma igreja matou pelo menos 75. Os ataques seguintes incluíram um massacre escolar em 2014 e outro ataque a uma mesquita xiita em 2015. Pexauar experimentou "uma relativa calmaria" nos anos anteriores ao ataque a mesquita em 2022, mas houve "um aumento significativo da violência" ao longo dos postos militares na fronteira entre o Paquistão e o Afeganistão nos meses anteriores ao ataque, sendo que um dos motivos relatados foi o domínio do Talibã sob o país.

Ataque e consequências
Em 30 de janeiro de 2023, às 13h30 (UTC+5), o homem-bomba, parado na primeira fila dos que estavam orando, detonou seu colete suicida no pátio interno da mesquita, causando uma grande explosão que resultou no colapso do telhado da mesquita. Apesar das medidas de alta segurança na área das Linhas Policiais, o agressor conseguiu acesso à mesquita. O chefe da polícia de Peshawar, Muhammad Ijaz Khan, disse à mídia local que entre 300 e 400 agentes oliciais estavam na área no momento.

A mesquita estava localizada dentro de um complexo que inclui a sede da polícia provincial e um departamento de combate ao terrorismo. A maioria das vítimas eram agentes policiais.

O governo e as autoridades de saúde tomaram medidas para responder à situação, inclusive pedindo doações de sangue para as vítimas. A investigação sobre o ataque está em andamento.

Perpetradores
O grupo terrorista Tehrik-i-Taliban Pakistan (TTP, talibãs paquistaneses) reivindicou a autoria do ataque. Um irmão de Omar Khalid Khurasani, ex-comandante do grupo assassinado no Afeganistão em agosto de 2022, disse que o atentado fazia parte de um "ataque de vingança" contra seu irmão. A CNN disse que não era possível verificar independentemente essas alegações.

O TTP juntou-se ao lado insurgente da guerra em 2007. A guerra se intensificou a um conflito de baixa intensidade em 2017. O grupo foi designado como grupo terrorista por vários países, incluindo o Paquistão e os Estados Unidos.

Reações

Domésticas
O primeiro-ministro paquistanês Shehbaz Sharif condenou os ataques afirmando que o atentado é incompatível com o Islã e que todo o Paquistão se opõe à "ameaça do terrorismo".

O ex-primeiro-ministro Imran Khan já condenou o atentado, afirmando que "é imperativo melhorarmos nossa coleta de informações e equiparmos adequadamente nossas forças policiais para combater a crescente ameaça do terrorismo".

Várias celebridades paquistanesas também condenaram o atentado, incluindo Hamza Ali Abbasi, Naseem Shah, Kamran Akmal, Mohammad Hafeez, Ahmed Shehzad, Adnan Siddiqui e Saba Qamar.

Internacionais
A embaixada dos Estados Unidos em Islamabade ofereceu "suas mais profundas condolências às famílias das vítimas do terrível ataque".

A União Europeia "condenou veementemente" o ataque, lamentando a perda de vidas e desejando uma rápida recuperação aos feridos.

O Ministério das Relações Exteriores da Arábia Saudita disse que o país rejeita "o ataque a locais de culto, o terror de pessoas e o derramamento de sangue inocente" e que apoia o Paquistão diante da violência.

Ver também
Ataque a mesquita em Pexauar em 2022
Ataque à escola do exército em Peshawar

2023 no Paquistão
Atentados terroristas de 2023
Eventos de janeiro de 2023
Pexauar

Atentado em mesquita de Pexauar em 2023


Dättlikon er en by i kantonen Zürich i Schweiz.

Referencer

Eksterne henvisninger

Byer i Schweiz
Kanton Zürich

Dättlikon


An Trichocentrum cebolleta in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Nikolaus Joseph von Jacquin, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Mark W. Chase och Norris Hagan Williams. An Trichocentrum cebolleta in nahilalakip ha genus nga Trichocentrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Trichocentrum

Trichocentrum cebolleta


Peter 2. kan henvise til:

 Peter 2. eller Peter den Katolske (1178-1213) – konge af Aragonien 1196-1213
 Peter 2. (1648-1706) – konge af Portugal 1683-1706
 Peter 2. (1715-1730) – kejser af Rusland 1727-1730
 Peter 2. (1827-1900) – storhertug af Oldenborg 1853-1900
 Peter 2. (1923-1970) – konge af Jugoslavien 1934-1945

Peter 2.


Andızlı Camii, Alanya'da Selçuklu Hanedanı döneminden kalan tarihi cami.

Tarih
Alanya'nın Tophane Mahallesi'ndedir. Adını hemen yanındaki andız ağacından alan cami 1277 yılında Emir Bedrüddin tarafından yaptırılmıştır. Emir Bedrüddin Camisi de denir. Selçuklu döneminin özgün mimari özelliklerini taşır. Kesme taştandır, yüksek olmayan bir minaresi vardır. Minberi, Selçuklu tahta oymacılık sanatının en güzel örneklerinden birini yansıtır. Camiye, Kızılkule'nin yanından aşağı kapı yoluyla gidilir

Alanya'daki camiler
Selçuklu camileri

Andızlı Camii


George McWhirter (* 26. September 1939 in Belfast, Nordirland) ist ein aus Nordirland stammender kanadischer Schriftsteller, Dichter, Übersetzer, Herausgeber, Hochschullehrer und Vancouvers erster Poet Laureate.

Leben

Als Sohn eines Werftarbeiters 1939 in Belfast geboren, wuchs George McWhirter in einer Großfamilie in der Shankill Road in Belfast auf. 1957 begann er mit einem kombinierten Studiengang Englisch und Spanisch an der Queen's University Belfast, sowie Pädagogik am Stranmillis College, Belfast. Sein Tutor an der Queen's University war der Dichter Laurence Lerner, seine Studienkollegen der spätere Literaturkritiker Robert Dunbar sowie die Dichter Seamus Heaney und Seamus Deane.

Nach seinem Abschluss unterrichtete McWhirter in Kilkeel und Bangor, County Down, in Nordirland, sowie in Barcelona, Spanien, bevor es ihn nach Port Alberni, British Columbia, Kanada, zog. Nach seinem Magister artium-Abschluss an der University of British Columbia, wo er bei Michael Bullock und J. Michael Yates studierte, blieb er an der Universität, um dort 1982 eine Vollprofessur zu erhalten. Von 1983 bis 1993 leitete er die dortige Abteilung für Kreatives Schreiben. 2005 wurde er emeritiert.

Von 1968 bis 2005 arbeitete er für das PRISM international magazine. George McWhirter ist der Autor und Herausgeber diverser Bücher und Preisträger einiger Ehrungen.

Seine erste Gedichtsammlung, Catalan Poems, gewann zusammen mit Chinua Achebes Beware, Soul Brother, den ersten Commonwealth Poetry Prize. 1987 gewann er den zu den BC Book Prizes gehörenden Ethel Wilson Fiction Prize. McWhirter ist Ehrenmitglied der League of Canadian Poets seit 2005 und Mitglied der kanadischen Schriftstellervereinigung, von PEN International, der Federation of B.C. Writers sowie der Literary Translators' Association of Canada.

Im März 2007 ernannte man ihn für zwei Jahre zu Vancouvers Poet Laureate.
In der Vorbereitung nannte er die Beweggründe seines Einsatz für die Poesie:  Während seiner Amtszeit plante McWhirter selbst öffentliche Lesung, die Einladung von lokalen und überregionalen Kollegen zu derartigen Veranstaltungen und die Veranstaltung von Lyrik-Workshops für High-School-Schüler. Letztere Aktivität hatte er bereits während seiner Zeit als Universitätsdozent initiiert. Darüber hinaus beabsichtigte er die Herausgabe einer Anthologie lokaler Dichter mit dem Titel Streets Vancouver Front and Back – die Zusammenstellung erschien schließlich unter dem Titel "A Verse Map of Vancouver", einem großformatigen Bildband, um die städtischen Plätze mit den Gedichten in Einklang zu bringen. Als Poet Laureate Vancouvers erhielt er jährlich eine Aufwandsentschädigung von 5.000 kanadischen Dollar und eine projektbezogene Dotierung in identischer Höhe. Die Stiftung wurde durch eine Spende über 100.000 Dollar des Philanthropen Yosef Wosk ermöglicht und vom B.C. Arts Renaissance Fund verwaltet.

Gegenwärtig lebt er zusammen mit seiner Frau, mit der er zwei Kinder hat, in Vancouver und betätigt sich weiterhin schriftstellerisch.

