Quitman County er navnet på 2 counties i USA:
 Quitman County, Georgia
 Quitman County, Mississippi

Quitman County


Le Capnode du pêcher (Capnodis tenebrionis) est une espèce d'insectes coléoptères de la famille des Buprestidae et c'est un ravageur des arbres à fruits à noyau, tels que les pruniers, pêchers, abricotiers et amandiers. Il est principalement réparti dans le bassin méditerranéen et le coléoptère apparaît en Afrique du Nord, en Europe centrale et du Sud, au Proche-Orient et autour de la mer Noire et de la mer Caspienne.

Liens externes

Buprestidae
Taxon décrit par Carl von Linné
Insecte décrit en 1761

Capnode du pêcher


Plusieurs catastrophes  ont touché des mines de jade à proximité de la ville de Hpakant, dans l'État kachin au nord de la Birmanie, faisant un nombre important de victimes :
 le 21 novembre 2015,  et une centaine de disparus :
 le , , dont , et une cinquantaine de disparus présumés morts (recherches interrompues le 26 avril) ;
 le , ,  et plusieurs disparus (nombre inconnu) ;
 le 2 juillet 2020, ,  et  plus d'une centaine de disparus ;
 le 22 décembre 2021, ,  et au moins .

Catastrophe de la mine de jade de Hpakant


Warder Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Rendsburg-Eckernförde iline bağlı bölge. 8,71 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2004 itibarıyla yaklaşık 619 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Jürgen Lucht tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-nortorfer-land.de

Rendsburg-Eckernförde iline bağlı yerleşim birimleri

Warder (Rendsburg-Eckernförde)


David Gainey Clarke (30 August 1908 – 18 April 2004) was an American Broadway and motion picture actor.

Life and career
A native of Chicago and graduate of Butler University, Clarke started his career as a stage actor during the 1930s. He made his first film Knockout (1941). The actor remains perhaps best known for his film noir roles as a character actor during the 1940s and 1950s. He also played at the Biltmore Theatre in Los Angeles and was featured on Broadway in the original productions of A View from the Bridge, Orpheus Descending, The Ballad of the Sad Cafe, Inquest, and The Visit. On television, Clarke appeared as Abel Bingley on The Waltons and as Tiso Novotny in the soap opera Ryan's Hope.

David Clarke lived in Belmont, Ohio for several years until he sold his house and moved to Arlington, Virginia to be with his daughters. He later died in Virginia from pneumonia in 2004, aged 95 years. He was married to Nora Dunfee, with whom he had two daughters.

Filmography (selection)

 Knockout (1941) - Peters, a Fighter (uncredited)
 Million Dollar Baby (1941) - First Reporter (uncredited)
 The Deadly Game (1941) - John Brandt
 A Gentleman After Dark (1942) - Bellboy
 Men of Texas (1942) - Sentry (uncredited)
 Moonlight in Havana (1942) - Second Player (uncredited)
 Foreign Agent (1942) - Carl Beck
 Reunion in France (1942) - Soldier (uncredited)
 Sweetheart of Sigma Chi (1946) - Trainer (uncredited)
 Swell Guy (1946) - Frank (uncredited)
 The Long Night (1947) - Bill Pulanski
 Killer McCoy (1947) - Pete Mariola
 State of the Union (1948) - Rusty Miller (uncredited)
 Homecoming (1948) - Sergeant (uncredited)
 Berlin Express (1948) - Army Technician (uncredited)
 Raw Deal (1948) - Police Commanding Officer (uncredited)
 The Boy with Green Hair (1948) - Barber
 Wake of the Red Witch (1948) - Mullins (uncredited)
 The Man from Colorado (1949) - Mutton McGuire (uncredited)
 The Set-Up (1949) - Gunboat Johnson
 Red Canyon (1949) - Sears
 The Doolins of Oklahoma (1949) - Dalton (uncredited)
 Illegal Entry (1949) - Carl
 Too Late for Tears (1949) - Jack Sharber (uncredited)
 Thieves' Highway (1949) - Mitch - Thug in Hat (uncredited)
 Abandoned (1949) - Harry
 Intruder in the Dust (1949) - Vinson Gowrie
 Adam's Rib (1949) - Roy (uncredited)
 Sands of Iwo Jima (1949) - Wounded Marine (uncredited)
 The Blonde Bandit (1950) - Police Lt. O'Connor
 Woman in Hiding (1950) - Moyer - Photographer / Reporter (uncredited)
 The Outriders (1950) - Ross (uncredited)
 Wabash Avenue (1950) - Workman (uncredited)
 The Gunfighter (1950) - Second Brother (uncredited)
 The Asphalt Jungle (1950) - Mr. Atkinson - Railroad Man (uncredited)
 The Lawless (1950) - Reporter in Office (uncredited)
 My Friend Irma Goes West (1950) - Bill - Deputy Sheriff (uncredited)
 A Lady Without Passport (1950) - Operator (uncredited)
 Edge of Doom (1950) - Drunken Seaman (uncredited)
 A Life of Her Own (1950) - Charlie, Taxicab Driver (uncredited)
 The Company She Keeps (1951) - Detective Barkley (uncredited)
 Only the Valiant (1951) - Guardhouse Sentry (uncredited)
 The House on Telegraph Hill (1951) - Mechanic
 As Young as You Feel (1951) - Cleveland's Chauffeur (uncredited)
 The Red Badge of Courage (1951) - Corporal by Campfire (uncredited)
 The Narrow Margin (1952) - Joseph Kemp
 Edge of the City (1957) - Wallace
 The Great St. Louis Bank Robbery (1959) - Gino
 Odds Against Tomorrow (1959) - (uncredited)
 A View from the Bridge (1962)
 The Waltons (1975-1977, TV Series) - Able Bingley
 The Front (1976) - Hubert Jackson
 Matilda (1978) - Sheriff
 Ryan's Hope (1979-1980, TV Series) - Tiso Novotny
 Cutting Class (1989) - Crusty Old Man (final film role)

External links

1908 births
2004 deaths
Male actors from Chicago
American male film actors
American male stage actors
Actors from Arlington County, Virginia
Butler University alumni
20th-century American male actors

David Clarke (actor)


Tatjana Nikolajewna Kotowa (; * 3. September 1985 in Scholochowski, Oblast Rostow, Sowjetunion) ist eine russische Schönheitskönigin und Sängerin.

Im Dezember 2006 wurde sie in Moskau zur Miss Russland gewählt. 2007 vertrat sie Russland bei der Wahl zur Miss Universum und zur Miss World, blieb jedoch erfolglos. Von März 2008 bis März 2010 sang sie in der russisch-ukrainischen Popgruppe Nu Virgos. Danach begann sie eine Solokarriere mit dem Album "On" (Er). Die CD kam im Oktober 2010 auf den Markt, der Videoclip folgte im Dezember desselben Jahres.

Weblinks

Einzelnachweise

Miss Russland
Teilnehmerin am Miss-Universe-Wettbewerb 2007
Sänger
Musiker (Russland)
Sowjetbürger
Russe
Geboren 1985
Frau

Tatjana Nikolajewna Kotowa


Hamza Türkmen (d. 1953; Sarıyer, İstanbul), Türk yazar ve aktivist.

Yaşam öyküsü
1953 yılında İstanbul Sarıyer'de doğdu. Öğrenciliği döneminde ilk düşünsel ve siyasal formasyonunu önce Millî Türk Talebe Birliği'nden, sonra da Yeniden Millî Mücadele hareketinden aldı. Düşünsel sorgulamalar sonucunda bir grup arkadaşı ile birlikte 1975'te Yeniden Millî Mücadele hareketinden ayrıldı. Sağcı, devletçi, millici, Yeni Osmanlıcı dini duyarlılıktan ayrışarak Kur'an merkezli siyasal sorgulamalar gerçekleştirdi.

Önce İstanbul Hukuk Fakültesi'nde okudu; ancak 3. sınıftayken hukuk öğrenimini bıraktı ve M.Ü. İktisadi ve İdari Bilimler Fakültesi'ni bitirdi.

Bir grup arkadaşıyla 80'li yılların ikinci yarısında Yöneliş Yayınları'nı kurdu. Beraber olduğu Müslümanlar ile birlikte 1990 yılında Dünya ve İslam dergisini, 1991 yılında Haksöz dergisini yayımlamaya başladı. Dünya ve İslamın sahipliğini, Haksözün ise editörlüğünü yaptı.

1996 yılında yapısal ve düşünsel açıdan daha homojen Müslümanlar ile Ekin Yayınevi'ni kurdu. Halen aynı yayınevinde yayıncılık ve 1991'den bu yana yayımlanan Haksözde yazarlık yapıyor.

1991'de Türkiyeli Müslümanlar Platformu'nun, 1999 yılında Özgür Düşünce ve Eğitim Hakları Derneği'nin kuruluşuna, 2002 yılında da Filistin Dostları Girişimi'nin ve Kudüs dergisinin kuruluşuna öncülük etti. Özgür-Der'de aktivist olarak faaliyet göstermektedir.

Kitapları
"İslâmi Mücadelenin Yeni Dili" --> Ekin Yayınları [son kitabı]
"Gelecek Tasavvurumuz ve Ortadoğu İntifadası" --> Ekin Yayınları
"Türkiye'de İslamcılığın Kökleri" --> Ekin Yayınları
"Ulusçuluk Çıkmazı -Kürtler ve Çözüm Arayışı" --> Ekin Yayınları
"Açılım Politikaları & Kemalizm ve Müslümanlar" --> Ekin Yayınları
"Türkiye'de İslamcılık ve Özeleştiri" --> Ekin Yayınları
"Küresel Sistem ve Kavramları: Müzakereli Seminerler" --> Özgür-Der Yayınları

Kaynakça

Yaşayan insanlar
1953 doğumlular
Sarıyer doğumlular
Türk İslamcılar
Türk Sünniler
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinde öğrenim görenler

Hamza Türkmen


Monte Jayuyahttp://mapcarta.com/21477044 es el segundo pico más alto de Puerto Rico, pues alcanza a elevarse hasta los 1.296 metros (4.252 pies) sobre el nivel del mar. La montaña está situada en la Cordillera Central, en la frontera entre los municipios de Jayuya y Ponce.

