Lorul (lorum), numit și frâu, regiunea frenală (frânală), la păsări este porțiunea dintre baza ciocului și ochi. Lorul poate fi golaș (fără pene), iar pielea care acoperă această regiune este uneori colorată, ca la cormorani. Penele acestei regiuni pot forma o linie, numită "linia lorală". Culoarea lorului este folosită în identificarea păsărilor. De ex. la  masculul pietrarului răsăritean (Oenanthe isabellina) linia lorală este neagră, la botgros (Coccothraustes coccothraustes) lorul este negru, la presură de munte (Emberiza cia) masculul are lorul negru, iar femela brun-negricios sau brun-cenușiu, la crestețul pestriț (Porzana porzana) lorul și obrajii sunt roșietici în penajul de iarnă, la fâsă roșiatică (Anthus cervinus) dunga supraciliara, lorul și gușa sunt roz-roșietice.

La reptile lorul reprezintă porțiunea dintre ochi și nară, sub forma unei adâncituri superficiale. Aici se află scutul loreal sau lorealul, numit și scutul frenal sau frenalul, și scutul preocular.

Referințe

Anatomia păsărilor
Anatomia reptilelor
Anatomia amfibienilor

Lor


فارس الأندلس هي سلسلة روايات مصرية تاريخية تدور أحداثها في الأندلس وهي تشبه إلى حد كبير رجل المستحيل ولكن رجل المستحيل معاصرة الأحداث أما فارس الأندلس فتفوح عطر الماضي أيام ازدهار الأندلس وحتى سقوطها.

أبطال السلسلة
فارس: بطل السلسلة

مهاب: معلم السلاح

فهد: زنجي أسود يظهر فجأة ويختفي فجأة لمساعدة فارس ومهاب

الشيخ: وزير دولة الأندلس السابق وعلم فارس الأخلاق الحسنة وتاريخ
الأندلس

فرناندو الخامس: ملك أرجون

إيزابيلا: ملكة قشتالة وليون وزوجة فرناندو الخامس

نبذة عن السلسلة
تفوح من تلك الرويات عطر الحضارة الإسلامية السابقة في الأندلس والفرسان العرب واخلاق الفروسية العربية قصه تسبح بك في اطياف الماضي
وتأخذك إلى عالم مثير حيث الحضارة العربية حيث تستنشق نسيم وعبق التاريخ يرجع تاريخها للعصر الأندلسي حيث كان السكان الأصليون يحاولون استرجاع الأندلس جزءا فجزءا من المسلمين وكان المسلمون يدافعون عنها بكل قوتهم القديم.

أعداد السلسلة
جاسوس قرطبة
الأميرة الأسيرة
السيف الذهبى
الفارس الأسود
الهاربة
الرمح المكسور
نداء غرناطة
رأس السهم
الطريق إلى قرطبة
سر الأمير

الأعداد الخاصة
عدد خاص - قسم الفرسان

أدب الخيال
أدب تاريخي
روايات بالعربية
روايات مصرية للجيب
روايات نبيل فاروق

فارس الأندلس


Giuseppe Occhialini (Fossombrone, Marke, Italija, 5. prosinca 1907. – Pariz, Francuska, 30. prosinca 1993.), talijanski fizičar. Diplomirao (1929.) na Sveučilištu u Firenci. Radio u Cavendishovu laboratoriju u Cambridgeu u Ujedinjenom Kraljevstvu (od 1932. do 1935.), na sveučilištima u São Paulu (od 1937, do 1942.), Bristolu (od 1944. do 1948.), Bruxellesu (od 1948. do 1950.), Genovi(od 1950. do 1952.) i Milanu (od 1952. do 1974.). Poznat je kao konstruktor Wilsonove komore posebne vrste (maglena komora), kojom je P. Blackett registrirao pozitrone u kozmičkom zračenju. Godine 1946. s C. F. Powellom u Bristolu sudjelovao je u pokusima u kojima je fotografska emulzija izlagana kozmičkom zračenju na visokim planinama i koji su potvrdili teorijsku pretpostavku o postojanju piona (π-mezona) te doveli do njegova otkrića (1947.). Bio je član Kraljevskog društva (eng. Royal Society) od 1974. Po njem je nazvan planetoid (20081 Occhialini).

Wilsonova komora

Dok atomskim brojačima slušamo prolaze atoma, u Wilsonovoj komori možemo motriti njihove staze. Ovaj izvanredno važan mjerni instrument otkrio je C. T. R. Wilson 1911. Već davno prije Wilson se zanimao za pitanje, kako nastaju oblaci. On je u laboratoriju proizveo maglu pomoću naglog širenja (ekspanzije) zraka, koji je bio zasićen vodenom parom. Pri širenju zrak se naglo hladi, a prezasićene pare kondenziraju se na česticama prašine. U nizu pokusa Wilson je učinio zamašno otkriće da se kapljice stvaraju i onda ako je zrak potpuno očišćen od prašine. Što su tu bile jezgre za kondenziranje pare? Wilson je dokazao da su to ioni. Ako se ioni udalje električnim poljem, stvaranje maglice prestaje. Ta opažanja bila su kasnije temelj za gradnju te poznate komore.

U Wilsonovoj komori je zrak ili neki drugi plin zasićen vodenim parama. Naglim povlačenjem jednog zida komore može se obujam plina naglo povećati. U času širenja mogla je proći brza električno nabijena čestica. Ona je uzduž svoje staze stvorila mnoštvo iona. Na tim ionima sada se kondenziraju kapljice vode. U času ekspanzije komore staza brze čestice prekrivena je vodenim kapljicama.

Wilson je učinio prva opažanja na alfa-česticama i beta-zrakama radioaktivnih tvari. Alfa-čestica stvara oko 100 000 iona na 10 mm svog puta. Njen trag je vrlo debeo. Magleni tragovi beta-zraka potpuno se podudaraju s tragovima elektrona iz katodnih zraka. Wilsonova komora najbolje je sredstva za raspoznavanje čestica.

Izvori

 Talijanski fizičari

Giuseppe Occhialini


Yuzhno-Sakhalinsk (, , ) is a city and the administrative center of Sakhalin Oblast, Russia. It is located on Sakhalin Island in the Russian Far East, north of Japan. Gas and oil extraction as well as processing are amongst the main industries on the island. It was called Vladimirovka () from 1882 to 1905, then  during its period of Imperial Japanese control from 1905 to 1946. As of the 2010 Census, its population was 181,728.

History
Yuzhno-Sakhalinsk began as a small Russian settlement called Vladimirovka, founded by convicts in 1882. The Treaty of Portsmouth in 1905, which brought an end to the Russo-Japanese War of 1904–1905, awarded the southern half of the Sakhalin Island to Japan. Vladimirovka was renamed Toyohara (meaning "bountiful plain"), and was the prefect capital of the Japanese Karafuto Prefecture.

During the Soviet–Japanese War within World War II, the city was captured by Soviet troops. Ownership of the city was transferred to the Soviet Union and it was renamed Yuzhno-Sakhalinsk. Town status was granted to it in 1946.

Administrative and municipal status

Yuzhno-Sakhalinsk is the administrative center of the oblast. Within the framework of administrative divisions, it is, together with ten rural localities, incorporated as the city of oblast significance of Yuzhno-Sakhalinsk—an administrative unit with the status equal to that of the districts. As a municipal division, the city of oblast significance of Yuzhno-Sakhalinsk is incorporated as Yuzhno-Sakhalinsk Urban Okrug.

Economy and infrastructure
Due to significant investment from oil companies like ExxonMobil and Shell, Yuzhno-Sakhalinsk has experienced substantial economic growth. Although this growth has primarily occurred in the northern part of the island, both companies maintain headquarters and residential complexes in the city of Yuzhno-Sakhalinsk itself. The demand for natural resources by the Japanese, Chinese, and South Koreans has ensured continued prosperity in the foreseeable future for the entire island.

There has been significant criticism, including from Presidential Envoy Kamil Iskhakov, that Sakhalin is not caring for its citizens. Despite sizable gas deposits and incoming investments from gas companies, the regional administration does not yet have plans for the installation of gas services on the island. The oblast also continues to have the highest rate of juvenile crime in all of Russia, and more than 40% of its businesses are unprofitable.

One of the very few remaining Japanese buildings in Yuzhno-Sakhalinsk now functions as the local museum. The building was designed in the Emperor's Crown Style by Japanese architect Yoshio Kaizuka, and completed in 1937.

Transportation
The city hosts the head office of Aurora Airline, subsidiary of Aeroflot. it is  served by the Yuzhno-Sakhalinsk Airport. The city is also the hub for the island's narrow gauge railway network that underwent conversion to Russian broad gauge in August 2019. In addition to railways, the town is also a hub for roadways, such as the A-391 (which travels south to Korsakov) and the A-392 (which travels west to Kholmsk).

Due to restrictions, foreigners wishing to leave Yuzhno-Sakhalinsk in order to travel to any other part of the Sakhalin Oblast and its internal and territorial waters are required to seek permission from the Federal Security Service (FSB) and the Border Guard. Scuba diving and recreating on the seacoast is permitted only in places defined by the Border Guard.

Education
Institutes of elementary and middle education include Sakhalin International School.

Institutes of higher education in the city include Sakhalin State University and Yuzhno-Sakhalinsk Institute of Economics, Law and Informatics. There are also some branches of other universities:
Yuzhno-Sakhalinsk institute (branch) of Russian State trade-economics university
Branch of Far East State university of railways
Branch of Modern Academy of the humanities
Branch of The Pacific State economics university
Branch of Russian economics academy named after G.V. Plekhanov
Branch of Far East law institute

Sport
There exist numerous sport venues and clubs in Sakhalin. FC Sakhalin Yuzhno-Sakhalinsk, PSK Sakhalin, Vostok-65, Sakhalin Sharks, Sakhalin for football, hockey, basketball, youth hockey and volleyball respectively. Mount Bolshevik provides the Gorny Vozdukh ("Mountain Air") ski resort which is qualified for international competitions.

Mass media

Television

3 - 1TV Russia
5 - Rossiya-24 (Russia-24)
10- Rossiya-1 (Russia-1)
12 - ASTV (Alternative Sakhalin Television)
21 - The first multiplex digital TV DVB T2
23 - Che
27 - Domashny / OTV (Sakhalin Regional Television)
30 - NTV Russia
33 - STS
35 - Ren-TV / Echo of Sakhalin
43 - Match TV Russia (ex. Russia-2)
46 - Petersburg–Channel 5
49 - Rossiya-K (Russia-K)
51 - The second multiplex of digital TV DVB T2

Radio
87,9 Autoradio (plan)
88,3 Retro FM
88,9 Radio Record
89,9 Russian Radio
101,7 Radio Chanson
102,5 Europa Plus
102,9 Humor FM
103,5 Mayak
104,4 Love Radio
105,1 Radio Dacha (plan)
105,5 Radio ASTV
106,0 Radio Rossii
106,5 Dorognoe Radio
107,2 Vesti FM

Demographics

Population

Most residents are ethnic Russians, but there also exists a sizable population of Korean Russians. Of the 43,000 Sakhalin Koreans, half are estimated to live in Yuzhno-Sakhalinsk, comprising roughly 12% of the city's population. Also smaller numbers of indigenous minorities, such as Ainu, Nivkhs and Oroks can be found.

Religion
The majority of the population are Russian Orthodox.

Geography
The city is located on the Susuya River. It is the largest city on the island, and the only one with more than 100,000 inhabitants. The straight-line distance to Moscow is .

Climate
The climate is humid continental (Köppen Dfb) with mild summers and cold winters. Maritime influences can be seen in that precipitation is much higher than in interior Russia and that summers are distinctly cooler than in Khabarovsk or Irkutsk, while winters are much milder. Summers are frequently foggy, reducing the amount of sunshine. Considering its southerly maritime position winters are very cold, albeit warmer than expected for surrounding inland areas affected by the Siberian High. Snowfall is more frequent than in those areas, due to said maritime influence bringing moisture to the coastline. Yuzhno-Sakhalinsk is relatively sunny compared to Hokkaido locations, but gloomy by the lower latitudes of the Russian Far East's standards.

Twin towns and sister cities

Yuzhno-Sakhalinsk is twinned with:
 Asahikawa, Japan
 Hakodate, Japan
 Wakkanai, Japan
 Yanji, China
 Ansan, South Korea

References

Notes

Sources

External links

Official website of Yuzhno-Sakhalinsk
Yuzhno-Sakhalinsk: City's History in Architecture
Yuzhno-Sakhalinsk Blizzard Photos

Russian Far East
1882 establishments in the Russian Empire
Imperial Crown Style architecture

Yuzhno-Sakhalinsk


Košarkaški klub "Rovinj" (KK "Rovinj"; KK "Rovinj-Rovigno"; Rovinj-Rovigno; Rovinj, tal. Club di Pallacanestro "Rovigno") je muški košarkaški klub iz Rovinja, Istarska županija, Republika Hrvatska.
U sezoni 2020./21. klub se natječe u Drugoj muškoj košarkaškoj ligi – Zapad, ligi trećeg stupnja prvenstva Hrvatske.

O klubu
KK "Rovinj" je osnovan u jesen 1987. godine, te je poela s nattjecanjem u "Istarskoj ligi", u kojoj tri puta osvajaju drugo mjesto.
Osamostaljenjem Hrvatske, 1991., KK "Rovinj", postaje trećeligaš, član "B-1 ligi – Zapad". U sezoni 2002./03. KK "Rovinj" je prvi put igrao u  "A-2 ligi – Zapad", u kojoj je uz manje prekide igrao do sezone 2016./17., a od 2017./18. su članovi "Druge muške lige – Zapad".
Za utakmice i treninge KK "Rovinj" koristi dvorane "Valbruna"''' i "Gimnasium"'', a od 1994. godine imaju i vanjsko igralište, na kojem klub radi u ljetnim mjesecima.

Uspjesi

nakon 1991.
 B-1 liga - Zapad
 prvak: 2003./04.

do 1991.

 Istarska liga
 drugoplasirani: 1987./88., 1989./90., 1990./91.