Werk

Gedichte
 Catalan Poems (1971, Gewinner des Commonwealth Poetry Prize, 1972)
 Queen of the Sea (1976)
 Twenty-Five (1978)
 The Island Man (1981)
 Fire before Dark (1983)
 A Staircase for All Souls (1996)
 Incubus: The Dark Side of the Light (1997)
 The Book of Contradictions (2002)
 The Incorrection (2007, nominiert für den Dorothy Livesay Poetry Prize)
 The Anachronicles (2008)

Romane
 Bodyworks (1974)
 God's Eye (1981)
 Coming to Grips with Lucy (1982)
 A Bad Day to Be Winning (1984)
 Paula Lake (1985)
 Cage (1987, Gewinner des Ethel Wilson Fiction Prize)
 The Listeners (1991)
 Musical Dogs (1996)

Herausgegebene Anthologien
 Contemporary Poetry of British Columbia (1970, zusammen mit J. Michael Yates and Andreas Schroeder)
 Words From Inside: Prison Arts Foundation (1974, 1975)
 Where Words Like Monarchs Fly: A Cross-generational Anthology of Mexican Poets in Translation (1998)
 A Verse Map of Vancouver (2009)

herausgegebene Gedichtbände und Übersetzungen (Auswahl)
 José Emilio Pacheco: Selected Poems (1987, Gewinner des F.R. Scott Prize for Translation)
 Homero Aridjis: Eyes to See Otherwise/Ojos de Otro (2001, 2002, with Betty Aridjis)
 Homero Aridjis, Solar Poems/Poemas Solares (City Lights, San Francisco, 2010)

Literatur
 Trevor Carolan (Hrsg.): Making Waves: Reading B.C. and Pacific Northwest Literature. Anvil/University of the Fraser Valley, Vancouver 2010.

Weblinks
 George McWhirters Homepage
 Teaching Tributes
 Reading Poetry

Einzelnachweise

Autor
Roman, Epik
Lyrik
Übersetzer aus dem Spanischen
Übersetzer ins Englische
Literatur (Englisch)
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (21. Jahrhundert)
Kanadische Literatur
Hochschullehrer (University of British Columbia)
Person (Belfast)
Kanadier
Nordire
Geboren 1939
Mann

George McWhirter


Prodidomus opacithorax est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Prodidomidae.

Distribution
Cette espèce est endémique du Venezuela. Elle se rencontre vers San Esteban.

Description
La femelle holotype mesure .

La femelle décrite par Dalmas en 1919 mesure .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Simon en 1893.

Publication originale
 Simon, 1893 : « Arachnides. Voyage de M. E. Simon au Venezuela ( - ). 21e Mémoire. » Annales de la Société Entomologique de France, ,  (texte intégral).

Liens externes

Notes et références

Prodidomidae
Espèce d'araignées (nom scientifique)
Faune endémique du Venezuela

Prodidomus opacithorax


Herman Murray (* 5. Dezember 1909 in Montréal, Québec; † 27. November 1998 ebenda) war ein kanadischer Eishockeyspieler.

Karriere
Herman Murray begann seine Karriere als Eishockeyspieler in seiner Heimatstadt bei der Montreal Amateur Athletic Association, für die er in der Saison 1929/30 aktiv war. Auch in der Folgezeit blieb er dem Eishockey in Montréal verbunden. Von 1930 bis 1933 und in der Saison 1935/36 spielte er für die Montreal Victorias und von 1933 bis 1935 sowie von 1936 bis 1940 spielte er für die Montreal Royals. Zudem repräsentierte er Kanada als Gastspieler mit den Port Arthur Bearcats bei den Olympischen Winterspielen 1936.

International
Für Kanada nahm Murray an den Olympischen Winterspielen 1936 in Garmisch-Partenkirchen teil, bei denen er mit seiner Mannschaft die Silbermedaille gewann.

Erfolge und Auszeichnungen
 1936 Silbermedaille bei den Olympischen Winterspielen

Weblinks

Eishockeynationalspieler (Kanada)
Olympiateilnehmer (Kanada)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1936
Kanadier
Geboren 1909
Gestorben 1998
Mann

Herman Murray


Las Primarias del Partido Republicano de 2012 en Wisconsin se hicieron el 3 de abril de 2012. Las Primarias del Partido Republicano son una Primarias, con 42 delegados para elegir al candidato del partido Republicano para las elecciones presidenciales de Estados Unidos de 2012.  En el estado de Wisconsin estaban en disputa 42 delegados.

Elecciones

Resultados

Véase también
 Primarias presidenciales del Partido Republicano de 2012

Referencias

Enlaces externos
 Destino 2012 en Univision (en español)
 Calendario de las Primarias en Wisconsin (en inglés)
 Primarias y Primarias en CNN (en inglés)
 Candidatos a las Primarias (en inglés)

2012
Wisconsin


Hyophorbe ist eine nur auf den Maskarenen heimische Palmengattung.

Merkmale
Die Vertreter sind einzelstämmige, mittelgroße Palmen mit auffälligem Kronenschaft und gefiederten Blättern. Sie sind monözisch und mehrmals blühend. Der Stamm ist bei einigen Arten deutlich geschwollen, bei anderen von einheitlichem Durchmesser. Der Stamm ist mit ringförmigen Blattnarben besetzt und grau.

Die Chromosomenzahl ist 2n = 32.

Blätter
Die Blätter sind gefiedert. Abgestorbene Blätter fallen sauber ab. Die Blattscheiden bilden einen deutlichen Kronenschaft. Der Blattstiel ist kurz, kräftig und an der Oberseite gefurcht, an der Unterseite abgerundet. Die Rhachis ist an der Oberseite flach und an der Unterseite abgerundet. Die Fiederblättchen sind spitze bis zugespitzt, einfach gefaltet, steif und haben eine deutliche Mittelrippe mit bis zu zwei Nerven an jeder Seite. An der Unterseite trägt die Mittelrippe eine deutliche Behaarung (Ramenta).

Blütenstände
Die Blütenstände stehen unterhalb der Blätter (infrafoliar) und einzeln. Sie sind drei- bis vierfach verzweigt. Im Knospenstadium sind sie hornförmig und aufrecht. Sie werden später annähernd waagrecht. Die Blütenstände sind protandrisch. Das Vorblatt ist sehr kurz, röhrig, hinfällig und öffnet sich an der Spitze. Die Blütenstandsachse ist deutlich ausgeprägt und etwas länger als der Blütenstandsstiel. Am Blütenstandsstiel sitzen meist 5 (selten 4 bis 9) hinfällige Hochblätter. Die Seitenzweige erster Ordnung stehen in spiraliger Anordnung, sind abstehend und im unteren Bereich frei von Verzweigungen. Die blütentragenden Achsen (Rachillae) sind schlank, lange und zunächst hängend, später abstehend. Die Tragblätter von Seitenachsen und Rachillae sind zur Blüte nicht mehr vorhanden.

Blüten
Die Blüten sind zur Blüte orange, gelblich oder weiß, und manchmal duftend. Sie stehen in Wickeln aus einer basalen weiblichen und drei bis sieben distalen männlichen Blüten. Tragblätter der Wickel und Einzelblüten sind zur Blütezeit nicht vorhanden.

Die männlichen Blüten sind im Knospenstadium symmetrisch oder leicht asymmetrisch. Die drei Kelchblätter sind frei und imbricat, oder an der Basis verwachsen. Die drei Kronblätter sind valvat und an der Basis verwachsen. Die sechs Staubblätter haben Filamente, die an der Basis miteinander verwachsen sind und auch mit der Krone verbunden sind oder die über die Röhre hinausragen. Distal sind die Filamente frei und aufrecht. Die Antheren sind dorsifix, wobei die Filamente an oder über der Mitte ansetzen. Basal sind die Antheren zur Hälfte oder mehr ihrer Länge zweiteilig (bifid), an der Spitze nur kurz bifid. Die Öffnung erfolgt latrors. Das Stempelrudiment ist konisch-eiförmig und krzer als die Staubblätter. Manchmal ist es auch winzig und dreilappig. Der Pollen ist ellipsoidisch, asymmetrisch, dabei manchmal flach dreieckig. Die Keimöffnung ist ein distaler Sulcus, selten ein Trichotomosulcus. Die längste Achse misst 38 bis 58 Mikrometer.

Die weiblichen Blüten sind symmetrisch und eiförmig. Die drei Kelchblätter sind frei und imbricat, oder basal zu einem Becher verwachsen; die Kelchzipfel sind dann leicht imbricat. Die drei Kronblätter sind valvat oder leicht imbricat, und an der Basis verwachsen. Die Staminodien sind an der Basis verwachsen und bilden einen sechszipfeligen Becher. Manchmal tragen sie kleine, abortive Antheren. Das Gynoeceum ist dreifächrig mit je einer Samenanlage. Es gibt drei zur Anthese zurückgebogene, mit winzigen Papillen versehene Narben. Der Fruchtknoten besitzt septale Nektarien. Die Samenanlagen setzen seitlich an, sind hemianatrop und besitzen bei Hyophorbe verschaffeltii einen Arillus.

