Nationalpark Dolomiti Bellunesi (på Italiensk: Parco nazionale delle Dolomiti Bellunesi) er en nationalpark i provinsen Belluno, Veneto, i det nordlige Italien og har et areal på 32 km².

Da den blev oprettet i 1988, var nationalparken en del af "Pale di San Martino - San Lucano - Dolomiti Bellunesi - Vette Feltrine" i Dolomitterne der blev udpeget som Verdensarvsområde af UNESCO i 2009, med et samlet areal på 150 km².

Historie
I 1988 planlagde man at oprette Nationalpark Dolomiti Bellunesi, som blev officielt åbnet i 1990 af det italienske miljøministerium som definerede målene for nationalparken som bl.a.:
 at beskytte natur, historiske, landskabelige og miljømæssige værdier, at bevare biogenetiske værdier i flora, fauna og geomorfologi;
 at forbedre bestandenes livsbetingelser;
 at fremme videnskabelig forskning og miljøuddannelse
I området var i forvejen 8 naturreservater med et areal på 16 km².

Området
Nationalpark Dolomiti Bellunesi har et areal på 32 km², og hele området ligger i provinsen Belluno, mellem floderne Cismon og Piave og dalene Maè og Agordo.

Bjergkæder
Nationalparken omfatter bjergkæderne Alpi Feltrine (Vette di Feltre, Cimonega, Pizzocco, Brendol, Agnelezze), Monti del Sole, Schiara, Talvena, Prampèr, og Spiz di Mezzodì. Der er højtliggende områder, kalkklipper og stejle skråninger, som er et ideelt habitat for højfjeldsarter.

Floder og vandløb

Nationalparken ens område er, bortset fra nogle højtliggende områder med kalkklipper, ekstremt vandrigt med kilder, sumpe, og vandløb som : Cordevole, Mis, Caorame, Stien (biflod til Caorame), Falcina (biflod til
Mis), Ardo, Vescovà , Prampera (biflod til Maè), hvilket øger den biologiske rigdom i parken. Nogle løber i dybe kløfter, og alle er meget varierede.

Kommuner
Nationalparken strækker sig over 15 kommuner: Belluno, Cesiomaggiore, Feltre, Gosaldo, La Valle Agordina, Longarone, Pedavena, Ponte nelle Alpi, Rivamonte, San Gregorio nelle Alpi, Santa Giustina (Italia), Sedico, Sospirolo, Sovramonte, og Val di Zoldo.

Flora
Floraen i Nationalpark Dolomiti Bellunesi består bl.a. af rhododendron, Carduus, edelweiss, og andre alpine planter. Der er løvtræer og fyrreskove, græsgange og alpine enge.

Fauna
Nationalparken rummer en stor alpin biodiversitet. Blandt de vigtigste arter er:
 Pattedyr: murmeldyr, lækat, mår, rådyr, gemse, kronhjort, muflon.
 En lang række arter af flagermus
 Fugle: sortspætte, murløber, duehøg, tårnfalk, kongeørn, spurveugle, perleugle, natugle, stor hornugle, hjerpe, tjur, urfugl, fjeldrype, stenhøne, hærfugl, kragefugle, topmejse, engsnarre, husrødstjert, snefinke og stenpikker).
 En lang række krybdyr og padder

Se også
 Nationalparker i Italien

Referencer

!
Belluno (provins)
Verdensarvsområder i Italien
Dolomitterne

Nationalpark Dolomiti Bellunesi


USS Shangri-La (CV/CVA /CVS-38) a fost un portavion din clasa Essex al Marinei Statelor Unite ale Americii.

Dat în folosință în 1944, USS Shangri-La a participat la mai multe campanii pe Teatrul de Operațiuni din Pacific în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, obținând două stele de luptă pentru serviciul său. La fel ca multe alte portavioane, el a fost scos din serviciul activ la scurt timp după sfârșitul războiului, dar a fost modernizat și reintrodus în serviciul activ la începutul anilor 1950 și reproiectat ca portavion de atac (CVA). A desfășurat misiuni atât în Pacific, cât și în Atlantic / Mediterana timp de câțiva ani, iar la sfârșitul acestor misiuni a fost transformat în portavion antisubmarin (CVS). A câștigat trei stele de luptă pentru serviciul său în Războiul din Vietnam.

El a fost șters din registrul naval al Marinei SUA la 30 iulie 1971 și dezmembrat și vândut ca fier vechi în 1988.

Nume
Numirea acestei nave a reprezentat o schimbare radicală în practica generală a vremii, care consta în numirea portavioanelor în memoria bătăliilor sau navelor anterioare ale Marinei SUA. După raidul Doolittle, lansat de pe portavionul , președintele Roosevelt a răspuns unui reporter că atacul a fost lansat din «Shangri-La», un tărâm fictiv din romanul Orizont pierdut al lui James Hilton. La 15 ianuarie 1943 a început construcția navei USS Shangri-La, în memoria acțiunilor militare desfășurate de portavionul Hornet, care a fost scufundat în urma bombardamentelor aeriene și navale din Bătălia de la Insulele Santa Cruz.

Construcție
Shangri-La a fost unul dintre portavioanele din clasa Essex cu "coca lungă", numită și clasa Ticonderoga. Chila lui a fost montată pe șantierul naval Norfolk din Portsmouth, Virginia, la 15 ianuarie 1943, iar nava a fost lansată la apă la 24 februarie 1944, fiind "botezată" de Josephine Doolittle (soția lui Jimmy Doolittle). A fost trimisă în cursă pe 15 septembrie 1944, avându-l la comandă pe căpitanul James D. Barner.

Costurile de construcție au fost estimate între 68 și 76 de milioane de dolari, iar această sumă a fost adunată prin emisiunea de timbre și obligațiuni de război.

Note

Legături externe

 USS Shangri-La Reunion Association homepage
 Naval History and Heritage Command

Portavioane U.S.Navy
Fondări în 1944
Desființări în 1971

USS Shangri-La


Glenea lineatithorax é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Maurice Pic em 1926.

Referências

Borneo catalog 2005

lineatithorax
Coleópteros descritos em 1926

Glenea lineatithorax


Grant Robert Gee (born 24 October 1964) is a British film maker, photographer and cinematographer. He is most noted for his 1998 documentary Meeting People Is Easy about the British alternative rock group Radiohead.

Early life
Gee was born in Plymouth, Devon and studied Geography at St Catherine's College, Oxford. He did postgraduate study at University of Illinois at Urbana–Champaign.

Career
In the early 1990s Gee worked on U2's Zoo TV and Zoo Radio, and collaborated with Mark Neale on several projects (many through London production company Kudos Productions), including "The Memory Palace", an experimental multi-media project combining film and live performance for the Expo '92.

In 1996 he directed a twenty-seven-minute short film commissioned by progressive house band Spooky for parts of their album "Found Sound" (namely the tracks "Central Heating", "Bamboo", "Aphonia", "Lowest Common Denominator", "Hypo-Allergenic"/"Interim"). The film was displayed on a continuous loop outside the Centre Georges Pompidou as part of its re-opening.

Gee followed the band Radiohead whilst they were on tour for their highly acclaimed 1997 album OK Computer. Gee's 1998 documentary of the tour, Meeting People Is Easy, was nominated for a Grammy award for Best Long Form Music Video.

His short films including Tel Aviv City Symphony (commissioned by onedotzero), the documentary JC-03 (about John Cale at work) and the dance film Torsion (choreographed by Russell Maliphant) have been shown internationally as part of touring packages by the British Council, onedotzero and Film and Video Umbrella. Gee has also made music videos for British bands including Radiohead and Blur.

In April 2006 the Creative Commons-licensed film project A Swarm of Angels announced that Gee has joined the project team as Director of Photography. In 2007, he made Western Lands, a ten-minute film about climbing the Old Man of Hoy. In November 2010 Grant received funding from the UK Film Council to develop the project New Career in a New Town: David Bowie in Berlin, a music documentary on David Bowie's Berlin period.

Gee's 2007 documentary, Joy Division, told the story of the eponymous Manchester band and was made in collaboration with writer Jon Savage. The film received generally positive reviews from critics. In Variety, Robert Koehler wrote that the documentary was "emotionally deeper" than the biopic directed by Anton Corbijn, Control.

In January 2011, Gee completed his film Patience: After Sebald based on Sebald's book The Rings of Saturn, which was accepted by the Vancouver International Film Festival and the New York Film Festival. In The Observer, Philip French called it a "modest, immensely enjoyable documentary".

In 2015, Gee's documentary film Innocence of Memories, made in collaboration with Turkish novelist Orhan Pamuk and based on his novel The Museum of Innocence, was screened as a special event in the Venice Days section at the 72nd Venice International Film Festival.

References

External links

 Grant Gee  at the Music Video DataBase
 Biography at the site of production company Oil Factory
 Retrospective at Cinecity: The Brighton Film Festival in 2005
 John May interviews Grant Gee

1964 births
Alumni of St Catherine's College, Oxford
British film directors
British music video directors
British documentary filmmakers
Mass media people from Devon
Living people
University of Illinois Urbana-Champaign alumni

Grant Gee


Sandro Luís Zamboni Britzke (født 20. februar 1978) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Ventforet Kofu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Sandro Luís Zamboni Britzke


Aldo y Daniel fue un dúo de música uruguayo integrado por Aldo Fantauzzi y Daniel Olveira activo a fines de los años 1960 y principios de los 1970s.

Historia
Dedicados principalmente a la música pop el dúo comenzó su actividad a fines de la década de 1960. Un antecedente directo a su creación fue la actividad entre 1965 y 1967 del grupo "The Challengers", cuya formación había sido Olveira (voz y guitarra), Fantauzzi (2ª guitarra y segunda voz), Álvaro Gastelú (batería), José María "Josema" Gurascier (bajo) y César Jover (1ª guitarra).

En 1969 editan un simple con el sello RCA Victor, en el cual incluyeron los temas "Golondrina" y "La lluvia me hace llorar". En 1970 editan otro álbum simple en el cual contaron con el acompañamiento musical de Julio Frade y que contuvo los temas "Limpio, limpio" y "La niña en la rueca". Antes de que culminara ese año lanzan su tercer disco simple y su único larga duración titulado "Cantares del desierto" esta vez para el sello Sondor. En el mismo se desmarcan en parte del movimiento de canto popular que existía en ese momento con las palabras:

Poco tiempo después el dúo se separaría y Fantauzzi continuaría su carrera en solitario con un repertorio que a diferencia de "Aldo y Daniel" tenía una marcada crítica social. En 1973 Aldo Fantauzzi editó su único disco solista titulado "Agridulce" para el sello De la Planta.

Discografía

LP
Cantares del desierto (Sondor 33113. 1970)

Simple
Golondrina / La lluvia me hace llorar (RCA Victor NG 31Z 1381. 1969)
Limpio, limpio / La niña en la rueca (RCA Victor 31UZ 1025. 1970)
Pan y arado / Te seguiré amando (Sondor 50119. 1970)

Referencias

Dúos de música de Uruguay

Aldo y Daniel


Silyana Vilayeti, (Arapça: ولاية سليانة) Tunus'un kuzeyinde yer alan bir vilayettir. 4.631 km² yüzölçümündeki vilayetin nüfusu 233.700 kişidir. Vilayetin merkezi Silyana şehridir.

Silyana (il)


A heptagonal number is a figurate number that is constructed by combining heptagons with ascending size. The n-th heptagonal number is given by the formula
.

The first few heptagonal numbers are:
0, 1, 7, 18, 34, 55, 81, 112, 148, 189, 235, 286, 342, 403, 469, 540, 616, 697, 783, 874, 970, 1071, 1177, 1288, 1404, 1525, 1651, 1782, …

Parity
The parity of heptagonal numbers follows the pattern odd-odd-even-even. Like square numbers, the digital root in base 10 of a heptagonal number can only be 1, 4, 7 or 9. Five times a heptagonal number, plus 1 equals a triangular number.

Additional properties
 The heptagonal numbers have several notable formulas:

Sum of reciprocals
A formula for the sum of the reciprocals of the heptagonal numbers is given by:

with golden ratio .

Heptagonal roots
In analogy to the square root of x, one can calculate the heptagonal root of x, meaning the number of terms in the sequence up to and including x.

The heptagonal root of x  is given by the formula

which is obtained by using the quadratic formula to solve  for its unique positive root n.

References

Figurate numbers

Heptagonal number


NGC 35 este o galaxie spirală situată în constelația Balena (sau Cetus).

Note

Vezi și
 NGC 361
 NGC 38

Legături externe

Galaxii spirale
Obiecte NGC
Constelația Balena
Obiecte astronomice descoperite în 1886

NGC 35


Stup Marka Aurelija (lat. Columna Centenaria Divorum Marci et Faustinae, tal. Colonna di Marco Aurelio) je starorimski trijumfalni stup pobjede ukrašen spiralnim reljefom i sagrađen u čast rimskog cara Marka Aurelija po uzoru na Trajanov stup.

Nalazi se u Rimu na trgu Piazza Colonna. Napravljen u dorskom stilu, no kako je dedikacijski natpis uništen, nepoznato je kada je stup građen i izgrađen. Smatra se da je to bilo nakon proslave trijumfa 176. ili nakon 180. godine. Jedan natpis pronađen u blizini ovog područja svjedoči da je stup bio sigurno dovršen do 193. godine. Ukupna visina stupa je 39,62 metara.

Mramor koji je korišten za izgradnju ovog stupa dopremljen je iz kamenoloma koji se nalazio sjeverno od Rima na zapadnoj obali Apeninskog poluotoka. Stup Marka Aurelija počiva na platformi koja zauzima 9 kvadratnih metara širine i jedan metar visine. Na podnožje stupa nadovezuje se stablo stupa koje je bez torusa i kapitela visoko 26 metara. Stup je izvana ukrašen reljefom koji predstavlja pohod Marka Aurelija protiv Gota na sjeveru. Sastoji se od 116 prizora koji se obavijaju 21 put u ukupnoj dužini od 245 metara. Priča započinje prelaskom rimske vojske preko rijeke Dunava. Prikaz Viktorije dijeli zapise iz dva razdoblja rata na dunavskoj granici. Na stupu je prikazano i kišno čudo, spaljivanje barbarskih sela i naselja te zarobljavanje žena i djece. Prikazi na stupu jasno prikazuju autoritet vođe. Na stupu se nalazi i 56 malih prozora koji ispunjavaju unutrašnjost stupa svjetlošću. Unutar stupa vodi 190 stepenica do vrha/gornjeg vijenca gdje je do 1589. godine stajao carev kip koji je Domenico Fontana po nalogu pape Siksta V. zamijenio kipom sv. Pavla.