Pregled plasmana po sezonama

Poznati igrači

Poznati treneri

Unutarnje poveznice
 Rovinj

Vanjske poveznice
 kkrovinj.hr
 Košarkaški klub Rovinj, facebook stranica
 rovinjsport.com, Košarkaški klub Rovinj
 basketball.eurobasket.com, KK Rovinj
 ksiz.hr, Rovinj
 sportilus.com, KOŠARKAŠKI KLUB ROVINJ

Izvori
 kkrovinj.hr, Povijest, pristupljeno 19. siječnja 2021.
 kkrovinj.hr, Povijest (po godinama 1987.-2010.), waybback arhiva
 kkrovinj.hr, Rezultati, waybback arhiva
 istrapedia.hr, Košarkaški klub Rovinj, objavljeno 13. svibnja 2008., pristupljeno 19. siječnja 2021.
 kkrovinj.hr, Košarka po zašitom Svete Eufemije, članak iz časopia "Hrvatska košarka", wayback arhiva
 regionalexpress.hr, Košarkaški Klub Rovinj-Rovigno proslavio 30. rođendan!, pristupljeno 19. siječnja 2021.
 istra-sport.hr, Košarka, wayback arhiva
 poslovna.hr, KOŠARKAŠKI KLUB ROVINJ-ROVIGNO
 fininfo.hr, KK ROVINJ-ROVIGNO
 bisnode.hr, KOŠARKAŠKI KLUB ROVINJ-ROVIGNO
 companywall.hr, KK ROVINJ-ROVIGNO

Košarkaški klubovi u Istarskoj županiji
Šport u Rovinju

KK Rovinj


London Film Productions war der Name von mehreren britischen Filmproduktionsgesellschaften. Am bekanntesten war die 1932 von Alexander Korda gegründete auch London Films genannte Produktionsgesellschaft, die bis 1956 rund 100 Filme produzierte.

Geschichte
Die erste unter der Bezeichnung London Film Productions tätige Produktionsgesellschaft entstand 1912 und produzierte bis 1920 mehr als 100 Stummfilme.

1932 gründete Alexander Korda das Unternehmen unter dem Namen neu und baute in den folgenden Jahren die Denham Film Studios zur Produktionsstätte aus. Als ersten Film produzierte das Unternehmen den Kriminalfilm That Night in London von Regisseur Rowland V. Lee mit Robert Donat, Pearl Argyle und Miles Mander in den Hauptrollen. In der Folgezeit produzierte die Gesellschaft international bekannte Filme wie Das Privatleben Heinrichs VIII. (1933), Was kommen wird (1936), Rembrandt (1936), Vier Federn (1939), Der Dieb von Bagdad (1940) und Der dritte Mann (1949).

Neben Alexander Korda und seinem jüngeren Bruder Zoltan Korda waren auch Regisseure wie William Cameron Menzies, Ludwig Berger, Michael Powell und Carol Reed für die Gesellschaft tätig. Zu den Stars der London Films gehörten Schauspieler wie John Clements, Joseph Cotten, Robert Donat, Charles Laughton, Gertrude Lawrence, Raymond Massey, Ralph Richardson, Sabu, Alida Valli und Conrad Veidt. Das London Film Sound Department gewann 1953 einen Oscar für die beste Tonmischung für den Film Der unbekannte Feind.

Nach einer Umstrukturierung der Gesellschaft Ende der 1940er Jahre wurden die Denham Film Studios durch The Rank Organisation übernommen und mit den Pinewood Studios zusammengelegt. In den folgenden Jahren wurden dann noch einige Film der London Films in den Shepperton Studios produziert. Nach dem Tode Alexander Kordas kam es 1956 zur Auflösung der Gesellschaft.

1975 wurde schließlich eine weitere Filmproduktionsgesellschaft unter dem Namen London Film Productions gegründet. Diese produzierte bis 2001 einige Filme sowie Fernsehserien wie Twilight Zone (1985). Zuletzt war Morgan Mason Chief Executive Officer dieser Gesellschaft.

Weblinks

 Denham Studios (screenonline.org.uk)

Ehemalige Filmgesellschaft (Vereinigtes Königreich)

London Film Productions


An Fuirena hirsuta in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Peter Jonas Bergius, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni P.L.Forbes. An Fuirena hirsuta in nahilalakip ha genus nga Fuirena, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fuirena

Fuirena hirsuta


El Concurso Mundial de Bruselas (Concours Mondial de Bruxelles) es una competencia internacional de bebidas alcohólicas, vinos y espirituosos creado en Bélgica en 1994.

El jurado o panel de cata del concurso está compuesto por expertos reconocidos del mundo vitivinícola, de alrededor de 40 diversos países. Las muestras que se presentan, de vinos y bebidas espirituosas, compiten por obtener alguna de las medallas que este entrega al finalizar. El concurso contempla como premio a los mejores resultados, para cada categoría, tres tipos de medallas: Gran Medalla de Oro, Medalla de Oro y Medalla de Plata.

 Historia
El Concurso Mundial de Bruselas fue creado por Louis Havaux y su primera versión tuvo lugar en la ciudad de Brujas (Bélgica).
Inicialmente sólo competían muestras de vinos en este concurso, pero a partir de 1999 se incorpora el Brussels Spirits Awards, donde compiten bebidas espirituosas, aguardientes y otros vinos de fruta.

Desde 2006, sus ediciones se realizan en ciudades fuera de las fronteras de Bélgica.

 Ediciones
 1994: Concours Mondial de Bruxelles en Brujas (Bélgica).
 1995: Concours Mondial de Bruxelles.
 1996: Concours Mondial de Bruxelles.
 1997: Concours Mondial de Bruxelles.
 1998: Concours Mondial de Bruxelles.
 1999: Concours Mondial de Bruxelles.
 2000: Concours Mondial de Bruxelles.
 2001: Concours Mondial de Bruxelles.
 2002: Concours Mondial de Bruxelles.
 2003: Concours Mondial de Bruxelles.
 2004: Concours Mondial de Bruxelles.
 2005: Concours Mondial de Bruxelles.
 2006: Concours Mondial de Bruxelles en Lisboa (Portugal).
 2007: Concours Mondial de Bruxelles en Maastricht (Países Bajos).
 2008: Concours Mondial de Bruxelles en Burdeos (Francia).
 2009: Concours Mondial de Bruxelles en Valencia (España).
 2010: Concours Mondial de Bruxelles en Palermo (Italia).
 2011: Concours Mondial de Bruxelles en Luxemburgo (Luxemburgo).
 2012: Concours Mondial de Bruxelles en Guimarães (Portugal).
 2013: Concours Mondial de Bruxelles.
 2014: Concours Mondial de Bruxelles.
 2015: Concours Mondial de Bruxelles.
 2016: Concours Mondial de Bruxelles.
 2017: Concours Mondial de Bruxelles''. en La Serena (Chile).

Véase también
 Competencia de alimentos

Enlaces externos
 Sitio web oficial del Concurso Mundial de Bruselas

Cata de vino

Concurso Mundial de Bruselas


Thor je film iz 2011. godine redatelja Kennetha Branagha.

Baziran na temelju Thora, liku Marvel Comicsa inspiriran istoimenim Bogom u nordijskoj mitologiji. To je četvrti film u Marvel Cinematic Universeu, Chris Hemsworth glumi glavnog lika. Ostali glumci su Natalie Portman, Tom Hiddleston, Stellan Skarsgård, Colm Feore, Ray Stevenson, Idris Elba, Kat Dennings, Rene Russo, Anthony Hopkins, Tadanobu Asano, Joshua Dallas i Jaimie Alexander.

U filmu Thora, nakon što je pokazao svoju aroganciju otvaranjem novog sukoba s Ledenim Divovima, Odin ga progna i pošalje u Midgard. Dok pokušava pronaći put natrag u Asgard, Thor upoznaje Jane Foster i njezin tim, i pokušava zaustaviti planove svog zlog brata Lokija, koji je preuzeo prijestolje Asgarda. Scenu nakon odjavne špice filma režirao je Joss Whedon.

Radnja

U 965. Odin, kralj Asgarda, intervenirao je sa svojim ratnicima protiv Ledenih divova, s namjerom osvajanja Devet svjetova počevši od Zemlje. Nakon pobjede u ratu, Odin je prisilio njihovog kralja Laufeya da se preda i lišio ga "Lijesa drevnih zima", izvora njegove moći, i njegovog sina, novorođenog Lokija kojeg je Odin kasnije usvojio kao vlastitog sina. Tisućljeće kasnije, neki Ledeni divovi uspijevaju ući u Asgard prevladavajući budnost Heimdalla, čuvara Bifrosta, teleportacije koja vodi od Asgarda do drugih svjetova, pokušavaju vratiti Lijes, ali ih eliminira čuvar, Destroyer. Njihova akcija prekida krunidbenu ceremoniju Thora, kralja Asgarda, ratnik naoružan snažnim čekićem Mjollnirom. Thor putuje u Jotunheim protiv očeve volje, uključujući Lokija, Lady Sif i tri ratnika, Volstagga, Fandrala i Hoguna. Thor sudjeluje u borbi protiv Ledenih divova, i samo intervencija Odina sprječava nastavljane sukoba, ali zakasni jer je primirje između dva naroda ugroženo. Iziritiran ponašanjem svog sina, Odin ga odlučuje protjerati iz Asgarda, napuštajući ga na Zemlji, oduzimajući mu moć kojom je obdaren. Thor se nalazi u Novom Meksiku gdje ga spašavaju astrofizičari Jane Foster i Erik Selvig te pripravnica Darcy Lewis. U međuvremenu, Thorov čekić je pronađen u Novom Meksiku, a S.H.I.E.L.D. gradi istraživački centar oko njega.

Nakon saznanja o prisutnosti čekića, Thor ulazi u bazu, gdje se upušta u borbu s agentima S.H.I.E.L.D.-a dok ga agent Clint Barton drži na nišanu. Thor pokušava izvaditi čekić, ali bezuspješno, biva blokiran i uhvaćen. U međuvremenu u Asgardu, Odina iznenađuje Lokijeva promjena kože u plavo kad dodatke Lijes. Odin otkriva njegovo podrijetlo: Loki je Laufeyjev sin, napušten kao dijete jer je bio premalen i mršav. Njih dvojica stoga imaju žestoku raspravu. Odin, tugujući za svime što se dogodilo ga iscrpi i pada u "Odinov san". Loki koristi priliku da preuzme vlast, a zatim se spušta na Zemlju, govoreći Thoru da je Odin mrtav i da je on novi kralj Asgarda. Thora biva odveden iz baze S.H.I.E.L.D.-a do Erika Selviga. U međuvremenu, Sif i tri ratnika putuju na Zemlju kako bi vratili Thora u Asgard, prekršivši zapovijedi Lokija, koji, nakon što je saznao za njihovu i Heimdallovu izdaju, prvo ih zamrzne, a zatim pošalje Destroyera na Zemlju da ubije Thora.

Nakon što Destroyer porazi trojicu ratnika i Saifa, Thor se odluči žrtvovati kako bi izbjegao uključivanje drugih nevinih ljudi. Ovim činom altruizma Mjollnir se konačno može vratiti Thoru, koji vraća svoje moći i ruši Destroyera, a zatim se vraća u Asgard zahvaljujući Heimdallu, koji se u međuvremenu uspio osloboditi. Loki je u međuvremenu sklopio pakt s Laufeyem, koji će dobiti Lijes ako ubije Odina tijekom sna. U stvarnosti, ovo je također zamka koju je postavio Loki, spašavajući svog oca i ubijajući Laufeya ispred Frigge. Vraćajući se u Asgard, Thor se upušta u borbu s Lokijem, koji počinje uništavati Jotunheim koristeći moć Bifrosta. Da bi to spriječio, Thor koristi Mjollnir kako bi uništio pristup Bifrostu, znajući da više neće moći vidjeti Jane; tijekom uništenja mosta, dva brata ponovno se bore, sve dok ne padnu u prazninu, ali ih Odin spašava. Nakon što je uzalud pokušavao objasniti svoje razloge svom ocu, Loki dopušta sebi da padne u prazninu. Mir se vraća u Asgard, ali Thor tužno misli na Jane i njenog brata Lokija.

Na kraju, Erika Selviga kontaktira Nick Fury, direktor S.H.I.E.L.D.-a, koji mu pokazuje Tesseract, neograničen izvor energije. Selvig, koji je zapravo pod utjecajem Lokija, pristaje proučavati objekt.

Glumci
 Chris Hemsworth kao Thor: Bog groma, arogantni ratnik Asgarda. Na Zemlji lik usvaja ime Donald Blake koji je u stripovima njegov ljudski alter ego.
 Dakota Goyo je Thor kao dijete.
 Natalie Portman kao Jane Foster: znanstvenica koja se zaljubi u Thora. Za razliku od stripa, lik ne igra ulogu medicinske sestre.
 Tom Hiddleston kao Loki: Bog obmane, Thorov posvojeni brat i njegov neprijatelj.
 Ted Allpress je Loki kao dijete.
 Stellan Skarsgård kao Erik Selvig: znanstvenik, suradnik Jane Foster.
 Colm Feore kao Laufey: kralj Ledenih Divova, biološki otac Lokija.
 Ray Stevenson kao Volstagg: član Tri Ratnika, Thorov vječni prijatelj.
 Idris Elba kao Heimdall: čuvar mosta Bifrost u Asgardu. Za razliku od stripa, lik je crn.
 Kat Dennings kao Darcy Lewis: diplomirani politolog, pripravnica i ujedno prijateljica Jane Foster.
 Rene Russo kao Frigga: Thorova majka i Lokijeva posvojiteljica.
 Anthony Hopkins kao Odino: kralj Asgarda, Thorov otac i Lokijev posvojitelj.
 Tadanobu Asano kao Hogun: jedan od Tri Ratnika, Thorov prijatelj.
 Joshua Dallas kao Fandral: jedan od Tri Ratnika prijatelj Thora i okretni mačevalac.
 Jaimie Alexander kao Lady Sif: Thorova prijateljica iz djetinjstva.
 Clark Gregg kao Phil Coulson: agent S.H.I.E.L.D.-a. Gregg je prethodno igrao ulogu u Iron Manu i Iron Manu 2.
 Jeremy Renner kao Clint Barton/Hawkeye: S.H.I.E.L.D.-ov agent vješt u korištenju lukova i strijela.

Cameo
 Samuel L. Jackson kao Nick Fury: direktor S.H.I.E.L.D.-a, protagonist scene nakon završne špice filma. Jackson je također igrao ulogu u Iron Manu, Iron Manu 2 i Kapetan Amerika: Prvi ratnik.
 Stan Lee sukreator lika, on glumi vozača kamioneta koji pokušava izvući Mjollnir iz kratera pomoću lanaca.
 J. Michael Straczynski poznati scenarist stripa i autor priče o filmu, glumi vozača kamiona koji prvi pronalazi i pokušava izvući Mjollnir iz kratera.
 Walt Simonson povijesni autor stripa, vrlo se kratko pojavljuje pored Lady Sif u jednoj od posljednjih sekvenci.
 Adriana Barraza ona igra malu ulogu Isabel Alvarez, vlasnice prenoćišta gdje Thor, Jane, Erik i Darcy idu piti i jesti.
 Maximiliano Hernández ima malu ulogu S.H.I.E.L.D.-ovog agenta Jaspera Sitwella.