Früchte und Samen

Die Früchte sind ellipsoidisch bis kugelig oder birnenförmig. Sie sind orange bis schwarz, rot oder braun und enthalten meist einen Samen. Sie tragen basel Narbenreste, auch das Perianth verbleibt an der Frucht und ist dann verdickt. Das Exokarp ist glatt oder leicht rau oder mit winzigen Warzen besetzt. Das Mesokarp ist dünn, fleischig, mit zahlreichen rötlichen Tannin-hältigen Zellen durchsetzt sowie mit mehreren Lagen von flachen Fasern unterschiedlicher Breite. Das Endokarp ist dünn. Der Samen ist eiförmig bis ellipsoidisch oder kugelig. Das Hilum ist klein, sitzt basal. Die Nervatur besteht aus wenigen einfachen oder wenig verzweigten Strängen, die distal und lateral vom Hilum ausgehen. Das Endosperm ist homogen. Der Embryo sitzt lateral bis apikal.

Verbreitung und Standorte
Hyophorbe ist auf den Maskarenen endemisch. Je eine Art kommt auf Rodrigues und Réunion vor, drei Arten auf Mauritius und Round Island. Die Palmen bedeckten einst die Berge und Täler der Maskarenen. Heute sind alle Arten im Freiland beinahe ausgestorben. Sie waren wahrscheinlich Palmen der Wälder bis 700 m Seehöhe oder vielleicht auch der Küstensavannen (Hyophorbe lagenicaulis). Letztere Art kommt nur noch mit wenigen Individuen auf exponierten Felsen auf Round Island vor. Die anderen Arten wachsen auf vulkanischen Böden oder auf vulkanischen und Kalksteinböden (Hyophorbe verschaffeltii). Von Hyophorbe amaricaulis gibt es nur noch ein Exemplar im Botanischen Garten von Curepipe auf Maritius, von den anderen vier Arten gibt es nur noch relativ wenige Exemplare.

Systematik
Die Gattung Hyophorbe  wird innerhalb der Familie Arecaceae in die Unterfamilie Arecoideae, Tribus Chamaedoreeae gestellt. Die Gattung ist monophyletisch. Die Verwandtschaftsbeziehungen von Hyophorbe innerhalb der Tribus sind nicht geklärt.

In der World Checklist of Selected Plant Families der Royal Botanic Gardens, Kew, werden folgende Arten anerkannt:
 Hyophorbe amaricaulis : Mauritius
 Hyophorbe indica : Réunion
 Flaschenpalme (Hyophorbe lagenicaulis) : Mauritius
 Hyophorbe vaughanii : Sie kommt auf Mauritius vor.
 Spindelpalme (Hyophorbe verschaffeltii ): Rodrigues

Der Gattungsname leitet sich von den altgriechischen Wörtern für Schwein und Futter ab, ein Hinweis auf eine frühere Verwendung der Früchte als Schweinefutter.

Verwendung
Die Arten werden als Zierpflanzen genutzt und erzielen im Handel oft hohe Preise.

Literatur
 John Dransfield, Natalie W. Uhl, Conny B. Asmussen, William J. Baker, Madeline M. Harley, Carl E. Lewis: Genera Palmarum. The Evolution and Classification of Palms. Zweite Auflage, Royal Botanic Gardens, Kew 2008, ISBN 978-1-84246-182-2, S. 370–372.

Einzelnachweise

Weblinks

Palmengewächse
Arecaceae

Hyophorbe


Le château de Chamesson est un château d'architecture classique construit au  sur la commune de Chamesson  dans le département français de la Côte-d'Or en remplacement d'une place-forte médiévale.

Localisatio n
Le château est situé au nord-ouest du bourg à environ 250 m de la Seine et du pont de Sully.

Histoire
Construit au  l'ancien château fort est en ruines à la fin du . Il est détruit en 1828 pour être remplacé par l'édifice actuel
alors propriété de la famille Daguin puis cédé successivement à partir de 1923 à un marchand de biens, à Charles Béranger un boucher parisien et à la famille Richard actuelle propriétaire.

Architecture
De facture classique, le château actuel se distingue par ses communs disposés en demi-cercle et une ancienne tour conservée du château féodal qui abrite un colombier rond de plus de 1.500 boulins.

On trouve les vestiges du château médiéval au fond du parc.

Mobilier
Le château de Chamesson est une propriété privée qui ne se visite pas.

Notes et références

Annexe

Articles connexes

 Liste des châteaux de la Côte-d'Or

Liens externes

Chamesson

Château de Chamesson


مكتبة البرلمان الوطني  هي مكتبة عامة تأسست سنة 1948 بهدف تمكين أعضاء البرلمان الياباني من الحصول على المراجع التي يحتاجونها وهي تشبه إلى حد كبير مكتبة الكونغرس. تعتبر مكتبة البرلمان الوطني هي المكتبة الوطنية الوحيدة في اليابان.

الهدف الأول لمكتبة البرلمان الوطني هو مساعدة أعضاء البرلمان لتأدية مهامهم، بالإضافة إلى تقديم الخدمات اللازمة للعاملين في المجال القضائي والدستوري والعاملين في الحكومة اليابانية. على اعتبار أنها المكتبة الوطنية الوحيدة فإن المكتبة تحصل على نسخة من جميع المطبوعات في اليابان وتقوم بحفظها كجزء من التراث الوطني وتقوم بتصنيع قاعدة بيانات للوصول إلى هذه المطبوعات.

مراجع

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي لمكتبة البرلمان الياباني الوطنية باللغة الإنكليزية

التعليم في كيوتو
تأسيسات سنة 1948 في اليابان
حكومة اليابان
شركاء في المكتبة الرقمية العالمية
مكتبات إيداع
مكتبات برلمانية
مكتبات أسست في 1948
مكتبات في اليابان
مكتبات في طوكيو
مكتبات وطنية
وكالات حكومية أسست في 1948

مكتبة البرلمان الوطني


الثوران تحت الماء هو نوع من الثوران البركاني حيث يمكن للحمم البركانية أن تنفجر تحت المحيط.

مراجع

أنواع الثورات البركانية
براكين غائصة

ثوران تحت الماء


Doris (mitoloji), bir deniz tanrıçası olup Nereus ile ev kurmuşlardır. Nereidler olarak bilinen 50 Nereus Kızları'nın annesi, Okeanos'un kızıdır.

Okeanidler
Yunan tanrıçaları

Doris (mitoloji)


Ove Jensen, né le  à Copenhague et mort le , est un footballeur international danois. Il évoluait au poste de gardien de but.

Biographie

En club
Ove Jensen est joueur du B 93 Copenhague durant sa carrière.

Gardien réputé, il est sélectionné avec une équipe rassemblant les meilleurs joueurs d'Europe le  en 1947 pour jouer un match contre la Grande-Bretagne mais reste sur le banc

En équipe nationale
International danois, il reçoit 12 sélections en équipe du Danemark entre 1945 et 1948.

Son premier match en sélection a lieu le  contre la Suède (défaite 1-4 à Solna) en match amical.

Il fait partie du groupe danois médaillé de bronze aux Jeux olympiques de 1948 mais ne dispute aucune rencontre durant le tournoi.

Son dernier match en sélection a lieu le  contre la Finlande (victoire 3-0 à Helsinki) dans le cadre du Championnat nordique.

Palmarès

En sélection
 Danemark
 Jeux olympiques :
  Bronze : 1948.

Notes et références

Liens externes

Footballeur international danois
Gardien de but au football
Médaillé de bronze olympique danois
Footballeur aux Jeux olympiques d'été de 1948
Naissance en novembre 1919
Naissance à Copenhague
Décès en avril 2011
Décès à 91 ans

Ove Jensen


Lovitura de stat din Argentina din 1930, cunoscută și sub numele de Revoluția din Septembrie de către suporterii acesteia, a implicat răsturnarea guvernului argentinian al lui Hipólito Yrigoyen de către forțele loiale generalului José Félix Uriburu. Lovitura a avut loc la 6 septembrie 1930, când Uriburu a condus un mic detașament de trupe loiale lui în capitală, fără a se confrunta cu nici o opoziție substanțială și preluând controlul asupra Casei Rosada. Numeroase mulțimi s-au adunat în Buenos Aires în sprijinul loviturii de stat. Forțele lui Uriburu au preluat controlul asupra capitalei și i-au arestat pe suporterii Unión Cívica Radical. Nu au existat victime ale loviturii de stat.

Lovitura lui Uriburu a fost susținută de Nacionalistas.  Uriburu însuși făcea parte din Liga Patriotică Argentiniană Nacionalista și avea sprijinul unui număr de ofițeri militari din Nacionalista. Planurile acestora pentru o astfel de lovitură de stat au apărut încă din 1927, când politicianul Juan Carulla l-a abordat pe Uriburu pentru susținerea unei lovituri de stat pentru a încorpora o versiune argentiniană a Cartei muncii fasciste din Italia. Odată cu debutul Marii crize economice din 1929, care a afectat Argentina, Yrigoyen și-a pierdut sprijinul politic, a restrâns serviciile guvernamentale care au dus la accelerarea șomajului.

În urma loviturii de stat, au avut loc schimbări majore în politica și guvernul argentinian, Uriburu interzicând partidele politice, suspendând alegerile și suspendând Constituția din 1853. Uriburu a propus ca Argentina să fie reorganizată conform ideologiilor corporatistă și fascistă.

Viitorul președinte argentinian Juan Perón a luat parte la lovitura de stat pe partea Uriburu.

