Gênero de vírus (família RETROVIRIDAE) constituído por vírus exógenos (transmitidos horizontalmente) encontrados em poucos grupos de mamíferos.
As infecções causadas por estes vírus incluem a leucemia-linfoma de células adultas T ou B humanas (LEUCEMIA-LINFOMA AGUDA DE CÉLULAS T ASSOCIADA A HTLV-I), e a leucemia bovina (LEUCOSE ENZOÓTICA BOVINA)Deltaretrovirus - 8 complete genomes. O representante da espécie é o VÍRUS DA LEUCEMIA BOVINA.

Vírus BLV-HTLV
Vírus HTLV
Vírus HTLV-BLV
Vírus da Leucemia de Células T Humano
Vírus da Leucemia-Linfoma de Células T Humano

Deltaretrovirus


Grace Moema, nome artístico de Thereza Graça Fernandes (Lisboa, 04 de julho de 1907 - Rio de Janeiro, 27 de agosto de 1983) foi uma importante atriz luso-brasileira, destacando-se por suas atuações nos filmes brasileiros a partir da década de 1940.

Biografia
Grace Moema, nome artístico de Thereza Graça Fernandes nasceu na cidade de Lisboa, em 04 de julho de 1907. Seus pais José Graça Fernandes e Maria Graça, também artistas, mudaram-se para o Brasil em 1911.

Sua carreira tem início ainda no final da década de 1920, a partir daí passou a integrar a Companhia de Comédias Jaime Costa, pela qual trabalharia até 1948. Também fora funcionária do antigo Serviço Nacional de Teatro, órgão pelo qual se aposentara.

A convite de Humberto Mauro, participa em 1939 de Um Apólogo, marcando sua estreia em cinema.  Participara de vários filmes, tendo sido dirigido por importantes cineastas como Moacyr Fenelon, Watson Macedo, José Carlos Burle, Victor Lima e Eurides Ramos.

Faleceu na cidade do Rio de Janeiro, em 27 de agosto de 1983.

Filmografia

No Teatro

1928 - A Mulher
1930/1931 - Berenice
1931 - Papoulas Rubras
1932 - Andaime
1934 - Cala a Boca, Etelvina
1934 - Canto Sem Palavras
1934 - Ri... de Palhaço
1934 - Sexo
1935 - Divino Perfume
1935 - Histórias de Carlitos
1935 - O Grande Banqueiro
1936 - O Home da Cabeça de Ouro
1937 - Anna Christie
1937 - Assim... Não É Pecado
1937 - O Gosto da Vida
1937 - O Hóspede do Quarto Nº 2
1937 - Uma Loura Oxigenada
1938 - As Solteironas dos Chapéus Verdes
1938 - O Homem Que Nasceu Duas Vezes
1938 - Simplício Pacato
1938 - Tinoco
1939 - A Flor da Família
1939 - Carlota Joaquina
1939 - Fora da Vida
1941 - A Cigana Me Enganou
1941 - A Flor da Família
1941 - A Pensão de Dona Estela
1941 - Carlota Joaquina
1941 - Crepúsculo
1941 - Maridos de Segunda Mão
1941 - Médico à Força
1941 - Mulher Infernal
1941 - Nossa Gente É Assim
1941 - O Chalaça
1941 - O Hóspede de Quarto Número 02
1941 - O Morro Começa Ali
1941 - Pensão de D. Estela
1941 - Sansão
1941 - Se a Sociedade Soubesse
1942 - A Família Lero-Lero
1942 - A Mulher do Próximo
1942 - Emboscada Nazista
1943 - A Família Lero-Lero
1943 - Emboscada Nazista
1944 - Acontece Que Eu Sou Baiano
1944 -  As Filhas de Candinha
1944 - O Maluco da Avenida
1944 - Os Homens Já Foram Anjos
1944 - Segredo de Família
1944 - Vila Rica
1945 - Grande Marido
1945 - O Costa do Castelo
1945 - O Meu Nome É Doutor
1945 - Patrocínio
1946 - O 13º Mandamento
1946 - Onde Está Minha Família?
1946 - Os Maridos Atacam de Madrugada
1946 - Venha a Nós...
1956 - Memórias de um Sargento de Milícias
1956/1957 - O Dilema do Médico
1957 - A Bela Madame Vargas
1957 - Guerras do Alecrim e da Manjerona
1957 - Mulheres / Poeira de Estrelas 1957
1958 - Antes da Missa (Assistência de direção)
1958 - Peguei Um Ita no Norte
1958/1959 - A Jóia (Assistência de Direção)
1959 - O Mambembe
1960 - Alegoria Carioca
1960 - Cristo Proclamado
1961 - Casar ou Experimentar
1961 - Nem Tudo Está Perdido
1961 - O Dono da Casa
1964 - A Guerra Mais ou Menos Santa
1964 - A Torre em Concurso
1964 - Mister Sexo ou a Ilha de Circe
1964 - O Hóspede Inesperado
1965 - A Guerra Mais ou Menos Santa
1965 - O Berço do Herói (censurada)
1965 - O Pagador de Promessas
1966/1967 - Rasto Atrás
1967 - Nicolette Contra 009