Produkcija
Prvi redatelj kojem se obratio za filmsku adaptaciju Thora je Sam Raimi, koji pokušava da film producira 20th Century Fox. Ideja Raimija bila je snimiti ga nakon Darkmana (1990.), ali projekt je napušten. Nakon uspjeha filmova Blade (1998.) i X-Men (2000.), Marvel Studios odlučio je iskoristiti lik Thora za TV film, za UPN mrežu. Pripremljen je scenarij i glumac Tyler Mane ulazi u pregovore kako bi se lažno predstavio kao protagonist. Projekt je napušten, a Marvel Studios je traži potporu Artisan Entertainmenta za snimanje filma. Unatoč tome, projekt nije realiziran.

Sony Pictures je 2004. godine otkupio prava na lik i programirao film koji je napisao i režirao David S. Goyer, koji kasnije izlazi iz projekta. Godine 2007. prava na lik prodana su Paramount Picturesu uz produkciju Marvel Studios, a kao scenarist Marka Protosevicha. Matthew Vaughn tada je angažiran kao redatelj i scenarist, Marvel Studios objavljuje datum izlaska za 2010. godinu. Godine 2008. istječe ugovor s Matthewom Vaughnom i redatelj napušta projekt. Marvel Studios traži novog redatelja dok Mark Protosevich ponovno ispravlja scenarij.

U prosincu 2008. redatelj Kenneth Branagh potvrdio je da se prijavio za režiju Thora. Marvel Studios odgađa datum izlaska za 17. lipnja 2011. godine. Nešto kasnije datum je pomaknut za 20. svibnja 2011.

Nakon toga, datum izlaska ponovno se mijenja za 6. svibnja 2011.

Snimanje
Snimanje je započelo 25. siječnja 2010. godine, a odvijalo se u zvučnim kulisama Marvel Studija, na kalifornijskoj plaži Raleigh Studija i u Novom Meksiku. Snimanje završava 7. svibnja 2010.

Glazba
Soundtrack filma skladao je Patrick Doyle.

Soundtrack uključuje i pjesmu Walk banda Foo Fighters.

Promocija
Prva službena slika Chrisa Hemswortha kao Thora objavljena je na internetu 30. travnja 2010. godine. Između 14. srpnja 2010. i 19. srpnja objavljene su i druge fotografije na kojima se vide drugi likovi, uključujući Lokija.

Petominutni trailer prikazan je na Comic-Conu u San Diegu, 29. srpnja 2010. snimka je ilegalno završila na internetu, ali je odmah povučena.

11. prosinca 2010. prvi službeni trailer objavljen je na internetu.

Prva reklama pokrenuta je 7. veljače 2011. dok 18. veljače izlazi novi trailer.

Marvel je također snimio reklamu za film temeljenu na popularnoj televizijskoj reklami Volkswagen Passat (u kojoj se dijete pretvara da je Darth Vader).

Distribucija
Film, distribuiran u 3D, objavljen je u Sjedinjenim Američkim Državama 6. svibnja 2011., dok je u Hrvatskoj objavljen 28. travnja 2011.

Ostali mediji

Crtani film
Kako bi promovirao film, Marvel Studios objavio je animirani film Thor: Tales of Asgard.

Videoigra
SEGA je objavila videoigru Thor: God of Thunders koja se temelji na filmu.

Nastavci

Thor: Svijet tame

Prvi nastavak, Thor: Svijet tame, redatelja Alana Taylora, objavljen je 8. studenog 2013. Hemsworth, Hiddleston i Portman ponovili su svoje uloge, zajedno s drugima iz prvog filma. Zachary Levi zamijenio je Dallasa kao Fandral, dok se Christopher Eccleston pridružio glumačkoj postavi kao Mračni vilenjak Maletkith.

Thor: Ragnarok

Drugi nastavak, Thor: Ragnarok objavljen 3. studenog 2017., u režiji Taika Waititija. Eric Pearson i Craig Kyle & Christopher Yost napisali su scenarij, s Kevinom Feigeom kao producentom. Hemsworth, Hiddleston, Hopkins, Elba, Asano, Levi i Stevenson ponovili su svoje uloge Thora, Lokija, Odina, Heimdalla, Hoguna, Fandrala i Volstagga, dok su se Mark Ruffalo i Benedict Cumberbatch pojavili kao Bruce Banner / Hulk i Stephen Strange / Doctor Strange, ponavljajući svoje uloge iz prethodnih MCU filmova. Cate Blanchett, Tessa Thompson, Jeff Goldblum i Karl Urban pridružili su se glumačkoj postavi kao Hela, Valkyria, Grandmaster i Skurge.

Thor: Love and Thunder
Treći nastavak pod nazivom Thor: Love and Thunder trebao bi biti objavljen 6. svibnja 2022. Hemsworth i Thompson reprizirat će svoje uloge, a Natalie Portman vraća se nakon što se nije pojavila u drugom nastavku Thor: Ragnarok. Portman će reprizirati svoj lik Jane Foster kako preuzima Thorov plašt, sličan kao u stripovima.

Vidi još
 Thor: Svijet Tame
 Thor: Ragnarok
 Marvel Cinematic Universe
 Popis filmova Marvel Cinematic Universe

Izvori

Vanjske poveznice
  marvel.com

Američki filmovi 2010-ih
Akcijski filmovi
Fantastični filmovi
Pustolovni filmovi
Znanstvenofantastični filmovi
Marvel Cinematic Universe filmovi

Thor (2011.)


Adrian Carmack (born May 5, 1969) is an American video game artist and one of four co-founders of id Software, along with Tom Hall, John Romero, and John Carmack (no relation). The founders met while working at Softdisks Gamer's Edge division and started id in 1991. Adrian Carmack's primary role at the company was as an artist, including work on Commander Keen, Wolfenstein 3D, DOOM, Hexen: Beyond Heretic, Quake, Quake II and Quake III Arena. He is credited as the creator of Doom's grotesque, gory art style as well as the term "gibs". During the development of Doom, Adrian built clay models of the baron of hell, the Doomguy, and the cyberdemon before Gregor Punchatz was hired.

He was a 41%-owner of id until he left the company in 2005. At the time the press was told he felt he had done all he could do in the gaming field and was planning to pursue his passions of art. However, in September 2005, The Wall Street Journal revealed he was taking his former business partners to court, claiming he was effectively fired by them in an attempt to force him to sell his 41% stake in the company for $11 million (~$ in ) under the terms of a contract he wants the court to nullify. $11 million is thought to be a fraction of the true value of his stake, which is thought to be closer to $43 million after the company received a $105 million bid from Activision in 2004.

In September 2014, Carmack was revealed as the new owner of the five-star Heritage Golf & Spa Resort in Killenard, Ireland.

In April 2016, it was reported that Carmack had reunited with Romero under a new Galway, Ireland-based start-up, The Night Work Games, to produce a new video game, Blackroom, for which they had launched a crowdfunding campaign on Kickstarter. The game has been described as "a return to fast, violent and masterful play on the PC". Later the campaign was put on hold to allow Carmack and Romero time to complete a working demo of the game. According to the two developers, their decision was based on players' feedback regarding the playability of the demo. The company behind Blackroom, Night Work Games, was seeking $700,000 to fund the development of the game. Before being put on hold, the campaign had raised $131,052 from its supporters.

References

External links
 MobyGame's Rap Sheet on Carmack
 News about Carmack's court case from Gamespot.com
 Night Work Games

1969 births
Id Software people
Living people
Place of birth missing (living people)
Video game artists

Adrian Carmack


Yasutaka Ihara (伊原 康隆, Ihara Yasutaka ; né en 1938 dans la préfecture de Tokyo) est un mathématicien japonais, professeur émérite à l'Institut de recherches pour les sciences mathématiques (RIMS). Ses recherches portent sur la théorie des nombres ; on lui doit notamment le lemme d'Ihara et la fonction zêta d'Ihara.

Biographie
Ihara a obtenu son doctorat à l'université de Tokyo en 1967 avec une thèse intitulée Hecke polynomials as congruence zeta functions in elliptic modular case.

Entre 1965 et 1966, Ihara a travaillé à l'Institute for Advanced Study. Il a été professeur à l'université de Tokyo puis au Research Institute for Mathematical Sciences (RIMS) de l'université de Kyōto. En 2002, il a pris sa retraite du RIMS en tant que professeur émérite, puis est devenu professeur à l'Université Chūō.

Distinctions

En 1970, il est conférencier invité, avec une conférence intitulée Non abelian class fields over function fields in special cases, au congrès international des mathématiciens (ICM) à Nice. En 1990, Ihara a donné une conférence plénière intitulée Braids, Galois groups and some arithmetic functions  au congrès international des mathématiciens  de Kyoto.

Ihara a obtenu le Prix Iyanaga de la Société mathématique du Japon en 1973.

Un colloque en son honneur a eu lieu à l'occasion de son  anniversaire, intitulé Profinite monodromy, Galois representations, and Complex functions.

Parmi ses doctorants, il y a Takayuki Oda, Kazuya Kato, Masanobu Kaneko.

Travaux de recherche
Ihara a travaillé sur les applications géométriques et arithmétiques  de la théorie de Galois. Dans les années 1960, il a introduit une fonction appelée fonction zêta d'Ihara. En théorie des graphes, la fonction zêta d'Ihara a une certaine interprétation, conjecturée par Jean-Pierre Serre et démontrée par Toshikazu Sunada en 1985. Sunada a également prouvé qu'un graphe régulier est un graphe de Ramanujan si et seulement si sa fonction zêta d'Ihara vérifie un analogue de l'hypothèse de Riemann.

Publications (sélection)

 .
 .
Ces deux volumes ont été réédités et réunis en un seul volume, avec des notes de l'auteur :
 .
En tant qu'éditeur :
 .
 .
Comme auteur notamment :
 .

Notes et références

Liens externes

 Page d'accueil de Yasutaka Ihara sur RIMS

Mathématicien japonais du XXe siècle
Professeur à l'université de Tokyo
Étudiant de l'université de Tokyo
Théoricien des nombres
Naissance en 1938

Yasutaka Ihara


Raman Dzmitrievitsj Pratasjevitsj  (f. 1995) (hvítrússneska: Раман Дзмітрыевіч Пратасевіч)  er hvítrússneskur blaðamaður og stjórnarandstæðingur.
Pratasevitsj hefur verið ásakaður af hvítrússneskum stjórnvöldum um ólöglegar samkomur og hvatningu til óeirða. Hann hefur verið settur á lista yfir hryðjuverkamenn. Pratasevitsj rak stöðina Nexta sem fjallaði um forsetakosningarnar 2020 í landinu og var uppspretta heimilda um ólögmætar kosningaaðferðir og mótmæla tengd þeim. Hann hefur búið í Póllandi frá 2019.

Þann 23. maí var flugvél Ryanair frá Aþenu til Vilníus þar sem Pratasevitsj var um borð beint til Hvítarússlands af herþotum landsins. Flugmálayfirvöld í Hvíta-Rússlandi sögðu að það hefði verið vegna sprengjuhótunar en litáísk flugmálayfirvöld höfðu ekki fengið fregnir af slíku. Pratasevitsj og kærasta hans Sophia voru handtekin við komu á flugvöllinn í Minsk.

Evrópusambandið ákvað í kjölfarið að setja viðskiptaþvinganir á Hvíta-Rússland og bannaði flug frá landinu til Evrópusambandsins.

Eftir handtöku Pratasevitsj birtist hann í sjónvarpsviðtali þar sem hann sagðist hafa skipt um skoðun á hvítrússneska forsetanum Alexander Lúkasjenkó og hvatti landmenn til að hætta að mótmæla stjórn hans. Vinir og bandamenn Pratasevitsj töldu hann hafa verið þvingaðan til að segja þetta.

Pratasevitsj var dæmdur í átta ára fangelsi í maí árið 2023 en síðan náðaður síðar í sama mánuði.

Heimild

Tilvísanir

Hvítrússneskir blaðamenn

Raman Pratasevitsj


Bleeding Kansas (în traducere, Kansasul Însângerat) a fost o serie de confruntări politice violente în Statele Unite ale Americii care i-au implicat pe  denumiți "" și elementele denumite "huliganii de frontieră" (Border Ruffians), sau "yankei din Sud". Conflictul a avut loc în Kansas între 1854 și 1861, și a cuprins și "Bleeding Congress" ("Congresul Însângerat"). Legea Kansas–Nebraska din 1854 a cerut "suveranitate populară"—adică ca decizia cu privire la acceptarea sau nu a sclaviei să fie luată de către coloniști (și nu să fie stabilită din afară). Urma să se decidă prin vot—sau mai exact va câștiga partea căreia i se numără mai multe voturi de către funcționari. În centrul acestui conflict se afla întrebarea dacă Kansasul să permită sau să interzică sclavia, și, astfel, să intre în Uniune ca stat cu sclavi sau ca stat liber. Forțele pro-sclavie afirmau că fiecare colonist are dreptul să vină în teritoriu cu proprietatea lui, inclusiv cu sclavii. Forțele anti-sclavie spuneau că bogații stăpâni de sclavi vor cumpăra toate terenurile agricole bune și le vor lucra cu sclavi negri, nelăsându-le oportunități celor care nu au sclavi. Ca atare, Bleeding Kansas a fost un conflict între forțele anti-sclavie din  și forțele pro-sclavie din Sud pe tema problemei sclaviei în Statele Unite ale Americii. Termenul de "Bleeding Kansas" a fost inventat de către republicanul Horace Greeley, editor la ; violența sa a indicat că este puțin probabil un compromis, și, astfel, a prefigurat Războiul Civil.