Za razliku od ostalih trijumfalnih stupova koji su, osim što su veličali moć vladara imali i ulogu mauzoleja, ovaj stup nije sadržavao pepelne ostatke cara i njegove žene. Njihov je pepeo prenesen u obližnji Hadrijanov mauzolej.

Stup se još uvijek nalazi u Rimu na svojoj prvotnoj lokaciji - na današnjem trgu Piazza Colonna ("Trg stupa") ispred palače Palazzo Chigi.

Poveznice
 Trajanov stup
 Umjetnost starog Rima
 Slavoluk

Vanjske poveznice
 Columna Aureliana, Hrvatska enciklopedija LZMK
 Usporedba sadašnjeg izgleda stupa i kako je izgledao u rimsko doba, (u međumrežnoj pismohrani archive.org 28. rujna 2011.)
 Povijest Stupa Marka Aurelija

Stupovi
Rimski spomenici
Reljefi
Rimske građevine u Italiji
Građevine u Rimu

Stup Marka Aurelija


Gelbach ist ein geographischer Name

von Gewässern:
 Gelbach, rechter Zufluss der Lahn bei Langenau, Gemeinde Obernhof, Rhein-Lahn-Kreis, Rheinland-Pfalz
 Gelbach, lokaler Name des Gailbachs (linker Zufluss der Blies) bei Niedergailbach, Gemeinde Gersheim, Saarpfalz-Kreis, Saarland mit Oberlauf in Lothringen
 Gelbach (Kirchlerner Bach), linker Zufluss des Kirchlerner Bachs bei Stadl, Gemeinde Taufkirchen (Vils), Landkreis Erding, Bayern, der in die Große Vils mündet
 Gelbach (Stegbach), linker Oberlauf des Stegbachs bei Trierweiler, Landkreis Trier-Saarburg, Rheinland-Pfalz, der in die Sauer (Mosel) mündet
 Gelbach (Wolf), rechter Zufluss der Wolf oder Wolfach bei Oberwolfach im Ortenaukreis, Baden-Württemberg

von Orten:
 Gelbach (Oberwolfach), Weiler der Gemeinde Oberwolfach im Ortenaukreis, Baden-Württemberg

Siehe auch:
 Gehlbach
 Gehlenbach
 Gehlsbach
 Geilbach
 Gellenbach

Gelbach (Begriffsklärung)


Go_A je ukrajinski folktronički sastav osnovan 2012. godine. Međunarodno su najpoznatiji su po sudjelovanju na Pjesmi Eurovizije.

Životopis
Ideju o formiranju sastava koji bi kombinirao modernu elektroničku glazbu s ukrajinskim etničkim motivima dobio je 2011. godine Taras Shevchenko. Kako mu je bio problem naći istomišljenike, sastav se formirao tek kasnije u 2012. godini, kada su i izbacili prvu pjesmu imena "Koliada" ("Коляда"; slavenski običaj kolende). Ime sastava je kombinacija engleske riječi "Go" (ići) i grčkog slova alfa (Α), simbolizirajući značenje "povratak korijenima".

Pozornost su stekli 2015. pjesmom "Vesnianka" ("Веснянка"; drevni ukrajinski ples), s kojom su pobijedili na istogodišnjem The Best Track in Ukraine festivalu. Pjesma im je postala prvi veliki uspjeh, te se vrtila na domaćoj radio stanici Kiss FM, na čijoj se 10Dance hit listi držala na #1 mjestu šest uzastopnih tjedana. Na jesen 2016. su izbacili svoj debi album Idy na zvuk koji se sastoji od deset pjesama.

Početkom 2017. izdali su božićni singl "Shchedryi vechir" ("Щедрий вечір"; velikodušna večer) u suradnji s Katjom Chilly. Održali su turneje u raznim državama prije i poslije Pjesme Eurovizije - po Izraelu, Poljskoj, Belgiji, Bjelorusiji, te sudjelovali na Gogoljfestu, Zemlji snova i Koktebel Jazz Festu.

Pjesma Eurovizije
Go_A su predstavljali Ukrajinu na Pjesmi Eurovizije 2021. s pjesmom "Shum" (šum) nakon što je natjecanje 2020. otkazano zbog pandemije koronavirusa, gdje bi inače izveli sličnu pjesmu "Solovey" (slavuj). Na natjecanju su se plasirali na visokom 5. mjestu.

Albumi
 Idy na zvuk (2016.)

Izvori

Ukrajinski glazbeni sastavi
Elektronički glazbeni sastavi
Eurovizijski izvođači

Go A


An Eremurus jungei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sergei Vasilievich Juzepczuk. An Eremurus jungei in nahilalakip ha genus nga Eremurus, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae.

Mabibilngan ini ha Krym. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eremurus

Eremurus jungei


Gökçeyaka, Antalya ilinin Finike ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Antalya iline 148 km, Finike ilçesine 35 km uzaklıktadır.

Nüfus

Finike'nin mahalleleri

Gökçeyaka, Finike


Tayılga - Türk, Altay ve Yakut halk inancında ve şamanizminde kurban uygulamasıdır. Hayvanın boğularak (kesilmeden) öldürülmesi suretiyle gerçekleştirilir. "Altaylılar ve Yakutlar (bu gün bile) kurban olarak kestikleri atın derisini uzun bir sırığa geçirip tıpkı at şekline sokarak asarlar. Bu kurban törenine "mal kagıpyat" (hayvanı gönderme), merasiminin yapıldığı bu yere de tayılga derler.

Tayılga Töreni
Altaylılar'ın Tayılga ayin ve törenleri Verbitski, Radloff, Katanov, Anohin tarafından anlatılmıştır. Verilen bilgilere göre en uzun süren ve Bay Ülgen adına yapılan ayin en önemlilerindendir. Akşam güneş batınca kurban (tayılga) için hazırlıklar başlar. Kurban yeri seçilir, sürüden kurbanlık hayvan aranır. Şaman, bir ormanın ıssız bir yerinde kurban için en uygun yeri bizzat seçer. Onun belirlediği bir yerde bir çadır kurulur. Çadırın ortasına, tepesi "tündükten" (duman deliğinden) çıkacak şekilde sık yapraklı bir kayın ağacı yerleştirilir. Daha sonra kurbanlık hayvan boğulmak ve bel kemiği kırılmak suretiyle öldürülür. Hayvan; derisi, başı, ayağı ve kuyruğu
ile birlikte bir sırığa (baydara) asılır. Kurban Ülgen için kesilmişse baydaranın başı doğuya, Erlik için kurban edilmişse ise batıya yöneltilir. Daha sonra, atalara ve koruyucu ruhlara sunu yapılarak kurbanın eti yenir.

Bazı Türk boylarının Tayılga esnasında kurbanın kanını akıtmadıkları bilinmektedir. Altaylılar ve diğer Türk urugları, kurbanı kesmeyip boğarlar. Bunu hayvanın ağzını, burnunu tıkayarak gerçekleştirirler. Kurbanın bu şekilde öldürülmesi "kan korusu" (kan yasağı, kan tabusu)ndan ileri gelmektedir. Çünkü dünyanın birçok yerindeki  çeşitli kabilelerde olduğu gibi bu boylar da  can veya ruhun kanda olduğuna (veya kanın kendisinin ruh olduğuna), kanın toprağa dökülmesinin felaketler getireceğine inanırlar.

Benzer kavramlar

Boguzlaga
Türk ve Altay halk inancında kanlı kurban demektir. Bu bağlamda Tayılga'nın karşıtı olan bir kavramdır.  Tanrısal veya dini bir amaçla kesilecek hayvan. Hayvanın boğazlanarak (boğazından kesilerek) kurban edilmesidir. Boğazlamak fiili ile de ifâde edilir. Sözcük anlamı boğazın kesilmesi demektir. "Bozlamak" fiili hayvanın böğürmesi anlamı taşır.

Yağaşga
Kurban etinin bir parçasının veya kesilmiş bir kurbanın bütünüyle yakılmasına Yakığ/Yakış/Yagış veya Yağışga/Yagaşga adı verilir. Yakılan etlerin kokusunun tanrılara kadar ulaşacağı inancı bulunur. Daha eski çağlarda ise kurbanlık hayvanları gökten gelen kutsal bir ateşin yaktığı takdirde Tanrı tarafından kabul edildiği anlayışı bulunurdu.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Kırgızlarda Kurban Fenomeni, Durmuş Arık
 Türk Mitolojisinde Kurban, Selahaddin Bekki

Ayrıca bakınız
 Bayçar

Türk kültürü
Türk mitolojisi
Türk şamanizmi

Tayılga


Arcesilaus aşağıdaki anlamlara geliyor olabilir.
 Arkesilaos, Yunan düşünür ve şair.
 Arcesilaus, Yunan mitolojisi karakteri.

Arcesilaus


Carlos María Herrera, né le  à Montevideo et mort le , est un peintre uruguayen.

Biographie
Ses parents sont Lucas Herrera y Obes Martínez et Ana Álvarez y Obes. Il démarre sa formation artistique auprès de Pedro Queirolo à Montevideo et, en 1895, il voyage à Buenos Aires où il assiste à des classes avec Eduardo Sívori à la . En 1898, il réalise un voyage d'études à Rome grâce à une bourse du gouvernement uruguayen, où il étudie avec les espagnols  et Mariano Barbasán Lagueruela. En 1902, il retourne en Europe avec une bourse et s'installe en Espagne, où il travaille avec Joaquín Sorolla y Bastida pendant 3 ans. En 1905, il rentre dans son pays et il installe son atelier dans le quartier Capurro.

Il est un des fondateurs, premier directeur et enseignant du . Par ses salles de cours sont passés de nombreux artistes qui se distingueront ensuite dans leur travail.

Œuvres
Il est considéré comme un des pionniers de l'art nouveau en Uruguay. Ses œuvres reflètent le climat de la Belle Époque montevidéenne, aux atmosphères légères, utilisant de manière expressive couleur, taches et empâtement.

Spécialisé dans les portraits, il est apprécié de la haute société montevidéenne de l'époque. Ses portraits de dames et enfants montrent la maîtrise qu'il possédait de la technique de la peinture au pastel.

Il s'initie aussi, comme certains de ses contemporains, au nativisme, en peignant divers motifs sur les gauchos et les criollos. Il réalise également des scènes de genre historiques, dans le domaine duquel deux œuvres se démarquent :  et le  (Congrès d'avril de 1813).

Ses œuvres peuvent être observées au Museo Nacional de Artes Visuales, au Musée Historique National, Musée Gallino (Salto) et au Musée National des Beaux-Arts d'Argentine.

Notes et références

Bibliographie

Liens externes

Naissance en décembre 1875
Naissance à Montevideo
Peintre uruguayen du XIXe siècle
Peintre uruguayen du XXe siècle
Décès en mars 1914
Décès à Montevideo
Décès à 38 ans

Carlos María Herrera


Die katholische Pfarrkirche St. Stephanus ist ein denkmalgeschütztes Kirchengebäude in Flamersheim, einem Stadtteil von Euskirchen im Kreis Euskirchen (Nordrhein-Westfalen).

Geschichte und Architektur
Im Jahr 1059 bestätigte Papst Nikolaus II. dem Kölner Stift St. Maria ad Gradus die durch Erzbischof Anno II. dem Konvent gestifteten Besitzungen in Flamersheim. Bis zum 15. Jahrhundert stand dem Stift das Kollationsrecht über die Kirche zu. Seit 1676 wurden die Herzöge von Jülich im Besitz des Kollationsrechts genannt. Bei ihnen verblieb es bis zur Säkularisation.

Die romanische Pfeilerbasilika mit drei Schiffen zu je fünf Jochen wurde in der Wende des 11. zum 12. Jahrhundert errichtet. Es wurde eine flache Decke eingezogen. Der Westturm in romanischen Formen wurde entweder in gotischer Zeit oder nach dem Brand im Jahr 1666 in das westliche Mittelschiffjoch eingebaut. Die Schieferpyramide des Turms und die Fenster der Seitenschiffe stammen von einer umfangreichen Restaurierung am Anfang des 20. Jahrhunderts. Die neuromanischen Ostteile von 1887 und 1888 wurden 1977 abgebrochen und bis 1981 durch einen größeren Erweiterungsbau ersetzt.

Ausstattung
 Ein achtseitiges gotisches Taufbecken aus Basaltlava.
 Über dem Hochaltar hängt auf einem erneuerten Kreuz ein Kruzifix aus Holz vom Anfang des 16. Jahrhunderts
 Die beiden halbrund geschlossenen Leinwandgemälde mit der hl. Maria und dem hl. Josef mit Kind wurden im 18. Jahrhundert gemalt.
 Das Leinwandgemälde mit der Geburt Christi und der Anbetung der Könige von der Mitte des 17. Jahrhunderts wurde vom ehemaligen Nonnenkloster Schweinheim übernommen.
 Die heutige Orgel wurde 1992 von der Orgelbaufirma Weimbs in Hellenthal gebaut.

Literatur
 Claudia Euskirchen, Olaf Gisbertz, Ulrich Schäfer (Bearb.): Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler, Nordrhein-Westfalen. Band I: Rheinland. Deutscher Kunstverlag, München/ Berlin 2005, ISBN 3-422-03093-X.
 Paul Clemen: Die Kunstdenkmäler des Kreises Rheinbach. Schwann, Düsseldorf 1898. (Nachdruck in: Die Kunstdenkmäler des Kreises Euskirchen. Pädagogischer Verlag Schwann-Bagel, Düsseldorf 1983, ISBN 3-590-32119-9)

Weblinks

Einzelnachweise

Stephanus
Flamersheim
Flamersheim Stephanus
Euskirchen, Stephanus
Euskirchen, Stephanus
Stephanus
Euskirchen

St. Stephanus (Flamersheim)


Narrows je tjesnac koji razdvaja karipske otoke Sveti Kristofor i Nevis, u državi Sveti Kristofor i Nevis. U najužem dijelu je širok je kilometra.