Véase también
 Geografía de Puerto Rico
 Geografía de América

Referencias

Enlaces externos
Mapa de localización

Montañas de Puerto Rico

Monte Jayuya


An Cyrtochilum ixioides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Cyrtochilum ixioides in nahilalakip ha genus nga Cyrtochilum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyrtochilum

Cyrtochilum ixioides


An Cyperus kituiensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni A. Muthama Muasya. An Cyperus kituiensis in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Kenya. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyperus

Cyperus kituiensis


Soboš este o comună slovacă, aflată în districtul Svidník din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 140 de locuitori.

Istoric
Localitatea Soboš este atestată documentar din 1390.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Soboš


Eyvind Úrarhorn también Eyvind Aurochs-Horn (m. 1019), es un personaje histórico que aparece principalmente en la saga Orkneyinga y Heimskringla, un afamado guerrero y caudillo vikingo, hermano de armas del hird de Olaf II de Noruega. Eyvind era un influyente caudillo al este de Agder, Noruega en la primera mitad del . Óláfs saga helga le cita como descendiente de una casta noble, que hacía incursiones vikingas durante los veranos al oeste (las Islas Británicas), en el mar Báltico y en Frisia. Participó como uno de los lugartenientes de Olaf II en la batalla de Nesjar (1016).

Eyvind y Guttorm Ketilsson fueron los máximos exponentes escandinavos de las incursiones vikingas en el mar de Irlanda. Eyvind apoyó a un caudillo irlandés llamado Konofogor frente a las embestidas del jarl de las Orcadas, Einar Sigurdsson durante sus incursiones en Irlanda. En 1018 Einar sufrió una aplastante derrota en Larne Lough y guardó un gran rencor, culpando a Eyvind de todos los males.

A su regreso a Noruega en 1019, Eyvind se vio forzado a recalar en las islas Shetland por una tormenta, momento que aprovechó Einar para encabezar una partida de guerreros y apresarle. Lo ejecutó sin contemplaciones junto con algunos de sus vikingos dejando algunos supervivientes a quienes se les permitió continuar su viaje.

El rey Olaf lamentó la pérdida de tan valioso combatiente y según la sagas «sintió que había sufrido una gran perdida y que se había hecho principalmente para herirlo».

Referencias

Bibliografía
 Anderson, Alan Orr, Early Sources of Scottish History A.D 500-1286, volume 1. Reprinted with corrections. Paul Watkins, Stamford, 1990. ISBN 1-871615-03-8
 Anon., Orkneyinga Saga: The History of the Earls of Orkney, tr. Hermann Pálsson and Paul Edwards. Penguin, London, 1978. ISBN 0-14-044383-5
 Sturluson, Snorri, Heimskringla: History of the Kings of Norway, tr. Lee M. Hollander. Reprinted University of Texas Press, Austin, 1992. ISBN 0-292-73061-6

Guerreros vikingos
Vikingos de Noruega
Nobles de Noruega del siglo XI
Saga Orkneyinga

Eyvind Úrarhorn


Central and Eastern European Migration Review er et engelsksproget videnskabeligt tidsskrift, der udgives af Warszawa Universitet og Det polske videnskabsakademi. Det fokuserer på determinanter, mekanismer og konsekvenser af international migration og migrationspolitik, integration og etniske relationer, med særligt fokus på Central- og Østeuropa. Chefredaktør er Agata Górny.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Central and Eastern European Migration Review

Migration
Samfundsvidenskabelige tidsskrifter


Leysin is a municipality of the canton of Vaud in the Aigle district of Switzerland. It is first mentioned around 1231–32 as Leissins, in 1352 as Leisins.

Located in the Vaud Alps, Leysin is a sunny alpine resort village at the eastern end of Lake Geneva in proximity to Montreux, Lausanne, and Geneva. In earlier years, Leysin was known for its TB sanatorias; today it is most famous for spectacular Alpine views across the Rhône Valley towards the Dents du Midi and year-round mountain sports and recreational facilities.

The village of Leysin and hamlet of Veyges are a designated part of the Inventory of Swiss Heritage Sites.

Geography

Leysin has an area, , of . Of this area,  or 34.9% is used for agricultural purposes, while  or 37.2% is forested.  Of the rest of the land,  or 7.7% is settled (buildings or roads),  or 0.2% is either rivers or lakes and  or 19.8% is unproductive land.

Built-up areas: housing and buildings 4.4%; transport infrastructure 2.0%.
Forested land: heavily forested 33.3%; orchards or small clusters of trees 3.4%.
Agricultural land: alpine pastures 24.7%; other pastureland 10.0%; crops 0.0%
Unproductive areas: unproductive vegetation 12.9%; too rocky for vegetation 6.9%
All the water in the municipality is flowing water.

The municipality is located in the Aigle district, on the right side of the Grande-Eau at the foot of the Tour d'Aï and the Tour de Mayen. The main village is located at an elevation of . It consists of the village of Leysin and the hamlets of Veyges, Feydey, Aï, and Mayen.

Leysin can be accessed by road or by the hourly Aigle - Leysin train, which makes four stops in the area.

Coat of arms
The blazon of the municipal coat of arms is Per fess Sable and Or, overall issuant from Hills in base a Pinetree all Vert.

Demographics

Leysin has a population () of .  , 59.3% of the population are resident foreign nationals. Over the last 10 years (1999–2009) the population has changed at a rate of 37.5%.  It has changed at a rate of 39.4% due to migration and at a rate of 2.6% due to births and deaths.

Most of the population () speaks French (1,683 or 56.1%), with English being the second most common language (356 or 11.9%) and German third (104 or 3.5%). There are 43 people who speak Italian and one person who speaks Romansh.

Of the population in the municipality 539 or about 18.0% were born in Leysin and lived there in 2000. There were 424 or 14.1% who were born in the same canton, while 361 or 12.0% were born somewhere else in Switzerland, and 1,525 or 50.9% outside of Switzerland.

In  there were 14 live births to Swiss citizens and 11 births to non-Swiss citizens, and in same time period there were 17 deaths of Swiss citizens and one of a non-Swiss citizen. Ignoring immigration and emigration, the population of Swiss citizens decreased by three while the foreign population increased by ten. Ten Swiss men and five Swiss women were former emigrants who had returned to Switzerland, while 95 non-Swiss men and 140 non-Swiss women where immigrants to Switzerland. The total Swiss population change in 2008 (from all sources, including moves across municipal borders) was an increase of 17 and the non-Swiss population increased by 240. This represents a population growth rate of 7.4%.

The age distribution, , in Leysin is; 271 children or 7.2% of the population are between 0 and 9 years old and 961 older children and teenagers or 25.6% are between 10 and 19. 843 people or 22.4% of the population are aged 20–29, 391 people or 10.4% are 30–39 years old, 426 people or 11.3% are between 40 and 49, and 341 people or 9.1% are between 50 and 59. The distribution of the senior part of the population is: 305 people or 8.1% between 60 and 69 years old; 148 people or 3.9% aged 70–79; 61 people or 1.6% are between 80 and 89, and there are 12 people or 0.3% who are 90 or older.

, 1,699 of the municipality's inhabitants were single and had never been married. There were 989 married individuals, 126 widows or widowers, and 184 divorced people.

, there were 937 private households in the municipality, with an average occupancy of 2.1 persons per household. There were 409 households consisting of just one person and 30 households with five or more people. Out of a total of 1,004 households that answered this question, 40.7% were made up of just one person and there were three adults wliving with their parents. Of the remainder of the households, 223 were married couples without children and 235 were married couples with children. There were 56 single parents with one or more children. Eleven households that were made up of unrelated people, while 67 households consututed institutions or some other kind of collective housing.

 there were 312 single-family homes (or 43.3% of the total) out of a total of 720 inhabited buildings. There were 235 multi-family buildings (32.6%), along with 68 multi-purpose buildings that were chiefly being used for housing (9.4%) and 105 other-use buildings (commercial or industrial) that also had some housing (14.6%). Of the single-family homes 103 were built before 1919, while 19 were built between 1990 and 2000. The majority of multi-family homes (76) were built before 1919 and the next biggest proportion (43) were built between 1961 and 1970. There was one multi-family house built between 1996 and 2000.

 there were 2,345 apartments in the municipality. The most common apartment size was three rooms, of which there were 711. There were 344 single-room apartments and 289 apartments with five or more rooms. Of these apartments, a total of 885 (37.7% of the total) were permanently occupied, while 1,095 (46.7%) were seasonally occupied, and 365 (15.6%) were empty.

, the construction rate of new housing units was 3.5 new units per 1000 residents. The vacancy rate for the municipality, , was 2.51%.

The historical population is given in the following chart:

Politics
In the 2007 federal election the most popular party was the FDP which received 21.19% of the vote.  The next three most popular parties were the SVP (20.41%), the SP (19.92%) and the Green Party (15.84%).  In the federal election, a total of 477 votes were cast, and the voter turnout was 40.7%.