Originile
Prin Compromisul Missouri din 1820, Congresul a păstrat un oarecare echilibru al puterii politice între Nord și Sud. În mai 1854, Legea Kansas–Nebraska a creat teritoriile Kansas și Nebraska din teritoriile indiene neorganizate. Acest lucru a permis popularea lor de către cetățeni ai SUA, care urma să determine situația sclaviei în statul lor și să obțină admiterea în Uniune ca stat. În Kansas au ajuns imigranți care sprijineau ambele părți în chestiune, să-și stabilească reședința și să dobândească dreptul de vot. Cu toate acestea, oficialii teritoriului Kansas au fost numiți în 1854 de administrația pro-sclavie a președintelui Franklin Pierce (în funcție 1853-1857), și mii de missourieni susținători ai sclaviei au pătruns în Kansas, cu scopul de a înclina balanța votului în favoarea lor. Ei au capturat alegerile teritoriale, uneori, prin fraudă și intimidări. Ca răspuns, elemente din Nordul aboliționist au inundat Kansasul cu "free-soilers". Locuitorii anti-sclavie din Kansas au întocmit prima Constituție a Kansasului (1855) și au ales legislativul anti-sclavie de la Topeka; aceasta se opunea guvernului pro-sclavie de la Lecompton. Cele două instituții teritoriale au accentuat și au simbolizat conflictul Bleeding Kansas.

Întâlnirea Nordului cu Sudul
Printre primii imigranți veniți în teritoriul Kansas s-au numărat cetățeni ai statelor sclavagiste, în special statul vecin Missouri, care au venit pentru a asigura expansiunea sclaviei. Forțele pro-sclavie au colonizat orașe, între care  și Atchison. În același timp, cetățenii din , mulți ajutați de , s-au mutat în Kansas pentru a-l face stat liber și au colonizat orașe ca , Topeka și .

Se zvonea în Sud că mii de Nordici au ajuns în Kansas. Crezând aceste zvonuri, în noiembrie 1854, mii de susținători înarmați ai sclaviei, cunoscuți sub numele de "huligani de frontieră" (Border Ruffians) sau "yankei din Sud" (southern yankee), cea mai mare parte din Missouri, au venit în masă în teritoriul Kansas și au influențat votul la alegerile delegatul fără drept de vot la Congres în favoarea candidatului pro-sclavie John Whitfield. În anul următor, un comitet de investigare a alegerilor al Congresului a raportat că au fost exprimate 1729 de voturi frauduloase față de 1114 voturi legale. Într-una din punctele de vot doar 20 din cei 604 alegători erau locuitori ai teritoriului Kansas. În alta, 35 erau localnici și 226 venetici.

Primul legislativ teritorial
La 30 martie 1855, în teritoriul Kansas s-au ținut alegeri pentru primul Legislativ Teritorial. Această legislatură urma să aibă rolul crucial de a decide dacă teritoriul Kansas va permite sau nu sclavia. Așa cum se întâmplase la alegerile din noiembrie 1854, "huligani de frontieră" din Missouri au trecut din nou în teritoriu să voteze, și delegații pro-sclavie au câștigat 37 din cele 39 de locuri –  și Samuel D. Houston din comitatul Riley au fost singurii aboliționiști aleși. Datorită suspiciunilor de fraudă electorală, guvernatorul  a invalidat rezultatele în cinci circumscripții electorale, și un scrutin special a avut loc la 22 mai, în 1855, pentru a alege înlocuitori. Opt din cei unsprezece delegați aleși în alegerile au fost aboliționiști, dar acest lucru încă lăsa tabăra pro-sclavie cu un copleșitor avantaj 29-10.

Pentru a ajuta la combaterea fraudei electorale, până în vara anului 1855 circa 1.200 de  din New England au emigrat în teritoriul Kansas. Aboliționistul  i-a înarmat pe mulți dintre ei cu o , despre care se spune că au căpătat porecla de "" pentru că erau transportate în lăzi de lemn etichetate astfel.

Ca răspuns la disputa electorală și la tensiunea în creștere, Congresul i-a trimis în 1856 în teritoriul Kansas o comisie specială. Raportul comisiei a concluzionat că, dacă alegerile de pe 30 martie 1855, s-ar fi limitat la "coloniști adevărați", ar fi fost ales un legislativ care ar fi înclinat spre stat liber. Raportul menționează și că legislativul constituit este "un organism ilegal constituit, care nu are nicio putere de a adiota legi valabile."

Cu toate acestea, legislativul teritorial pro-sclavie s-a întrunit din nou în capitala teritorială  pe 2 iulie 1855. Legislativul a invalidat imediat rezultatele alegerilor din luna mai și i-a instituit în funcție pe delegații pro-sclavie aleși în luna martie. După numai o săptămână în Pawnee, legislativul a mutat capitala teritorială la  de pe frontiera cu Missouri, unde s-a reîntrunit și a adoptat legi favorabile sclaviei.

În august 1855, locuitorii antisclavie s-au întâlnit pentru a respinge în mod oficial aceste legi. Acest lucru a dus la alegerea de delegaților Free State, și la redactarea . Cu toate acestea, într-un mesaj adresat Congresului la 24 ianuarie 1856, președintele Pierce a declarat guvernul Free State de la Topeka insurgent pentru atitudinea sa împotriva oficialilor teritoriali pro-sclavie.

Violențele deschise
În octombrie 1855, John Brown a venit în teritoriul Kansas pentru a lupta împotriva sclaviei. Pe 21 noiembrie 1855, a izbucnit așa-numitul "" atunci când un free-stater pe nume Charles Dow a fost împușcat de un colonist pro-sclavie. Războiul s-a soldat cu un mort, atunci când free-staterul Thomas Barber a fost împușcat și ucis în apropiere de  pe 6 decembrie. Pe 21 mai 1856, missourienii au invadat Lawrence și au ars de Free Gratuit Hotel, au distrus două birouri de presă, și au jefuit case și magazine.

În mai 1856, senatorul republican Charles Sumner a luat cuvântul pentru a denunța pericolul sclaviei în Kansas și a-i umili pe susținătorii ei. El își dedicase energia pentru distrugerea a ceea ce republicanii numeau Puterea Sclavagistă, adică eforturile depuse de proprietarii de sclavi pentru a prelua controlulul asupra guvernului și a asigura supraviețuirea și expansiunea sclaviei. În discursul (numit "Crimă împotriva Kansasului") Sumner a ridiculizat onoarea vârstnicului senator de Carolina de Sud Andrew Butler, comparând agenda pro-sclavie a lui Butler în raport cu Kansasul cu violarea unei virgine și caracterizând afecțiunea lui pentru ea în termeni sexuali și revoltători. A doua zi, vărul lui Butler, congressmanul de Carolina de Sud Preston Brooks, aproape l-a ucis pe Sumner în Senat, cu un baston greu. Acțiunea a electrificat națiunea, a adus violența în cadrul lucrărilor Senatului, și a adâncit falia Nord-Sud.

Violențele au continuat să escaladeze. Aboliționistul Brown din Ohio, împreună cu fiii săi și cu alți adepți, a pus la cale uciderea coloniștilor care vorbeau în favoarea sclaviei. Într-o așezare sclavagistă de pe Pottawatomie Creek, în noaptea de 24 mai, grupul a luat cinci susținători ai sclaviei din casele lor și i-au hăcuit cu săbiile. Brown și oamenii lui au scăpat și au început să pună la cale o insurecție pe scară largă la Harpers Ferry, Virginia, cu sprijin financiar din partea aboliționiștilor din Boston.

Guvernul teritorial pro-sclavie, aflat sub conducerea președintelui Pierce, a fost mutat la . În aprilie 1856, o comisie a Congresului a sosit acolo pentru a investiga frauda electorală. Comisia a constatat că în urma alegerilor s-au ales reprezentanți necorespunzători de către non-rezidenți. Președintele Pierce a refuzat să recunoască constatările comisiei și a continuat să autorizeze legislativul pro-sclavie, pe care tabăra Free State îl numea "Falsul Legislativ" ("Bogus Legislative")

De 4 iulie 1856, președintele Pierce a dat o proclamație care a dus la sosirea la Topeka a 500 de soldați din Armata SUA de la Ft. Leavenworth și Ft. Riley. Cu tunurile îndreptate spre Casa Constituției și cu fitilurile aprinse, Colonelul E. V. Sumner, vărul senatorului cu același nume bătut în Senat, a ordonat dispersarea Legislativului Free State.

În august 1856, mii de susținători ai sclaviei au format armate și au pătruns în marș în Kansas. În aceeași lună, Brown și mai mulți alți adepți ai săi s-au ciocnit cu 400 de combatanți pro-sclavie în "". Ostilitățile au durat încă două luni până când Brown a plecat din teritoriul Kansas, și un nou guvernator teritorial, , a preluat funcția și a reușit să convingă ambele părți să înceteze luptele. Aceasta a fost urmată de o pace fragilă întreruptă de izbucniri violente intermitente timp de peste doi ani. Ultima mare izbucnire de violență a fost  din 1858, în care huliganii de frontieră au ucis cinci aboliționiști. În total, aproximativ 56 de oameni au murit în Bleeding Kansas până la încheierea violențelor în 1859. După începerea Războiului Civil American în 1861, au izbucnit noi lupte de gherilă la granița dintre Kansas și Missouri.

Lupta constituțională
O confruntare majoră a epocii Bleeding Kansas a fost întocmirea constituțiilor, care să guverneze statul Kansas. Primul dintre aceste patru astfel de documente a fost  din 1855, întocmită de forțele antisclavagiste unificate în Free State Party. Aceasta a fost baza guvernului teritorial Free State care a rezistat guvernului nelegitim, dar autorizat federal ales de non-rezidenți missourieni fără drept de vot.

În 1857, cea de-a doua convenție constituțională a elaborat "", un document pro-sclavie. Constituția de la Lecompton a fost promovată de președintele James Buchanan. Congresul a ordonat în schimb noi alegeri din cauza neregulilor electorale descoperite. Pe 2 august 1858, alegătorii din Kansas au respins documentul cu 11.812 de voturi contra 1.926.

În timp ce Constituția de la Lecompton era supusă analizei Congresului, un al treilea document, Constituția de la Leavenworth, a fost scris și transmis de către delegații Free State. El era mai radicală decât alte propuneri ale grupării Free State, extinzând dreptul de vot la "toți cetățenii sex masculin", indiferent de rasă. Participarea la acest scrutin pe 18 mai 1858 a fost însă mult mai mică decât cea de anul precedent și a existat o opoziție din partea democraților Free-Stateri. Proiectul de constituție a fost transmis la Senat pe 6 ianuarie 1859, unde a fost primit fără entuziasm și lăsat să moară în comisii.

Constituția de la Wyandotte, elaborată în 1859, a reprezentat viziunea Free State asupra viitorului Kansasului. Aceasta a fost aprobată în cadrul unui referendum, cu 10.421 de voturi pentru și 5.530 împotrivă la 4 octombrie 1859. Cum statele din Sud încă mai controlau Senatul, Kansasul a trebuit să aștepte admiterea în Uniune până la 29 ianuarie 1861.

Zona de patrimoniu
În 2006, legislația federală a definit Zona de Patrimoniul Național Frontiera Libertății (FFNHA) și a fost aprobată de Congres. O sarcină a acestei organizații a fost aceea de a interpreta povești din Bleeding Kansas, denumite și "povești ale războiului de frontieră Missouri/Kansas". O temă din domeniul patrimoniului este lupta pentru libertate. FFNHA include 41 de comitate, dintre care 29 sunt în estul Kansasului și 12 în vestul statului Missouri.

În cultura populară
Chestiunea "Bleeding Kansas" este redată dramatic în Wildwood Boys (William Morrow, New York, 2000), un roman biografic al lui Bloody Bill Anderson de .

Episodul din 8 noiembrie 2014, din Hell on Wheels, intitulat "Bleeding Kansas", a descris uciderea unei familii de albi pentru că deținea sclavi, care au fost apoi eliberați, în numele religiei.

Alte mențiuni au apărut în:
 Sara Paretsky, Bleeding Kansas (2008) - roman reprezentând conflictele sociale și politice din Kansasul de astăzi, cu mai multe referințe la evenimentele din secolul al XIX-lea.
 McBride, James. The Good Lord Bird (2013)
 Sânge rău, războiul de frontieră care a declanșat Războiul Civil , un documentar pe DVD (ISBN 0-9777261-4-2)
 The Outlaw Josey Wales, un wester revizionist american din 1976 cu acțiunea în timpul și după Războiul Civil American, cu Clint Eastwood regizor și actor în rol principal. Filmul spune povestea lui Josey Wales, fermier din Missouri a cărui familie a fost ucisă de către militanți unioniști în timpul Războiului Civil. Dornic de răzbunare, Wales s-a alăturat unei grupări confederate de gherilă să lupte în Războiul Civil. După război, toți luptătorii din grupul lui Wales, cu excepția lui Wales, s-au predat ofițerilor unioniști, dar au sfârșit prin a fi masacrați. Wales a devenit un proscris și era urmărit de vânătorii de recompense și de soldații Uniunii.

Note

Lectură suplimentară
 Childers, Christopher. "Interpreting Popular Sovereignty: A Historiographical Essay," Civil War History Volumul 57, Numărul 1, Martie 2011 pp. 48-70 în Project MUSE
 Earle, Jonathan și Burke, Diane Mutti. Bleeding Kansas, Bleeding Missouri: The Long Civil War on the Border. Lawrence, KS: University Press of Kansas, 2013.
 Etcheson, Nicole. "The Great Principle of Self-Government: Popular Sovereignty and Bleeding Kansas," Kansas History 27 (Primăvară-Vară 2004):14-29, face legătura cu democrația jacksoniană
 Etcheson, Nicole. Bleeding Kansas: Contested Liberty in the Civil War Era (2006)
 Goodrich, Thomas. War to the Knife: Bleeding Kansas, 1854-1861 (2004)
 Johannsen, Robert W. "Popular Sovereignty and the Territories," ["Suveranitatea Populară și Teritoriile"] Historian 22#4 pp. 378-395,
 Malin, James C. John Brown and the Legend of Fifty-six. (1942)
 Miner, Craig (2002). Kansas: The History of the Sunflower State, 1854-2000.
 Nevins, Alan. Ordeal of the Union: vol. 2-A House Dividing, 1852-1857 (1947), Kansasul în context național
 Nichols, Roy F. "The Kansas–Nebraska Act: A Century of Historiography," ["Kansas–Nebraska Act: Un Secol de Istoriografie,"] Mississippi Valley Historical Review (1956) 43#2 pp. 187-212 .
 Potter, David. The Impending Crisis, 1848-1861 (1976), Premiul Pulitzer; ch 9, 12
 Reynolds, David (2005). John Brown, Abolitionist.