Povijest
Tijekom godina primijećeno je da se riblji fond i općenito bioraznolikost u The Narrowsu pogoršavaju. Godine 1986. Zaklada za otočne resurse razvila je prijedlog morskih parkova za područje jugoistočnog poluotoka Sveti Kristofor.Godine 1998. Jedinica za upravljanje ribarstvom St. Kristofora izradila je prijedlog za pripremu Plana upravljanja za razvoj zaštićenih morskih područja. Godine 2006. Odjel za ribarstvo Nevisa izradio je prijedlog za upravljanje Narrowsom. Od 2019. razvija se novi poboljšani prijedlog upravljanja morskim upravljanim područjem Narrows (NMMA) u Sv. Kristoforu i Nevisu.

Izvori

Reljefni oblici u Svetom Kristoforu i Nevisu
Tjesnaci Karipskog mora

Narrows (Sveti Kristofor i Nevis)


الناها بنت حمدي ولد مكناس (10 مارس 1969) سياسية ودبلوماسية ونائبة برلمانية سابقة ووزيرة موريتانية شغلت عدة مناصب وزارية في عدة حكومات موريتانية، منها حقيبة وزارة الخارجية في حكومة الدكتور مولاي ولد محمد الأغظف بين عامي 2009 و2011، (في عهد الرئيس محمد ولد عبد العزيز) كأول وزيرة خارجية في العالم العربي. وهي ابنة السياسي البارز ووزير الخارجية السابق حمدي ولد مكناس، وتقود حزبا سياسيا هو الاتحاد من أجل الديمقراطية والتقدم، المحسوب على الأغلبية الموالية.

انتخبت خليفة لوالدها بعد وفاته على رأس الحزب الذي أسسه مع مجموعة رفاقه في التسعينيات، وكانت من أول البرلمانيين الذين تقدموا بطلب حجب الثقة عن حكومة الرئيس الأسبق سيدي محمد ولد الشيخ عبد الله 2008، عملت وزيرة مستشارة برئاسة الجمهورية، ثم أقيلت من منصبها إثر انقلاب الثالث من أغسطس/آب 2005 وتفرغت نهائيا للعمل الحزبي، فتمكنت من دخول البرلمان مع مجموعة من أعضاء حزبها عام 2006. وتلقت تعليمها الأساسي والثانوي والعالي في نواكشوط ودكار وباريس، وحصلت على الشهادة العليا في الإدارة من المعهد العالي للإدارة بفرنسا، وتدربت في البنوك الفرنسية. وفي يوم 22 مارس 2011 م وبموجب تعديل وزاري على تشكيلة الحكومة الموريتانية تمت اقالتها من وزارة الخارجية.

الحياة الأسرية

المشوار السياسي

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من نواكشوط
دبلوماسيات موريتانيات
سياسيات موريتانيات في القرن 21
سياسيون موريتانيون في القرن 21
مواليد 1388 هـ
مواليد 1969
مواليد في نواكشوط
ناهة بنت مكناس
وزيرات خارجية
وزيرات موريتانيا
وزيرات موريتانيات

الناهة بنت مكناس


Grecia expirando sobre las ruinas de Missolonghi es una pintura de Eugène Delacroix de 1826. La obra representa una alegoría de Grecia después del sitio de Missolonghi y sirvió de homenaje por la muerte de Lord Byron, fallecido en esta localidad griega dos años antes.

El pintor realizó este cuadro para una exposición que tenía por objeto recaudar fondos de apoyo a la causa griega, después de leer los escritos de Byron sobre el tema.

En él, una mujer simbolizando a Grecia, que luchaba contra los turcos por obtener su independencia, está vestida con el traje tradicional griego y detrás un jenízaro otomano, símbolo de la opresión.

La mujer señala a las piedras ensangrentadas que ocultan los cuerpos muertos, alegoría de la Grecia vencida por el Imperio Otomano. La obra trataba de posicionar a una Francia conservadora en esos momentos para ayudar al pueblo griego. Dos años después una alianza franco-británica y rusa combatió y derrotó militarmente a los turcos en la guerra.

Véase también
 Pintura romántica
 Hellas (personificación)
 Guerra de independencia de Grecia

Referencias

Enlaces externos

Alegorías en el arte
Museo de Bellas Artes de Burdeos
Cuadros de Francia de los años 1820
Cuadros de 1826
Francia en 1826
Pinturas de guerra

Grecia expirante entre las ruinas de Missolonghi


حسين ماجد سعيد آل شرف

شاعر سعودي من مواليد تاروت بمحافظة القطيف، متزوج وله ولدان، حاصل على بكاليورس لغة عربية من جامعة الملك فيصل بالأحساء، ويعمل موظفاً حكومياً كمدرس لغة عربية للمرحلة الثانوية بمنطقة القديح.

 بدايات
وجد الأستاذ حسين آل شرف نفسه يكتب الشعر بعد قراءات نقدية كانت كفيلة بصقل موهبته الشعرية، أصدر ديوانه الشعري الأول سماء ومرآة الذي كان انطلاقته الأولى نحو التألق والإبداع، اتجه نحو مناهج النقد الحديث من أجل تهذيب الحوارات النقدية، كما ذهب إلى كتابة القصص واتجه كذلك إلى عالم الرواية الاجتماعية.

بدأ بكتابة الخواطر قبل الشعر بطريقة مكثفة أدبياً، والتي كان يتخللها الوزن أحياناً، ثم انتقل بعدها لمحاولة كتابة الشعر الموزون، فصدر بناء على ذلك ديوانه المطبوع الأول (سماء ومرآة).

مارس القراءة النقدية قبل كتابته للشعر، ودعى لأن يكون الشاعر ناقداً قبل أن يكتب بيته الأول ليصقل تجربته الشعرية.

آل شرف قام أيضاً بتجربة جديدة مميزة بعد نجاح تجاربة السابقة في إصدار الديوان الأول والمقالات النقدية عن السينما الإيرانية وتجربته الحالية نقل كلماته الشعرية إلى مقاطع مسجلة في موقع " youtube.com" وقد تكون هذه التجربة مفتاحاً للكليب الشعري وهي تجربة جديدة من نوعها.

 مؤلفات

- سماء ومرآة (شعر) مطبوع.

- من مناهج النقد الحديث(نقد) تحت الطبع.

- طفولة تتكلم(شعر) تحت الطبع.

- رواية تحت الطبع.

- قصص قصيرة تحت الطبع.

- قراءة في السينما تحت الطبع.

 حوارات

- قامت شبكة التوافق بإجراء حوار على موقعها وأجرى الحوار الصحفي فاضل التركي وكان عنوان اللقاء روايتي الأولى لغز سيحير المتابعين واقتحمتُ الـ (يوتيوب) من بوابة الشعر.

 مقالات نقدية

تم نشر مجموعة مقالات نقدية على شبكة الإنترنت على الموقع المتخصص في السينما الإيرانية موقع حبيب ديفي دي و موقع شبكة الرامس الثقافية.

1- قراءة نقدية للفلم الإيراني 'يوم الواقعة'

2- قراءة نقدية للفلم الإيراني 'سجن النساء'

3- مسلسل 'غريب طوس' قراءة اجتماعية في بعد الشخصية

4- قراءة مختصرة للفلم الإيراني 'يوم الواقعة'

5- مسلسل 'أصحاب الكهف' قراءة في التوحيد والشرك

6- قراءة مختصرة للفلم الإيراني 'إبراهيم خليل الله'

7- قراءة نقدية للفلم الإيراني 'السفير'

8- قراءة مختصرة للفلم الإيراني ' النبراس'

9- قراءة نقدية للفلم الإيراني 'موعد اللقاء'

10- مسلسل 'أصحاب القلوب' قراءة في الخير العرفاني

11- " البالون الأبيض" – كيف نستقبل العام الجديد؟

 كليبات شعرية

- ورد لصديق، .

-  أمسية شعرية بعنوان "شاعر الماء والموقف، قصيدة شعرية بعنوان "قولوا" ، قصيدة شعرية بعنوان "الضب"  ، قصيدة شعرية بعنوان "إليك نصر الله" .

- لون يجتبي الاصطفاء ، كليب عرض على قناة فورتين .

- خجل العرين، .

- الحمى، .

- هل يعود صديقي'''، .

أشخاص من القطيف
شعراء سعوديون في القرن 20
صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة

حسين شرف


King Creole (conocida en España como El barrio contra mí y en Hispanoamérica como Melodía siniestra) es una película estadounidense de 1958 dirigida por Michael Curtiz, producida por Hal B. Wallis y con actuación de Elvis Presley, Carolyn Jones y Walter Matthau. La historia fue adaptada de la novela de Harold Robbins A Stone for Danny Fisher, de 1952.

La película cuenta la historia de un joven de diecinueve años que se involucra con dos mujeres. Presley posteriormente dijo que este fue su papel favorito. Para realizar la película, Presley  retrasó el comienzo de su servicio militar de enero a marzo de 1958. El rodaje cambió varias veces de lugar por las multitudes de fanáticos que llegaban atraídos por las estrellas, especialmente por Presley.

La película fue lanzada por Paramount Pictures el 2 de julio de 1958, y recibió buenas críticas por su interpretación. Fue un éxito comercial en taquilla a pesar de recaudar menos que sus predecesoras. King Creole llegó al número cinco de la lista de ganancias de taquillas de la revista Variety.

La banda sonora, «Hard-Headed Woman», alcanzó el número uno de la lista Billboard de sencillos, número dos en la de R&B y fue certificado disco de oro por la Recording Industry Association of America (RIAA), mientras el álbum de la banda sonora alcanzó el número dos en la lista Billboard de álbumes y se le concedió un disco de oro de la RIAA,  por ventas de 500,000.  Al mismo tiempo, los dos sencillos dobles Volumen 1 y Volumen 2, también llegaron a la cima de las listas, vendiendo cada uno un millón de copias, de acuerdo a la RIAA.

Argumento
El estudiante de diecinueve años Danny Fisher (Elvis Presley) trabaja antes y después de las clases en el instituto para poder ayudar a su padre (Dean Jagger) y a su hermana Mimi (Jan Shepard). Después de que la madre de Danny muriera, su apenado padre pierde su trabajo como farmacéutico, por lo que la empobrecida familia debe mudarse al barrio francés de Nueva Orleans.

Una mañana, mientras se encuentra en el trabajo, Danny rescata a Ronnie (Carolyn Jones) de una cita abusiva. Tras llevar a Danny al instituto en taxi, Ronnie lo besa. Danny responde las burlas de algunos compañeros de clase devolviéndole el beso y luego golpeando a uno de ellos en la cara. Eso le gana un viaje a la oficina del director. La señorita Pearson (Helene Hatch), su maestra, le dice que no va a graduarse. El director, el señor Evans (Raymond Bailey), se muestra comprensivo pero no puede serle de mucha ayuda, por lo que Danny decide abandonar el instituto.

Cuando sale de la escuela, tres jóvenes lo llevan a un callejón. Su líder, «Tiburón» (Vic Morrow), quiere vengarse de Danny por golpear a su hermano. Danny se defiende tan bien que Tiburón le invita a unirse a ellos. Más tarde, el señor Fisher intenta convencer a su hijo de permanecer en la escuela. En vez de ello, ayuda a la pandilla de Tiburón a robar en una tienda de «todo a 100» cantando «Lover Doll» para distraer a los clientes y al personal.

Solo Nellie (Dolores Hart), trabajando en el bar, se da cuenta de su complicidad en el robo, pero no lo entrega. Danny invita a Nellie a un partido ficticio en una habitación de hotel. Al no encontrar a nadie más allí, ella comienza a llorar y se va, después de admitir que todavía quiere verlo de nuevo, pero no en esas condiciones.

Esa noche, Danny encuentra a Ronnie nuevamente en el club nocturno The Blue Shade, donde trabaja. Primero, ella simula no conocerlo porque está acompañada por su novio y el dueño del club, Maxie Fields (Walter Matthau). Cuando Maxie no le cree, le dice que oyó cantar a Danny una vez. Maxie insiste en que Danny pruebe que puede cantar. Su interpretación de «Trouble» impresiona a Charlie LeGrand (Paul Stewart), el dueño del club King Creole —el único club nocturno que no es propiedad de Maxie—, quien le ofrece a Danny un trabajo como cantante.

Mientras tanto, el señor Fisher consigue trabajo como farmacéutico en una farmacia, pero su jefe, el señor Primont —Gavin Gordon—, constantemente lo degrada, en parte para avergonzar a Danny. Eso le facilita ir en contra de los deseos de su padre y aceptar la oferta de Charlie. Cuando Danny triunfa, Maxie intenta contratarlo. Danny rechaza su oferta por lealtad a Charlie.

Shark, que ahora trabaja para Maxie, le sugiere a Danny ir a Primont para ayudar a su padre. Cuando el señor Fisher sale de la tienda vestido con el sombrero y el abrigo de Primont —prestado, debido a una tormenta—, Shark lo reconoce, pero decide robarle de todos modos, ya que eso sería aún mejor para los propósitos de Maxie. El padre de Danny está tan mal herido que necesita una operación costosa y Maxie contrata un especialista para que la lleve a cabo, utilizando esto como motivo para chantajear a Danny y forzarlo a firmar con él, amenazándolo con decirle a su padre acerca de su participación en el atraco. Aunque Danny firma Maxie lo delata con su padre igualmente. Danny golpea a Maxie por la traición y ayuda a Ronnie a dejarlo.