Economy

, Leysin had an unemployment rate of 4.8%.  , there were 39 people employed in the primary economic sector and about 13 businesses involved in this sector.  137 people were employed in the secondary sector and there were 26 businesses in this sector.  1,074 people were employed in the tertiary sector, with 116 businesses in this sector. There were 1,160 residents of the municipality who were employed in some capacity, of which females made up 45.7% of the workforce.

 the total number of full-time equivalent jobs was 1,080.  The number of jobs in the primary sector was 30, of which 21 were in agriculture and 8 were in forestry or lumber production.  The number of jobs in the secondary sector was 128 of which 36 or (28.1%) were in manufacturing and 85 (66.4%) were in construction.  The number of jobs in the tertiary sector was 922.  In the tertiary sector; 76 or 8.2% were in wholesale or retail sales or the repair of motor vehicles, 54 or 5.9% were in the movement and storage of goods, 167 or 18.1% were in a hotel or restaurant, 13 or 1.4% were the insurance or financial industry, 7 or 0.8% were technical professionals or scientists, 351 or 38.1% were in education and 174 or 18.9% were in health care.

, there were 206 workers who commuted into the municipality and 234 workers who commuted away.  The municipality is a net exporter of workers, with about 1.1 workers leaving the municipality for every one entering. Of the working population, 10.3% used public transportation to get to work, and 45.3% used a private car.

Religion

From the , 769 or 25.7% were Roman Catholic, while 803 or 26.8% belonged to the Swiss Reformed Church.  Of the rest of the population, there were 110 members of an Orthodox church (or about 3.67% of the population), there was 1 individual who belongs to the Christian Catholic Church, and there were 50 individuals (or about 1.67% of the population) who belonged to another Christian church.  There were 3 individuals (or about 0.10% of the population) who were Jewish, and 63 (or about 2.10% of the population) who were Islamic.  There were 84 individuals who were Buddhist, 23 individuals who were Hindu and 6 individuals who belonged to another church.  612 (or about 20.41% of the population) belonged to no church, are agnostic or atheist, and 474 individuals (or about 15.81% of the population) did not answer the question.

Education

In Leysin about 658 or (21.9%) of the population have completed non-mandatory upper secondary education, and 365 or (12.2%) have completed additional higher education (either university or a Fachhochschule).  Of the 365 who completed tertiary schooling, 27.9% were Swiss men, 18.4% were Swiss women, 28.2% were non-Swiss men and 25.5% were non-Swiss women.

In the 2009/2010 school year there were a total of 317 students in the Leysin school district.  In the Vaud cantonal school system, two years of non-obligatory pre-school are provided by the political districts. During the school year, the political district provided pre-school care for a total of 205 children of which 96 children (46.8%) received subsidized pre-school care.  The canton's primary school program requires students to attend for four years.  There were 175 students in the municipal primary school program.  The obligatory lower secondary school program lasts for six years and there were 139 students in those schools.  There were also 3 students who were home schooled or attended another non-traditional school.

, there were 39 students in Leysin who came from another municipality, while 98 residents attended schools outside the municipality.

Primary and secondary schools

Leysin is presently the home to two international schools serving secondary education levels: Leysin American School and Kumon Leysin Academy of Switzerland.

Colleges and universities
The Swiss Hotel Management School, an international tertiary education institution, is in Leysin. It previously hosted two other higher educational institutions that no longer exist; there was once a campus of the Schiller International University located in Leysin as well as the American College of Switzerland which is no longer is in operation. Leysin American School is located here

Public libraries
The Leysin Library (Bibliothèque de Leysin) is located in the municipality, near the communal school. Its collection includes 6,500 publications.

Other institutions
Leysin also has language schools: Ecole Suisse de Langues, Swiss Language Club, and Voxlingua Language School.

Sport

Leysin hosted the FIS Snowboard World Cup 2008.

Leysin has hosted three world cup events in recent years: Boardercross, Speedskiing, and downhill mountain-biking.

Leysin also hosted the 2020 winter youth Olympics.

Work of Art
On 26 April 2020 a biodegradable image called "Beyond Crisis" was made by the French artist Saype (Guillaume Legros) to inspire hope for the world after the COVID-19 pandemic. It was unveiled in a meadow near Leysin. The chalk and charcoal powder design covers approximately . Viewed from the air in a certain angle, it looks like a 3-dimensional sitting girl with a circular line of stick figures in front of her. The image will last for about two to four weeks before it is covered by grass and washed away by rain.

References

External links

  Commune of Leysin
 Leysin tourism office

Cultural property of national significance in the canton of Vaud
Ski areas and resorts in Switzerland

Leysin


This is a list of Fleet Air Arm squadrons. Squadrons in bold are currently active.

700 series squadrons
700-series squadrons are generally experimental or training squadrons, which produce trained aircrew for the operational 800-series squadrons.

800 series squadrons

The 800 Series was allocated to carrier and land based operational squadrons of the Fleet Air Arm.

1700 series squadrons

1800 series squadrons

See also

 List of Royal Air Force aircraft squadrons

References

Citations

Bibliography

External links

Fleet Air Arm

List of Fleet Air Arm aircraft squadrons


Lester Bowie (October 11, 1941 – November 8, 1999) was an American jazz trumpet player and composer. He was a member of the Association for the Advancement of Creative Musicians and co-founded the Art Ensemble of Chicago.

Biography
Born in the historic village of Bartonsville in Frederick County, Maryland, United States, Bowie grew up in St Louis, Missouri. At the age of five, he started studying the trumpet with his father, a professional musician. He played with blues musicians such as Little Milton and Albert King, and rhythm and blues stars such as Solomon Burke, Joe Tex, and Rufus Thomas. In 1965, he became Fontella Bass's musical director and husband. He was a co-founder of Black Artists Group (BAG) in St Louis.

In 1966, he moved to Chicago, where he worked as a studio musician, and met Muhal Richard Abrams and Roscoe Mitchell and became a member of the AACM. In 1968, he founded the Art Ensemble of Chicago with Mitchell, Joseph Jarman, and Malachi Favors. He remained a member of this group for the rest of his life, and was also a member of Jack DeJohnette's New Directions quartet. He lived and worked in Jamaica and Nigeria, and played and recorded with Fela Kuti. Bowie's onstage appearance, in a white lab coat, with his goatee waxed into two points, was an important part of the Art Ensemble's stage show.

In 1984, he formed Lester Bowie's Brass Fantasy, a brass nonet in which Bowie demonstrated jazz's links to other forms of popular music, a decidedly more populist approach than that of the Art Ensemble. With this group he recorded songs previously associated with Whitney Houston, Michael Jackson, and Marilyn Manson, along with other material. His New York Organ Ensemble featured James Carter and Amina Claudine Myers. In the mid-1980s, he was also part of the jazz supergroup The Leaders. Featuring tenor saxophonist Chico Freeman, alto saxophonist Arthur Blythe, drummer Famoudou Don Moye, pianist Kirk Lightsey, and bassist Cecil McBee. At this time, he was also playing the opening theme music for The Cosby Show.

Although seen as part of the avant-garde, Bowie embraced techniques from the whole history of jazz trumpet, filling his music with humorous smears, blats, growls, half-valve effects, and so on. His affinity for reggae and ska is exemplified by his composition "Ska Reggae Hi-Bop", which he performed with the Skatalites on their 1994 Hi-Bop Ska, and also with James Carter on Conversin' with the Elders. He also appeared on the 1994 Red Hot Organization's compilation album, Stolen Moments: Red Hot + Cool.  The album, which was produced to raise awareness and funds in support of the AIDS epidemic in relation to the African-American community, was heralded as "Album of the Year" by Time.

In 1993, he played on the David Bowie album Black Tie White Noise, including the song "Looking for Lester", which was named after him. (Lester and David Bowie are not related—David Bowie's birth name was David Jones.)

Bowie took an adventurous and humorous approach to music and criticized Wynton Marsalis for his conservative approach to jazz tradition.

Bowie died of liver cancer in 1999 at his Clinton Hill, Brooklyn, New York house he shared with second wife Deborah for 20 years. The following year, he was inducted into the Down Beat Jazz Hall of Fame. In 2001, the Art Ensemble of Chicago recorded Tribute to Lester. In 2020, Bowie was featured in a mural painted by Rafael Blanco in his hometown of Frederick, Maryland.

Discography

As leader

Lester Bowie's Brass Fantasy

Lester Bowie's New York Organ Ensemble

With the Art Ensemble of Chicago

With the Leaders

 Mudfoot (Black Hawk), 1986
 Out Here Like This (Black Saint), 1986
 Unforeseen Blessings (Black Saint), 1988
 Slipping and Sliding (Sound Hills), 1994