Link-uri externe
 1856 Raportul Congresului privind problemele din Kansas
 Documentar despre Bleeding Kansas
 Kansas State Historical Society: O privire înapoi la teritoriul Kansas, 1854-1861
 Acces la documente, fotografii, și alte surse primare pe Kansas Memory, portalul digital al Kansas State Historical Society
 NEEAC. Istoria New-England Emigrant Aid Company. Boston: John Wilson & Fiul, 1862.
 Articol PBS despre Bleeding Kansas.
 Kansasul teritorial Online: Un depozit virtual pentru istoria teritoriului Kansas.
 U-S-History.com.
 Expoziție Online – Dispuși să moară pentru libertate, Kansas Historical Society
 Harta Americii de Nord în timpul conflictului Bleeding Kansas la omniatlas.com

Anii 1850 în Statele Unite ale Americii
1854 în Statele Unite ale Americii
1855 în Statele Unite ale Americii
1856 în Statele Unite ale Americii
1857 în Statele Unite ale Americii
1858 în Statele Unite ale Americii
Istoria politică a Statelor Unite ale Americii

Bleeding Kansas


Nadine Strossen (born August 18, 1950) is an American civil liberties activist who was president of the American Civil Liberties Union (ACLU) from February 1991 to October 2008. A liberal feminist, she was the first woman to lead the ACLU. A professor at New York Law School, Strossen is a member of the Council on Foreign Relations and other professional organizations.

Early life
Strossen was born in Jersey City, New Jersey. Her maternal grandfather was an immigrant from Yugoslavia who held Marxist views. Her father was born in Germany and defined as a half-Jew by Hitler's racial laws because his mother was Jewish, although he was raised Lutheran. She has stated that the experiences of her family were her inspiration to pursue a career in civil liberties. "My father was a Holocaust survivor and my mother's father was a protester during World War I when he came to this country as an immigrant, and he was literally spat upon for not going to fight in the war", said Strossen in an interview. "His official sentence for being a conscientious objector was to be forced to stand against the courthouse in Hudson County, New Jersey so that passers-by could spit on him." Strossen received her B.A. degree from Harvard College in 1972 Phi Beta Kappa, and her J.D. degree from Harvard Law School in 1975, magna cum laude. In law school, she served as an editor of the Harvard Law Review.

Career
Strossen practiced law in Minneapolis and New York City for nine years before becoming a professor of law at New York Law School in 1988 serving until 2019.

Strossen helped to create, and co-taught, the first stand-alone course dedicated to exploring the human rights responsibilities of global business at Columbia Business School in the early 1990s.

In February 1991, Strossen became the president of the American Civil Liberties Union, filling the vacancy left by the resignation of Norman Dorsen. As president, Strossen made over 200 public presentations. In May 2008, she announced her resignation. On October 18, 2008, the ACLU selected Susan Herman, a constitutional law professor at Brooklyn Law School in New York, to replace her.

She is also a founding member of Feminists for Free Expression.

She appeared in the 2000 docudrama Dirty Pictures. In October 2001, Strossen made her theater debut as the guest star in Eve Ensler's play, The Vagina Monologues at the National Theatre in Washington, D.C.

Having been appointed as the chaired John Marshall Harlan II Professor of Law in 2015, she has been educating students in Constitutional Law and Human Rights.

In 2019, her book Hate: Why We Should Resist It with Free Speech, Not Censorship was chosen as the Washington University in St. Louis Common Reading book. On August 26, Strossen delivered a keynote address at the university. On April 12,  2021, in "shaping Opinion", Strossen and host Tim O'Brien discussed her opinions and possible solutions on countering harmful or "hate speech" other than censoring it, as she sets out in her book.

Strossen spoke at the inaugural gala for the Foundation for Individual Rights and Expression in New York City in April of 2023.

Other activities

 Academic Freedom Alliance (AFA), founding member
 University of Austin (UATX), founding member

Personal life
Strossen is married to Eli Noam, a professor at Columbia University's Graduate School of Business.

Select publications
 1995: Defending Pornography: Free Speech, Sex and the Fight for Women's Rights ()
 1996: Speaking of Race, Speaking of Sex: Hate Speech, Civil Rights, and Civil Liberties ()
 2018: Hate: Why We Should Resist It with Free Speech, Not Censorship ()

References

External links

 Profile, New York Law School

 Nadine Strossen Papers at the Seeley G. Mudd Manuscript Library, Princeton University

1950 births
Living people
American feminist writers
American legal scholars
American people of German-Jewish descent
American women lawyers
Free speech activists
Harvard College alumni
Harvard Law School alumni
Liberal feminism
Presidents of the American Civil Liberties Union
American women legal scholars
Writers from Jersey City, New Jersey

Nadine Strossen


Ozurgeti (), Gürcistan'ın batısında, Guria bölgesinin ve Ozurgeti ilçesinin yönetim merkezi olan bir kenttir. Natanebi ırmağının kıyısında yer alır. Eski adı Maharadze idi. Nüfusu yaklaşık 14.785 kişidir (2014).

Kaynakça

Dış bağlantılar

Gürcistan'daki şehirler
Gürcistan'daki limanlar

Ozurgeti


අධිකරණය හෝ අධිකරණ පද්ධතිය යනු රාජ්‍යයේ නාමයෙන් සාධාරණත්වය ඉෂ්ඨ කරන උසාවි පද්ධතියකි. මෙය ප්‍රධාන වශයෙන් ගැටුම් විසදීමේ යාන්ත්‍රනයකි. විනිශ්චයකාරවරුන්, මහේස්ත්‍රාත්වරුන් වැනි  ප්‍රධාන  චරිතවලට අමතරව සමාජ සාධාරණ ක්‍රියාවලට සහය දක්වන පුද්ගල සමූහයන් සඳහාද මෙම යෙඳුම භාවිතා කෙරේ. බලතල වෙන් කිරීමේ න්‍යාය අනුව අධිකරණයක් යනු නීතිය විවරණය කරන රාජ්‍යයේ, ශාඛාවයි. එම නිසා ව්‍යවස්ථාදායකය මගින් පැනවූ නීති මෙසේ විවරණය කෙරේ.

 පොඳු නීතිය බලපාන අධිකරණ ක්ෂේත්‍රවල අධිකරණ නීති පූර්ව නිගමන න්‍යාය වශයෙන් ගෙන නඩු තීන්දු මගින් නිති සකස්කිරීමට අධිකරණයට හැකිය.

 සවිල් නීතිය බලපාන අධිකරණ ක්ෂේත්‍රවල අධිකරණ නීති විවරණය කලත් නීති සකස් කරන්නේ නැත.

 සමාජවාදී නීතිය තුළ නීති විවරණය කිරීමේ බලය ව්‍යවස්ථාදායකය සතුය.

ඉන්දියාව, ඇමෙරිකාව ,ප්‍රංශය සහ චීනය සැසදීමෙන් මෙම වෙනස වටහා ගත හැකිය.

 ඉන්දියාවේ ව්‍යවස්ථාව සංශෝධනය කරන තෙක් අවසාන තීරණය අධිකරණය සතුවිය. එහෙත් 1970 ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණය තීන්දු කළේ ඉන්දීය ව්‍යවස්ථාවේ මූලික ව්‍යුහය කිරීමට පාර්ලමේන්තුවට නොහැකිබවය

  ඇමෙරිකා එක්සත් ජනපදයේ ෆෙඩරල් ව්‍යවස්ථාව සහ ඉන්පසුව ඇතිකල රෙගුලාසිවල අවසාන විවරණ බලය ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණය සතුය. ප්‍රංශයේ පරිපාලන නීති විවරණ බලය කොන්සල් ඩී " එටාට් අධිකරණයට ද සිවිල් හා අපරාධ නීති විවරණ බලය " කෝට් ඔෆ් කැස්සේෆන් මතද ලබාදී ඇත.

 චීනයේ නීති විවරණ බලය ජාතික ජනතා කොංග්‍රසය සතුය.

 ආජන්ටිනාව වැනි වෙනත් රටවල පහළ අධිකරණ,අභියාචනාධිකරණ සහ ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණ සහිත මිශ්‍ර පද්ධතියක් ඇත. මේවාට ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණ අවසාන බලය සැපයේ.

බයසන්තයමේ ජස්ටීනයන් අධිරාජ්‍යයේ විසින් නීතියේ ස්ථාවර භාවය ඇති කිරීම සඳහා සිවිල් නීතිය  ග්‍රන්ථයක් කොට නඩු තීන්දු පුළුස්සා දැමූ බව පැවසේ. 19 වන සියවසේ ප්‍රංශය තුළද මෙවැනි අදහසක් පැවතිණි. නීතිය නිවැරදිව ලියා තිබෙන බැවින් විවරණයක් අවශ්‍ය නැති බවත් ,විවරණය අවශ්‍ය වුවහොත් නීති රචකයන්ගෙන් දැනගත හැකි බවත් විශ්වාස කෙරිනි.

මෙම විශ්වාසය දැරූ නැපෝලියන් ද පවසා සිටියේ නීති විවරණ කාර්යය ඡන්දයෙන් පත්නොවූ විනිශ්චයකරුවන්හට නොව ඡන්දයෙන් පත් වූ ව්‍යවස්ථාදායකය සතුවිය යුතු බවය.එහෙත් ප්‍රංශ විප්ලවයට පෙර අදහස වූයේ රදළ පැලැන්තියේ අවශ්‍යතා ඉටුකරන පත්නොවූ පාර්ලිමේන්තුව හරහා නීති ප්‍රතිසංස්කරණය සහ රාජකීය තීන්දු ක්‍රියාවට නැන්වීමට බොහෝ කල්ගත වන බවය.

එහෙත් මෙම අදහස ප්‍රායෝගික නොවීය. ප්‍රංශය ඇතුළු නැපෝලියන් යටත් කර ගත් අනෙකුත් රටවල්වලද සිවිල් නීතිය බලපාන සියළු රටවලද විනිශ්චයකාරවරු වැදගත් කාර්යභාරයක් ඉටු කරීමට පටන්ගත්හ. වර්තමාන සිවිල් නීති බල ප්‍රදේශවල පොදු නීති බල ප්‍රදේශ තරමටම විනශ්චයකාරවරු නීති විවරණය කරති. කෙසේවෙතත් න්‍යායිකව  සිවිල් නීති බල ප්‍රදේශවල එම බලය සීමා සහිතව

න්‍යායිකව ප්‍රංශයේ විනිශ්චයකාරවරු නීතිය සකස්නොකරන අතර ව්‍යවස්ථාදායකයේ අභිලාෂය විවරණය කිරීම පමණක් සිදුකරයි. නීති විවරණ කාර්යය සිවිල් නීති බල ප්‍රදේශවල වඩා සාම්ප්‍රධායික අරුතකින් සැළකේ. නීතිය කසියම් කරුණක් සම්බන්ධයෙන් බල නොපාන විට විනිශ්චයකරුවන් නොව නීති විශාරදයන් නීති ප්‍රතිසංස්කරණ අවශ්‍යයතා පෙන්වා දෙයි. සමාජවාදී නීතිය තුළ සිවිල් නීතිය භාවිතයට ගැනෙන මුත් සමාජවාදය තුළින් ගොඩනැගුණු අදහසක්ද යොදාගැනේ. එනම් නීති විවරණය දේශපාලන කාර්යයක් වන අතර ඒවා සමාජවාදයේ අරමුණු සඳහා යොදා ගත යුතු බැවින් දේශපාලන නොවන ආයතනයක් නීති විවරණය නොකල යුතු බවය

ආශ්‍රිත ලිපි
 උසාවිය

නීතිය

අධිකරණය


Gonzalo Castro Randón  (fæddur 11. júní 1987) er þýskur knattspyrnumaður sem spilar fyrir VfB Stuttgart í þýsku Bundesligunni. Hann fæddist í borginni Wuppertal og koma báðir foreldrar hans frá Spáni. Stærstan hluta af ferlinum hefur hann spilað með Bayer Leverkusen.

Heimildir
https://www.national-football-teams.com/player/21462/Gonzalo_Castro.html
https://uk.soccerway.com/players/gonzalo-castro-randon/71993/

Þýskir knattspyrnumenn

Gonzalo Castro


Martin Luther King, Sr. (født Michael King 19. september 1899 i Stockbridge, Georgia, USA død 11. november 1984 i Atlanta Georgia) var en amerikansk baptistpræst, som var ægtemand til Alberte Williams King, og far til Martin Luther King Jr. På en rejse til Tyskland i 1934, ændrede han sit og sønnens navn, som først var døbt Michael King Jr. fornavn til Martin, inspireret af den protestantisk præst Martin Luther.

Præster fra USA

Martin Luther King, Sr.


Alaçam, Muğla ilinin Milas ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Köy adını dört tarafındaki çam ağacı topluluklarından almıştır. Fakat Kargıcak mevkii civarlarında eski yaşam kalıntıları olduğu hâlâ görülebilir. Eski kaya mezarları hâlâ günümüzde sağlam olarak durmaktadır. Ama bu kaya mezarlara yol yoktur bu nedenle ulaşım sağlanamamaktadır. Mahallenin geçmişinden kalan Manastır da vardır.Mahallenin kuzeydoğusunda antik çağdan kalma harabeler vardır ve birkaç mezar odası vardır ancak bu odalar ve harabeler defineciler tarafından tahrip edilmiştir.Bu bölgede hiçbir arkeolojik çalışma yürütülmediğinden kaderine terk edilmiş vaziyettedir.

Coğrafya
Muğla iline 67, Milas ilçesine 25 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Milas'ın mahalleleri

Alaçam, Milas


An Encyclia bradfordii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni August Heinrich Rudolf Grisebach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Germán Carnevali och Ivón Mercedes Ramírez Morillo. An Encyclia bradfordii in nahilalakip ha genus nga Encyclia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Encyclia

Encyclia bradfordii


Les épreuves de ski alpin aux Jeux paralympiques d'hiver de 1976 se tiennent du 21 au  à la station alpine de Örnsköldsvik (Suède). Les épreuves sont réservés au handicap physique.

Compétition
Les épreuves au programme sont le slalom, le slalom géant et le combiné.

À chaque épreuve, il y a une course pour chaque catégorie de handicap
I - debout, amputation d'une seule jambe au-dessous du genou
II - debout, amputation d'une seule jambe au-dessus du genou
III - debout, amputation d'un bras
IV A - debout, amputation des deux jambes sous le genou, infirmité motrice cérébrale légère ou déficience équivalente
IV B - debout, amputation des deux bras

Médaillés

Hommes

Femmes

Tableau des médailles

Notes et références

Liens externes

 1
Jeux paralympiques d'hiver de 1976
Ski en 1976

Ski alpin aux Jeux paralympiques de 1976


Palmeria, biljni rod iz porodice boldovki smješten u potporodicu Monimioideae.