Maxie envía a sus secuaces tras Danny. Shark y otro miembro de la pandilla lo atrapan en un callejón. Danny golpea a uno de sus perseguidores. Shark apuñala a Danny, pero se hiere a sí mismo y muere. Ronnie encuentra a Danny y lo lleva a su casa en un pantano para que se recupere. Ella le pide que se olvide su pasado sórdido y simule que la quiere. Danny contesta que eso no sería difícil y la besa. Maxie llega, acompañado de Dummy —Jack Grinnage—, un exmiembro de la banda de Danny. Maxie mata de un disparo a Ronnie. Dummy, que había sido amigo de Danny, se enfrenta con Maxie, el arma se dispara, causando la muerte de su propietario.

Danny regresa al King Creole. Le canta a Nellie en la audiencia las líneas «Vamos a pensar en el futuro, olvidar el pasado, no eres mi primer amor, pero tú eres mi último». El señor Fisher aparece para oír cantar a su hijo.

Producción
Hal Wallis adquirió los derechos de A Stone for Danny Fisher en febrero de 1955 por un valor de $25 000, con la intención de darle el papel principal de boxeador neoyorquino a James Dean o Ben Gazzara. El papel fue originalmente escrito para Dean, pero el proyecto se canceló tras su muerte en 1955. En enero de 1957, siguiendo el éxito de una versión de la historia escenificada en Broadway, se sugirió que Presley fuera el posible reemplazo. Cuando la negociación se hubo completado, Fisher pasó de ser boxeador a ser cantante y la historia se trasladó de Nueva York a Nueva Orleans.

Reparto
Elvis Presley como Danny Fisher.
Walter Matthau como Maxie Fields.
Carolyn Jones como Ronnie, la pareja de Maxie.
Dolores Hart como Nellie.
Dean Jagger como el sr. Fisher
Liliane Montevecchi como Forty Nina, una desnudista del club.
Vic Morrow como Tiburón.
Brian G. Hutton como Sal, un miembro de la banda de Shark.
Jack Grinnage como Dummy, un miembro mudo de la banda de Shark.
Paul Stewart como Charlie LeGrand.
Jan Shepard como Mimi Fisher.

Véase también
 Filmografía de Elvis Presley
 Discografía de Elvis Presley

Referencias

Enlaces externos

Películas de 1958
Películas de Elvis Presley
Películas dirigidas por Michael Curtiz
Películas rodadas en Nueva Orleans

King Creole


Gubernia Tambov (în ) a fost o unitate administrativă a Imperiului Rus, Republicii Ruse și mai târziu a RSFS Ruse, cu centrul în orașul Tambov. Gubernia era situată între 51°14' și 55°6' latitudine nordică și între 38°9' și 43°38' longitudine estică. Ea se învecina la nord cu guberniile Vladimir și Nijni Novgorod, la est cu guberniile Penza și Saratov, la sud și vest cu gubernia Voronej, la vest cu guberniile Oriol, Tula și Reazan.

Istoric
Regiunea aflată în partea de nord a guberniei a fost locuită de ruși încă din primele secole ale existenței Principatului Moscovei, dar până la sfârșitul secolului al XVII-lea terenurile fertile din partea de sud au rămas prea nesigure pentru coloniști. În secolul următor câțiva imigranți au început să vină din stepă, iar proprietarii de terenuri care au primit domenii întinse de teren de la țari au început să-și aducă iobagii lor din Rusia centrală.

Gubernia a fost înființată în 1796, atunci când a fost reorganizat Viceregatul Tambov (namestnicestvo), care fusese instituit în 1779. Granițele au rămas neschimbate până în 1926, când jumătatea de nord a guberniei a fost împărțit între alte două gubernii din Penza și Reazan. Ca urmare a reformei administrative din 1928 Gubernia Tambov a fost împărțită în trei okruguri: Okrugul Tambov, Okrugul Kozlov și Okrugul Borisoglebsk. În 1937 o parte substanțială a guberniei a fost transformată în regiunea Tambov, iar cealaltă a intrat în componența regiunii Voronej. În perioada răscoalei din Tambov din 1920-1922 o parte a guberniei a devenit o regiune separatistă, Republica Tambov, avându-l ca șef de stat pe Șendiapin. Mai târziu, republica a fost copleșită de forțele Armatei Roșii (vezi articolul principal: Răscoala din Tambov).

În anii 1920, etnologul Piotr Petrovici Ivanov a realizat ample săpături arheologice, descoperind mărturii ale culturii mordvinilor care au locuit în această zonă în primul mileniu după Hristos.

Diviziuni administrative
Gubernia a fost împărțită în douăsprezece uezduri. În 1864, când a fost adoptată Legea Zemstvei, uezdurile și guberniile au obținut un anumit grad de autoguvernare, fiind administrate de zemstve (consilii locale).
 Borisoglebsk
 Kirsanov
 Kozlov
 Lebedian
 Lipețk
 Morșansk
 Șațk
 Spassk
 Tambov
 Temnikov
 Usman
 Ielatma
Orașele mari, de peste 10.000 de locuitori, erau Tambov, Kozlov, Morșansk, Lipețk (azi în regiunea Lipețk) și Borisoglebsk (azi în regiunea Voronej).

Demografie
Populația guberniei era formată în mare parte (peste 90%) din etnici ruși, existând în anumite zone și etnici mordvini, meșcera (un subgrup etnic rus pe cale de dispariție) și tătari de pe Volga care locuiau în părțile de nord și nord-vest. În 1825 subotnicii ruși au fost expulzați de autorități din gubernie, fiind etichetați ca evrei.

Începând din secolul al XVIII-lea și până în 1858 guvernul rus a efectuat mai multe recensăminte ale populației dintre care aproximativ 10 au fost documentate.

Potrivit recensământului Imperiului Rus din 1897, populația guberniei reprezenta 2,1% din întreaga populație a Imperiului Rus, fiind formată din 2.684.030 de persoane din care 1.301.723 (48.5%) erau bărbați și 1.382.307 (51.5%) erau femei.

Populația estimată în anul 1906 era de 3.205.200 locuitori.

Compoziție etnică
Lista de mai jos se bazează pe recensământul Imperiului Rus din 1897 conținând grupurile etnice care numărau cel puțin 1000 de persoane.
 Ruși 2.562.677 (95.5%)
 Mordvini 89.704 (3.3%)
 Tătari 16.976 (0.6%)
 Ucraineni 5.884 (0.2%)
 Belaruși 2.406 (0.1%)
 Evrei 2.046 (0.1%)
 Polonezi 1.836 (0.1%)
 Germani 1.244 (>0.1%)
 alții 1.257 (>0.1%)
Aproape jumătate din populația uezdului Spassk erau mordvini care constituia cea mai mare concentrare de oameni ce se diferenția de etnicii ruși.

Religie
Aproape toți locuitorii erau credincioși ortodocși ruși (peste 95%) cu un număr nesemnificativ de musulmani și de molokani.

Geografie
Tambov a fost una dintre cele mai mari și cele mai fertile gubernii din Rusia centrală, întinzându-se de la nord la sud, între bazinele râurilor Oka și Don, și învecinându-se cu guberniile Vladimir și Nijni Novgorod la nord, Penza și Saratov la est, Voronej la sud, și Orel, Tula și Reazan la vest. Ea avea o suprafață de 66.570 km2 și consta dintr-o câmpie ondulată intersectată de ravene adânci și văi largi, cu altitudini ce variau de la 450 la 800 de metri deasupra nivelului mării. Depozitele geologice din cretacic și jurasic, acoperite cu un strat gros de argilă și loess, au fost larg răspândite pe suprafața sa, ascunzând straturile geologice din Devonian și Carbonifer. Aceste ultime straturi au fost observate în văile cele mai adânci, unde s-au găsit straturi de cărbune în mai multe locuri. Au fost descoperite minereuri de fier (în partea de nord-vest), calcar, lut și gips, precum și urme de petrol. Apele minerale din Lipețk, similare cu cele de la Franzensbad din punct de vedere al elementelor alcaline, și apele feruginoase similare cu cele din Pyrmont și Spa, sunt bine cunoscute în Rusia. Oka atinge colțul de nord-vest al regiunii, dar afluenții săi, Moksha și Țna, sunt importante canale de trafic. Donul atinge pur și simplu teritoriul guberniei, iar niciunul dintre afluenții săi cu excepția râurilor Voronej, Hoper și Vorona, un afluent al lui Hoper, nu este navigabil. El este canalizat doar în partea de nord; în partea de sud, care este expusă vânturilor uscate dinspre sud-est vânturile, se simte mai mult o umiditate, mai ales în districtul Borisoglebsk. Clima este de tip continental, și, deși temperatura medie la Tambov este de 5,5° C, iarna este relativ rece (ianuarie -10°; iulie 20°). Râurile rămân înghețate timp de patru luni și jumătate. Solul este fertil de-a lungul; în partea de nord este argilos și, uneori, nisipos, dar solul din restul guberniei era acoperit cu un strat gros de 0,6-0,9 m de pământ negru.

Referințe

 Atribuire

Legături externe
 Profile
 Historical administrative division of Russia
 Demographics

Tambov
Regiunea Tambov

Gubernia Tambov


Pinho Portekiz'de São Pedro do Sul belediyesine bağlı olan, 15,52 km2 yüzölçümüne sahip, 983 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
São Pedro do Sul

Pinho (São Pedro do Sul)


Rekordmanden er en film instrueret af Brian McGinn.

Handling
Ashrita Furman har den officielle rekord for flest Guinness World Records. Han bestyrer en helsekostforretning, men bruger det meste af sin tid på at rejse rundt i verden for at opnå nye og mærkværdige rekorder. I denne fascinerende film møder vi den forunderlige Furman, da han skal i gang med at øve sig til at bestige Machu Picchu på stylter. I filmen hører vi også baggrunden for, hvorfor Ashrita har valgt denne usædvanlige livsbane til et lykkeligt liv.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2012

Film fra Danmark (administrationskategori)
Dokumentarfilm fra Danmark

The Record Breaker


Strawberry ist ein census-designated place und nicht eingemeindeter Teil von Mill Valley in Kalifornien mit 5393 Einwohnern (Stand 2010). Es teilt den Schulbezirk und die Postleitzahl mit Mill Valley und wird von diesem durch den Highway 101 getrennt. Nördlich passiert in West-Ost-Richtung die California State Route 131. Strawberry liegt rund 16 Kilometer nördlich von San Francisco und ist im Süden von der Richardson Bay und dem Pickleweed Inlet umgeben. Bei den Bewohnern des Ortes handelt es sich vorwiegend um Berufspendler, die in der Metropolregion San Francisco Bay Area arbeiten. International bekannt wurde Strawberry, als es im Jahr 1946 als möglicher Ort für den Hauptsitz der Vereinten Nationen im Gespräch war.

Bevölkerung
Beim United States Census 2010, einer Volkszählung zum Stichtag 1. April 2010, wurden 5393 Einwohner ermittelt. Größte Bevölkerungsgruppe sind die Weißen mit einem Anteil von 76,1 %. Hinzu kommen 10,9 % Asiaten, 6,5 % Hispanics oder Latinos, 4,3 % Mischlinge und 2,1 % Afroamerikaner.

Diese verteilen sich auf 2510 Haushalte und 1307 Familien. Von den Haushalten weisen 25,5 % Kinder im Alter von unter 18 Jahren auf. 41,0 % der Haushalte bestehen aus verheirateten Paaren unterschiedlichen Geschlechts, 8,0 % bestehen aus alleinstehenden Frauen und 3,1 % aus alleinstehenden Männern. 4,6 % der Haushalte bestehen aus nicht verheirateten Paaren unterschiedlichen Geschlechts und 0,8 % aus gleichgeschlechtlichen Paaren.

Verwaltung
Als nicht eingemeindeter census-designated place werden die meisten Verwaltungsaufgaben für Strawberry von Marin County übernommen. Strawberry gehört zum 3. Supervisorial District des Countys und wird von Supervisor Kathrin Sears vertreten.

Einige der Dienstleistungen – wie etwa die Müllabfuhr, die Sammlung von Recyclingmaterialien sowie der Unterhalt von Freizeiteinrichtungen – werden von dem Strawberry Recreation District, einer Art Zweckverband, übernommen. Die Grenzen dieses special-purpose districts entsprechen nicht genau jenen des census-designated places Strawberry.

Strawberry verfügt über dieselbe Postleitzahl (94941) wie Mill Valley; Adressen in Strawberry werden deshalb als "Mill Valley" angegeben. Mehrere Versuche, Strawberry nach Tiburon einzugemeinden, wurden von den Bewohnern von Strawberry per Abstimmung abgelehnt.

Ansichten

Weblinks

 Webseiten des Strawberry Recreation District

Einzelnachweise

Gemeindegründung 1949

Strawberry (Kalifornien)


Walter og Trofast - Det store grøntsagskup (eng: Wallace & Gromit in The Curse of the Were-Rabbit) er en engelsk tegne - og animationsfilm fra 2005

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2005
Animationsfilm fra USA


Most na Grabu u selu Grabu, Grad Trilj.

Opis dobra
Vrijeme nastanka je 19. stoljeće. Usred naselja Grab, a preko istoimenog potoka nalazi se kameni most s pet zasvođenih otvora polukružnog oblika. Lukovi se oslanjaju na kamene pilone pravokutnog presjeka s uzvodnim i nizvodnim zaobljenim kljunom. Izmijenjen je izvorni izgled nadgrađa mosta, umjesto izvorne ograde izvedena je betonska ploča s utilitarnom željeznom ogradom i proširena je kolna površina. I pored navedenih izmjena karakter izvorne konstrukcije mosta je zadržan. Most u Grabu predstavlja lijep građevinski utilitarni i kulturno povijesni spomenik, sagrađen u prvoj polovini 19. st.

Zaštita
Pod oznakom Z-4879 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine".

Izvori

Zaštićene javne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Cestovni mostovi u Hrvatskoj
Građevine u Trilju

Most u Grabu


South Park: Post Covid: The Return of Covid, traduzido em português como South Park: Pós-Covid: A Volta da Covid, é um telefilme estadunidense de 2021 dirigido e escrito por Trey Parker. Este é o segundo de uma série telefilmes baseado na sitcom animada South Park lançado para o serviço de streaming Paramount+. Seu enredo conta a tentativa de Stan Marsh e Kyle Broflovski em voltar para o passado e impedir a pandemia de COVID-19.