As sideman
With David Bowie
 Black Tie White Noise (Savage, 1993)
With James Carter
 Conversin' with the Elders  (Atlantic, 1995)
With Jack DeJohnette
 New Directions (ECM, 1978)
 New Directions in Europe (ECM, 1979)
 Zebra (MCA, 1989)
With Brigitte Fontaine
 Comme à la Radio (Saravah, 1971)
With Melvin Jackson
 Funky Skull (Limelight, 1969)
With Fela Kuti
 Stalemate (Afrodisia, 1977)
 No Agreement (Afrodisia, 1977)
 Sorrow Tears and Blood (Kalakuta Records, 1977)
 Fear not for man (Afrodisia, 1977)
With Frank Lowe
 Fresh (Freedom, 1975)
With Jimmy Lyons
 Free Jazz No. 1 (Concert Hall, 1969)
 Other Afternoons (BYG, 1970)
With Roscoe Mitchell
 Sound (Delmark, 1966)
With David Murray
 Live at the Lower Manhattan Ocean Club (India Navigation, 1978)
With Sunny Murray
 Sunshine (BYG, 1969)
 Homage to Africa (BYG, 1969)
With Charles Bobo Shaw
Under the Sun (Freedom, 1973)
 Streets of St. Louis (Moers Music, 1974)
With Archie Shepp
 Yasmina, a Black Woman (BYG, 1969)
 Blasé (BYG, 1969)
 Pitchin Can (America, 1970)
 Coral Rock (America, 1970)
With Alan Silva
 Seasons (BYG, 1971)
With Wadada Leo Smith
 Divine Love (ECM, 1979)
With others
 Funky Donkey Vol. 1 & 2 (Atavistic) (Luther Thomas & the Human Arts Ensemble)
 Under the Sun (Universal Justice) 1974 (Human Arts Ensemble)
 Funky Donkey 1977 (Circle) (Luther Thomas Creative Ensemble)
 Free to Dance (Black Saint), 1978 (Marcello Melis)
 6 x 1 = 10 Duos for a New Decade (Circle), 1980 (John Fischer)
 The Razor's Edge/Strangling Me With Your Love (Hannibal, 12"), 1982 (Defunkt)
 The Ritual (Sound Aspects), 1985 (Kahil El'Zabar)
 Meet Danny Wilson (Virgin), 1987 (Danny Wilson)
 Sacred Love (Sound Aspects), 1988 (Kahil El'Zabar)
 Avoid The Funk (Hannibal), 1988 (Defunkt)
 Environ Days (Konnex), 1991 (John Fischer)
 Cum Funky (Enemy), 1994 (Defunkt)
 Hi-Bop Ska, 1994 (Skatalites)
 Stolen Moments: Red Hot + Cool (Impulse!), 1994 (Various Artists) appears on one track with Digable Planets
 Bluesiana Hurricane (Shanachie), 1995 with Rufus Thomas, Bill Doggett, Chuck Rainey, Bobby Watson, Will Calhoun, and Sue Foley
 Buddy Bolden's Rag (Delmark), 1995 (Malachi Thompson & Africa Brass)
 Not Two (Biodro Records), 1995 (Miłość and Lester Bowie)
 No Ways Tired (Nonesuch), 1995 (Fontella Bass)
 Mac's Smokin' Section (McKenzie), 1996 (Mac Gollehon)
 Hello Friend: To Ennis with Love (Verve), 1997 (Bill Cosby)
 My Secret Life (Calliope), 1998 (Sonia Dada)
 Amore Pirata (Il Manifesto), 1998 (Lorenzo Gasperoni Mamud Band feat. Lester Bowie)
 Smokin' Live (McKenzie), 1999 (Mac Gollehon)
 G:MT – Greenwich Mean Time (Island Records), 1999 (Guy Sigsworth)
 Talkin' About Life And Death (Biodro Records), 1999 (Miłość and Lester Bowie)
 Test Pattern (Razor & Tie), 2004 (Sonia Dada)
 Hiroshima (Art Yard), 2007 (The Sun Ra All Stars Band)
 The Ancestors Are Amongst Us (Katalyst, recorded live at Jazzfestival Saafelden August 28, 1987 and released 2010) - with Kahil El'Zabar and the Ritual Trio

Notes

References

External links
Lester Bowie at the Art Ensemble of Chicago

African-American jazz musicians
American jazz trumpeters
American male trumpeters
American jazz composers
American male jazz composers
Avant-garde jazz trumpeters
Free funk trumpeters
Free jazz trumpeters
Jazz-pop trumpeters
Jazz-funk trumpeters
Post-bop trumpeters
Progressive big band musicians
1941 births
1999 deaths
Art Ensemble of Chicago members
Jazz musicians from Chicago
Musicians from St. Louis
People from Frederick, Maryland
Deaths from liver cancer
Deaths from cancer in New York (state)
Nessa Records artists
ECM Records artists
20th-century American composers
20th-century trumpeters
Jazz musicians from Maryland
Jazz musicians from Missouri
20th-century American male musicians
People from Fort Greene, Brooklyn
Human Arts Ensemble members
The Leaders members
Improvising Artists Records artists
20th-century jazz composers
Jazz musicians from New York (state)
20th-century African-American musicians

Lester Bowie


ජාතියක් යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ පොදු භෘෂාවක්, සංස්කෘතියක්, වාර්ගීකත්වයක්, පෙළපතක්, හෝ ඉතිහාසයක් භුක්තිවිඳින ජන ප්‍රජාවකි. මෙම අර්ථදැක්වීමෙහි, ජාතියකට භෞතික මායිම් නොමැත. කෙසේවෙතත්, ඔවුන්ගේ වාර්ගීක සංයුතිය ගැන නොසලකමින් පොදු භූමි ප්‍රදේශයක් සහ රජයක් භුක්තිවිඳින ජනයා (නිදසුනක් වශයෙන් ස්වෛරී රාජ්‍යයක වැසියන්) වුවද මෙම නමින් හැඳින්විය හැක.

ජාතිකත්වය
ජාතිය
දාර්ශනික සංකල්ප

ජාතිය


A operação apostador de grandes quantias (operation high roller)  foi uma série de fraudes no sistema bancário em diferentes partes do mundo que usava agentes de cobrança cibernética para coletar informações de computadores pessoais (PCs) e smartphones para invadir eletronicamente contas bancárias. Foi dissecado em 2012 pela McAfee e pela  Guardian Analytics. Um total de aproximadamente $ 78 milhões foi desviado de contas bancárias devido a este ataque. Os invasores estavam operando de servidores na Rússia, na Albânia e e na China para realizar transferências eletrônicas de fundos.

Especificações

Este ataque cibernético é descrito como tendo as seguintes características:

 contorna a autenticação de chip e PIN;
 não é necessária nenhuma participação humana;
 a instrução veio de servidores baseados em nuvem (em vez do PC do hacker) para ocultar ainda mais a identidade do invasor;
 elementos de "níveis internos de compreensão" incluídos;
 bancos da Europa, dos Estados Unidos e da Colômbia foram os alvos;
 impactou várias classes de instituições financeiras, como cooperativas de crédito, grandes bancos globais, bancos regionais e indivíduos de alto patrimônio líquido.

Embora algumas fontes tenham sugerido que seja uma extensão do ataque homem no navegador (man-in-the-browser - MITB, MitB, MIB, MiB), a operação apostador de grandes quantias é relatada por ter aproveitado um nível mais amplo de automação, a distinguindo dos métodos tradicionais.

Ver também

 Cibercoleta
 Chama (malware)
 McAfee
 Stuxnet

Referências

Ligações externas
 Dissecando a operação apostador de grandes quantias no relatório da McAfee/Guardian Analytics em inglês
 Operação apostador de grandes quantias na CNN Money em inglês
 Operação apostador de grandes quantias no relatório da Fox News em inglês
 Operação apostador de grandes quantias no Yahoo Finanças em inglês
 Operação apostador de grandes quantias revisitada em inglês

Ciberguerra

Operação apostador de grandes quantias


Porco es una pequeña ciudad y municipio de Bolivia, ubicado en la provincia de Antonio Quijarro del departamento de Potosí. Cuenta con una población de 10.763 habitantes de acuerdo al Censo 2012.

Geografía
El municipio de Porco está ubicado en la parte noreste de la Provincia de Antonio Quijarro, que a su vez se localiza en la región central del Departamento de Potosí. Limita al norte con los municipios de Potosí, Urmiri y Yocalla de la provincia de Tomás Frías, al este con el municipio de Caiza D en la provincia de José María Linares, y al sur y al oeste con el municipio de Tomave. La capital del municipio es la población de Porco, ubicada a una altura de 4.099 , y se encuentra a 50 kilómetros de la ciudad de Potosí, la capital departamental.

Demografía
Población del municipio de Porco:

Principales poblados

Transportes

Porco está ubicado sobre la carretera asfaltada Potosí - Uyuni que pasa por la población de Agua de Castilla, aproximadamente a 50 km de Potosí. El tramo Porco - Agua de Castilla de 4 km también cuenta con una vía asfaltada inaugurada el año 2014, con el cual el tiempo de viaje a la ciudad de Potosí se redujo a menos de 1 hora.

Dentro de la jurisdicción del municipio, en la carretera hacia Uyuni y sobre el río San Juan, se encuentra uno de los puentes más largos del departamento de Potosí.

En el poblado de Agua de Castilla, se encuentra una estación de ferrocarril donde se embarcan minerales hacia Uyuni y de ahí a los puertos chilenos.

Turismo

Véase también
 Cerro Rico de Potosí
 Villa Imperial de Potosí
 Agua de Castilla

Referencias

Enlaces externos
 Artículo: La historia de Porco y de Potosí.
 Artículo: Mina de Porco fue explotada antes del cerro rico de Potosí.
 Mina de Porco fue explotada antes del cerro rico de Potosí
 Arzans de Orsua y Vela, Bartolomé: Historia de la Villa Imperial de Potosí.

Municipios del departamento de Potosí
Localidades de la provincia de Antonio Quijarro

Porco


An Acidosasa nanunica in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Mcclure, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Chi Son Chao och Guang Yao Yang. An Acidosasa nanunica in nahilalakip ha genus nga Acidosasa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acidosasa

Acidosasa nanunica


Saido Berahino (n. 4 august 1993, Bujumbura, Burundi), este un fotbalist burundi cetățean englez care joacă pe poziția de atacant și actuala lui echipa este Stoke City din Anglia.

Referințe

Fotbaliști englezi
Fotbaliști ai West Bromwich Albion FC
Nașteri în 1993

Saido Berahino


استفطيمي هي إحدى قرى ولاية قبلي، وتقع على الطريق الرابطة بين مركز الولاية ومدينة قفصة. اشتهرت بحمامها الاستشفائي.