Rodu pripada 17 priznate vrste raširene od Celebesa do Papuazije i istočne Australije

Vrste
 Palmeria angica Kaneh. & Hatus.
 Palmeria arfakiana Becc.
 Palmeria brassii Philipson
 Palmeria clemensae Philipson
 Palmeria coriacea C.T.White
 Palmeria foremanii Whiffin
 Palmeria gracilis Perkins
 Palmeria hooglandii Philipson
 Palmeria hypargyrea Perkins
 Palmeria hypochrysea Perkins
 Palmeria hypotephra (F.Muell.) Domin
 Palmeria incana A.C.Sm.
 Palmeria montana A.C.Sm.
 Palmeria racemosa (Tul.) A.DC.
 Palmeria scandens F.Muell.
 Palmeria schoddei Philipson
 Palmeria womersleyi Philipson

Izvori

Boldovke

Palmeria (Plantae)


Det Gode, eller mere præcist Det Godes idé (ἡ τοῦ ἀγαθοῦ ἰδέα), er et centralt begreb der blev anvendt af den oldgræske filosof Platon i hans dialoger Staten (508e2–3). Platon introducerede i sine skrifter flere idéer (eller "former"), men identificerede Det Godes idé som den største. Dette er den idé, der lader en filosof under uddannelse avancere og blive en sand filosofkonge. Idéen kan ikke ses klart eller forklares, da idéerne alle residerer i et sted langt uden for menneskehedens rækkevidde, men når først den genkendes er det den idé der lader én realisere alle de andre idéer.

Ontologi
Platonisme

Det Gode


Ealhswith or Ealswitha (died 5 December 902) was the wife of King Alfred the Great. Her father was a Mercian nobleman, Æthelred Mucel, Ealdorman of the Gaini, which is thought to be an old Mercian tribal group. Her mother was Eadburh, a member of the Mercian royal family. Ealhswith is commemorated as a saint in the Christian East and the West on 20 July.

Descent
A charter of 897 (S 1442) discusses the responsibilities of Ealhswith's brother Æthelwulf towards the monastery of Winchcombe, and Barbara Yorke argues that as this monastery was claimed as a possession by the family of Ceolwulf and Coenwulf, brothers who were both kings of Mercia, Ealhswith was probably a member of this family. Richard Abels goes further, stating that she was descended from King Coenwulf.

Life
She was married to Alfred in 868 at Gainsborough, Lincolnshire. His elder brother Æthelred was then king, and Alfred was regarded as heir apparent. The Danes occupied the Mercian town of Nottingham in that year, and the marriage was probably connected with an alliance between Wessex and Mercia. Alfred became king on his brother's death in 871.
Ealhswith is very obscure in contemporary sources. She did not witness any known charters during the reign of her husband, and while Asser details her parentage and the date of their marriage, he did not identify her by name in his "Life of King Alfred" calling her only "a noble Mercian Lady". In accordance with ninth century West Saxon custom, she was not given the title of queen. According to King Alfred, this was because of the infamous conduct of a former queen of Wessex called Eadburh, who had inadvertently poisoned her husband when trying to poison another.

After Alfred's death, in 901, Ealhswith did witness one charter during the reign of her son King Edward in which she is identified as "Ealhswið mater regis", Ealhswith mother of the king. Her name is subscribed immediately after King Edward, and before Edward's wife Ælfflæd.

Alfred left his wife three important symbolic estates in his will, Edington in Wiltshire, the site of one important victory over the Vikings, Lambourn in Berkshire, which was near another, and Wantage, his birthplace. These were all part of his bookland, and they stayed in royal possession after her death.

It was probably after Alfred's death in 899 that Ealhswith founded the convent of St Mary's Abbey, Winchester, known as the Nunnaminster. She died on 5 December 902, and was buried in her son Edward's new Benedictine abbey, the New Minster, Winchester. She is commemorated in two early tenth century manuscripts as "the true and dear lady of the English".

Ealhswith's brother Æthelwulf was ealdorman of western and possibly central Mercia under his niece's husband, Æthelred, Lord of the Mercians, in the 890s. He died in 901.

Children
Alfred and Ealhswith had five children who survived to adulthood.
 Æthelflæd (d. 918), Lady of the Mercians, married Æthelred, Lord of the Mercians
 Edward the Elder (d. 924), King of the Anglo-Saxons
 Æthelgifu, made abbess of her foundation at Shaftesbury by her father
 Ælfthryth, Countess of Flanders (d. 929), married Baldwin II, Count of Flanders
 Æthelweard (d. c. 920).

See also
House of Wessex family tree

References

Sources

External links

St. Mary's Abbey

9th-century English nuns
10th-century English nuns
Anglo-Saxon royal consorts
Roman Catholic royal saints
902 deaths
Alfred the Great
Year of birth unknown
House of Wessex
Queen mothers

Ealhswith


Fjærsýni er augnkvilli sem lýsir sér þannig að maður sér illa það sem er nálægt manni en vel það sem er langt í burtu.

Sjá einnig

 Nærsýni

Skynfæri

Fjærsýni


La Copa América de Futsal 2011 fue la X edición del certamen desde que este se celebra bajo el reglamento FIFA. Se realizó en el Partido de Almirante Brown, Provincia de Buenos Aires, Argentina, del 11 al 17 de septiembre de 2011. Todos sus partidos se disputaron en el estadio del Polideportivo Municipal de Almirante Brown; cancha con piso de carpeta de goma, dimensiones de 40 metros de largo por 20 de ancho, y con capacidad para 2500 espectadores.

Este evento fue organizado por la Confederación Sudamericana de Fútbol (CONMEBOL) en conjunto con la Asociación del Fútbol Argentino (AFA) como organizador local, y consagró a Brasil como campeón del continente en la disciplina.

Equipos participantes
Nueve selecciones de futsal miembros de la CONMEBOL participaron en este torneo.
  Argentina
  Bolivia
  Brasil
  Chile
  Colombia
  Paraguay
  Perú
  Uruguay
  Venezuela

Árbitros
  Marcelo Bais
  Darío Santamaría
  Gean Telles
  Ronald Silva
  Francisco Correa
  Joel Ruíz
  Óscar Ortiz
  César Málaga
  Ricardo Sosa
  Manuel Benítez

Primera Fase

Grupo A

Grupo B

Fase Final

Semifinales

Tercer lugar

Final

Tabla general
{| align=center cellpadding="4" cellspacing="0" style="background: #f5faff; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" width=50%
|- align=center bgcolor=#006699 style="color:white;"
!width=50% colspan=2|Equipo
!width=5%|Pts
!width=5%|PJ
!width=5%|PG
!width=5%|PE
!width=5%|PP
!width=5%|GF
!width=5%|GC
!width=5%|Dif
|- align="center" bgcolor=#FFCD00
|1
| align="left" |
|13||5||4||1||0||35||8||+27
|- align="center" bgcolor=#CCCCCC
|2
| align="left" |
|10||5||3||1||1||20||11||+9
|- align="center" bgcolor=#CD7F32
|3
| align="left" |
|12||6||4||0||2||17||14||+3
|- align="center"
|4
| align="left" |
|10||6||3||1||2||12||11||+1
|- align="center"
|5
| align="left" |
|7||4||2||1||1||11||4||+7
|- align="center"
|6
| align="left" |
|3||3||1||0||2||6||16||-10
|- align="center"
|7
| align="left" |
|3||4||1||0||3||4||17||-13
|- align="center"
|8
|align=left|
|0||4||0||0||4||3||10||-7
|- align="center"
|9
|align=left|
|0||3||0||0||3||5||22||-17
|- align="center"
|}
Notas

Referencias

2011
Fútbol sala en 2011
Deporte en Argentina en 2011

Copa América de Futsal 2011


AIM-9 Sidewinder ("AIM" kratica za "Air Intercept Missile") je raketa zrak-zrak kratkog dometa u službi američke mornarice od 1956. godine, a kasnije ju je usvojilo američko ratno zrakoplovstvo 1964. godine. Od tada je Sidewinder imao veliki međunarodni uspjeh, a njegove najnovije inačice i dalje su standardna oprema u većini zapadnjačkih zračnih snaga. Sovjetski K-13 (AA-2 'Atoll'), kopija AIM-9B, također je u širokoj uporabi u brojnim zemljama.

Sidewinder je najrašireniji projektil zrak-zrak na Zapadu, s više od 110 000 projektila proizvedenih za SAD i 27 drugih zemalja, od kojih je možda jedan posto korišteno u borbi. Proizvele su ga prema licenci i neke druge nacije, uključujući Švedsku, a može čak opremljen i na helikopterima, poput Bell AH-1Z Vipera. AIM-9 jedan je od najstarijih, najjeftinijih i najuspješnijih projektila zrak-zrak, s procijenjenih 270 uništenja zrakoplova u povijesti ratovanja. U trenutku ispaljivanja Sidewindera, piloti NATO-a koriste kratki kod FOX-2.

Varijante

Izvori

Američko raketno oružje
Rakete zrak-zrak

AIM-9 Sidewinder


Zulia je rijeka koja teče kroz Kolumbiju i Venezuelu, čineči jedan mali dio granice između ovih država. Ulijeva se u rijeku Catatumbo i pripada slijevu jezera Maracaibo.

Izvori

Rand McNally, The New International Atlas, 1993.

Rijeke u Kolumbiji
Rijeke u Venezueli
Pritoke Catatumba

Zulia (rijeka)


Kudur-mabuk, también Kuturmabuk, Kutur-mapuk y Kuturmapuk, fue un personaje histórico que conquistó la ciudad sumeria de Larsa, al frente de la cual colocó a su hijo Warad-Sin.

Su nombre es elamita, si bien se declaraba jefe de Yamutbal (o Emutbal), una región bajo control amorreo situada al este del río Tigris. Esto ha hecho pensar que Kudur-mabuk era amorreo y que esa región estaba en el  bajo influencia de Elam. Es posible que incluso hubiera servido en los ejércitos elamitas.

No está claro si la conquista de Larsa fue un acto independiente de Kudur-mabuk o se hizo a instancias de Elam. En cualquier caso colocó a sus hijos en el trono. Su nombre se cita en los textos junto al de Warad-Sin (su primer hijo rey, el segundo fue Rim-Sin I), por lo que quizá ejerció una corregencia con él. La lucha por el control de Larsa comenzó ya durante el reinado de Silli-Adad. Incluso, se ha sugerido que éste pudo haber sido en realidad un vasallo de Kudur-mabuk, de manera que Silli-Adad hubiera gobernado tan sólo en Larsa, y Kudur-mabuk controlara los estados de Larsa. Esta teoría viene avalada porque Silli-Adad es deniminado énsi (gobernador) de Larsa, Ur, Lagash y el territorio de Kutalla. Por otro lado, Kudur-Mabuk fue el artífice de su derrocamiento.

Véase también
 Anexo:Reyes de Larsa

Bibliografía

Reyes de Larsa
Reyes del siglo XIX a. C.
Asia en el siglo XIX a. C.

Kudur-Mabuk


Jean Michaël Seri (født 19 Juli 1991 i Grand-Béréby, Elfenbenskysten) er en ivorianske fodboldspiller der spiller på den centrale Midtbane hos Fulham.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Elfenbenskysten
Fodboldspillere fra ASEC Mimosas
Fodboldspillere fra FC Porto B
Fodboldspillere fra F.C. Paços de Ferreira
Fodboldspillere fra OGC Nice
Fodboldspillere fra Fulham F.C.
Personer fra Grand-Béréby

Jean Michaël Seri


Ladas "Vladas" Natkevičius (* 19. Januar 1893 in Balsupiai, Bezirk Marijampolė, Russisches Kaiserreich; † 25. Mai 1945 in Schruns, Österreich) war ein litauischer Verwaltungsjurist, Diplomat und Politiker.

Leben
Nach dem Abitur 1913 am Gymnasium Marijampolė studierte er von 1913 bis 1915 an der Fakultät für die Naturwissenschaften und Mathematik der Universität Petersburg und 1915 wurde mobilisiert, absolvierte eine Kriegsschule und nahm am Ersten Weltkrieg teil.
Von 1920 bis 1922 war er Mitglied des Gründungsparlaments (Seimas) und später Mitglied im 1. und 2. Seimas.

Von 1923 bis 1927 studierte er die Rechtswissenschaft und 1930 promovierte an der Universität Sorbonne. Von 1939 bis 1940 war er litauischer Botschafter in UdSSR. Von 1940 bis 1941 war er Juriskonsult, ab Juni 1941 Rechtsanwalt in Kaunas und lehrte an der Vytauto Didžiojo universitetas.

Bibliografie
 Lietuvos kariuomenė, 1919
 Ką privalo žinoti kiekvienas pilietis demokratinę valstybę bekuriant, 1922
 Lietuvių-lenkų administracijos linija tarptautinės teisės požiūriu, 1933
 Agresijos sąvokos evoliucija, 1934

Literatur
 Natkevičius Ladas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
 Natkevičius Ladas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1960, t. 20, p. 34–35.
 Tamošaitis M., Natkevičius Vladas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 257–260.
 Tamošaitis M., Natkevičius Vladas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 387–388.

Mitglied des Seimas (1920–1940)
Jurist im auswärtigen Dienst (Litauen)
Rechtswissenschaftler (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Vytautas-Magnus-Universität Kaunas)
Litauischer Botschafter
Träger des litauischen Großfürst-Gediminas-Ordens
Litauer
Person (Gemeinde Marijampolė)
Geboren 1893
Gestorben 1945
Mann

Ladas Natkevičius


Evaki (Ewaki), Evaki je noćna božica brazilkih Bakairi Indijanaca, teta heroja kulture, blizanaca Keri i Kame. Evaki ima odgovornost svakog jutra izvaditi sunce iz ćupa u kojoj se nalazi i vratiti ga navečer. Evaki se povezuje sa spavanjem i snovima, a ponekad se predstavlja i kao šišmiš.

Izvori

Indijanska mitologija (božice)
Bakairi

Evaki


Montes Teneriffe is a range on the northern part of the Moon's near side. It was named after Tenerife, one of the Canary Islands.

This range is located in the northern part of the Mare Imbrium, to the southwest of the crater Plato. The Montes Teneriffe lie within a diameter of 112 kilometers, although the peaks only occupy a small part of that region. The formation consists of a few scattered ridges surrounded by the lunar mare. Individual peaks rise to heights of up to 2.4 km.