Em 5 de agosto de 2021, Parker e Matt Stone assinaram um acordo de 900 milhões dólares com o Comedy Central para estender a sitcom até 2027 e produzir 14 filmes exclusivos para a plataforma de streaming da ViacomCBS, empresa controladora do Comedy Central. O título foi criado e produzido remotamente já que o estúdio permaneceu fechado por mais de um ano devido à pandemia e o enredo continua com o arco iniciado nos episódios especiais The Pandemic Special, South ParQ Vaccination Special e South Park: Post Covid.

The Return of Covid estreou em 16 de dezembro de 2021 e teve uma repercussão positiva por parte da audiência e da crítica especializada, embora alguns fãs não tenham gostado do desfecho final de Eric Cartman.

Enredo
Em um flashback de Stan Marsh, os quatro protagonistas planejam chantagear uma colega de escola para conseguirem ingressos de um jogo do Denver Nuggets, mas a escola acaba frustrando os planos dos meninos ao interromper as aulas devido à pandemia de COVID-19. Com o passar do tempo, Stan começa a lembrar os eventos que o levaram a incendiar a fazenda de maconha da família, inadvertidamente matando sua irmã Shelly e provocando o suicídio de sua mãe Sharon.

No presente, a cidade ainda permanece em quarentena devido à nova variante da COVID-19. Randy está protegendo o último broto de maconha quando é encurralado por enfermeiros da casa de repouso da Shady Acres, mas acaba sendo salvo por Token Black e levado ao laboratório. Enquanto isso, Wendy Testaburger explica aos outros sobre a pesquisa de Kenny McCormick e que eles não conseguem passar pelo firewall de segurança sem um comando de voz dele ou de seu associado, Victor Chouce. No manicômio, Stan e Kyle descobrem que Chouce é na verdade Butters Stotch, que enlouqueceu gradualmente após ser abandonado por seus pais. Em seu isolamento, Butters começou a lucrar com criptomoeda não fungível (NFTs) e financiou a pesquisa de Kenny. Mais tarde, usa um artigo sobre a pesquisa de Kenny dado a ele por Kyle para convencer um guarda a libertá-lo do manicômio.

Na Igreja de South Park, o padre Scott Malkinson é abordado por Cartman e sua família. Com a intenção de impedir Kyle de implementar o plano de Kenny, Cartman forma a Fundação Contra a Viagem no Tempo (FAT) enquanto esconde sua família no sótão. Cartman captura Tweek e Craig e convence Clyde a se juntar à sua causa. Mais tarde, usa Butters como arma para incapacitar o grupo de Kyle e roubar os equipamentos da pesquisa de Kenny. Cartman enfim revela que sua intenção era matar Kyle no passado, enquanto os efeitos da lavagem cerebral de Butters começam a ser desfeitos. Wendy revela que o plano de Kenny não era prevenir a pandemia, mas salvar a amizade dos quatro e melhorar o futuro. Por sua vez, Token afirma que a fazenda de maconha de Randy estava apenas nas anotações como um lembrete para levar um pouco de maconha com ele. Deprimido, Randy perdoa Stan por suas ações e lhe dá sua última semente de maconha.

Clyde é escolhido por Cartman para viajar no tempo, quando Stan e Kyle chegam e usam suas Amazon Alexas para passar por Butters. Cartman e Kyle começam a brigar até que Yentl, a esposa de Cartman, o convence a permitir que os dois implementem seu plano. No entanto, Hackelm, o filho mais novo de Cartman, ativa a máquina, enviando Clyde de volta no tempo. No passado, Clyde pega a arma de seu pai, mas não consegue concluir o seu plano já que Stan, Kyle e Cartman, que também viajaram no tempo. Percebendo que não podem evitar a pandemia, Stan, Kyle e Cartman decidem mudar sua reação a ela. Eles abordam Heather Williams, a colega de escola no flashback inicial, e a chantageiam para conseguir ingressos para o jogo do Nuggets, onde os meninos se perdoam. Stan envia a Randy a variedade de maconha do futuro, que sintetiza em um especial distribuído gratuitamente. A maconha faz com que todos se desculpem por seu comportamento durante a pandemia, mudando o futuro. No futuro revisado, a vida de quase todas as pessoas, incluindo Sharon, Shelly e Kenny, mudou para melhor, enquanto Cartman se tornou um alcoólatra sem-teto.

Elenco
 Trey Parker como Eric Cartman, Stan Marsh, Randy Marsh, Jimmy Valmer, Clyde Donovan, Ike Broflovski, Sr. Garrison, Sr. Mackey, Richard Tweak, Skeater, Stephen Stotch, Timmy Burch, Darwin, Hackelm Cartman, Moisha Cartman e LeBron James.
 Matt Stone como Kyle Broflovski, Kenny McCormick, Kevin Stoley, Scott Malkinson, Butters Stotch, Tweek Tweak, Craig Tucker e Thomas Tucker.
 April Stewart como Wendy Testaburger, Shelly Marsh e Sharon Marsh.
 Mona Marshall como Yentl Cartman.
 Kimberly Brooks como Margaret Nelson e Laura Tucker.
 Adrien Beard como Token Black.
 Delilah Kujala como Amazon Alexa.
 Betty Boogie Parker como Menorah Cartman e Heather Williams.

Produção
Em 5 de agosto de 2021, Parker e Matt Stone assinaram um acordo de 900 milhões dólares com o Comedy Central para estender South Park até 2027 e produzir 14 filmes exclusivos para a plataforma de streaming Paramount+, da ViacomCBS. Dois meses depois, Parker e Stone se manifestaram sobre os projetos futuros e ofereceram mais informações sobre o acordo. De acordo com os criadores de South Park, a plataforma Paramount+ lançará dois filmes da franquia por ano, todos com duração média de uma hora.

The Return of Covid foi criado e produzido remotamente, já que o estúdio usado pela equipe interrompeu suas atividades devido à pandemia. Para os criadores da franquia, o trabalho remoto cobrou um peso humano, com Stone classificando o processo como "solitário".

Repercussão
Post Covid: The Return of Covid recebeu, em geral, resenhas positivas de críticos especializados e fãs. Em janeiro de 2022, o filme teve 70% de aprovação da audiência do agregador de críticas Rotten Tomatoes. O contribuinte do The A.V. Club, Dan Caffrey, deu ao telefilme a nota B+, elogiando a direção surpreendente que envolve alguns de seus personagens mais antigos, mas ressaltou também que a quantidade de subenredos acabam estagnando a história principal. De acordo com Caffrey, The Return of Covid dá uma maior ênfase nos conflitos de Cartman e Butters Stotch, mostrando-os como pessoas "genuínas". Em contrapartida, o website brasileiro Plano Crítico afirmou que o telefilme "sofre duplamente a maldição do longa anterior de não conseguir sair da estrutura de episódio em tamanho avantajado.", com Parker errando na "sustentabilidade de suas gags" e entregando um "final que já nasce velho." Alguns fãs da franquia não gostaram da alteração negativa no futuro de Cartman.

Ligações externas

South Park (24.ª temporada)
Telefilmes dos Estados Unidos de 2021


Komoda je komad namještaja najčešće izrađen od drva, ograničene visine - obično vrsta niskog ormara, s velikim ladicama ili vratima dizajniranim da obično sadrže odjeću ili neke druge predmete. Ponekad je karakteriziraju zdepasta struktura i noge u rokoko stilu.

Riječ "commode" je francuskog podrijetla za "udoban, jednostavan" vjerojatno je posuđena od latinskog izraza "commodus". U smanjenoj verziji često se koristi uz krevet, a tada se naziva noćni ormarić. Komoda često zauzima istaknuto mjesto u sobi za koju je namijenjena. Pojavila se u Francuskoj među namještajem krajem 17. stoljeća. Današnje ime nosi od 1708. godine i u svom je najklasičnijem obliku bila jedan od najviše proizvedenih komada namještaja. Površina komode često je obložena mramorom, a taj komad namještaja, postavljen uza zid, nadvišen je velikim uokvirenim ogledalom.

Prije sredine 18. stoljeća, komoda je postala toliko neophodan komad namještaja da se mogla izraditi u stolariji, od punog drveta hrasta, oraha ili voćkarica, s urezanim ukrasom, tipičnim za namještaj francuske provincije. U engleskom govornom području, riječ komoda ušla je u jezik stolara u Londonu sredinom 18. stoljeća, kao naziv za komode s graciozno zaobljenim stranama ladica, a ponekad i s oblikovanim stranicama, koje se smatraju po "francuskom" ukusu.

Galerija

Izvori

Namještaj

Komoda


Rihards Kuksiks (nacido el 17 de julio de 1988 en Riga) es un jugador de baloncesto letón que pertenece a la plantilla del Real Betis Baloncesto de la Liga LEB Oro. Con 1,98 metros de estatura, juega en la posición de escolta.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Sun Devils de la Universidad Estatal de Arizona, en las que promedió 9,7 puntos y 3,0 rebotes por partido. Allí destacó sobre todo en los lanzamientos de 3 puntos, acabando su carrera universitaria con 280 triples anotados, el segundo mejor de la historia de su universidad y el décimo de la Pacific-10 Conference. Su máxima anotación en un partido fueron 27 puntos, que lo logró dos veces, la última de ellas ante Washington.

Profesional
Tras no ser elegido en el Draft de la NBA de 2011, en el mes de septiembre ficha por el Valencia Basket Club de la liga ACB por una temporada, con opción a una campaña más. Tras ser cortado por el Valencia Basket Club lo fichó el Lagun Aro GBC para la temporada 2012-2013.
En octubre de 2012 firma con el Lagun Aro GBC, y tras disputar 15 partidos promediando 5,5 puntos, 1,4 rebotes, 0,3 asistencias y 2,9 de valoración, rescinde su contrato en enero con el club.

En la temporada 2022-23, firma por el KK Pieno Zvaigzdes con el que promedió 21,6 minutos y 11,2 puntos y 10,4 de valoración de media en 29 partidos.

El 22 de septiembre de 2023, el jugador firma por el Real Betis Baloncesto de la Liga LEB Oro.

Internacional
Tras pasar por todas las categorías inferiores, en 2011 dio el salto a la selección absoluta de Letonia, siendo uno de los jugadores revelación del Eurobasket 2011, promediando 16,0 puntos y 4,2 rebotes por partido.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha de eurobasket.com
 Estadísticas en ACB.com
 Estadísticas en la NCAA

Baloncestistas de Letonia
Baloncestistas de la selección de Letonia
Baloncestistas de la Liga ACB
Baloncestistas del Valencia Basket
Baloncestistas del San Sebastián Gipuzkoa Basket Club
Baloncestistas del Budivelnyk Kyiv
Baloncestistas del VEF Riga
Baloncestistas del Avtodor Saratov
Baloncestistas del BC Nizhni Nóvgorod
Baloncestistas del C.S.U. Pitești
Baloncestistas de la Lega Basket Serie A
Baloncestistas del Pallacanestro Varese
Baloncestistas del BK Ventspils
Baloncestistas del Victoria Libertas Pesaro
Baloncestistas del B.K. Jēkabpils
Baloncestistas del Hermine de Nantes Atlantique
Baloncestistas del ALM Evreux Basket
Baloncestistas del Benedetto XIV Cento
Baloncestistas del BC Nevėžis
Baloncestistas del BK Liepājas lauvas
Baloncestistas del Krepšinio klubas Lietkabelis
Baloncestistas del BC Rakvere Tarvas
Baloncestistas del KK Pieno žvaigždės
Baloncestistas de la Liga LEB
Baloncestistas del Club Baloncesto Sevilla

Rihards Kuksiks


Eco del litorale ungarico povijesne su riječke novine, čiji je prvi broj objavljen 5. travnja 1843. u tiskari braće Karletzky. Izlazile su do 1845. godine.

Urednik je od 17. lipnja 1843. bio Giovanni Spagnolo (prije toga ime urednika se ne spominje). On je iz nepoznatih razloga smijenjen 30. srpnja 1845., a na njegovo mjesto došao je V. Solitro. Novine su izlazile dva puta tjedno, srijedom i subotom. Program novina bio je »Fiume con Ungeria« (Rijeka s Madžarskom).

Na početku svakoga broja nalazio se meteorološki izvještaj Riječkog nautičkog zavoda, a u listu je objavljivano niz podataka o pomorstvu, trgovini, vremenskim prilikama u našim primorskim krajevima, umrlima u Rijeci itd. Postojale su i rubrike o kretanju brodova, a značajan je bio i Podlistak, u kojemu je objavljen niz kulturno-povijesnih članaka, uz koje su često bile publicirane i recenzije djela izašlih u Rijeci i o Rijeci.

Sveučilišna knjižnica Rijeka digitalizirala je novine Eco del litorale ungarico, jedne od povijesnih riječkih novina i prve sačuvane u njezinu fondu, koje su izvor za proučavanje povijesti Rijeke i kulturna su baština.

Izvori

Riječki tisak

Eco del litorale ungarico


أفواه وأرانب فيلم مصري أنتج عام 1977 من إنتاج شركة الأفلام المتحدة ، إخراج هنري بركات.

قصة الفيلم

يعالج الفيلم قضية الفقر والغنى وعدم التخطيط الأسري. نعمة (فاتن حمامة) تعيش مع شقيقتها الكبرى وأسرتها المكونة من زوجها عبد المجيد وأولادهم التسعة. عبد المجيد سكير يعمل في سكة الحديد مهمل لأسرته التي تعاني من إهمال الأبوين وعدم تحملهم المسؤولية بصورة صحيحة. وللخلاص من وضعهم المزري يرى عبد المجيد وزوجته أن تقبل نعمة من زواج المعلم البطاوى. ترفضه نعمة وتهرب إلى المنصورة. في هذه الأثناء يعقد البطاوي الزواج بها بأوراق مزورة قدمها عبد المجيد. تجد نعمة عملا في المنصورة في مزرعة محمود بيه، الذي سرعان ما يكتشف مهارتها وحسن تصرفها فيقربها منه حتى يقع في حبها خصوصا بعد انفصاله عن خطيبته. وتعارض شقيقته الزواج من نعمة ولكنه لم يكن مهتما بالفوارق الاجتماعية أو الثقافية، وتعود نعمة لتخبر أختها بنية محمود بيه الزواج منها لتكتشف ما حصل بعد هروبها. ولكن حين يحضر محمود بيه تتفاقم المشكلة لتنتهي بطعن البطاوي ويعترف عبد المجيد بغلطته فتعود نعمة لمحمود والذي يتولى رعاية أسرتها.