Referințe

Istoria Argentinei
1930 în America de Sud
Lovituri de stat

Lovitura de stat din Argentina din 1930


Mookambika (मुकाम्बिका, Mūkāṃbikā) hinduistička je božica, oblik vrhovne božice Adi Parashakti. Često ju prikazuju s tri oka i četiri ruke te ju posebno štuju u Karnataki, Kerali i Tamil Naduu. Božica je poznata i kao Mooghambighai Amma ili Thaai Mooghambighai (amma/thaai = "majka").

Mitologija
Prema mitu, Mookambika je zapravo inkarnacija Šivine supruge Parvati, koja je u ovom obliku pobijedila demona zvanog Mookasura.

Poveznice
Hram božice Mookambike, Kollur

Izvori i bilješke

Parvati
Hinduističke božice

Mookambika


Pará, brazilska savezna država
 Vodopadi Pará
 Pará (rijeka), rijeka u Brazilu, rukavac rijeke Tocantins

Vidi
Para (razdvojba)

Pará (razdvojba)


Manuel « Manu » Anguita Bayo, né le  à Grenade, est un coureur de fond espagnol spécialisé en skyrunning. Il a remporté la médaille d'argent de l'Ultra SkyMarathon aux championnats du monde de skyrunning 2020 et la médaille de bronze de l'Ultra SkyMarathon aux championnats d'Europe de skyrunning 2021.

Biographie
Manuel se met à la course à pied durant ses études avec un groupe d'amis. Il s'essaie d'abord à la course sur route puis à la course en montagne. Après un an à pratiquer la course comme loisir, il s'essaie à son premier ultra-trail, la Gran Vuelta Valle del Genal de  qui fait office de championnats d'Andalousie d'ultra-trail. À sa propre surprise, il se retrouve en tête de la course qu'il remporte en , établissant un nouveau record du parcours et remportant le titre. Ce résultat est une révélation pour lui et il décide de s'investir en compétition et s'oriente sur les épreuves plus techniques d'Ultra SkyMarathon.

En 2016, il parvient à être sélectionné pour l'épreuve d'Ultra SkyMarathon aux Championnats du monde de skyrunning à La Vall de Boí. Il effectue une excellente course en courant dans le groupe de tête. Bien placé pour viser la médaille de bronze, il casse cependant un bâton au kilomètre 80 et se fait doubler par Javier Dominguez-Ledo. Il échoue finalemenet au pied du podium. Le , il se rend en Chine, à Jiuquan pour participer au super-marathon de Gobi de 100 kilomètres. Sur un parcours classé comme trail mais plat, il parvient à devancer plusieurs favoris comme le Japonais Yoshihiko Ishikawa et l'Italien Giorgio Calcaterra pour s'imposer en .

Le , il prend à nouveau part à l'Ultra SkyMarathon aux championnats du monde de skyrunning à Kinlochleven. Sur le parcours raccourci à , il profite de la lutte entre André Jonsson et Luis Alberto Hernando pour terminer en trombe mais échoue à nouveau au pied du podium, pour vingt secondes.

Le , il livre un duel serré avec le Portugais André Rodrigues sur la Carrera Alto Sil mais parvient à faire la différence dans le dernier kilomètre pour s'imposer avec moins d'une minute d'avance. Le , il effectue une solide course sur la Hamperokken SkyRace et, n'ayant pas d'autre choix que de laisser filer le favori Jonathan Albon, s'assure de la deuxième place pour remporter son premier podium en Skyrunner World Series. Le , il prend le départ du Maga Ultra SkyMarathon, comptant comme épreuve d'Ultra SkyMarathon des championnats d'Europe de skyrunning. Il effectue une solide course et termine à nouveau quatrième.

Le , il s'élance sur le Buff Epic 65K, épreuve d'Ultra SkyMarathon des championnats du monde de skyrunning. Prenant un départ prudent, il hausse le rythme en seconde partie de course pour doubler ses adversaires. Il remonte le peloton et rattrape le leader Marc Casal Mir. Ce dernier ne se laisse pas impressionner et conserve la tête. Manuel franchit la ligne d'arrivée deux minutes après le champion et remporte sa première médaille internationale. Le , il participe aux championnats d'Europe de skyrunning, à nouveau sur l'épreuve d'Ultra SkyMarathon. Voyant son compatriote Manuel Merillas et le Norvégien Anders Kjærevik lutter en tête pour la victoire, Manuel s'installe solidement derrière eux et s'assure de la troisième marche du podium, décrochant sa deuxième médaille internationale.

Palmarès

Skyrunning

Ultra-trail

Records

Notes et références

Liens externes

Naissance en avril 1991
Naissance à Grenade (Espagne)
Coureur de fond espagnol
Coureur d'ultrafond
Sportif andalou
Étudiant de l'université de Grenade

Manuel Anguita


Maudétour-en-Vexin ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Val-d'Oise in der Region Île-de-France. Die Bewohner nennen sich Maldestoriens bzw. Maldestoriennes.

Geografie
Die Gemeinde Maudétour-en-Vexin befindet sich ca. 50 Kilometer nordwestlich von Paris auf der Ebene des Vexin.

Nachbargemeinden von Maudétour-en-Vexin sind Charmont im Norden, Banthelu im Nordosten, Arthies im Südosten, Aincourt im Süden, Genainville im Westen und Hodent im Nordwesten.

Das Gemeindegebiet gehört zum Regionalen Naturpark Vexin français.

Geschichte
Funde aus der Vorgeschichte bezeugen eine frühe Besiedlung.

Sehenswürdigkeiten
 Schloss und Park von Maudétour-en-Vexin (Monument historique)

Bevölkerungsentwicklung

Wirtschaft
Die Gemeinde ist ausschließlich landwirtschaftlich geprägt.

Literatur
 Le Patrimoine des Communes du Val-d'Oise. Flohic Éditions, Band 2, Paris 1999, ISBN 2-84234-056-6, S. 571–573.

Weblinks

 Gemeindepräsentation (französisch)
 Maudétour-en-Vexin bei annuaire-mairie.fr (französisch)

Einzelnachweise

Ort in der Île-de-France

Maudétour-en-Vexin


Laumière () is a station of the Paris Métro on line 5 in the 19th arrondissement. It is named after the nearby avenue de Laumière, which was in turn named after Xavier Jean-Marie Clément Vernhet de Laumière (1812-1863), a general killed during the French intervention in Mexico in the 19th century.

History
Laumière opened on October 12, 1942 during the extension of line 5 from Gare du Nord to Eglise de Pantin.

Between 1974 and 1984, like a third of the stations on the network, the station was renovated and modernised in the Andreu-Motte style. As part of the "Renouveau du métro" programme by the RATP, the station was renovated and modernised in 31 May 2002.

On 1 April 2017, the nameplates on the station's platforms were temporarily replaced by the RATP as part of April Fool's Day for the second consecutive year, together with 10 other stations (including 2 RER stations). It was humorously renamed "Qui a éteint la Laumière?" (Who extinguished Laumière?).

In 2019, the station was used by 4,325,317 passengers, making it the 106th busiest of the Métro network out of 302 stations.

In 2020, the station was used by 2,107,812 passengers amidst the COVID-19 pandemic, making it the 115th busiest of the Métro network out of 305 stations.

In 2021, the station was used by 3,258,568 passengers, making it the 94th busiest of the Métro network out of 305 stations.

Passenger services

Access
The station has three accesses:

 Access 1: avenue Jean Jaurès Gymnase
 Access 2: avenue de Laumière
 Access 3: rue de Meaux (with an ascending escalator)

Station layout

Platform
Laumière is a standard configuration station with two platforms separated by metro tracks under an elliptical roof. The decoration is Andreu-Motte style green, with two light canopies, flat tile benches and Motte seating in the same colour. In contrast, the tunnel exits and outlets of the corridors as well as the walls and the vault, are covered with white bevelled ceramic tiles. The advertising frames are a faience honey colour and topped with the letter "M". The name of the station is also faience in the style of the original Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris (CMP). These same frames are present in only seven other stations of the Paris metro and the two following stations of Line 5, Jaurès and Stalingrad. With the latter two, they are the only two stations married in the Andreu-Motte style and these advertising of frames.

Other connections
The station is also served by line 60 of the RATP Bus Network, and at night, by lines N13, N41, and N45 of the Noctilien network.

Nearby

 Bassin de la Villette
 Église Saint-Jacques-Saint-Christophe de la Villette
 Canal de l'Ourcq
 Collège Édouard-Pailleron
 Mairie du 19e arrondissement de Paris (Town hall of the 19th arrondissement)
 Pont levant de la rue de Crimée
 Square Marcel-Mouloudji
 Square Serge-Reggiani
 Théâtre des Artisans

Gallery

References

Paris Métro stations in the 19th arrondissement of Paris
Railway stations in France opened in 1942

Paris Métro line 5

Laumière station


පැනමා නගරය () පැනමා ජනරජයේ අනනුවර හා විශාලතම නගරයයි. එහි ජනගහනය 880,691 ඇතුළුව මුළු පුරවැසියන් 1,272,672 සිටී. එය පැනමා පළාතෙහි, පැනමා ඇළෙහි පැසිෆික් ද්වාරයෙහි පිහිටා ඇත. මෙම නගරය රටෙහි දේශපාලන හා පරිපාලන ම්ධ්‍යස්ථානයයි. එසේම අන්තර්ජාතික බැංකුකරණ හා වාණිජ ම්ධ්‍යස්ථානයකි.