قرى ولاية قبلي

استفطيمي


A Praia do Tranquilo é uma praia localizada em Porto Alegre, capital do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Banhada pelo Guaíba, está situada ao norte do Morro da Ponta Grossa, no bairro homônimo, no extremo-sul do município, e a oeste do arroio do Salso e de seu parque natural. Na parte sul do mesmo morro, situa-se a chamada Praia da Ponta Grossa, paralela ao loteamento da Estrada Retiro da Ponta Grossa.

Da praia, é possível avistar a cidade de Guaíba e também a ponta da Vila dos Sargentos, no bairro Serraria.

Características
A praia possui um trecho arenoso e alguns afloramentos rochosos, junto com mata densa e nativa. É margeada pontualmente por residências (algumas com píer) e também pela sede campestre da AFCEEE - Associação dos Funcionários das CEEE (na Estrada da Pedreira, n.° 1008).

A acessibilidade a visitantes é parcialmente impedida por muros e cercas, podendo ser acessada pelo antigo Beco da Ponta Grossa (atualmente Alameda Ponta Grossa, um prolongamento da Rua Aldo Alves da Silva), próximo da foz do arroio do Salso e da Escola Querência Waldorf.

Não é considerada balneável por conta dos níveis de poluição das águas do Guaíba em sua região, tampouco possui infraestrutura (estacionamento, iluminação, lixeiras, sanitários, etc) como outras praias da cidade.

Planejamento urbano
Conforme o planejamento urbano da cidade, a praia do Tranquilo está dentro do "Setor 15" da Orla do Guaíba, marcado pela preservação permanente, com potencial de lazer, contemplação e turístico, com possibilidade de projetos especiais de implantação sustentável e com ocupações rarefeitas que devem atender o código florestal quanto à área de preservação permanente, declividade e manutenção da biodiversidade.

Tranquilo
Praia do Tranquilo

Praia do Tranquilo


Hologram je trodimenzionalna slika dobivena primjenom koherentne laserske svjetlosti holografijom. Interferencijske pruge zabilježene na fotografskoj ploči ili filmu, ili otisnute na termoplastičnoj podlozi sadržavaju sve informacije o rasporedu, jakosti, smjerovima i fazama svjetlosnih valova odraženih od predmeta u trenutku snimanja. Na samoj fotografskoj ploči slika predmeta nije prepoznatljiva. Zabilježene interferencijske pruge su optička rešetka kroz koju se svjetlost otklanja od početnoga smjera i konstruktivnom interferencijom u nekim smjerovima pojačava. Snimljeni predmet vidi se kroz fotografsku ploču kao kroz prozor, promjenom promatračkoga položaja postaju vidljivi različiti dijelovi predmeta.

Holografija

Holografija je postupak snimanja i reprodukcije trodimenzionalne slike nekog predmeta uz pomoć koherentne svjetlosti a bez upotrebe optičkih leća. Takva se slika naziva hologram, a od dvodimenzionalne se fotografske snimke razlikuje po tome što uz raspored i jakost svjetlosnih valova, odraženih od snimanog predmeta, bilježi i njihov smjer i fazu. Time se pohranjuju sva svojstva valne fronte svjetlosti, a također i potpuna informacija o prostornim svojstvima predmeta. Hologram promatran iz različitih kutova pruža različite prizore snimljenog predmeta. Kako jedno promatračevo oko vidi hologram pod drugačijim kutom od drugoga oka, stječe se dojam prostornosti snimljenog predmeta, jednako kao da se radi o promatranju stvarnog predmeta.

Povijest
Način rada holografije otkrio je još 1948. godine mađarski znanstvenik D. Gábor istraživajući mogućnosti bolje moći razlučivanja elektronskog mikroskopa, no tek je šezdesetih godina 20. stoljeća otkriće lasera omogućilo praktičnu primjenu holografije.

Treba napomenuti da su davno prije Dennis Gábora određena otkrića tadašnjih znanstvenika stvorila pretpostavke za pronalaženje i razvoj tehnike holografije:
 1672. I. Newton je uz pomoć optičke prizme razdijelio val bijele svjetlosti na njegove spektralne komponente (disperzija);
1882. određena je brzina svjetlosti kao 299 778 km/s;
1948. D. Gábor otkriva osnovne metode holografije;
1958. Ch. H. Towers i A. L. Schawlow objavljuju članak "Infracrveni i optički laser" u kojem su nagovijestili mogućnost laserskog emitiranja koherentne svjetlosti;
1960. T. M. Maiman iz kalifornijskog "Hughes Aircraft Company Research Laboratory" gradi prvi laser - impulsni rubinski laser;
1961. god. pronalaskom lasera budi se ponovno interes za holografiju. E. Leith i J. Upatnieks sa Sveučilišta u Michiganu ponavljaju rane Gaborove pokuse, ovog puta uz pomoć lasera. Y. N. Denisyuk u SSSR-u snima holograme za čiju se reprodukciju koristi refleksija bijele svjetlosti. Tehniku refleksnih holograma razvija intenzivno Stroke i njegova grupa s DRžavnog sveučilišta u New Yorku sredinom 60-ih godina 20. stoljeća;
1971. D. Gábor prima Nobelovu nagradu za fiziku za svoja otkrića osnova holografije;
1972. L. Cross i D. Smith snimaju prvi hologram predmeta u pokretu.

Izvori

Pisana komunikacija
Fotografija

Hologram


Carmen  é um filme de drama mudo americano de 1915, escrito e dirigido por Raoul Walsh, estrelado por Theda Bara. É baseado na novela Carmen de 1845, o filme foi rodado no Fox Studio em Fort Lee, New Jersey.

Carmen foi lançado no Brasil com o título Carmen em 21 de Fevereiro de 1916.

Elenco

 Theda Bara como Carmen
 Einar Linden como Don Jose
 Carl Harbaugh como Escamillo
 James A. Marcus como Dancaire
 Emil De Varney como Capitão Morales
 Elsie MacLeod como Michaela
 Fay Tunis como Carlotta
 Joseph P. Green

Status de preservação

O filme atualmente é considerado perdido.

Filmes dos Estados Unidos de 1915
Filmes perdidos
Filmes mudos dos Estados Unidos
Filmes de drama dos Estados Unidos
Filmes em preto e branco
Filmes em língua inglesa

Carmen (filme de 1915)


Paduspã () ou paigospã (), originário do avéstico patikauṣ̌a-pāna, era um ofício de alto escalão no final do Império Sassânida, que funcionava como tenente do aspabedes (marechal).

Bibliografia

Títulos militares sassânidas

Paduspã


Sacha Perry, né le 1er mai 1970, est un pianiste de jazz, compositeur et pédagogue américain.

Éducation et carrière
Sacha Perry est un interprète des styles bebop et hard bop, qu'il a appris en tant que protégé de Barry Harris et Frank Hewitt. Perry perpétue les traditions de Bud Powell, Elmo Hope, Thelonious Monk et Herbie Nichols en particulier. Perry apparaît régulièrement au Smalls Jazz Club de New York, dont le label sort ses albums mettant en scène ses compositions. Il a travaillé en étroite collaboration avec Aaron Johnson, Teddy Charles et Bob Mover, entre autres musiciens de jazz.

En tant que professeur
Sacha Perry a enseigné le piano à Jazz Futures à Nicosie et à New York.

Discographie

En tant que chef
 Eretics (Smalls, 2005)
 Not Brand X (Smalls, 2007)
 Third Time Around (Smalls, 2007)

En tant qu'accompagnateur
 Chris Byars, Photos in Black, White and Gray (Smalls, 2007)
 Zaid Nasser, Escape from New York (Smalls, 2007)
 Zaid Nasser, Off Minor (Smalls, 2008)

Références et notes

Notes

Références

Liens externes
 Discographie de Sacha Perry, Discogs
 Sacha Perry à AllMusic
 SmallsLIVE Foundation, Sacha Perry, 2007–présent

Naissance en 1970
Pianiste de jazz
Personnalité afro-américaine du XXe siècle
Personnalité afro-américaine du XXIe siècle

Sacha Perry


Hjörtur Hermannsson (født 8. februar 1995)) er en professionel fodboldspiller fra Island. Han spiller i øjeblikket som central forsvarspiller for Serie B klubben Pisa. Han har tidligere spillet for Brøndby IF og repræsenterede Islands landshold ved EM 2016 i Frankrig.

Klub karriere

Fylkir
Hermannsson blev født i Reykjavík, Island, og begyndte sin karriere i Fylkir som spillede i den bedste række Úrvalsdeild. Efter at have været i ungdomsrækkerne for Fylkir, blev Hermannsson en del af førsteholdet i 2011, han blev udtaget til sæsonens to første kampe som ubrugt indskifter. Nogle uger senere, den 6. juni 2011, fik Hermannsson sin Fylkir -debut, han kom ind som en sen indskiftning, i et 3-1 -nederlag til Stjarnan. Kort tid efter blev Hermannsson en regelmæssig del sf førsteholdet og scorede sit første mål for klubben som også var hans første professionelle mål i en 2-1 sejr over Víkingur.
Hermannsson fik i alt ni kampe i sin første sæson for klubben.

På trods af at han skiftede til PSV Eindhoven i sommeren 2011, spillede Hermannsson derefter tre kampe for klubben og tilføjede 12 kampe for Fylkir, hans første kamp i den nye sæson kom den 15. maj 2012 mod ÍA, som de tabte med 1–0.

PSV
Den 29. oktober 2011, efter at Úrvalsdeild-sæsonen var slut, tog Hermannsson til en prøvetræning hos Eredivisie-klubben PSV Eindhoven. Efter at have imponeret, underskrev Hermannsson en treårig aftale med PSV, hvor han skulle slutte sig til klubben den 1. juli 2012.