الممثلون

 فاتن حمامة
 محمود ياسين
 فريد شوقي
 علي الشريف
 رجاء حسين
 حسن مصطفى
 ماجدة الخطيب
 إيناس الدغيدي
 وداد حمدي
 أبو بكر عزت
 محسن محي الدين
 أحمد سلامة
 صلاح نظمي

وصلات خارجية

 أفواه وأرانب (فيلم) السينما.كوم
 من ذاكرة السينما أفواه وأرانب
 أفواه وأرانب - بطاقة الفيلم
 البوابة نيوز - أفواه وأرانب
 أفواه وأرانب

مراجع

أفلام أبو بكر عزت
أفلام أحمد سلامة
أفلام إيناس الدغيدي
أفلام باللغة العربية
أفلام حسن مصطفى
أفلام رجاء حسين
أفلام صلاح نظمي
أفلام عن الزواج
أفلام فاتن حمامة
أفلام فريد شوقي
أفلام ماجدة الخطيب
أفلام محمود ياسين
أفلام مصرية إنتاج 1977
أفلام وداد حمدي

أفواه وأرانب (فيلم)


مكتبة تشستر بيتي تأسست في دبلن في 1950 م لتجمع مقتنيات مليونير المناجم ألفرد تشستر بيتي. افتتحت المكتبة الحالية في قلعة دبلن في سنة 2000 م في الذكرى 125 لميلاد ألفرد وحصلت على جائزة المتحف الأوروبي لسنة 2002 م.

المقتنيات الشرقية

للمكتبة خزانة للمخطوطات الإسلامية ويبلغ عددها نحو أربعة آلاف مخطوط. وفيها مصحف بخط ابن البواب.

وقد أعد آربري عددًا من الفهارس للمخطوطات العربية في المكتبة.

انظر أيضا
 المتحف الوطني الأيرلندي

مراجع

مواقع خارجية
 موقع المكتبة

مكتبات أسست في 1953
أرشيفات في أيرلندا
تأسيسات سنة 1950 في أيرلندا
تأسيسات سنة 1953 في أيرلندا
عمارة القرن 21 في جمهورية أيرلندا
مبان مكتبات اكتملت في 2000
متاحف الفنون الآسيوية
متاحف فنية ومعارض في جمهورية أيرلندا
متاحف في دبلن
مخطوطات إسلامية
مكتبات أسست في 1950
مكتبات في دبلن

مكتبة تشستر بيتي


Så er der tegnefilm var et tv-program med korte klassiske tegnefilm, der blev sendt på DR1 fredag eller lørdag aften i årene 1980-1991. Programmet blev i alle årene redigeret af Jakob Stegelmann.

Programmerne varede cirka 25 minutter og var opbygget efter en fast skabelon. Først en film med Tom & Jerry, dernæst en film fra Warner Bros. (Looney Tunes og Merrie Melodies), og til sidst en film fra Disney.

Programmet blev indledt med en tegnet introsekvens. I programmets levetid har der været tre forskellige introsekvenser; de to første var tegnet af Jørgen Klubien og den sidste af Stefan Fjeldmark.

I 1992 blev programmet efterfulgt af Disney Sjov, ligeledes med Stegelmann ved roret.

Så er der tegnefilm vendte tilbage på DR Ultra i 2013-15 i en lidt anden form, hvor Jakob Stegelmann og sønnen Benjamin præsenterede tegnefilmene.

Kilder

Animerede tv-serier
DR-programmer

Så er der tegnefilm


Parlamentswahlen wurden in Ägypten in drei Etappen zwischen dem 18. Oktober und dem 8. November 2000 abgehalten.

Die Wahlen wurden nach einer Entscheidung des Obersten Verfassungsgerichtshofs vom Juli 2000 in drei Etappen aufgeteilt, da die Richter alle Stimmabgabestationen abhören mussten. Die erste Etappe am 18. Oktober wurde für 150 Sitze in Unterägypten abgehalten, die zweite fand am 28. Oktober für 134 Sitze in Ost- und Oberägypten statt, und die dritte Etappe am 8. November umfasste die 156 Sitze in Mittelägypten sowie die Hauptstadt Kairo. Zwei Sitze in Alexandrien blieben vakant, nachdem die Ergebnisse von einem Gericht annulliert wurden.

Spitzenkandidat der regierenden Nationaldemokratische Partei (NDP) war Ahmad Nazif, Spitzenkandidat der größten Oppositionspartei, die Neue Wafd-Partei, war Numan Gumaa.

Ergebnisse
Das Ergebnis war ein Sieg für die Nationaldemokratische Partei, welche 353 Sitze gewann. Nach dieser Wahl traten 35 der 72 Unabhängigen der NDP bei.

17 der unabhängigen Kandidaten waren Mitglieder der Muslimbruderschaft.

Einzelnachweise

2000
Agypten #Parlament

Parlamentswahlen in Ägypten 2000


Die Straße Bretzelnweg in der Kreisstadt Düren (Nordrhein-Westfalen) ist eine Innerortsstraße. Sie liegt im Stadtteil Düren-Nord.

Lage

Die Straße beginnt an der Alten Jülicher Straße und endet an der Neuen Jülicher Straße. An der Südseite der Straße liegt die größte der drei Dürener Realschulen, die Realschule Bretzelnweg.

Geschichte

Die Straße erschien bereits im Adressbuch von 1893. Für den Namen gibt es unterschiedliche Deutungen:
 Der Name könnten von den dort wachsenden zähen Grasbüscheln, den sogenannten Bretzeln, stammen.
 An der Rochusprozession der Dürener Marienpfarre nahmen auch viele Prozessionen aus dem Jülicher Land teil. Sie kamen über die Alte Jülicher Straße in die Stadt. Auf dem Rückweg bekamen die Pilger an der Ecke Bretzelnweg/Alte Jülicher Straße geweihte Bretzeln als Andenken, die von den Bäckern aus der Pfarre verschenkt wurden.

Siehe auch

 Liste der Straßen in Düren

Quellen

 Straßenliste auf der Webseite der Stadt Düren (PDF; 58 kB)
 Josef Geuenich: Die Dürener Straßennamen, Düren 1965, herausgegeben von der Stadt Düren und dem Dürener Geschichtsverein

Urbaner Freiraum in Düren
Straße in Düren

Bretzelnweg (Düren)


كأس اتصالات للمحترفين 2008-09 هي النسخة الأولى من كأس اتصالات للمحترفين.

بدأت يوم 10 أكتوبر 2008 وانتهت في 3 أبريل 2009، وفاز نادي العين بالبطولة بعد هزمه لنادي الوحدة 1-0 في المباراة النهائية.

12 نادي وضعوا في 3 مجموعات وأربع فرق في كل مجموعة. الفائزين وأفضل عداء يتأهل للدور نصف النهائي.

المجموعة الأولى

الترتيب النهائي :

النتائج

المجموعة الثانية

الترتيب النهائي :

النتائج

المجموعة الثالثة

الترتيب النهائي :

النتائج

النصف النهائي

مباراة ذهاب

مباراة إياب

النهائي

انظر أيضا كأس اتصالات للمحترفين
الدوري الإماراتي للمحترفين 2008–09

وصلات خارجية
 موقم كورة - كأس اتصالات الإمارات 2008/2009

كرة القدم الإماراتية في 2008-09
كؤوس كرة قدم محلية 2008–09
منافسات كرة قدم في الإمارات العربية المتحدة
مواسم كأس رابطة المحترفين الإماراتية

كأس رابطة المحترفين الإماراتية 2008–09


Avast Antivirus, bir antivirüs yazılımıdır ve Avast Software tarafından geliştirilmiştir. Yazılımın ilk sürümü 1988 yılında yapılmıştır.

Avast Antivirüs uygulaması En iyi PC ve Mac güvenliği ödülleri dalında; En İyi Ücretsiz Kötü Amaçlı Yazılım Koruması (2020), Olağanüstü Güvenlik Ürünü (2021) ve En İyi Ürün (2021) ödüllerini almıştır. Aynı zamanda Google Play ve App Store gibi mobil uygulama yükleme servislerinde 4,5/5 gibi yüksek bir değerlendirme puanına sahiptir.

2020 yılında Dünyanın dört bir yanında 400 milyondan fazla kullanıcıya hizmet veren ücretsiz Antivirüs programı Avast'ın kullanıcı verilerini sattığı belirlendi. Buna göre Avast'ın yan kuruluşu olan Jumpshot adlı firma, toplanan kullanıcı verilerini dünyanın en büyük şirketlerine para karşılığı vermiştir.

Diğer Antivirüs programları ile ortak bir istihbarat havuzu yani üçüncü parti istihbarat kullanır.

Temel olarak son kullanıcıyı hedef alan virüs türlerine karşı etkinlik gösteren Avast Antivirüs ekonomik krizden sonra satılmıştır.

Özellikleri
Virüslerin yanı sıra diğer zararlıları da tespit edebilen yazılımın bulduğu zararlılardan bazıları şunlardır:

 Spyware
 Adware
 Malware
 Trojan

Kaynakça

Antivirüs yazılımları
Ücretsiz yazılımlar

Avast Antivirus


Le tunnel du Grauholz est un tunnel ferroviaire à double voie de  de long, sur la ligne du Grauholz des Chemins de fer fédéraux suisses (CFF). Il est situé au nord-est de la ville de Berne en Suisse.

Il est mis en service en 1995.

Situation ferroviaire
La ligne du Grauholz (plus rarement appelée la nouvelle ligne Löchligut–Mattstetten) fait partie de la ligne de chemin de fer Olten–Berne. L'itinéraire déleste le goulot d'étranglement Berne-Zollikofen des lignes principales vers Berthoud et Bienne. La ligne commence à l'échangeur de Löchligut et pénètre ensuite dans le tunnel du Grauholz. De l'autre côté du tunnel, elle rejoignait, la ligne principale Berne-Olten à la hauteur de Mattstetten entre 1995 et 2004. Depuis 2004, la jonction Äspli mène directement à la nouvelle ligne Mattstetten – Rothrist.

Histoire

Le tunnel du Grauholz est mis en service en 1995 sur la ligne du Grauholz. À double voies, il fait  de longueur.

Le tunnel s'incurve sur toute sa longueur en formant un « S ». La section totale du tube est de .

Il passe sous le massif boisé chargé d'histoire du Grauholz, où les défenseurs bernois durent capituler face aux troupes françaises en 1798, qui prirent la ville de Berne peu après.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne d'Olten à Berne

Liens externes
 Inauguration du tunnel en 1995

Chemins de fer fédéraux suisses
Tunnel ferroviaire en Suisse

Tunnel du Grauholz


مرشّح قد يقصد بها:
بفتح الشين

أما بكسر الشين فلها معان عديدة:

في الكيمياء

في البصريات

في الإلكترونيات

 مرشح رقمي
 مرشح إلكتروني
 مرشح ميكانيكي

في رسوميات الحاسوب

مرشح (توضيح)


Melvin Lee "Mel" Gibson (nacido el  en Rockingham, Carolina del Norte) es un exjugador y exentrenador de baloncesto estadounidense que disputó una temporada en la NBA, y como entrenador dirigió diversos equipos de la NCAA durante 14 años. Con 1,90 metros de estatura, lo hacía en la posición de base.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Catamounts de la Universidad de Carolina Occidental, en las que promedió 17,3 puntos por partido. Es en la actualidad segundo máximo anotador histórico de los Catamounts tras promediar más de 20 puntos por partido en sus dos últimas temporadas, además de ser elegido All-American de la NAIA en 1963.

Internacional
En 1963 disputó con la selección de Estados Unidos los Juegos Panamericanos de 1963, en los que promedió 8,5 puntos por partido, logrando la medalla de oro, y semanas después en el mismo país el Campeonato del Mundo, donde promedió 5,8 puntos por partido, acabando en la cuarta posición.

Profesional
Fue elegido en la decimoséptima posición del Draft de la NBA de 1963 por Los Angeles Lakers, donde únicamente disputó 9 partidos, en los que promedió 1,4 puntos, siendo posteriormente despedido.

Tras su despido recaló en los Wilmington Blue Bombers de la EPBL, pero fue llamado por los Lakers en el mes de enero debido a la lesión de Jerry West.

Entrenador
En 1967 comenzó su carrera como entrenador, dirigiendo durante 4 temporadas a los Charleston Southern Buccaneers de la NCAA, haciéndose cargo en 1976 de los UNC Wilmington Seahawks, a los que entrenó durante 10 temporadas, consiguiendo 149 victorias y 124 derrotas.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

Baloncestistas de Carolina del Norte
Baloncestistas de la selección de Estados Unidos
Entrenadores de baloncesto de Estados Unidos
Entrenadores de baloncesto de la NCAA
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Western Carolina Catamounts
Baloncestistas de Los Angeles Lakers
Baloncestistas de los Wilmington Blue Bombers

Mel Gibson (baloncestista)


Den 20. udgave af Grand Prix de Plouay-Bretagne blev afholdt den 25. august 2018. Det var det 21. løb i UCI Women's World Tour 2018. Løbet blev vundet af hollandske Amy Pieters fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Cecilie Uttrup Ludwig kørte for Cervélo-Bigla Pro Cycling

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
Cykelløb i 2018

Grand Prix de Plouay-Bretagne 2018


CanJet fue una aerolínea de bajo costo canadiense propiedad del conglomerado IMP Group Limited con sede principal en Halifax (Nueva Escocia, Canadá). Su código IATA era "C6", su código OACI era "CJA" y su callsign o indicativo radio era "CANJET".

La línea aérea servía 52 destinos entre Canadá y el resto de América, contaba con un promedio de 572 empleados (para marzo de 2007), pero en 2006 anunció que la mayoría de sus destinos pasarían a ser vuelos chárter., aunque actualmente cesó sus vuelos regulares comercializados por agentes de viaje y por su propia página web.