මෙම නගරය නිවර්තන වැසි වනාන්තරයකින් වටවී ඇති අතර මෙහි ඉතා උස් වූ ගොඩනැගිලි තිබේ. පැනමාවේ ටොකුමෙන් ජ්‍යාත්‍යන්තර ගුවන්තොටුපළ මධ්‍යම ඇමරිකාවේ විශාලතම හා කාර්‍යබහුලම ගුවන් තොටුපළයි. පැනමාව 2003 වසරේ ඇමරිකානු සංස්කෘතික අගනුවර ලෙස තෝරාගන්නා ලදි.

පැනමා නගරය 1519 අගෝස්තු 15 දින පෙඩ්‍රෝ අරිආස් ඩවිලා විසින් සොයාගන්නා ලදි. ස්පාඤ්ඤය මේ හරහා රන් හා රිදී ඇමරිකාවෙන් වැඩි වශයෙන් ගෙන ගොස් ඇත.

මූලාශ්‍ර
<references>

පැනමා නගරය


Herluf Trolles Gade er en gade i Indre By i København, der går fra Heibergsgade til Havnegade. Gaden er overvejende bebygget med etageejendomme fra 1870'erne med enkelte forretninger. En undtagelse er dog en større treetages bygning på hjørnet af Holbergsgade, der oprindeligt blev opført for Den kongelige Mønt. Gaden er opkaldt efter admiral Herluf Trolle (1516-1565).

Historie

Gaden ligger i kvarteret Gammelholm. Det meste af området var indtil 1859 en del af Orlogsværftet, men på området for den nordligste del af den nuværende Herluf Trolles Gade lå forgængeren for den nuværende Botanisk Have indtil 1872. Efter at værftet og haven var flyttet, blev området bebygget med primært etageejendomme i løbet af 1860'erne og 1870'erne. I den forbindelse blev der anlagt ni nye gader, der overvejende blev opkaldt efter søhelte og teaterpersoner. Herluf Trolles Gade blev således opkaldt efter admiral Herluf Trolle (1516-1565) i 1870. Herluf Trolle var leder af den danske flåde under Den Nordiske Syvårskrig, som han anførte i flere slag mod den svenske flåde. Sammen med sin hustru Birgitte Gøye grundlagde han desuden Herlufsholm Kostskole.

En enkelt institution, Den kongelige Mønt, fik lov at blive på Gammelholm, da området blev omdannet. Den var blevet oprettet i 1749, og året efter flyttede den ind i Charlottenborgs gamle staldbygning, omtrent ved den nuværende Holbergsgade. I 1873 blev den erstattet af den nuværende bygning på hjørnet af Herluf Trolles Gade og Holbergsgade, der blev opført efter tegninger af Ferdinand Meldahl og Ludvig Fenger. Bygningen, der oprindeligt var i to etager, blev imidlertid for lille, så i 1923 flyttede Den kongelige Mønt til Amager Boulevard. I stedet blev bygningen overtaget af postvæsenet og benyttet som posthus. I den forbindelse blev den forhøjet med en tredje etage og kviste af Thorvald Jørgensen i 1926. Et gitter mellem bygningen og Herluf Trolles Gade fik dog lov at overleve og eksisterer stadig. Bygninger huser nu VIVE – Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd.

Resten af Gammelholm blev tæt bebygget fra starten. Gaderne så godt nok pæne ud med mange dekorerede facader, men i gårdene bag dem blev der bygget mange baghuse, sidehuse, skure og værksteder. Efter den tabte 2. Slesvigske Krig i 1864 havde staten brug for penge, og pladsen skulle derfor udnyttes. Først et århundrede senere begyndte man at sanere. En af de første steder var karreen Herluf Trolles Gade / Holbergsgade / Nyhavn / Havnegade, hvor 12-14 baghuse blev revet ned i 1967-1969. I stedet blev der anlagt et fælles gårdanlæg med et garageanlæg nedenunder. I karreen Herluf Trolles Gade / Havnegade / Cort Adelers Gade overfor stod Charlotte Skibsted for anlæggelsen af et gårdanlæg i 1990. Det blev præmieret af Københavns Kommune i 1991.

Bebyggelse

Herluf Trolles Gade udgår fra Heibergsgade ved et punkt, hvor denne knækker, og hvor Peder Skrams Gade også støder op til den. På grunden mellem de tre gader opførte murermester Weber ejendommen Heibergsgade 10-12 / Peder Skrams Gade 1 / Herluf Trolles Gade 2 i 1879. Ejendommens kælder, stue og førstesal er kvaderfuget, og flere steder er første, anden og tredje sal fremspringende. Bygningen tilhører nu andelsboligforeningen Peder Skrams Gård. Hjørneejendommen Heibergsgade 14 / Herluf Trolles Gade 1 overfor blev opført af murermester Wettenberg i 1879. Bygningen er rigt dekoreret med frontoner og balustrader.

Nr. 6 blev opført af snedkermester Rasmussen i 1880. Facaden er udsmykket med pilastre på anden og tredje sal. Det midterste vindue på anden sal har desuden en enkelt balustrade under og en guirlande over sig. Rasmussen stod også bag det sydlandsk udseende Jacob Gades Hus i nr. 9. Bygningen, der er fra 1877, har lisener på første sal og pilastre på anden, tredje og fjerde sal. Nr. 12 blev opført af tømrermester J. Nielsen i 1880 med stort set samme udseende som den jævnaldrende nr. 6.

Hjørneejendommen Herluf Trolles Gade 18 / Holbergsgade 19 er asymmetrisk udført, da Holbergsgade knækker her. Den er opført i 1877 for urtekræmmer Lebahn. Der er en del dekorationer på den mørkegrå facade, blandt andet i form af karyatider på første sal. Herluf Trolles Gade 19 / Holbergsgade 26 er opført efter tegninger af Frederik Bøttger i 1873 og er nærmest en helt studie i arkitektur. Stueetagen er med kvaderfugning, men ellers præges facaden af pilastre og lisener mellem alle vinduerne fra første til fjerde sal. Under alle vinduerne på første sal er der desuden opsat balustrader.

Nr. 21 fra 1873 skiller sig ud fra de omkringliggende bygninger med sin røde facade. Nr. 26A fra 1874 gør sig også bemærket med sin facade, der er i rosa. Vinduerne er indrammet med sandsten, og flere af dem er dekoreret med ranker og segmentfrontoner.

Hjørneejendommen Herluf Trolles Gade 25 / Havnegade 51 blev opført af murermester N. Petersen i 1871. I hvert fald fra 1895 til 1911 lå her Hotel Kongen af Sverige. Ejendommen har en forholdsvis simpel grå facade men med altaner på det afrundede hjørne. Herluf Trolles Gade 28 / Havnegade 49 overfor er til gengæld udsmykket med flittig brug af pilastre på anden til fjerde sal og med små hoveder over vinduerne på første sal. Den blev opført i 1871 for murermester A. Aagaard. I nyere tid er der indrettet en tagetage efter tegninger af Cubus Arkitektfirma I/S. På hjørnet hvor DSB i tid reklamerede for Øresundsbådene er der opsat et toetages tårn beklædt med zink.

Beboere
Skuespilleren Holger Reenberg boede i nr. 3 fra 1934 til 1938. I den periode spillede han på skiftende københavnske teatre, ligesom han medvirkede i enkelte spillefilm. Skuespilleren Peter Jerndorff boede i nr. 5 fra 1891 til 1918. Han spillede på det nærliggende Det Kongelige Teater gennem 52 år og var desuden lærer på deres elevskole. Politikeren J.C. Christensen boede i nr. 21 fra 1911 til 1922. I den periode var han kontrolminister fra 1916 til 1918 under første verdenskrig, og fra 1920 til 1922 var han kirkeminister.

I begyndelsen af 1900-tallet boede skuespilleren og instruktøren William Pio i nr. 26. Sønnen Elith Pio erindrede mange år senere, hvordan datidens skuespillere festede der efter aftenens forestillinger:

"De nætter i Herluf Trollesgade, når de kom buldrende op ad trapperne, opstemte af spillet, dampende af sved og eau de cologne, med stor appetit på vådt og tørt og sang og klang, dem glemmer jeg nu ikke. (…) En sådan aften for 45 år siden, sad de i de oplyste stuer, der af tobaksrøgen blev forvandlet til Turner-landskaber, med vinpokaler, og mindre fornemme men mere virkningsfulde whisky-glas foran sig, diskuterende, fortællende, fabulerende, drillende hinanden i al gemytlighed. Latteren fyldte rummene og trommende på ruderne, der blev spillet og sunget. Vinduerne blev slået op, at symposiet ikke ynkeligt skulle omkomme af kvælning. Nede på gaden samledes i daggryet en tilhørerskare, der klappede af sangnumrene på tredje sal. At vi ikke blev smidt ud!"