To the southeast of the range is the solitary Mons Pico.

References

Teneriffe, Montes

Montes Teneriffe


Pariška pjesmarica najstarija je poznata hrvatska pjesmarica, zapisana u Pariškom kodeksu Nacionalne knjižnice Francuske glagoljičnim pismom i dvama jezicima: crkvenoslavenskim su pisani dijelovi bogoslužja, a »narodnim« pučke popijevke. Pretpostavlja se da potječe iz 1380. godine. Pjesme prema jezičnim obilježjima pripadaju srednjodalmatinskoj ikavskoj čakavici, svojstvenoj za glagoljičke i neglagoljičke spomenike 14. stoljeća. Na sadržaj pjesmarice pozivao se u svojim djelima i Marko Marulić.

Literatura
 Malić, Dragica, 2011.: Odjeci najstarije hrvatske pjesmarice u Marulićevim stihovima Colloquia Maruliana 20 (20): 75-102.

Hrvatski glagoljični tekstovi
Hrvatske crkvene pjesmarice

Pariška pjesmarica


بور هي مدينة في جنوب السودان، وعاصمة جونقلي وهي تقع قبالة الضفة الشرقية من نهر النيل وتبعد عن جوبا حوالي 200 كم وهي عاصمة السودان المستقلة وحدود الدولة أثيوبيا إلى الشرق، وأعالي النيل إلى الشمال الشرقي، وغرب أعالي النيل إلى الشمال الغربي من الدولة، والبحيرات إلى الغرب، وشرق الاستوائية الدولة إلى الجنوب الشرقي ووسط الاستوائية إلى الجنوب الغربي.

تاريخها
تقع بور في الأراضي الرطبة وهي ملحق تاريخي لشعب السودان حيث كانت بها البعثة الأولى التي انشأها ارشبيلد في ديسمبر 1905.
وأصبحت أول منطقة لاستضافة جمعية التبشير للكنيسة في 1905 وكان الملك يوصفها بمعقل المبشرين تم افتتاح أول مدرسة بها وقد أنتجت هذه المدرسة أول أسقف أنجليكاني وقاد حركة التمرد في هذه المنطقة مما شجع بعد ذلك نائب الرئيس السوداني السابق، ورئيس جنوب السودان، وقايد الجيش الشعبي لتحرير السودان ورئيس الحركة الشعبية لتحرير السودان، الراحل الدكتور جون قرنق دي مابيور.

السياحة
تحتل بور موقع سياحيا جذاب حيث تقع بالقرب من السدود وبها حيوانات جذابة وبها مواقع جغرافية مشوقة وتقوم الحكومة بتوفير كافة الخدمات السياحية من توفير مخيمات مفتوخة للسياح فإن الأمم المتحدة وكالات مثل مفوضية شؤون اللاجئين، وغيرها من الجهات الفاعلة في مجال التنمية تساعد في عملية التنمية.

مذبحة بوروسيا 1991
وقعت هذه المذبحة في جنوب السودان وقتل فيها ما يقرب من 85 مدنيا عمدا من قبل مقاتلين النوير وجرح عدد مماثل نسبيا في خلال شهرين. وقد تسبب الجوع في حدوث مجاعة ونقص الغذاء منذ انتشار القوات وقيامهم بالنهب، وحرق القرى والمواشي وآخر 25,000 شخصا لقوا مصرعهم نتيجة لذلك، وفقا لمنظمة العفو الدولية.

المنظمات الغير حكومية
المنظمات غير الحكومية العاملة في بلدة بور تشمل ما يلي

 الميثودية المتحدة للإغاثة
 المنظمة الدولية للمعوقين
 منظمة أطباء بلا حدود
 منظمة الإنسانية البولندية

ورابط خارجية
 www.madingbor.com

مراجع

أماكن مأهولة في جونقلي

بور (مدينة)


Three hundred sixty-nine is the natural number following three hundred sixty-eight and preceding three hundred seventy.

In mathematics
369 is the magic constant of the 9 × 9 magic square and the n-Queens Problem for n = 9.

There are 369 free octominoes (polyominoes of order 8).

369 is a Ruth-Aaron Pair with 370. The sum of their prime factors are equivalent.

References

Integers

369 (number)


was a town located in Higashiazai District, Shiga Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 5,737 and a density of 607.09 persons per km2. The total area was 9.45 km2.

On January 1, 2010, Torahime, along with the towns of Kohoku (also from Higashiazai District), and the towns of Kinomoto, Nishiazai, Takatsuki and Yogo (all from Ika District), was merged into the expanded city of Nagahama. Higashiazai District and Ika District were both dissolved as a result of this merger.

References

Dissolved municipalities of Shiga Prefecture
Nagahama, Shiga

Torahime, Shiga


بلدية بُليطة قونكة أو (نقحرة: البلديخو ديل كويندي) ، هي إحدى بلديات مقاطعة قونكة إحدى مقاطعات إسبانيا، والتي تقع في منطقة قشتالة والمنجى وسط البلاد، والمائلة لجهة الشرق من إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 379 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات قونكة

البلديخو ديل كويندي


Dietmar Schulz (* 7. Mai 1960 in Düsseldorf) ist ein deutscher Jurist, Unternehmensberater und Politiker. Er war von 2012 bis 2017 Abgeordneter im Landtag von Nordrhein-Westfalen (fraktionslos, ehemals Piratenpartei).

Biografie
Dietmar Schulz legte 1980 das Abitur ab. Er absolvierte ab 1982 ein Studium der Rechtswissenschaften in Köln, das er 1988 mit dem 1. Staatsexamen abschloss. Nach Abschluss des Referendariats und dem 2. Staatsexamen in Nordrhein-Westfalen im Jahr 1992 war er bis 2004 als Rechtsanwalt und ist seit 1986 bis heute als Unternehmensberater tätig. Von 2008 bis 2009 war Schulz Justitiar und Generalbevollmächtigter einer mittelständischen Unternehmensgruppe in Köln.

Politik
Dietmar Schulz war Mitglied der Piratenpartei Deutschland. Bei der Landtagswahl in Nordrhein-Westfalen 2012 errang er ein Mandat über die Landesliste und gehörte als Mitglied des Landtags NRW der Piratenfraktion im Landtag NRW an.

Am 17. Juni 2014 wurde er zum stellvertretenden Fraktionsvorsitzenden der Piratenfraktion NRW gewählt. Am 23. September 2016 erklärte er, dass er die Piratenpartei-Fraktion verlasse. Aus der Piratenpartei trat Schulz zum Ende März 2017 aus. Mit der Landtagswahl in Nordrhein-Westfalen 2017 endete sein Mandat.

Im Landtag bekleidete Schulz als Rechtspolitischer Sprecher und als Haushalts- und Finanzpolitischer Sprecher jeweils die Funktion des Obmanns seiner Fraktion in den entsprechenden Ausschüssen. Außerdem war er Obmann in den Unterausschüssen "Landesbetriebe und Sondervermögen" und "Personal" sowie im Immunitätsausschuss des Landtags. Stellvertretendes Mitglied war er im Hauptausschuss, Sportausschuss sowie in der Vollzugskommission im Rechtsausschuss.

Er war kraft Berufung durch Finanzminister Walter-Borjans Verwaltungsrat des Bau- und Liegenschaftsbetriebs NRW. Zuvor war Schulz treibende Kraft bei der erneuten Einsetzung eines Parlamentarischen Untersuchungsausschusses zum BLB-Skandal. Später fungierte er kraft Wahl durch den Landtag als Parlamentarischer Beirat der NRW.Bank. Schließlich war er Mitglied der Vertreterversammlung des Versorgungswerks der Mitglieder des Landtags NRW.

Als Obmann und Sprecher im Parlamentarischen Untersuchungsausschuss zur WestLB führte er über die Legislaturperiode die Verhandlungen zur Einsetzung, Beratungen und die Beweisaufnahme für die Piratenfraktion zur Aufklärung politischer Verantwortlichkeiten beim Niedergang der ehemaligen Landesbank.

Von den Funktionen als Sprecher und Obmann der Piratenfraktion trat Schulz mit Austritt aus der Fraktion am 23. September 2016 zurück und war bis zum Schluss der 16. Legislaturperiode des Landtags beratendes Mitglied im Haushalts- und Finanzausschuss.

Seit Juli 2017 ist Schulz Mitglied der Freien Demokratischen Partei und war von März 2018 bis März 2019 stellvertretender Vorsitzender des FDP-Stadtverbandes Korschenbroich im Rhein-Kreis-Neuss.

Weblinks

 Dietmar Schulz bei der Piratenfraktion NRW
 Dietmar Schulz bei der Piratenpartei Krefeld
 Schulz' Profil im PIRATEN-Wiki

Einzelnachweise

Landtagsabgeordneter (Nordrhein-Westfalen)
Mitglied der Piratenpartei Deutschland
FDP-Mitglied
Rechtsanwalt (Deutschland)
Politiker (21. Jahrhundert)
Person (Düsseldorf)
Deutscher
Geboren 1960
Mann

Dietmar Schulz (Politiker, 1960)


Romain Gary (asıl adı Roman Kacew, takma adı Émile Ajar) (d. 8 Mayıs 1914, Vilna – ö. 2 Aralık 1980, Paris), Fransız yazar, yönetmen, senarist, II. Dünya Savaşı pilotu ve diplomat.

Dünya çapında tanınan bir yazar olan Gary, Fransa'da her yazara ancak bir kez verilen Goncourt Edebiyat Ödülü'nü, bir kez kendi adıyla bir kez de takma adla yayımladığı iki romanıyla iki kez kazanmış olan tek yazardır. Bunun dışında senaryolar yazdı ve iki film yönetti.

Hukuk mezunu olan Gary, kitap yayımlamaya başlamadan önce, II. Dünya Savaşı sırasında, Özgür Fransız Kuvvetlerine dahil olarak savaş pilotluğu yaptı. Bunların dışında, bir süre Fransız diplomatik servisi için çalıştı. BM Fransız Delegasyonu sekreterliği yaptı, Fransa'nın Los Angeles başkonsolosu oldu.

20. yüzyılda Fransa'nın en üretken ve tanınan yazarlarından olan Gary, eski eşi Jean Seberg'in 1979'daki ölümünün de etkisiyle, 1980'de, Paris'te yaşamına son verdi.

Biyografi
Asıl adı Roman Kacew olan yazar, Vilna'da (şimdiki Litvanya'nın başkenti Vilnüs), Yahudi bir ailenin çocuğu olarak dünyaya geldi. Ailesiyle önce Varşova'ya (Polonya) göç ettiler. Babası Arieh-Leib Kacew, 1925 yılında ailesini terk etti ve yeniden evlendi. Bu tarihten itibaren Gary, annesi Nina Owczinski tarafından yetiştirildi. 1928 yılında, Gary 14 yaşındayken, annesiyle Nice'de bir banliyöye taşındılar. Daha sonra kitaplarında ve söyleşilerinde, babasının kökeni, ailesi ve çocukluğuyla ilgili her seferinde değişkenlik gösteren bilgiler verdi.

II. Dünya Savaşında, Birleşik Krallık'ın yanında Almanya'ya karşı savaşmak için Fransa'ya yerleştiğinde, adını Romain Gary olarak değiştirdi. Önce Aix-en-Provence, ardından Paris'te hukuk okudu. Fransız Hava Kuvvetlerinde (Bourges yakınlarındaki Salon-de-Provence ve Avord Air Base'te) uçak kullanmayı öğrendi. II. Dünya Savaşı sırasında Fransa'nın Nazilerce işgali sonrasında, İngiltere'ye uçtu ve Özgür Fransız Kuvvetleri bünyesinde Avrupa ve Kuzey Afrika'da hizmet verdi. Pilot olarak, 65 saatten uzun süre uçarak, 25'in üzerinde başarılı saldırıda yer aldı. Savaşta gösterdiği kahramanlık nedeniyle kendisine çok sayıda onur nişanı ve madalya verildi.

Savaştan sonra, Fransız diplomatik servisi için çalıştı ve 1945'te, ilk romanını yayımladı. İlerleyen yıllarda, kimilerini Émile Ajar takma adıyla yazacağı 30'un üzerinde roman, öykü ve anı kitabıyla, Fransa'nın en üretken ve popüler yazarlarından biri olacaktı. Ayrıca, Fosco Sinibaldi ve Shatan Bogat takma adlarıyla da birer roman yayımladı.

Birleşmiş Milletlerin 1952'de New York'taki, 1955'te ise Londra'daki Fransız Delegasyonu sekreterliğine getirildi. 1956'da Fransa'nın Los Angeles başkonsolosu oldu.

İlk eşi, Büyük Britanyalı yazar, gazeteci ve Vogue dergisi editörü Lesley Blanch'ti. Bu evlilik, 1944'ten 1961'e dek sürdü.

1962-1970 yıları arasında ünlü Amerikalı oyuncu Jean Seberg'le evli kaldı. Çiftin bu evlilikten, Alexandre Diego adında bir oğulları oldu. Seberg'le ayrılığı nedeniyle sarsılan Gary'nin 1980 yılındaki intiharında, Seberg'in 1979 yılındaki şüpheli ölümünden sonra girdiği bunalımın büyük etkisi olduğuna inanılır. Yazar, 2 Aralık 1980'de Paris'te, kendisini tabancayla vurarak intihar etti. Emile Ajar'ın kendisinin takma adı olduğunu da açıkladığı intihar mektubunun son iki cümlesi çok ses getirdi: "Çok eğlendim, teşekkür ederim. Hoşçakalın."

Yazarlığı
Fransa'da bir kişiye birden fazla verilmeyen Goncourt Ödülü'nü iki kere (bir kez Romain Gary bir kez de Émile Ajar adlarıyla) aldı, bunu da intihar notunda açıkladı. Ödülü ilk olarak kendi adıyla yayımladığı Cennetin Kökleri romanıyla 1956 yılında alan Gary, Émile Ajar adıyla yazdığı Onca Yoksulluk Varken romanıyla, 1975 yılında ödülü tekrar aldı. Yalan Roman, Kadının Işığı, Şafakta Verilmiş Sözüm Vardı, Yıldızyiyiciler, Kral Solomon'un Bunalımı, yazarın diğer eserlerinden bazılarıdır.

Ayrıca, 1962 yapımı savaş filmi The Longest Day'''in senaryo ekibinde yer aldı; 1971 yapımı, başrolünde o dönemki eşi Jean Seberg'in oynadığı Kill! adlı filmi ise yazan ekipte yer aldı ve yönetti.