Efter mange års udvikling på akademiet fik Hermannsson sin professionelle debut som Jong PSV -spiller i Eerste Divisie den 18. august 2013 mod FC Oss i en 4-0 hjemmebanesejr. Han erstattede Jorrit Hendrix efter 61 minutter. Han fik i alt 25 ligakampe i sæsonen 2013-14, efter at en knæskade sluttede hans sæson. I sæsonen 2014-15 fortsatte Hermannsson med at forblive i Jong PSV og startende elleve kampe på trods af at han havde lidt skader, hvilket begrænsede ham til 16 kampe. I løbet af sæsonen blev Hermannsson indkaldt til seniorholdet forud for kampen mod NAC Breda, men spillede ikke, da PSV vandt 2-0 den 3. februar 2015.

Forud for sæsonen 2015–16 underskrev Hermannsson en tre-årig kontrakt med klubben til 2018. I første halvdel af sæsonen spillede Hermannsson 16 kampe for Jong PSV.

Göteborg (leje)
Den 16. februar 2016, blev det annonceret at Hermannsson blev lånt ud til Allsvenskan klub Göteborg til sommeren 2016. I starten af sæsonen led Hermannsson imidlertid af en hofteskade, mens han var på landsholdet, og var skadet i flere uger. Efter at have kommet sig fra sin skade, vendte han tilbage og debuterede for Göteborg den 2. maj 2016, hvor han fik sin første start i en 6–2 sejr over Gefle. Fra det øjeblik blev Hermannsson en regelmæssigt del førsteholdet mellem maj og juni, indtil hans låneperiode udløb om sommeren.
Han spillede i alt 9 kampe for Göteborg med et mål til følge.

Brøndby
Efter at hans låneperiode i Göteborg var slut, skiftede Hermannsson til den danske Superliga klub Brøndby IF for cirka € 300.000 og blev betragtet som erstatning for Daniel Agger, der trak sig tilbage i den forrigere sæson. Efter at have gået glip af sæsonens åbningskamp fik Hermannsson sin Brøndby -debut den 31. juli 2016, hvor han fik sin første kamp fra start og spillede hele kampen, i en 2–2 uafgjort mod Horsens. Nogle uger senere efter at have debuteret scorede Hjörtur derefter sit første mål for Brøndby den 14. august 2016 i en 4-0 sejr over SønderjyskE. Fra det øjeblik blev Hermannsson en regelmæssig del af førsteholdet.

Hermannsson vandt DBU Pokalen med Brøndby i sæsonen 2017-18, hvor holdet også var tæt på at vinde mesterskabet, de tabte en behagelig føring til FC Midtjylland i sæsonens sidste kampe. Med Brøndby deltog han også i UEFA Europa League-kvalifikationskampe, men kom aldrig videre til gruppespillet, da de blev slået ud til af Panathinaikos (2016), Hajduk Split (2017), Genk (2018), Braga (2019).

I sæsonen 2019–20 blev Hermannsson brugt som højresiden af midterforsvarerne i en 3–5–2-formationen af cheftræner Niels Frederiksen sammen med holdkaptajn Andreas Maxsø og Anthony Jung. Han var en del af et revitaliseret forsvar i løbet af sæsonen, da Brøndby blev nummer fire i ligatabellen. Hermannsson fik 31 kampe i løbet af sæsonen.

I sæsonen 2020–21 fik han 25 kampe og var en del af Brøndby holdet det vandt mesterskabet, som også var Brøndbys første mesterskab i 16 år.
Efter fem år i Brøndby forlod Hermannsson klubben i sommeren 2021.

Pisa
Den 16. juli 2021 sluttede han sig til den italienske Serie B-klub Pisa på en fireårig kontrakt. Den 14. august debuterede han for klubben mod Cagliari i et 1-3 -nederlag i Coppa Italia. Han debuterede Serie B otte dage senere den 22. august 2021 i en 1-0 sejr over SPAL.

Titler
Brøndby
 Superliga: 2020–21
 DBU Pokalen: 2017–18

Referencer

Eksterne henvisninger

 Profil hos KSI

Fodboldlandsholdsspillere fra Island
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2016
Fodboldspillere fra Fylkir
Fodboldspillere fra PSV Eindhoven
Fodboldspillere fra IFK Göteborg
Fodboldspillere fra Brøndby IF
Personer fra Reykjavik

Hjörtur Hermannsson


Rada Iveković (Zagreb, 1945.) je profesorica i spisateljica čiji interesi uključuju političku, feminističku, komparativnu, francusku i azijsku filozofiju i teoriju. Danas živi i radi u Parizu. Školovala se u Beogradu, diplomirala indologiju i englesku književnost na Sveučilištu u Zagrebu 1969. godine, doktorirala na Sveučilištu u Delhiju 1972. godine u Indiji, a habilitirala u Parizu na Sveučilištu Paris-8 1993. godine.

Do početka rata u Hrvatskoj 1991. predavala je filozofije istočnih naroda na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. 1992. godine tjednik Globus objavio je članak Slavena Letice pod naslovom Hrvatske feministice siluju Hrvatsku, kolokvijalno poznatijem pod nazivom Vještice iz Rija, u kojem se Jelena Lovrić, Rada Iveković, Vesna Kesić, Slavenka Drakulić i Dubravka Ugrešić prozivaju za izdaju što je dovelo do medijskog i javnog linča. Dubravka Ugrešić i Rada Iveković potom su napustile Hrvatsku.

Radila je kao profesorica filozofije na Sveučilištu Paris-8 (Vincennes à St. Denis) kao i na Collège international de philosophie, a objavila je i knjigu pod naslovom  Migracije, novi nacionalizmi i populizam: Epistemiološka perspektiva o zatvaranju bogatih zemalja (engleski: Migration, New Nationalisms and Populism: An Epistemological Perspective on the Closure of Rich Countries) kao i (engleski: Partitions: Reshaping States and Minds) 2004, (engleski: Captive Gender: Ethnic Stereotypes and Cultural Boundaries) 2005. godine i (engleski: Biopolitics, ethics and subjectivation) 2011. godine. Udana je za Gorana Fejića. Jedna je od potpisnica Deklaracije o zajedničkom jeziku.

Izvori

Hrvatski književnici izvan Hrvatske
Hrvatski filozofi 20.-21. stoljeća
Francuski filozofi
Hrvatske feministice

Rada Iveković


Servicewüste ist ein Schlagwort aus dem Bereich Management, das von Hermann Simon im Spiegel 51/1995 geprägt wurde. Es bezeichnet "das völlige Fehlen akzeptabler Dienstleistungen". Es wird verwendet, um beispielsweise ein Land, eine Region oder einen Bereich zu beschreiben, wo generell der Dienstleistungssektor oder speziell die Aufmerksamkeit gegenüber Kunden und Klienten schwach, schlecht oder gar nicht entwickelt ist. Der Begriff ist entsprechend negativ behaftet.

Der Begriff wird gerne für Deutschland verwendet ("Servicewüste Deutschland"). Hintergrund ist, dass viele Unternehmen nach dem Kauf eines Produktes keinerlei weitere Services anbieten oder keine Kundenwünsche berücksichtigen. Dazu können Reparaturen und Wartungen im Allgemeinen gezählt werden. Diese werden nur gegen die Entrichtung weiterer Gebühren vorgenommen.

Literatur
 Stefan F. Gross: Ausbruch aus der Servicewüste MI Verlag 1998, ISBN 978-3478242608
 Viola Reinhardt: Dienstleistung beginnt mit einem Lächeln: Blüten in der Servicewüste Books on Demand GmbH; Auflage: 1 (14. Mai 2008), ISBN 978-3837026177

Einzelnachweise

Dienstleistungssektor

Servicewüste


Cripta  este un film românesc din 2014 regizat de Cornel Gheorghiță. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Serge Riaboukine, Camelia Pintilie, Gabriel Spahiu.

Prezentare

Un om de afaceri francez, Leduc (interpretat de Serge Riaboukine) este prezentat în deschiderea filmului ca având largi posibilități financiare întrucât ajunge la reședința sa foarte sofisticată din Munții Pirinei cu un elicopter. În același timp, în România, Leduc este implicat în renovarea unui vechi cartier din stațiunea Băile Herculane. Împreună cu colaboratorul său român, Popescu, interpretat de Gabriel Spahiu, inspectează diverse clădiri ale grupului de case din acel cartier abandonat.

În subsolul uneia dintre clădiri, inginerul de șantier, vărul lui Popescu, descoperă o veche frescă datând probabil de pe vremea romanilor. Aceasta înseamnă clasarea frescei în patrimoniul național, iar pentru proiect înseamnă ca lucrările de renovare să fie întârziate sau chiar blocate și abandonate. Leduc încearcă de unul singur să rezolve "micul inconvenient" prin stropirea frescei cu benzină și apoi dându-i foc. În timpul actului criminal, se aud voci, de care francezul se teme că ar putea fi a unor oameni care i-ar deconspira actul, dar de fapt rămâne blocat în incinta imobilului, întrucât ușile și feresrele acestuia sunt zidite, iar poarta principala este închisă.

Captiv, precum Robinson Crusoe pe insula sa, omul de afaceri francez încearcă să scape prin deschiderea ușii, dar toate încercările sale sunt nereușite. Similar, nici cei cu care ajunge ocazional în contact nu îl ajută defel; dimpotrivă par a fi fie complet neînțelegători ai situației de captivitate a francezului, fie doresc a-l extorca de bani. Rând pe rând, o doamnă în vârstă, deranjată mintal, care dorește să hrănească o pisică, o fată, aceeași fata cu trei băieți și un cuplu tânăr apar și dispar în gangul intrării acoperite a clădirii, dar niciunul dintre aceștia nu îi deschide ușa "prizonierului."