Litteratur
 København før og nu - og aldrig, bind 2 Gammelholm og Frederiksholm af Steffen Linvald. Forlaget Palle Fogtdal, 1987.

Eksterne henvisninger

Noter

Gader i Indre By (København)
Gammelholm

Herluf Trolles Gade


Die International Printing Machinery and Allied Trades Exhibition (IPEX) ist mit rund 340 Ausstellern die zweitgrößte Messe für Drucktechnik und Graphische Kunst im englischsprachigen Raum. Sie findet alle vier Jahre in London statt, die letzte IPEX war vom 26. bis 29. März 2014.

Siehe auch
 Drupa, die weltgrößte Messe der Druck- und Druckmedienindustrie.

Weblinks
 Offizielle Webseite der IPEX 2014 Messe

Druckmaschinentechnik
Veranstaltung in London
Industriemesse


Mimosa skinneri var. carajarum, também conhecida como maria-dormideira, é uma variedade de uma espécie do gênero Mimosa que se diferencia das outras variedades por uma combinação particular de características e por ser endêmica da Serra dos Carajás, no estado do Pará.

Taxonomia
A variedade foi descrita em 1991 por Rupert Charles Barneby.

Forma de Vida
Trata-se de uma erva, de substrato terrícola.

Descrição
Espécie herbácea, ereta alcança por volta dos 50 cm. É reconhecida pelas pequenas inflorescências (2,5-4 mm de diâmetro), folhas com um ou dois pares de pinas, pedúnculos de 25 a 70 mm de comprimento, frutos não aculeados (isto é, sem acúleo). As folhas são sensíveis ao toque. Esta variedade em particular pode ser diferenciada das outras da espécie pelos seus craspédios estipitados; com ramos, pecíolos e pedúnculos glabros.

Distribuição
É endêmica dos campos ferruginosos da Serra dos Carajás, no Pará, também chamados de cangas. Por vezes se apresenta em margens de lagos. Pertence ao domínio fitogeográfico da Amazônia e pode ser encontrada em regiões de campo rupestre, característica de áreas montanhosas acima de 900m e solos litólicos associados a afloramento de minerais, neste caso os de ferro.

De acordo à Lista Oficial de Espécies da Flora Brasileira Ameaçadas de Extinção publicada em portaria de junho de 2022 pelo Ministério do Meio Ambiente (MMA) esta variedade está criticamente em perigo, isto é, se encontra em risco extremamente alto de extinção a curto prazo. A ameaça à sua conservação vem principalmente da exploração mineradora do Projeto Grande Carajás, que afeta a qualidade do hábitat da espécie e em menor grau da ocupação agropecuária que decorreu dessa atividade. Em 2021 o Instituto de Desenvolvimento Florestal e da Biodiversidade do estado do Pará (IDEFLOR-Bio) elaborou um Plano de Conservação que visa a proteção desta espécie, entre outras da região.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Mimosa in Flora e Funga do Brasil.

Referências

Ligações Externas

 Mimosa skinneri var. carajarum no projeto Flora e Funga do Brasil.
 Mimosa skinneri var. carajarum no portal do Centro Nacional de Conservação da Flora (Brasil)

Mimosa
Espécies descritas em 1991
Plantas
Flora do Brasil
Flora do Pará
Espécies em perigo crítico
Endemismo

Mimosa skinneri var. carajarum


Carl Zeiss (Weimar, Almanya 11 Eylül 1816 - 3 Aralık 1888), optik malzemeler üreten Alman iş insanı. 1846'da Almanya'nın Jena kentinde bilimsel aletler yapan küçük bir atölye açtı. Yirmi yıl sonra, Zeiss'in Jena'daki dükkânında çalışan bir öğretmen olan Ernst Abbe, çok üstün bir optik cam geliştirdi. Mükemmel bir bilim insanı Abbe ve yetenekli iş insanı Zeiss, şu an dünyanın önde gelen optik araç üreticilerinden biri olan Zeiss'i beraber kurmuşlardır.

Bağlantılar
 Zeiss Company

1816 doğumlular
1888 yılında ölenler
19. yüzyıl Alman iş insanları

Carl Zeiss


9082 Leonardmartin este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte.

Descriere
9082 Leonardmartin este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,74 ua, o excentricitate de 0,43 și o înclinație de 30,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 9001-10000
 Centura de asteroizi

Referințe

Asteroizi care intersectează orbita planetei Marte

9082 Leonardmartin


රාත්‍රියේදී නිරාවරණය වන කාලය චලනය වන වාහන වල ලයිට් මගින් විහදෙන ආලෝකය හේතුවෙන් ඡායාරෑපය හරහා ඉරි ඇදේ.

රාත්‍රී ඡායාරූපකරණයේදි පහත ාෂෟණය සහ උපාංග භාවිතා කෙරේ.

•	දිගු නිරාවරණ කාලය හේතුවෙන් ත්‍රිපාදයක් වැනි ස්ථායි පද්ධතියක් මත තබා ඡායාරූපය ගැනීම අවශ්‍ය වේ.
•	ෂටරය නිදහස් කරන මොහොතේ සිදුවන වේව්ලිම වැලැක්වීම සදහා ෂටරය නිදහස් කරන කේබලයක් හෝ ස්වයං මුහුර්තක් භාවිතා කෙරේ.
•	ආලෝකය අඩු විටදි ස්වයංක්‍රීය නාභිගත කිරීම හරිහැටි සිදු නොවන බැවින් නාභිගත කිරීම ශිල්පියා මගින් සිදුකල යුතු වේ. නුතන සංඛ්‍යාවක කැමරා මෙය සාර්ථක කරගැනීම සදහා උපක්‍රම අනුගත කර ඇත.

දිගු නිරාවරණය, කිහිප වරක් ෆ්ලැෂරය යොදා ඡයාරූප ගැනීමේ තාක්ෂණය.

මෙම තාක්ෂණයේදි ජංගම ෆ්ලැෂ්රයක් මගින් ගොඩනැගිල්ලක විවිධ කොටස් හෝ ඇතුලත දිගු කාලයක් නිරාවරණය කර තබයි.

දිගු නිරාවරණය වැඩි ආලෝක ප්‍රමාණයක් කැමරාව තුළට ඇතුල් විම සදහා දිගු කාලයක් ෂටරය විවෘතව තැබීමයි. මෙමගින් ඡයාරෑපය ලා පැහැ වන අතර රාත්‍රී ඡායාරූප සහ අදුරු ඡයාරූප සදහා මෙය සුදුසු වේ.

වස්තුව විවිධාකාර දීප්තියන්ගේ දැකගැනිම සදහා ඡයාරූපය ගන්නා විට ෆ්ලැෂරය ඉදිරිපස වර්තමත් ජේල් යොදා ගනු ලැබේ. මෙසේ නිරාවරණය කොට තිබියදී විවිධ ජේල් වර්ණ යොදාගෙන ෆ්ලැෂරය කිහිප වරක් ක්‍රියාත්මක කිරීම සුලභය. මෙමගින් අවසාන ප්‍රතිබිම්භයේ හොදා වර්ණ සංකලනයක් ලබාගතක හැක. මෙම සාර්ථවන සිදු කිරිම සදහා විශේෂ දක්ෂතාවයක් සහ හොදා සිතීමේ හැකියාවක් තිබීම අශ්‍ය වේ. මෙම තාක්ෂණය භාවිතා කිරිමෙන් විවිධ කොටස් විවිධ පැහැයන්ගෙන් පෙන්වීමේ හැකියාව ඡයාරූප ශිල්පියාට ලැබේ.

ඡායාරූපකරණය

ඡායාරූපකරණ තාක්ෂණික උපාංග


Buldog, sözcüğü ile şunlardan biri kastedilmiş olabilir:
 Buldog - köpek ırkı
 Fransız buldoğu - köpek ırkı
 Buldog - müzik grubu

Buldog (anlam ayrımı)


Grigori Samoilovici Perov (în ), cu numele de familie real Perper (în ),  (n. 1905, Chișinău – d. 17 februarie 1981, Chișinău) a fost un poet și scriitor satiric sovieto-rus, traducător de poezie și proză din limba română în limba rusă și din limba rusă în limba română.

Biografie
S-a născut în orașul Chișinău din gubernia Basarabia, ca fiu al lui Samuil (Șmil) Nuhimovici Perper. Bunicul său, Nuhim Mendelevici Perper, a fost comerciant angajat în activitatea de prelucrare a lemnului. Înainte de cel de-al Doilea Război Mondial a lucrat ca inginer chimist, iar după război a fost un consultant în Uniunea Scriitorilor din Moldova.