Flota
Para agosto de 2015, la flota de Canjet se componía de 13 aeronaves tipo Boeing 737-800 configuradas con 189 asientos, todos en clase económica, cada avión con una antigüedad aproximada de 9.9 años.

<center>
{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=Silver style="color:#00008B;"
! Avión
! Total
! Pasajeros(Clase Económica)
|-
|Boeing 737-800
|13
|189
|-
|}

Destinos
CanJet actualmente cesó de volar a sus 52 destinos entre el Caribe, norte, centro y Sudamérica, los cuales eran:

Referencias

Enlaces externos
 CanJet (en inglés)/(en francés)

Aerolíneas de bajo costo
Aerolíneas de Canadá
Aerolíneas fundadas en 2002

CanJet


يعرّف جهد الاعتكاس (أو جهد نرنست) لأيون معيّن على أنّه الجهد عبر الغشائي اللازم ليكون هنالك توازن بين القوة الكهربائية الناتجة عن انتشار الأيون بحسب تدرج التراكيز خاصته وبين القوة النابعة من حركة الجزئيات نفسها بفعل الانتشار. بما معناه أنّ الجهد عبر الغشائي يطابق (يكون معاكسًا بالضبط) لقوة انتشار الأيونات، بحيث يكون تيّار الأيونات الكلّي ثابتًا ومساويًا لصفر. معادلة نرنست تستخدم لحساب جهد الاعتكاس لأيون واحد، وإذا كان هو الأيون الوحيد الموجود في المحلول داخل وخارج الخلية، يكون الجهد هو نفسه جهد التوازن للخلية. على سبيل المثال، فإنّ جهد الاعتكاس لأيون البوتاسيوم هو:

،

حيث:
  هو جهد الاعتكاس لأيون البوتاسيوم، بوحدات فولت؛
 R هو ثابت الغازات العام، وهو مساوٍ لـ J K-1 mol-1 8.314؛
 T هي درجة الحرارة المطلقة، أي بوحدات كلفن؛
 z هي الشحنة الكهربائية للأيون - أي z = +1 بالنسبة لأيون البوتاسيوم؛
 F هو ثابت فاراداي، ويعادل C mol-1 96,485 ؛
  هو تركيز أيونات البوتاسيوم في الوسط خارج الخلية، بوحدات mol m-3 ، و
  هو تركيز أيونات البوتاسيوم في الوسط داخل الخلية.

كما يبدو من المعادلة أعلاه، فحتّى إذا كان لأيونين مختلفين ذات الشحنة الكهربائية (كأيون البوتاسيوم، ، وأيون الصوديوم، ، على سبيل المثال)، ممكن أن تكن لهما جهود اعتكاس مختلفة تمامًا، حتّى بالإشارة. فمثلاً، في حالة أيون الصوديوم وأيون البوتاسيوم في عصبون، فإنّ جهد الاعتكاس للبوتاسيوم هو ، حيث أن تركيزه خارج العصبون في الوضع الطبيعي هو mM  وmM  داخله. بالمقابل، فلأيون الصوديوم هنالك جهد اعتكاس يعادل ، حيث أنّ تركيزه خارج الخلية هو mM  وفي داخلها mM  تقريبًا.

وتجدر الإشارة إلى أنّ جهد الراحة الفيزيولوجي أقرب إلى جهد الاعتكاس للبوتاسيوم، في حين أنّ كمون الفعل يحدث عادة لدى تنشيط القنوات الشاردية التي تدخل الصوديوم إلى العصبون، بحيث يرتفع الجهد الغشائي للخلية ليقترب أكثر فأكثر إلى جهد الاعتكاس الخاص بالصوديوم، خاصة في ذروة كمون الفعل.

انظر أيضًا
 معادلة نرنست
 معادلة غولدمان
 جهد الراحة
 جهد غشائي
 جهد مشبكي
 جهد بعد مشبكي

مراجع

علم الأحياء الغشائي
فالتر نيرنست
فسيولوجيا كهربائية قلبية
فيزيولوجيا كهربائية
كيمياء كهربائية

جهد الاعتكاس


Ante Marinović, bivši hrvatski nogometaš i nogometni trener.

Karijera

Igračka karijera

Tijekom igračke karijere igrao je za NK Neretva Metković, NK Jadran Ploče i HNK Ljubuški

Kao nogometaš Ljubuškog, bio je član reprezentacije Herceg-Bosne na prijateljskoj utakmici s Paragvajom u Asunciónu 1996. godine. Njegov dres, u kojem je trebao igrati tu utakmicu, je u svibnju 2020. prodan za 37.000 kuna u humanitarnoj akciji "Vratimo Palčiće u Petrovu".

Trenerska karijera

Nakon igračke karijere bavi se trenerskim poslom. Bio je trener Jadrana iz Ploča u tri navrata.

Izvori

Hrvatski nogometaši
Hrvatski nogometni treneri
Životopisi, Ploče

Ante Marinović (nogometaš)


Kosteljci (lat. Squalidae) porodica manjih morskih pasa raširenih po svim oceanima. Sastoji se od 2 roa s 36 vrsta

U Jadranu žive dvije vrste kostelj (Squalus acanthias) i Kostelj vlastelin (Squalus blainville). Leđne peraje imaju bodlje, i ubod im je jako bolan. Hrane se svim organizmima

Rodovi
 Cirrhigaleus Tanaka, 1912
 Squalus Linnaeus, 1758

Izvori

Vanjske poveznice

Kosteljke

Kosteljci


Mudanya, Marmara Denizi kıyısında Bursa iline bağlı 102.523 nüfuslu ilçe.

Tarihçe

İlçenin tarihi milattan önce 7. yüzyıla dayanır. İlk adının Myrlea olduğu bilinmektedir. 12 İyon şehir devletinden olan Gemlik ve Erdek'in de kurucusu Kolofonlular tarafından kurulmuştur. Zaman zaman işgale uğrayan şehir, Makedonya Hükümdarı 5. Filip (Philippos) tarafından yıkılmış ve yerine, Apameia adı ile yeni bir şehir inşa edilmiştir. Bu şehir de işgale uğramış ve imar edilerek Montania adını almıştır. Mudanya adının buradan geldiği sanılmaktadır.

Mudanya, 1321 yılında Orhan Bey tarafından fethedilerek Osmanlı topraklarına katılmıştır.

Mudanya Kasabası, Mondros Mütarekesi'nden sonra, önce İngiliz istilasına uğramıştır. Fakat Jandarma Onbaşısı Şükrü Çavuş'un İngiliz Deniz Piyadesi'nin çıkartma yaptığı iskelede İngiliz Ordusundan bir binbaşı ile bir eri öldürmesi üzerine bu işgal bir gün bile sürmemiştir. 25 Haziran 1920'de gerçekleşen bu olaydan 11 gün sonra İngiliz ordusunun yerini Yunanlar almıştır. Düşman işgali altında 2 yıldan uzun süre kalan Mudanya, 12 Eylül 1922 günü Yunan işgalinden kurtulmuştur.

Türk Kurtuluş Savaşı'nı sona erdiren anlaşma 3-11 Ekim 1922 tarihleri arasında yapılan konferans sonucunda Mudanya'da imzalanmış ve Mudanya Mütarekesi adını almıştır.

Konumu
28-29 derece doğu boylamları ile 40-41 derece kuzey enlemleri arasında bulunmaktadır.

Batıda Karacabey, güneyde Osmangazi ve Nilüfer, doğuda Gemlik ile komşudur; kuzeyinde Gemlik Körfezi yer alır.

346 km²'lik bir alan kaplar.

Yüzey şekilleri
Gemlik Körfezi'nin güney yüzünü kaplayan ve Bursa Ovası'nı denizden ayıran Mudanya dağları, doğu-batı yönünde uzanır. Batıdan, Susurluk Çayı'nın denize döküldüğü yere kadar uzanan en yüksek tepe 600 metre yüksekliğindeki Karatepe'ye kadar erişir. Belli başlı akarsuyu Nilüfer Çayı'dır. Arazi engebeli bir yapıya sahiptir.

İklim
Mudanya'da ılıman Marmara iklimi görülür. Yazlar çok sıcak değil ama kurak geçer. Kışlar ılık ve yağışlıdır. En soğuk ay Şubat, en sıcak ay Ağustos'tur. Yıllık yağış miktarı 614 mm'dir. En çok poyraz ve yıldız yönünden esen rüzgârları alır. İklim koşulları nedeniyle dışarıdan göçler çok fazladır.

Ekonomi

Zeytincilik, ilçe halkının birinci derecede gelir kaynağıdır. Bağcılık, sebze ve meyvecilik, ayçiçeği, soğan ve tahıl gibi diğer tarımsal faaliyetler, az miktarda da olsa yapılmaktadır.

İlçede iş hacminin birçoğunu ithalat-ihracat işlemleri oluşturmaktadır. İthalat, hem deniz ve hem de karayoluyla gelen sanayi mamulleri ve yarı mamullerinden; ihracat ise Bursa Organize Sanayi bölgesinde faaliyet gösteren sanayi kuruluşlarının ürettikleri mamullerden ve gemilerle yapılan maden cevheri ihracatından meydana gelmektedir.

Marmara Denizi'nin aşırı kirlenmesi sonucu balıkçılık sektöründe büyük gerileme olmuştur.

Yaz mevsiminin serin geçmesi nedeniyle turizm sezonu pek uzun sürmemektedir. Dış turizmin yanında, özellikle başta Bursa olmak üzere çevre il ve ilçelerden gelenlerin oluşturduğu günübirlik yerli turizm faaliyetleri yapılmaktadır. Bunun yanında kendi yazlık evlerinde kalanların sayısı da hayli fazladır.

Mudanya Orman Müdürlüğü bünyesinde 6 bin 380 hektar orman alanı bulunmaktadır. Genelde çam ve meşe ile meşe içindeki maki formundaki bitkilere rastlanır. Her yıl yaklaşık 1000 ster kâğıtlık odun Seka'ya, 500 ster lif yonga Bursa Sunta Fabrikası'na, 20 ton defne yaprağı da yağ imalatında kullanılmak üzere İzmir'e gönderilmektedir. Toplam orman ürünleri üretimi yıllık 13000 ster civarındadır (1 ster = 1 m³).

Mudanya'da sanayi pek gelişmemiştir. Büyük sanayi kuruluşları olarak Prysmian, Bağcılar ve Yazaki fabrikaları ve yan sanayileri, 1991 yılında kurulan Küçük Sanayi Sitesi'nde çeşitli iş kollarında faaliyet gösteren 42 işyeri, Zeytinciler Hali'''nde ise 50 adet dükkân bulunmaktadır. Ayrıca ilçede büyüklü küçüklü zeytin işleme tesisleri mevcuttur.

İlçenin zamanla artan popülerliği, feribot seferleri ile İstanbul'a erişiminin kolay olması ve deniz kıyısı olması insanların ilgisini çekmektedir. İlçede 2012 yılından beri kentleşme büyük oranda artmaktadır. İlçenin hemen hemen her mahallesinde lüks apartman site ve rezidans inşaatlarına rastlamak mümkündür. Giderek gelişen altyapısı ile Mudanya inşaat sektöründe hızla ilerlemektedir.

İlçenin en eski yerel gazetesi Mudanya'nın Sesi'' gazetesidir ve hâlen yayın hayatını sürdürmektedir.

İlçeye bağlı Güzelyalı semtinde açılan modern terminalle hızlı feribot aracılığıyla İstanbul'a 75 dakikada ulaşmak mümkün olmaktadır.

Nüfus
1893 yılı Osmanlı nüfus sayımına göre Mudanya'da yaşayan kişi sayısı 16.683 kişiydi. Bunların büyük çoğunluğu (%71) Rumlardan oluşmaktaydı (11.757 kişi). Mudanya'daki Türk nüfusu ise 4.891 kişiydi (%29). Rum nüfus 1924 mübadelesinden sonra Yunanistan'a göçmüş, Halkidiki yarımadasında Nea Moudania (Νέα Μουδανιά, Yeni Mudanya) yerleşimini kurmuştur.

Mudanya ilçesinin nüfusu 2020 genel nüfus sayımına göre ise 102.523'tür.

İlçe bağlısı 47 mahalleden oluşmaktadır.

Tarihi binalar
 Aydınpınar Köyü Kilisesi (Mudanya)
 Dereköy Kilisesi (Mudanya)
 Kumyaka Kilisesi (Mudanya)
 Tahir Paşa Konağı (İlçe Kütüphanesi) (Mudanya)
 Mütareke Evi Müzesi (Mudanya)
 Şükrü Bey Yalısı (Mudanya)
 Yahşi Bey Yalısı (Mudanya)
 Hasanpaşa Hamamı (Mudanya)

Ulaşım
Mudanya ilçesine;

Mudanya-Bursa (Mudanya-Esentepe Kavşağı-Organize Sanayi) minibüsleri ile,

1/M Mudanya-Emek İstasyonu
2/GM Mudanya-Güzelyalı
2/M Mudanya-Mudanya Devlet Hastanesi
104 Mudanya İskelesi-Güzelyalı-Kurşunlu-Gemlik
2/U Mudanya İskelesi-Uludağ Üniversitesi
F/1 Mudanya İskelesi-Bursa Terminali
F/3 Mudanya İskelesi-Çekirge-Heykel-Teleferik

otobüs hatları ile,

İstanbul'dan (Kabataş ve Büyükada) BUDO ile,
İstanbul'dan (Kabataş, Kadıköy ve Yenikapı) İDO ile Güzelyalı'ya ve oradan 2/GM otobüsü veya Mudanya minibüsleri ile gelebilirsiniz.

Yerel Seçimler

Genel Seçimler

Dış bağlantılar

 Mudanya Belediyesi

Kaynakça

Mudanya


Alvinella pompejana, the Pompeii worm, is a species of deep-sea polychaete worm (commonly referred to as "bristle worms"). It is an extremophile found only at hydrothermal vents in the Pacific Ocean, discovered in the early 1980s off the Galápagos Islands by French marine biologists.