În final, tânăra femeie, cere se prezintă a fi Cătălina, reapare singură, de data aceasta, și dorește să-l stoarcă de bani pe francez, dovedind, în același timp, că este mult mai educată decât prostituata avidă de bani, în care pozează. Vorbește cu "prizonierul" în franceză standard, dovedind că este altceva decât ceea ce dorește a fi imaginea sa. Apoi, Cătălina, dorind a mări miza eliberării ostatecului, dispare și reapare de alte două ori. Ultima dată, Leduc nu este de găsit, fiind în căutarea unei ieșiri prin imobilele învecinate, în care reușise să se intre, să se plimbe și să exploreze. Tânăra intră în clădire, constată că francezul nu este de găsit, îi fură portofelul și, la ieșire, ezită în a-i lăsa ușa deschisă sau închisă.

După ceva timp, în care Leduc explorase tot ce putuse, incluzând un canal de colectare al apei potabile de pe munte, unde ieșirea fusese blocată de o poartă de bare de fier, similară cu cea de la intrarea imobilului, francezul se întoarce în curtea inițială, pe banca pe care adesea șezuse și dormise, unde realizează, într-un târziu, că ușa din bare de fier care-i barase accesul la libertate, este deschisă.

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Vezi și
 2014 în film

Legături externe

Filme din 2014
Filme dramatice românești
Filme în limba română
Filme în limba franceză
Filme românești

Cripta (film)


قرحة  هي قرية لبنانية من قرى قضاء عكار في محافظة الشمال. تقع في تجمع للقرى يسمى الدريب الأوسط.

المراجع

أماكن مأهولة في قضاء عكار
أماكن مأهولة في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة عكار
الدريب
قرى لبنان
قضاء عكار

قرحة (عكار)


Ðe lónlí blú bojs var íslensk hljómsveit sem stofnuð var 1974 og var til 1976.
Meðlimir hennar voru:
Gunnar Þórðarson (gítar)
Rúnar Júlíusson (bassi)
Engilbert Jensen (söngur)
Björgvin Halldórsson (söngur)
Terry Doe (trommur)

Útgefið efni:

Smáskífa:

 Ðe Lónlí blú bojs (1974) Diggy liggy lo
 Ðe Lónlí blú bojs (1975) Kærastan kemur til mín

Stúdíóplötur:

 Stuð stuð stuð (1975)
 Hinn gullni meðalvegur (1975)
 Á ferð (1976)

Safnplötur
 Vinsælustu lögin (1976)
 25 vinsælustu lögin (1989)
 Komplít (2005)

Tilvísanir

Íslenskar hljómsveitir

Ðe lónlí blú bojs


So Big é um filme pre-Code estadunidense de 1932, do gênero drama, dirigido por William A. Wellman, e estrelado por Barbara Stanwyck. O roteiro de J. Grubb Alexander e Robert Lord foi baseado no romance homônimo do mesmo ano, de Edna Ferber, que ganhou o Prêmio Pulitzer pela história em 1925.

O filme foi a segunda adaptação cinematográfica do romance de Ferber. O primeiro foi um filme mudo homônimo de 1924, estrelado por Colleen Moore. A refilmagem de 1953 foi estrelada por Jane Wyman. A história também foi transformada em um curta em 1930, com Helen Jerome Eddy.

Sinopse
Após ficar órfã e ser deixada sem nenhum dinheiro, Selina Peake (Barbara Stanwyck), apesar de seu gosto pela arte, se casa com o fazendeiro Pervus DeJong (Earle Foxe), no qual conheceu ao conseguir um emprego como professora em uma pequena comunidade. Selina e Pervus têm um filho chamado Dirk "So Big" DeJong (Dickie Moore e Hardie Albright) que, ao demonstrar grandes habilidades artísticas, faz sua mãe desejar que se torne um arquiteto. Quando Dirk conhece Dallas O'Mara (Bette Davis), se apaixona e a pede em casamento, as coisas começam a desandar. se

Elenco

Produção
Depois que "Cimarron" se tornou o filme de maior bilheteria de 1931 e ganhou vários Oscares, um novo interesse foi estimulado no cinema histórico estadunidense – particularmente o de Ferber. Considerado "material digno de bilheteria", a Warner Bros. decidiu refazer "So Big" como um filme sonoro, pagando a Ferber um adicional de US$ 20.000 pelos direitos de som. Apesar de Hollywood ainda estar se recuperando de seu pior ano após a Grande Depressão, o filme foi produzido em 1932 com um orçamento de US$ 228.000 e um elenco sólido, incluindo a conhecida atriz e estrela do filme Barbara Stanwyck. O título de crédito foi compartilhado entre Ferber, que recebeu a aprovação do diretor e Wellman como a criadora de "So Big". O filme foi gravado de 11 de janeiro a 3 de fevereiro, e terminou em pouco menos de um mês.

Este filme distinguiu-se da adaptação de 1924, estrelado por Colleen Moore, porque os roteiristas J. Grubb Alexander e Robert Lord mantiveram o tema artístico de Ferber contra o materialismo. Uma questão predominante em 1932, as dificuldades que os agricultores enfrentaram como resultado da queda do mercado de ações foi retratada com precisão pelo filme, conquistando o apoio do público. Tudo isso, juntamente com uma nova onda de filmes históricos estadunidenses ("Abraham Lincoln", de 1930; "Cimarron", de 1931; "Silver Dollar", de 1932) e a popularidade de Ferber, fizeram do filme um sucesso.

Recepção
Andre Sennwald, em sua crítica para o The New York Times, chamou o filme de "um tratamento fiel e metódico do romance de Srta. Ferber, mas sem fogo ou drama ou a vitalidade do original". Ele acrescentou: "Uma boa atriz, a senhorita Stanwyck parece inadequada para um papel que a leva em passos bruscos da infância à velhice; um papel no qual ela é convidada a expressar a grandeza áspera e a beleza de uma vida bem vivida por trás de uma máscara de tinta graxa ... O pequeno Dickie Moore está encantador como o mais novo So Big. Bette Davis ... é excepcionalmente competente."

A revista Variety notou: "O esforço de Wellman no caleidoscópico pisca na vida de Selina DeJong ... fazendo uma continuidade agitada ... Assim como é, os 83 minutos são excessivamente longos, mas no total, é um caso desarticulado".

The New Yorker considerou a atuação de Barbara Stanwyck "o melhor trabalho que ela já nos mostrou", enquanto o The New York Daily Mirror chamou-a de "exótica", e acrescentou: "Seu grande talento como uma atriz nunca foi demonstrado mais brilhantemente. Um desempenho brilhante. Ela é magnífica".

Críticos do Motion Picture Herald comentaram: "A Warner refez So Big de Edna Ferber para o cinema sonoro com Barbara Stanwyck na parte viril de uma típica mãe estadunidense cujo épico da vida simples é a espinha dorsal da grandeza dos Estados Unidos ... O clássico de Ferber não deveria  decepcionar quem gostou da versão muda..."

O filme foi considerado não apenas por seu grande elenco e adaptação detalhada do romance, mas por seu enredo incomum para filmes de Hollywood típicos da época. Comentaristas elogiaram o filme por sua "caracterização ... revelação de pessoas simples fazendo as coisas que pensam, sempre se esforçando para um objetivo útil de cidadania ... Remonta aos tempos em que a vida na fazenda era penosa, mas remonta à época do trator, do rádio, do automóvel, das estradas pavimentadas e de tantas outras conveniências que alteraram radicalmente a vida rural".

Bilheteria
"So Big" não foi tão bem quanto esperado nas bilheterias. Com um orçamento de US$ 228.000, o filme faturou US$ 394.000 nacionalmente e US$ 79.000 no exterior, totalizando US$ 473.000 mundialmente.

Notas
 Bette Davis, escalada para o papel relativamente pequeno de Dallas O'Mara, filmou "So Big" simultaneamente com "The Rich Are Always with Us". Seguindo "The Man Who Played God", foi seu segundo filme para Warner Bros., e o primeiro em que ela apareceu com George Brent, que co-estrelou com ela em mais onze filmes. Davis considerou sua escalação em uma prestigiosa produção de Barbara Stanwyck um sinal de que Jack L. Warner estava reconhecendo seu valor. Em sua autobiografia de 1962, "A Lonely Life", ela lembrou: "Foi uma fonte de tremenda satisfação e me encorajou a sonhos desconhecidos de glória".

 Barbara Stanwyck, uma estrela em ascensão, ganhou fama ainda maior com o lançamento de "So Big". Um ano depois de estrelar como Selina, ela estrelou "Baby Face" (1933) e "The Bitter Tea of General Yen" (1933). Seu papel como Stella Dallas no filme homônimo de 1936 foi indicado ao Oscar em grande parte devido ao papel que ela aperfeiçoou como mãe em "So Big".

Filmes dos Estados Unidos de 1932
Filmes de drama dos Estados Unidos
Filmes de drama da década de 1930
Filmes baseados em romances de autores dos Estados Unidos
Filmes dirigidos por William A. Wellman
Filmes sobre educadores
Filmes da Warner Bros.
Filmes em preto e branco
Filmes em língua inglesa

So Big (1932)


Norwich Castle er et middelalderligt slot i byen Norwich, i Norfolk, England. Den blev grundlagt som en motte-and-bailey efter den normanniske erobring af England, da Vilhelm Erobreren (regerede 1066–1087) beordrede opførslen for at have en fæstning i den vigtige by Norwich. Det blev hans eneste borg i East Anglia. Den nævnes første gang i 1075, da Ralph de Gael, jarl af Norfolk, gjorde oprør mod Vilhelm Erobreren, og Norwich Castle blev besat af hans mænd. De blev belejret, og det endte med, at de overgav sig mod forsikringer om, at de ikke ville blive straffet.