A tradus în limba rusă poemul "Luceafărul" de Mihai Eminescu, poveștile lui Ion Creangă (1957, 1964), romanul Drumul cu plopi de Alexandru Lipcan (1958), colecția de povestiri Ce au văzut ochii mei a lui Valentin Roșca (1959 și 1964),nuvela "Alexandru Lăpușneanul" de Costache Negruzzi (1970), poveștile lui Aureliu Busuioc (1970), colecția Povești moldovenești (1973), cartea de basme populare Кто ждёт, чтоб вишни падали в рот (1985); de asemenea, a tradus din limba idiș fabulele lui Eliezer Steinbarg (în această ediție - Elizar Steinbarg, 1967), precum și poeziile unor poeți moldoveni contemporani (Emil Loteanu, Constantin Condrea). A tradus din limba rusă în limba română volumul Cântare pentru Opanas de Eduard Bagrițki (1948), o colecție de povestiri scrise de Elena Ilina (1951), poemul "Ce este bun și ce este rău" a lui Vladimir Maiakovski (1952) și o colecție de poezii pentru copii de Serghei Mihalkov (1953).

Este autorul a mai multor volume de poezie satirică în limba rusă. A publicat comentarii și critici literare în presa moldovenească în limbile rusă și română. A scris versurile cântecului «В летний тихий вечерок» (1956) interpretat de Orchestra de jazz "Bucuria" condusă de dirijorul Șico Aranov și al cunoscutului cântec «N-am când să mă plictisesc» (1953) interpretat de Zlata Tcaci.

Potrivit amintirilor lui Kirill Kovaldji, Grigori Perov s-a sinucis după mai multe încercări nereușite.

Cărți
 Точка зрения (versuri satirice). Editura de Stat a Moldovei, Chișinău, 1955.
 Своя улыбка (versuri satirice). Editura Școala Sovietică, Chișinău, 1957.
 Демьян с изъяном (versuri satirice). Ediura Pravda, Moscova, 1958.
 Стихи. Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1959.
 Фамильное сходство (versuri satirice și umoristice). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1960.
 Сатирик смеётся последним. Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1963.
 Точный петух (versuri satirice și umoristice). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1965.
 Антигалилей (versuri satirice și umoristice). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1967.
 Не смехом единым (satiră și umor). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1969.
 Возраст на ладони (versuri umoristice). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1971.
 Юмор и сатира. Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1974.
 Книга сатиры (versuri). Editura Cartea Moldovenească, Chișinău, 1976.
 Другое зрение (versuri satirice). Editura Literatura artistică, Chișinău, 1984.

Note

Bibliografie
 Svetlana Procop, Сатирик всегда прав: к 100-летию со дня рождения Григория Перова, în Anuarul Institutului de Cercetări Interetnice, vol. 6, 2006, pp. 113–117.

Nașteri în 1905
Decese în 1981
Poeți ruși
Traducători ruși
Evrei din Basarabia
Poeți sovietici
Poeți moldoveni

Grigori Perov


Koza İpek Holding er en tyrkisk forretningskonglomerat. Det omfatter mineselskaberne Koza Altin og Koza Anadolu (Koza Anadolu Metal Madencilik Isletmeleri AS, forkortet KOZAA. Koza Davetiye er en markedsføringsgren for pressevirksomhed. Media aktiver (via Koza İpek Gazetecilik ve YAYINCILIK A.Ş.) omfatter den meget læste avis Bugün, den mindre læste daglige avis Millet, og to TV/radiostationer, Bugün TV og Kanaltürk TV, den sidstnævnte blev købt af virksomheden i 2008.

Virksomheden blev grundlagt af Ali İpek i 1948 med Ipek Printery Company, Ipek MATBAACILIK Sanayi ve Ticaret AS. Den anses for at være forbundet til et netværk af tilhængere af den tyrkiske USA-baserede prædikant Fethullah Gülen. Fra 2002 var Gülen-netværket og dets tilhørende medier trofaste støtter til den konservative AKP-regering, men i 2013 indtraf en splittelse.

Den 1. september 2015 Politiet ransagede mere end 20 medier af Koza İpek Holding, herunder Ankara-kontoret for avisen Bugün, som den dag fremsatte beskyldninger om våbenleverancer til Islamisk Stat-militante ved den tyrkiske grænseby Akçakale. I en igangværende proces mod Koza İpeks bestyrelsesformand Akin Ipek og andet personale ved virksomheden, er disse blev beskyldte for "at give økonomisk støtte til Fetullahist Terror Organization (Feto) og for at formidle dennes propaganda."

Efter en retskendelse blev virksomheden den 26. oktober 2015 placeret under et panel af tillidsfolk, der omfatter tidligere ledere fra den regeringsvenlige Turkuvaz Media Group. Kun få dage før parlamentsvalget 1. november fremsatte oppositionen beskyldninger om, at beslaglæggelsen af bedriften var et skridt til at skræmme medier til stilhed for stemmer kritiske over for AKP. CHP leder Kemal Kılıçdaroğlu udtalte, at demokrati og lovgivning blev suspenderet, hvis en anklager var i stand til at gribe et selskab uden retskendelse.

Den 28. oktober 2015 stormede tyrkisk politi hovedkvarteret for Koza-Ipek mediekoncernen i Istanbul, affyrede tåregas og brugte vandkanoner for at sprede demonstranter uden for kontorerne. Politiets raid var ifølge Ankaras chefanklager knyttet til en undersøgelse af den gruppe, som er mistænkt for "terror finansiering" og "terror propaganda". Europa-Parlamentets præsident Martin Schulz tweetede, at han var "dybt bekymret" for raiden.

Noter

Eksterne henvisninger
 Koza İpek Holding

Etableret i 1948
Tyrkiet

Koza İpek Holding


Tuusula (), Finlandiya'nın Uusimaa bölgesinde bulunan bir belediyedir. Belediye, başkent Helsinki'nin kuzeyinde yer almakta olup Büyük Helsinki'nin bir parçasıdır. Yüzölçümü 225.45 km² olan belediyenin nüfusu 31 Ağustos 2017 tarihi itibari ile 38,637'dir. Belediyenin merkezi Hyrylä yerleşimidir.

Kardeş şehirler
  Augustów, Polonya
  Celle ilçesi, Almanya
  Hvidovrey, Danimarka
  Oppegård, Norveç
  Querétaro, Meksika
  Sollentuna, İsveç
  Vidnoye, Rusya
  Vinni, Estonya

Kaynakça

Dış bağlantılar

Tuusula


Reformationen i Norge var Norges brud med den romersk-katolske kirke i 1536-1537. Reformationen blev indført i Norge samtidig, som landet blev et lydland under Danmark. I Norge fandtes der ingen folkelige lutherske bevægelser på samme måde som i Danmark og Sverige. Den protestantiske konge Christian III kunne indføre reformationen i Danmark efter sin sejr i den danske tronstrid Grevens Fejde, og dermed måtte Norge følge efter. Reformationen markerer almindeligvis afslutningen på middelalderen i Norge.

Baggrund

Reformationen i Europa

Reformationen er et af de store vendepunkter i europæisk historie og førte til, at den vestlige kristenhed blev delt i to;: den katolske og den protestantiske. Martin Luther, som slog de 95 teser om afladshandelen op på Wittenberg kirke i 1517, stod i en lang tradition af kritik mod kirken. Der havde allerede været flere reformatorer i Europa, for eksempel John Wyclif og Jan Hus. Luthers succes skyldtes imidlertid i høj grad det, at han ville give de verdslige fyrster myndighed over kirken, religionsudøvelsen og kirkelig ejendom. Dette var fristende for mange af de europæiske konger. I flere lande, også i Norge, var der gennem hele middelalderen foregået en kamp mellem kongemagten og gejstligheden om hvem, som skulle have kontrol over kirken. Et kendt eksempel er kong Sverre Sigurdssons konflikt med ærkebiskop Eirik Ivarsson, som endte med, at Sverre blev bandlyst i 1198. De europæiske kongers ønsker om magt over kirken er dog ikke den eneste forklaring på reformationens gennemslag; dette var også en bred folkelig bevægelse i mange lande. I Norge var der, antagelig på grund af landets afsides liggende geografiske placering, ingen sådanne bevægelser eller forkæmpere for reformationen.

Den katolske kirke i Norge

I begyndelsen af 1500-tallet var kirken den største organisation i Norge og bestod af elleve bispedømmer; fem på fastlandet og seks på øerne i vest (Orkneyøerne, Færøerne, Shetland, Grønland og Island). Kirken var også den største jordejer i Norge og ejede næsten halvdelen af alle ejendomme i landet. Den største kirkefest var Olsok, og Nidaros var et vigtigt valfartssted for pilgrimme fra hele Europa. I 1380 døde den sidste konge af den gamle norske kongeslægt, Håkon VI Magnusson, og kongen over Norge var efter det bosat i København. Uden en egen norsk konge blev kirken også den vigtigste politiske institution i landet. Ærkebiskoppen i Nidaros var også leder af det norske rigsråd.