Introduction
In 1980 Daniel Desbruyères and Lucien Laubier, just few years after the discovery of the first hydrothermal vent system, identified one of the most heat-tolerant animals on Earth — Alvinella pompejana, the Pompeii worm. It was described as a deep-sea polychaete that resides in tubes near hydrothermal vents, along the seafloor. In 1997, marine biologist Craig Cary and colleagues found the same worms in a new section of Pacific Ocean, near Costa Rica, also attached to hydrothermal vents. The new discovery and subsequent work led to important progress in the scientific knowledge of these special worms.

They can reach up to  in length and are pale gray, with red tentacle-like gills on their heads. Perhaps most fascinating, their tail ends are often resting in temperatures as high as , while their feather-like heads stick out of the tubes into water that is much cooler, . Scientists are attempting to understand how Pompeii worms can withstand such extreme temperatures by studying the bacteria that form a "fleece-like" covering on their backs. The bacteria have also been discovered to be chemolithotrophic, contributing to the ecology of the vent community. Recent research suggests the bacteria might play an important role in the feeding of the worms.

Attaching themselves to black smokers, the worms have been found to thrive at sustained temperatures of from  and even  for a short time, making the Pompeii worm the most heat-tolerant complex animal known to science after the tardigrades (or water bears), which are able to survive temperatures over 150 °C.

Biology
Reaching a length of up to , Pompeii worms have "hairy" backs; these "hairs" are actually colonies of bacteria such as Nautilia profundicola, which are thought to afford the worm some degree of insulation. Glands on the worm's back secrete a mucus on which the bacteria feed, a form of symbiosis. The Pompeii worms form large, aggregate colonies enclosed in long tubes.

Alvinella pompejana has relatively simple organ systems centering around its rod-like heart. Its outermost organ is the gills along its feather-shaped head, four external gills present as leaf-like structures with a red colour due to their haemoglobin. The heart provides blood to these organs using contractions, pushing blood along the dorsal and ventral vessels. Beneath the heart lies the animal's stomach which connects to an oesophagus that is used to consume food. Finally, surrounding the organs is a coelom filled with coelomocytes, a type of phagocyte that acts as an immune system for the animal.

The Pompeii Worm feeds upon chemosynthetic bacteria, using retractable, ciliated feeding tentacles to scoop them up or absorbing their organic matter within the hydrothermal vent fluid. These tentacles are coated with 4 types of secretory cells along the entire epidermis. The tentacle's muscle cells seem to be filled with homogenous blood cells and individual hat-shaped cells, the hat-shaped cells have a condensed nucleus and it is hypothesised that these are heavily modified sperm cells.

The gills of A. pompejana are pinnate with many thin outgrowths. This organ is ultrastructurally similar to the gills of terebellidae and the epidermis is irregularly folded inwards. This gives the blood access to a space very close to the skin of A. pompejana, thus allowing more effective oxygen diffusion. Secretory cells of the goblet type have also been observed, along with hairlike receptor cells known as bipolar ciliary receptor cells. It is important to note that the Pompeii worm's epibiotic bacteria are absent from both the gills and tentacles.

Physiology
Alvinella pompejana's blood is abnormally cool at 20-30 °C. This is due to their blood's high positive cooperativity at these temperatures, thus haemoglobin is more likely to gain oxygen, an essential feature in an environment with sparse oxygen levels. Additionally, A. pompejana's gills have the highest specific surface area of any polychaete and small diffusion distances between the circulatory system and external seawater further assist in oxygenation.

Alvinellidae have an exceptionally high congenital oxygen affinity, in addition to a high heat requirement for oxygenation (𝚫H). Therefore, to allow adequate release of oxygen within the body, the Pompeii worm has acidic blood with a pH range of 6.6-6.9. A lower pH decreases the energy required to unbind oxygen from haemoglobin by utilising the bohr effect. The effect gradually compounds as the haemoglobin's 4 O2 binding sites are emptied, it is maximal when the haemoglobin is fully deoxygenated. As a result, they can release all possible oxygen without expending excessive energy. To further compound this, A. pompejana's vascular haemoglobin has a lower oxygen affinity when compared to coelomic haemoglobin. When it is time to rebind oxygen to the haemoglobin, the blood must be cooled to 20-30 °C to regain optimal cooperativity. However, hydrothermal vents reach much higher temperatures. This makes the low blood temperature strange and seemingly hard to maintain.

The current hypothesis is that the polychaete worm maintains an "external microenvironment" that does not exceed this 20-30 °C limit, possibly through cold water being pulled into the tube during the worms repeated exit and entry in addition to the bacteria circulating this water around the worms body. This is supported by evidence that A. pompejana's mitochondrion break down when 30 °C is exceeded. Despite this the worm still manages to live in vents that exceed 50 °C. Furthermore, an inverse relationship is drawn between 𝚫H value and the temperature range of an environment; a higher 𝚫H means a habitat has a smaller range of temperatures with fewer fluctuations. As A. pompejana has a high 𝚫H it is reasonable to theorise that their habitable temperature range is quite small with few fluctuations.

Reproduction
Alvinella pompejana are a gonochoric species with distinct differences between the male and female genital pores (located at the base of the gills). Males have a pair of tentacles near the mouth that are absent in females. However, females possess a genital tract consisting of oviducts and spermathecae. The exact method of reproduction is unknown but it is believed that it is a complex multi-step process. However, it is known that the Pompeii worm's habitat rapidly changes and is extremely unstable, and thus their reproduction has adapted accordingly.

The size of the female oocytes suggests that the embryo is lecithotrophic meaning the only nutrition is within the yolk of the egg. Prior to fertilisation these oocytes are flattened spheres with an undulating membrane and a slightly off centre germinal vesicle that is less dense than the surrounding cytoplasm. Upon dilution in seawater, they become spherical and the GV disappears, at this point the whole oocyte appears homogeneous. This process does not require sperm.

The current hypothesis for egg synthesis and spawning is as follows: first the yolk is formed through a long process within the animal's coelom, next, the mature eggs are stored and finally, the eggs are spawned when either an environmental or biological change occurs (eg. sperm transfer). The method for transfer of spermatozoa it is likely achieved through pseudo-copulatory behaviour as the worms have been observed diving head-first into tubes in a display that may be mating.

When it is deemed appropriate to fertilise the eggs they are seemingly selected based upon size and then individually passed through the spermathecae. This method of fertilisation is more efficient than having all eggs be passed through at once.

Between 30 minutes and several hours after fertilisation has been achieved, the fertilisation envelope progressively elevates. This begins at a single point along the periphery of the oocyte. Then, prior to the first cleavage, a polar lobe forms thus resulting in asymmetrical cleavages. The diameter ratio between the asymmetrical blastomeres remains fairly constant (1:1.5) with "4 cell" embryos typically possessing 1 cell bigger than the other 3. This is a similar to the pattern observed in other polychaetes.

Early Development
Although in situ observations are yet to be made of Alvinella pompejana's early development, experiments have been conducted in order to hypothesise the embryonic and early stages of this polychaete's life.

Embryos of the Pompeii Worm are unable to tolerate both low and high temperatures, only developing in temperatures higher than 2 °C and lower than 20 °C. At 2 °C, the temperature of the abyssal sea, embryos enter a state of arrested development and at 20 °C the embryos die. Thus, they must not develop in hydrothermal vent colonies as temperatures much higher than 20 °C are achieved in this habitat.

Both in vitro and in situ incubation supported the hypothesis that embryonic development within an adult colony is impossible. To test their theory, researchers placed embryos in 3 areas, (I1) at the base of the chimney, (I2) in a Riftia pachyptila colony and (I3) in an adult colony. Results are presented in the below table with the highest survival and development rate coming from the (I1) and (I2) placements. It is also important to note that although the max temperature directly next to the (I3) incubator was 17 °C, temperatures as high as 27 °C were recorded 20 cm away.

After considering all results, as well as prior studies, it was concluded that the 3 most likely hypotheses are as follows.

 Embryos develop within a Riftia pachyptila colony (often near hydrothermal vents)
 Embryos develop at the base of hydrothermal chimneys
 Embryos enter a state of arrest and float in the abyssal column until a warm environment is found before resuming development (this would allow the dispersal of the species)
However, new evidence of an ecosystem underneath hydrothermal vents has suggested that the worm larvae may instead travel underground to colonise new vent systems

Tubes
The Pompeii worm is known for the tubes that it inhabits. Further research has uncovered that these tubes are unusually stable glycoprotein structures with high sulfur levels. Their construction was originally unknown but it is now hypothesised that the structure is made from a secretion from the epidermis of Alvinella pompejana. The fibril layers of the tubing are layered in a similar manner to plywood with each layer being slightly random. Within these tubes a layer of filamentous and rod-shaped bacteria are present, strangely these same bacteria can be found embedded within the walls of the tubes. It has been assumed that these are the bacteria that live in the worm's tubing, they seem to become trapped when the mucous is secreted. Additionally bacteria have been found to be a source of elemental sulfur which explains the sulfur detected within their tube walls.

Name
Pompeii worms get their name from the Roman city of Pompeii that was destroyed during an eruption of Mount Vesuvius in AD 79. Its family name Alvinellidae and genus name Alvinella both derive from DSV Alvin, the three-person submersible vehicle used during the discovery of hydrothermal vents and their fauna during the late 1970s. The family Alvinellidae contains eight other species, but none matches the Pompeii worm's heat tolerance.

Symbiotic Bacteria
While it is not yet known precisely how the Pompeii worm survives these severe vent conditions, scientists suspect the answer lies in the fleece-like bacteria on the worm's back; this layer may be up to 1 cm thick. The bacteria may possess special proteins, "eurythermal enzymes", providing the bacteria—and by extension the worms—protection from a wide range of temperatures. Studies are hampered by the difficulties of sampling; It is currently quite difficult for Pompeii Worms to survive decompression.

The bacteria are known to live in a mutualistic relationship with A. pompejana, making them both symbiotrophs. The main nutrition for the Pompeii worm is derived from chemosynthetic bacteria, this is why it chooses to live in such intense environments. This is due to the toxic metal levels of hydrothermal vent fluid, a factor chemosynthetic bacteria require. Unfortunately, the low pH, low oxygen levels and aforementioned metals within the fluid create an environment only fit for extremophiles; A. pompejana has physiological traits to assist in combating this but they are not enough. As a result, they have developed a strong relationship with the bacteria. The bacteria detoxify the fluid, this allows the worm to feed and live. Then, as the worm lives it respires, thus giving the bacteria a carbon source to feed upon. As an additional benefit, the bacteria gain shelter and surfaces to multiply upon due to the worm's tubes.

Study of the Pompeii worm's seemingly life-sustaining bacteria could lead to significant advances in the biochemical, pharmaceutical, textile, paper, and detergent industries.

Behavior
Pompeii worms simultaneously keep their heads (including the gills) in much cooler water while their tails are exposed to hot water. Since their internal temperature has yet to be measured, a Pompeii worm may survive exposure to hot water by dissipating heat through its head to keep its internal temperature within the realm previously known to be compatible with animal survival.

References

External links
 Exploratorium: The worm that boasts the world's hottest lifestyle
 Mission to the Abyss: includes an interactive 3D rendering of a Pompeii worm
 National Geographic article about the Pompeii worm

Terebellida
Thermophiles
Animals living on hydrothermal vents
Animals described in 1980

Alvinella pompejana


Aspen Grove est une municipalité située dans la province de la Colombie-Britannique, dans le sud du Canada.

Histoire

Économie

Géographie

Démographie

Notes et références

Municipalité en Colombie-Britannique

Aspen Grove


Bleu celeste (, "sky blue") is a rarely occurring and non-standard tincture in heraldry (not being one of the seven main colours or metals or the three staynard colours).  This tincture is sometimes also called ciel or simply celeste.  It is depicted in a lighter shade than the range of shades of the more traditional tincture azure, which is the standard blue used in heraldry.

Generally considered to be European rather than English or Scottish, after the First World War it started to appear in England in arms and badges relating to the Royal Air Force, though it is still doubtful if any more than a dozen examples could be found in British heraldry, and most British heralds consider it unheraldic. While in the post-World War I period bleu-celeste is depicted as a darker shade, in prior times it was depicted as very light, and has even been treated as a metal, as azure charges have been placed on a bleu celeste field, and vice versa.

Regardless, bleu celeste is still used by heraldic authorities, such as Britain's College of Arms in London, with one example of the arms of Jacob Flamberg being granted in 2016 using bleu celeste in the blazon for the field, mantling and charge, in each case per pale/party with sable.

"Per pale Bleu Celeste and Sable on a Fess wavy between three Plum Trees eradicated Argent a Wolf courant per pale Sable and Bleu Celeste langued and armed Gules" and "Party Bleu Celeste and Sable doubled Argent"

Bleu celeste can also be seen in the arms of Israel and Peru and also in the arms of former Canadian Governor General Ray Hnatyshyn. In the arms of the University of Natal Athletic Union the azure is defined as "sky blue".

Light blue

In addition to bleu celeste, there is also an apparently unique example in British heraldry of the use of "light blue" in the Municipal Borough of Barnes, through which the Oxford versus Cambridge boat race passes on the Thames.  The arms show the respective blades of the teams' oars, coloured dark Oxford blue and light Cambridge blue, and may be blazoned thus:

Azure, on a saltire Or between four ostrich feathers argent, two oars in saltire proper, the blade of that to the dexter dark blue and that to the sinister light blue.

When in 1965 that borough merged with its neighbours to form the Borough of Richmond upon Thames, the coloured oars were transferred to the supporters in the arms of the new borough.

See also
 Columbia blue
 Carolina blue
 Sky blue
 Tekhelet
 Tincture (heraldry)

References
 Scott-Giles, C. W. (1958). Boutell's Heraldry (rev. ed.). London & New York: Frederick Warne & Co.

Colours (heraldry)

Bleu celeste


Dávinson Sánchez Mina er en colombiansk fodboldspiller der spiller som forsvarer i den engelske Premier League-klub Tottenham Hotspur.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Tottenham Hotspur F.C.
Fodboldspillere fra Colombia

Dávinson Sánchez