 Eserleri
 Romain Gary adıyla
 Education européenne (1945); Türkçe adı, Polonya'da Bir Kuş Var (Avrupa Eğitimi) (1992, ISBN 978-975-510-401-0)
 Tulipe (1946); 1970'te gözden geçirilip düzeltilerek yeniden basılmıştır.
 Le grand vestiaire (1949)
 Les couleurs du jour (1952)
 Les racines du ciel — 1956 Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü; Türkçe adı, Cennetin Kökleri (1992, ISBN 975-510-401-1) (Film uyarlaması The Roots of Heaven, 1958)
 Lady L. (1957)
 La promesse de l'aube (1960); Türkçe adı, Şafakta Verilmiş Sözüm Vardı (1990, ISBN 978-975-510-136-1)
 Johnie Coeur
 Gloire à nos illustres pionniers (1962, kısa öyküler)
 The ski bum (1965)
 Pour Sganarelle (1965, edebi makale)
 Les Mangeurs d'Etoiles (1966); Türkçe adı, Yıldızyiyiciler (1998, ISBN 978-975-510-856-8)
 La danse de Gengis Cohn (1967);
 La tête coupable (1968)
 Chien blanc (1970); (Film uyarlaması, White Dog, 1982)
 Les trésors de la Mer Rouge (1971)
 Europa (1972)
 The Gasp (1973)
 Les enchanteurs (1973)
 La nuit sera calme (1974, söyleşi)
 Au-delà de cette limite votre ticket n'est plus valable (1975); Türkçe adı, Biletiniz Buraya Kadar (1998, ISBN 975-510-847-5)
 Clair de femme (1977), Türkçe adı, Kadının Işığı (1996, ISBN 975-510-491-7)
 La bonne moitié (1979, oyun)
 Les clowns lyriques (1979); "Les couleurs du jour" romanının yeni versiyonu.
 Les cerfs-volants (1980); Türkçe adı, Uçurtmalar (1987, ISBN 9789755102442)
 Vie et mort d'Émile Ajar (1981, Ölümünden sonra yayımlanmıştır.)
 L'homme à la colombe (1984, ölümünden önceki nihai versiyonu)
 L'affaire homme (2005, makale ve söyleşileri)
 L'orage (2005, kısa öyküleri ve tamamlanmamış romanları)

 Émile Ajar adıyla
 Gros câlin (1974); Türkçe adı, Koca Tembel (1997, ISBN 975-510-044-X)
 La vie devant soi — 1975 Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü; Türkçe adı, Onca Yoksulluk Varken (1995, ISBN 975-510-621-9) (Sinema uyarlamaları, Madame Rosa, 1977 ve The Life Before Us, 1986)
 Pseudo (roman) (1976); Türkçe adı, Yalan Roman (1998, ISBN 978-975-510-936-7)
 L'Angoisse du roi Salomon (1979); Türkçe adı, Kral Solomon'un Bunalımı (1998, ISBN 978-975-510-820-9)
 Gros câlin (2007, yayımlanmamış orijinal halinin son bölümü de kapsayan yeni versiyonu.)

 Fosco Sinibaldi adıyla
 L'homme à la colombe (1958)

 Shatan Bogat adıyla
 Les têtes de Stéphanie (1974)

 Filmografisi
 Yönetmen olarak
 Les oiseaux vont mourir au Pérou (1968)
 Kill! (1971)

 Senarist olarak
 The Roots of Heaven (1958)
 The Longest Day'' (1962)

Kaynakça
 İngilizce Wikipedia 4 Ekim 2007 tarihli Romain Gary maddesi

Dış bağlantılar
 Romain Gary - IMDb sayfası.
 Net Kitap - Yazarla ilgili kısa bilgi.

1914 doğumlular
1980 yılında ölenler
20. yüzyıl Fransız yazarları
Fransız senaristler
Fransız pilotlar
Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü sahipleri
İntihar eden yazarlar
Fransız film yönetmenleri
Fransa'nın başkonsolosları

Romain Gary


Das Municipio Montero ist ein Landkreis im Departamento Santa Cruz im Tiefland des südamerikanischen Anden-Staates Bolivien.

Lage im Nahraum
Das Municipio Montero ist eines von fünf Municipios in der Provinz Obispo Santistevan. Es grenzt im Norden an das Municipio General Saavedra, im Westen und Südwesten an die Provinz Sara, und im Südosten und Osten an die Provinz Ignacio Warnes. Es erstreckt sich von Westen nach Osten über bis zu 25 Kilometer und von Norden nach Süden über bis zu 20 Kilometer.

Zentraler Ort des Municipios ist die Stadt Montero mit 107.294 Einwohnern (Volkszählung 2012) im Zentrum des Municipios.

Geographie
Das Municipio Montero liegt im tropischen Feuchtklima vor dem Ostrand der Anden-Gebirgskette der Cordillera Oriental. Die Region war vor der Kolonisierung von Monsunwald bedeckt, ist heute aber größtenteils Kulturland.

Die mittlere Durchschnittstemperatur der Region liegt bei knapp 25 °C (siehe Klimadiagramm Santa Cruz), die Monatsdurchschnittswerte schwanken zwischen 20 °C im Juli und 28 °C im Dezember. Der Jahresniederschlag beträgt etwa 1300 mm, die Monatsniederschläge sind ergiebig und liegen zwischen 40 mm im August und 200 mm im Januar.

Bevölkerung
Die Einwohnerzahl des Municipio Montero ist in den vergangenen beiden Jahrzehnten um etwa zwei Drittel angestiegen:
 1992: 58.569 Einwohner (Volkszählung)
 2001: 80.341 Einwohner (Volkszählung)
 2012: 109.518 Einwohner (Volkszählung)

Die Bevölkerungsdichte des Municipio bei der letzten Volkszählung von 2012 betrug 391 Einwohner/km².

Die Säuglingssterblichkeit war von 5,1 Prozent (1992) auf 4,5 Prozent im Jahr 2001 zurückgegangen, der Alphabetisierungsgrad bei den über 6-Jährigen von 89,2 Prozent (1992) auf 92,9 Prozent angestiegen.

98,0 Prozent der Bevölkerung sprechen Spanisch, 20,3 Prozent sprechen Quechua, 1,1 Prozent Aymara, und 0,6 Prozent Guaraní.

11,9 Prozent der Bevölkerung haben keinen Zugang zu Elektrizität, 8,5 Prozent leben ohne sanitäre Einrichtung. (2001)

74,2 Prozent der 16.216 Haushalte besitzen ein Radio, 77,8 Prozent einen Fernseher, 45,2 Prozent ein Fahrrad, 13,2 Prozent ein Motorrad, 17,3 Prozent ein Auto, 49,8 Prozent einen Kühlschrank, und 30,5 Prozent ein Telefon. (2001)

Politik
Ergebnis der Regionalwahlen (concejales del municipio) vom 4. April 2010:

Ergebnis der Regionalwahlen (elecciones de autoridades políticas) vom 7. März 2021:

Gliederung
Das Municipio Montero ist nicht weiter in Kantone (cantones) unterteilt, es gliedert sich in die folgenden Unterkantone (vicecantones):
 Montero – 1 Ortschaft – 78.294 Einwohner (2001)
 Comunidad El Torno – 10 Ortschaften – 885 Einwohner
 Comunidad Villa Copacabana – 5 Ortschaften – 266 Einwohner
 Villa Copacabana – 1 Ortschaft – 255 Einwohner
 Comunidad El Cupesi – 3 Ortschaften – 364 Einwohner

Einzelnachweise

Weblinks
 Municipio Montero - Übersichtskarten Nr. 71001
 Municipio Montero - Detailkarte und Bevölkerungsdaten (PDF; 555 kB) (spanisch)
 Departamento Santa Cruz - Sozialdaten der Municipios (PDF; 5,12 MB) (spanisch)

Municipio Montero


Domingo E. Salaberry (Buenos Aires, 14 de agosto de 1879 - íd., 11 de noviembre de 1923) fue un abogado y político argentino que ejerció como Ministro de Hacienda de su país durante toda la primera presidencia de Hipólito Yrigoyen.

Biografía

Se recibió de abogado en el año 1900 en la Universidad de Buenos Aires y se especializó en derecho comercial. Desde su juventud estuvo afiliado a la Unión Cívica Radical.

Fue elegido diputado nacional en el año 1916, asumiendo su cargo en mayo de ese año y renunciándolo en octubre, para asumir como Ministro de Hacienda del presidente Yrigoyen, cargo que ejerció durante todo su mandato.

Fue acusado de venalidad en distintas actividades, en particular en la distribución de cupos para la exportación de azúcar, acusaciones que el ministro rechazó, afirmando que era una campaña orquestada por el conservadurismo desplazado del poder. No obstante, tras bajar de su cargo, el gobierno de Marcelo T. de Alvear se hizo parcialmente eco de esas acusaciones.

La continuidad de las acusaciones causó que Salaberry se suicidara en noviembre de 1923. El presidente Alvear y el ministro de Hacienda, Víctor M. Molina, asistieron a su solemne funeral, descartando con esa actitud toda acusación en su contra. Fue enterrado en el Cementerio de la Recoleta de Buenos Aires.

Referencias

Porteños
Abogados de Argentina
Ministros de Economía de Argentina
Políticos de la Unión Cívica Radical
Diputados del Congreso de la Nación Argentina por la Provincia de Buenos Aires
Suicidas de Argentina
Alumnado de la Facultad de Derecho de la Universidad de Buenos Aires
Sepultados en el cementerio de la Recoleta

Domingo Salaberry


القَبَّار أو الكَبَر أو الشَفَلَّح أو الأَصَف  هي شجيرة تنتمي للفصيلة القبارية تعيش في حوض البحر الأبيض المتوسط وتنمو على الجدران وفي المناطق المحجرة وعلى جوانب الطرق وعند الشواطئ الصخرية.

الوصف النباتي

 الشجيرة معمرة، شائكة، خضراء رمادية ذات أفرع عديدة، خشبية زاحفة متسلقة يصل طولها إلى 70 سم.
 الأوراق خضراء شاحبة، لحمية، مدورة.
 الأزهار وردية بيضاء كبيرة تتميز بوجود عدد كبير من الأسدية البارزة ذات اللون البنفسجي الفاتح.
 الثمار كمثرية يتراوح طولها بين - 2.5 - 5 سم ذات لون أخضر داكن وعندما تنضج الثمرة تنشطر كاشفة عن لب أحمر اللون به عدد كبير من البذور.

البيئة
ذات مدى بيئي واسع تنمو الشجرة في المناطق الجبلية على المنحدرات وفي المناطق الهامشية وفي الصحاري وفي الترب الصخرية والكلسية والجصية، وهي تتحمل الظروف القاسية.

التزهير والأثمار

يستمر تشكل الازهار من 15 أيار/مايو حتى 15 أيلول/سبتمبر وتتشكل الثمار باستمرار وتنضج بشكل متتابع تبعاً لوقت عقدها.

تواجده
ينتشر في حوض البحر المتوسط، وفي جنوب فرنسا وإيطاليا، ويُزرع في المغرب، أما في سوريا يوجد بشكل برِّي ولا سيما في جبال الساحل السوري وينتشر في العراق في الهضبة الغربية في الأنبار خصوصا على ضفاف نهر الفرات في راوة وعنه وهيت والقائم وفي الرمادي أيضا , و إيضا في الأحواز ينمو بشكل برّي خصوصًا على ضفاف نهر كارون ، و يتواجد في جزيرة كبر  في  الكويت

المناطق المنتجة
في أوروبا تعدّ فرنسا وإسبانيا أهم منتجين كما ينتج في المغرب و معظم منتجات القبار الموجودة في أسواق أوروبا وأميريكا هي مستوردة من المغرب.

القبار والمطبخ

تعرف النبتة بثمارها التي تستهلك عادة على شكل مخلل. يستخدم الكبر المُملح والمخلل في العديد من مأكولات  مثل السلطات، الباستا، البيتزا، البريك وغيرها.

البراعم الزهرية الصغيرة تخلل وأيضا الثمار تؤكل كمخلل ويستخدِم اليونانيون الأوراق في السلطات ويعدّ مُنكِّه للطعام والصلصات كالبهار.

أحياناً يؤكل لب ثمارها الكمثرية وطعمه حلو أما القشرة فلا تؤكل، والبذور حارة لاذعة في حالة قضمها ولذا ينصح ببلعها مع اللب .

عسل القبار "الشفلح
 يزهر القبار في وقت ما يسمى عصة المرعى حيث يندر الرحيق ويعدّ عسل القبار إضافة إلى فوائدة الطبية الكبيرة مقوي جنسي بجدارة.

الأهمية الطبية
للقبار فوائد طبية مثل استعمال جذوره في علاج بعض الالتهابات المستعصية.

تحذير
هذه الشجرة مأوى للكثير من الثعابين وذلك لكثافتها لذا يجب الاحتياط قبل قطع الثمار للتأكد من عدم وجود أي ثعبان بداخلها وذلك برمي حجرة أو تحريكها بعصا.

انظر أيضًا
 الكراتيفة المقدسة

مصادر

نباتات أوروبا
قبار شوكي
بهارات
بهارات هندية
الحياة النباتية في أوروبا
قبار شوكي
مأكولات الدغل الأسترالي
مخلل
نباتات آسيا المعتدلة
نباتات الحدائق في أوروبا
نباتات أستراليا
نباتات زينة في آسيا
نباتات سقطرى
نباتات شمال إفريقيا
نباتات صالحة للأكل
نباتات طبية في آسيا
نباتات طبية في أوقيانوسيا
نباتات طبية في إفريقيا
قبار شوكي

قبار


Cruzeta es un municipio brasileño del estado de Rio Grande do Norte, localizado en la región del Seridó. De acuerdo con el censo realizado por el IBGE (Instituto Brasileño de Geografía y Estadística) en el año 2000, su población es de 8.138 habitantes. Área territorial de 288 km². La principal carretera de vinculación a la ciudad es la carretera estatal RN-288, que une la capital Natal a la ciudad polo del Seridó, Caicó.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Río Grande del Norte

Cruzeta


في الطيران، برج المراقبة هو برج تقع فيه وحدة مراقبة جوية وتعمل على السيطرة على حركة الطائرات داخل المطار وحوله.

انظر أيضاً
 طالعة
 موقف الطائرات.
 برج محصن.

معرض صور

مراجع

أبراج المراقبة
مراقبة جوية

برج مراقبة