Norwich er en af de 48 borge, som nævnes Domesday Book i 1086. At bygge en borg på et sted, hvor der allerede eksisterede bebyggelse kunne kræve, at der blev revet bygninger ned. I Norwich bliver det estimeret, at der lå mellem 17 og 113 huse på det sted, hvor borgen blev opført. Arkæologiske udgravninger i slutningen af 1970'erne afslørede, at borgen bailey var bygget oven på en saksisk kirkegård. Historikeren Robert Liddiard bemærket at "et kig på bylandskabet i Norwich, Durham eller Lincoln tvinger en til at blive opmærksom på den normanniske invasions indvirken". Indtil opførslen af Orford Castle i midten af 1100-tallet af Henrik 2. var Norwhich Castle den eneste store kongelige borg i East Anglia.

Det er et af Norwich 12 heritage sites. I 1894 flyttede 'Norwich Museum' til Norwich Castle og det har været et museum lige siden. I dag er det kendt som Norwich Castle Museum & Art Gallery, og det udstiller vigtige genstande fra området, særligt arkæologiske fund og naturhistoriske arter.

Se også
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Litteratur

 Pevsner, Nikolaus, Pevsner Architectural Guides, Norfolk 1: Norwich and North-East (1962, revised Bill Wilson 1997), pp. 256–260

Eksterne henvisninger

 Official site
 Bibliography of sources relating to Norwich Castle
 BBC site

Slotte i Norfolk

Norwich Castle


Jacques Brel (8 Nisan 1929 - 9 Ekim 1978), Fransızca şarkılarıyla bilinen Belçikalı şarkıcı ve şarkı yazarıdır. Duygularını ifade etmekteki gücü ve etkileyiciliği onun bir şair olarak da anılmasını sağlar. Aynı zamanda oyuncu ve yönetmen olarak da çalışmıştır.

Hayatı
Brel, Schaerbeek, Belçika'da dünyaya geldi. Paris'in varoşlarından olan Bobigny'de akciğer kanserinden hayatını kaybetti.

{{Alıntı kutusu|
 width=25%
|align=right
|alıntı=...bir insanın yaşamında iki önemli tarih vardır: doğumu ve ölümü. İkisi arasında yaptığımız şeyler çok da önemli değildir.|source=Jacques Brel}}

Brel ailesi Fransızca konuşmasına rağmen, aslen Flaman soyundan gelir. Brel'in babası bir karton fabrikasının ortağıydı ve Jacques da burada çalışmaya başladı. Katolik hümanist organizasyon Franche Cordée'de şarkı söylemeye başladı, orada tanıştığı Thérèse Michielsen (Miche) ile 1950'de evlendi.

1950'lerin başında yazdığı parçalarla Belçika'da başarı kazandı. 1954'ten itibaren ciddi biçimde müzikle uğraşmaya ve uluslararası bir kariyer yapmaya başladı. İşini bırakarak Paris'e yerleşti, kabarelerde ve müzikhollerde çalıp söylemeye başladı. 1956'da Avrupa'yı turlamaya başladı veQuand on n'a que l'amour parçasını kaydederek ilk büyük başarısına ulaştı.

1950'lerin sonunda eşi Miche ve üç kızı Brüksel'e taşındı, bundan böyle Jacques ailesiyle ayrı yaşamaya başladı. Brel, müzisyen arkadaşlarının da etkisiyle değişti, artık bir katolik-hümanist değildi. Aşk, ölüm ve hayat hakkında daha kasvetli şarkılar söylemeye başladı. Müziği daha karmaşık bir hal alıyor, şarkılarındaki temalar çeşitleniyordu. Aşk (Je t'aime, Litanies pour un retour), toplum (Les singes, Les bourgeois, Jaurès) ve ruhani endişeler (Le bon Dieu, Dites, Si c'était vrai, Fernand). Aynı zamanda tek bir stile bağlı kalmayıp Les bonbons, Le lion, Comment tuer l'amant de sa femme gibi eğlenceli parçalar da yapmıştır.

Brel'in keskin algısı ve yaratıcılığı hayatı şiirsel bir dille ifade etmesini sağlamıştır. Kelimeleri etkileyici ve basit biçimde kullanmıştır. Şarkı sözlerinde kimi zaman karanlığın ve ironinin izleri görülebilir. Keskin bir protest sosyalisttir.

Parçalarını Fransızca yazmış ve kaydetmiştir. Fransız olmadığı halde tüm zamanların Fransızca müzik yapan en iyi sanatçılarından biri olarak gösterilir.

Flaman köklerine tavrı biraz çelişkilidir. Kendini Flaman olarak tanıtan ve dünyaya Flaman şarkıcı olarak lanse edilen Jacques Brel, Les Flamandes şarkısında kendi vatandaşlarının tepkisini çekmiş, daha sonra yönettiği Flamingants filminde öfkesini göstermiştir. Aynı zamanda La, la, la (1967) isimli parçada  "Vive les Belgiens, merde pour les flamingants" (Çok yaşayın Belçikalılar, kahrolun Flamanlar) gibi bir dize yer almaktadır.

Oynadığı L'homme de la Mancha  müzikalini yönetmiştir. Filmlerde de oynayan Brel'in oyunculuk yeteneği, müzikal yeteneğinin yanında sönük kalmıştır. 1969 yapımı Mon oncle Benjamin filminde başroldedir.

1978'de akciğer kanserinden ölmüş, Marquesas Adaları'nda Calvary mezarlığına gömülmüştür. Birkaç metre ötesinde ünlü ressam Paul Gauguin yatmaktadır.

Parçalarının İngilizce çevirileri de birçok şarkıcı ve grup tarafından seslendirilmiştir: David Bowie, Terry Jacks, Alex Harvey, Jack Lukeman, Marc Almond, Neil Diamond, The Paper Chase, Tom Robinson, Frank Sinatra, Dusty Springfield ve The Dresden Dolls.
Marlene Dietrich "Ne Me Quitte Pas"'yı Almanca'da Bitte geh nicht fort adıyla seslendirdi. Amerikalı Nina Simone da şarkıyı Fransızca seslendirdi.

 Diskografi
Jacques Brel'in diskografisi hakkında kesin bir şey söylemek mümkün değildir, birçok parçası birçok farklı ülkede farklı isimlerle yayımlanmıştır.

Bu diskografi, Brel'in çıkan ve daha sonra bir araya toplanmış orijinal albümlerine dayanarak oluşturulmuştur.

 Stüdyo albümleri
 Grand Jacques (1954)
 Quand On n'a Que l'Amour (1957)
 Au Printemps (1958)
 La Valse à Mille Temps (1959)
 Marieke (1961)
 Les Bourgeois (1962)
 Les Bonbons (1966)
 Ces Gens-Là (1966)
 Jacques Brel '67 (1967)
 J'arrive (1968)
 L'Homme de la Mancha (1968)
 Ne me quitte pas (1972)
 Les Marquises (1977)

 Konser albümleri
 Enregistrement Public à l'Olympia 1961 (1962)
 Enregistrement Public à l'Olympia 1964 (1964)

 Nadir
 Chansons ou Versions Inédites de Jeunesse (2003)

 Filmografi
 Yönetmen olarak
 Franz (1971)
 Le Far West (1973)

 Aktör olarak
 La Grande Peur de Monsieur Clément (yön. Paul Diebens) (1956)
 Les Risques du Métier (yön. André Cayatte) (1967)
 Mon Oncle Benjamin (yön. Edouard Molinaro) (1969)
 La Bande à Bonnot (yön. Philippe Fourastié) (1969)
 Les Assassins de l'Ordre (yön. Marcel Carné) (1971)
 Mont-Dragon (yön. Jean Valère) (1971)
 Franz (yön. Jacques Brel) (1971)
 L'Aventure, c'est l'Aventure (yön. Claude Lelouch) (1972)
 Le Bar de la Fourche (yön. Alain Levent) (1972)
 Le Far West (yön. Jacques Brel) (1973)
 L'Emmerdeur'' (yön. Edouard Molinaro) (1973)

Dış bağlantılar
 - Resmi sitesi
 Brelitude
 Jacques Brel - şarkı sözleri
 IMDb - Jacques Brel
 Station Jacques Brel
 Jacques Brel - Diskografi

1929 doğumlular
Brüksel doğumlular
1978 yılında ölenler
Belçikalı erkek şarkıcılar
Belçikalı söz yazarları
Belçikalı besteciler
Belçikalı film yönetmenleri
Belçikalı erkek sinema oyuncuları
Fransa'daki Belçikalı göçmenler

Jacques Brel


An Telipogon guila in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dodson ngan Rodrigo Escobar. An Telipogon guila in nahilalakip ha genus nga Telipogon, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Costa Rica. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Telipogon

Telipogon guila


Gemerský Sad este o comună slovacă, aflată în districtul Revúca din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 304 locuitori.

Istoric
Localitatea Gemerský Sad este atestată documentar din 1213.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Gemerský Sad


Ringvejen  er en to sporet ringvej der går igennem det vestlige Hammel. Vejen er med til at lede trafikken vest om Hammel, så byen ikke bliver belastet af for meget gennemkørende trafik.

Vejen forbinder Vadested i nord med Anbækvej i syd, og har forbindelse til Wavinvej og Grævlingevej.

Kilder

Hammel
Ringveje i Danmark

Ringvejen (Hammel)