Reformationen indføres i Norge

Rigsrådet og ærkebiskoppen

Den sidste norske ærkebiskop og formand i rigsrådet, Olav Engelbrektsson, var Norges mægtigste mand. Han indkaldte til det sidste norske rigsrådsmøde, ved Bud i Fræna i efteråret 1533. Her diskuterede rigsrådet kongevalget. Danmark og Norge var i middelalderen valgkongedømmer, det vil sige, at kongen skulle vælges af rigsrådet. Kong Frederik I var død, og i Danmark foregik Grevens Fejde, en konflikt om hvem som skulle blive dansk konge; Frederiks ældste søn Christian (senere kong Christian III) eller hans yngste søn Hans. Christian var lutheraner, og den danske gejstlighed ønskede derfor heller den mindreårige Hans som konge. Konflikten gjorde, at kongevalget i Danmark blev udsat, og i Norge blev Olav Engelbrektsson og resten af rigsrådet også enige om, at de ville udsætte kongevalget til de så, hvad der skete i Danmark. Christian gik af med sejren, og ærkebiskoppen tog kampen op for norsk selvstændighed. Olav havde været gennem en langvarig konflikt med lensherrerne, blandt andre Vincens Lunge, og ærkebiskoppen levede nu farligt. Han håbede på hjælp fra den katolske Karl V af Det tysk-romerske rige, men støtten kom aldrig, og Olav måtte forlade landet.

1.april 1537 flygtede ærkebiskop Olav Engelbrektsson ud gennem Trondheimsfjorden, og efterlod St. Olavs skrin på Steinvikholm. Flere år med tronstridigheder i Danmark-Norge kombineret med almeneuropæiske religionsbrydninger havde trukket ærkebiskoppen ind i en magtkamp, som han til sidst havde tabt. Ærkebiskoppens flugt fra Nidaros markerede derfor afslutningen på den katolske kirkes tid i Norge. Olav Engelbrektsson var imidlertid ikke færdig med sit politiske spil. Som sin sidste kendte gerning på norsk jord gik ærkebiskoppen og hans mænd i land på Austrått på Ørland. Her plyndrede de herregården tilhørende adelskvinden Ingerd Ottesdatter, svigermoder til Vincens Lunge og en kvinde, som i årene frem mod reformationen havde fremstået som en af ærkebiskoppens fremmeste modstandere.

Reformationen indføres

Kong Christian III blev valgt til norsk konge høsteni efteråret 1536. I hans håndfæstning står følgende om den nye kirkeordningen:
"Bispene som her uti riket er, [har] til denne dag … stått imot Guds ord og evangelium, og forhindret det, at det er blitt prediket klart for den menige allmue … Og etterdi at biskopene nå er avsatt og fjernet, så vil dog behov gjøres at det tilsettes noen meget vise og lærde menn som skulle kontrollere at alle sokneprester over hele riket prediker og lærer det menige folket Guds ord og evangelium."
Med Christian III som konge blev både det norske indre selvstyre, riksrådet, og den katolske kirke afskaffet. Kongen konfiskerede kirkegodset, kirkerne og kostbarhederne, mens helgenbilleder, arkiver og bøger blev ødelagte (ikonoklasme). De, som forkyndte katolsk lære, risikerede forfølgelse og strenge straffe som piskning og brænding. Samtidig lod Christian III imidlertid sognepræsterne forblive i deres stillinger. De fire første superintendenter i deres respektive stifter havde ligeledes rødder i den katolske kirke. Dermed var Christian III til en vis grad også forsigtig med indførelsen af reformationen i Norge for ikke at oprøre befolkningen.

Efter reformationen

Blandt den jævne befolkning tog det imidlertid lang tid, før den nye tro trængte igennem. Folk reagerede med modvilje over at blive tvunget til at ophøre med deres vante religiøse liv. I op til 200 år efter indførelsen af reformationen fortsatte folk med at tilbede helgener, og i mange år fandtes der en katolsk "undergrundskirke" af både præster og lægfolk. Flere unge norske mænd drog til universiteter i katolske lande, særlig til jesuitterne, og blandt disse blev flere lutherske præster, som var katolikker i hemmelighed. Et eksempel er Christoffer Hjort, som blev landsforvist i 1613. Jesuitterordenen var ledende i modreformationen, og også i Norge og Norden blev det forsøgt at genindføre katolicismen. Den mest kendte jesuit i Norge er Laurids Nielsen fra Tønsberg, populært kaldet "Kloster-Lasse". Også han blev landsforvist. I 1624 blev der indført dødsstraf for katolske munke.

Noter

Eksterne henvisninger
 Reformasjonen, artikkel hos Store norske leksikon
 Katolisismen i Norge på 1500-tallet, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Reformasjon og statskirke, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Etter reformasjonen: konfesjonaliseringa, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Synd og kykjestraff etter reformasjonen, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Skolen i det lutherske Norge, artikkel hos Norgeshistorie.no

Reformationen
Kirkehistorie
Norges historie
Norge i 1500-tallet

Reformationen i Norge


Articles with hCards

ජිමී භාරුචා, ශ්‍රී ලාංකීය පාර්සි නිවේදකයකු වූ අතර ඔහු ශ්‍රී ලංකාවේ විකාශන ලෝකයේ දැවැන්තයෙක් විය. භාරුචා 2005 ජුනි මාසයේදී කොළඹදී මිය ගියේය

කොළඹ ශාන්ත පීතර විද්‍යාලයේ අධ්‍යාපනය ලැබූ භාරුචා වසර 46ක් පුරා විකාශන වෘත්තියක් කර ඇත. ඔහු රේඩියෝ සිලෝන් සහ ශ්‍රී ලංකා ගුවන්විදුලි සංස්ථාවේ පුරෝගාමියෙකු වූ අතර ඔහුගේ වෙල්වට් හඬ ශ්‍රී ලංකාවේ පමණක් නොව ඉන්දියානු උප මහාද්වීපය පුරා ජනප්‍රිය විය.

රේඩියෝ සිලෝන් හි වාණිජ සේවය
භාරුචා 1951 සැප්තැම්බර් 17 වැනි දින රේඩියෝ සිලෝන් හි වාණිජ සේවයට සම්බන්ධ වූ අතර එය දකුණු ආසියාවේ පැරණිතම දුම්රිය ස්ථානය වේ. වාණිජ සේවයේ අධ්‍යක්ෂවරයා වීමට ලංකාවට පැමිණි ක්ලිෆර්ඩ් ඩොඩ්ගේ භාරකාරත්වය යටතේ භාරුචා වාණිජ සේවයට සම්බන්ධ විය - කොළඹ සැලැස්ම යටතේ ඩොඩ් ලංකාවට දෙවැනි විය. ජිමී භාරුචා බටහිර සංගීතය වාදනය කරමින් රේඩියෝ සිලෝන් හි විශිෂ්ට නිවේදකයින් සමඟ එක් විය. මුළු ගුවන්විදුලියම 1951 දී නිවේදකයින් ඇතුළු කාර්ය මණ්ඩල සාමාජිකයින් 45 දෙනෙකුගෙන් සමන්විත විය. ඒ අතර 'කෲක්ස් හිට් පැරේඩ්, ෆිල්ම් මැගසින්, ටේක් ඉට් ඕර් ලෙව් ඉට්, මෙලඩීස් ඇන්ඩ් මතකයන්' ඇතුළු ජනප්‍රිය වැඩසටහන් කිහිපයක් ඔහු ඉදිරිපත් කළේය. රේඩියෝ සිලෝන් යනු 1950 සහ 1960 ගණන්වල 'ගුවන් තරංගයේ රජු' විය - මිලියන ගණනක් ගුවන් විදුලි මධ්‍යස්ථානය - දකුණු ආසියාව පුරා සුසර කළහ.

SLBC හි ජ්‍යෙෂ්ඨ කළමනාකාරීත්වය
ප්‍රවෘත්ති අධ්‍යක්ෂ සහ විදේශ සබඳතා අධ්‍යක්ෂ ලෙස - ජ්‍යෙෂ්ඨ කළමනාකරණ තනතුරු සඳහා ජිමී භාරුච පත් කරන ලදී - ඔහු ශ්‍රී ලංකා ගුවන්විදුලි සංස්ථාවේ අධ්‍යක්ෂ/ලේකම්වරයා ද විය.

මේකත් බලන්න

 ශ්‍රී ලංකා ගුවන් විදුලි සංස්ථාව
 ශ්‍රී ලංකා විකාශකයින්ගේ ලැයිස්තුව

යොමු කිරීම්

බාහිර සබැඳි

 ජිමී භාරුචා පිළිබඳ ඉරිදා ඔබ්සර්වර් විශේෂාංගය
 ජිමී භාරුචා පිළිබඳ ශ්‍රී ලංකා සඟරා විශේෂාංගය ගවේෂණය කරන්න
 ශ්‍රී ලංකා ගුවන්විදුලි සංස්ථාවෙන් සජීවී විකාශනයට සවන් දෙන්න
 SLBC-ඉතිහාසයේ නව රැල්ලක් නිර්මාණය කරයි
 ශ්‍රී ලංකාවේ විකාශනයට වසර අසූවක්
2005 මරණ
Year of birth missing

ජිමී භාරුචා