Ligações externas

Atrizes de cinema do Brasil
Atrizes de teatro do Brasil

Grace Moema


Balamir (Balamir, Balamur) je bio vladar Huna. Spomenuo ga je Jordanes u svojoj Getici (oko 550.). Jordanes ga je jednostavno nazvao "kraljem Huna" (rex Hunnorum) pri čemu je naveo da je Balamir slomio kraljevstvo Ostrogota 370. godine, ustvari negdje između 370. i najvjerojatnije 376. godine.

Izvori

Vladari
Huni

Balamber


Faroe Adaları millî futbol takımı, Faroe Adaları'nı uluslararası arenada temsil eden futbol takımıdır.

Tarihçe
1930'dan 1988'deki FIFA üyeliğine dek Faroe Adaları millî futbol takımının maçları, İzlanda, Shetland, Orkney Adaları, Grönland ve Danimarka 21 yaş altı takımına karşı oynanan
özel maçlarla sınırlıydı. Bu maçların hiçbiri ne FIFA ve ne de Faroe Adaları Futbol Federasyonu tarafından resmî maç statüsünde sayılmadı.

1979'da kurulan Faroe Adaları Futbol Federasyonu'nun 1988'de FIFA olmasının ardından millî takım, 24 Ağustos 1988'de deplasmanda İzlanda ile ilk resmî maçına çıktı ve sahadan 1-0 yenik ayrıldı. İlk galibiyetini ise 14 Nisan 1989'da oynadığı ikinci resmî maçında alan Faroe Adaları, Kanada karşısında 1-0 galip geldi. Federasyon, 18 Nisan 1990'da ise UEFA üyesi oldu.

Faroe Adaları'nın katıldığı ilk kupa elemeleri, 1992 Avrupa Futbol Şampiyonası elemeleri oldu. Elemeler kapsamında, 12 Eylül 1990 tarihinde oynadığı ilk maçta Avusturya'yı 1-0 yenen Faroe Adaları, tarihi bir galibiyet elde etti. Çünkü o dönemde Faroe Adaları'nda çim saha bulunmaması sebebiyle millî takım maçlarını İsveç'in Landskrona oynamaktaydı ve tamamı amatör futbolculardan oluşan takımdaki gol atan isim olan Torkil Nielsen ise yerel bir inşaat şirketinde satış elemanı olarak çalışmaktaydı.

8 Kasım 2011'de Danimarkalı Lars Olsen'in göreve getirilmesinin ardından Faroe Adaları, 2016 Avrupa Futbol Şampiyonası elemelerinde 14 Kasım 2014'te deplasmanda Yunanistan'ı 1-0 yenerek uluslararası futbol camiasını şaşırttı. O dönemde Yunanistan FIFA sıralamasında 18. basamakta yer alırken Faroe Adaları 187. sıradaydı ve bu nedenle The Guardian galibiyeti FIFA Dünya Sıralaması bakımından gelmiş geçmiş en büyük üzüntü olarak tanımladı. 13 Haziran 2015'te Faroe Adaları, Tórshavn'da oynanan maçta Yunanistan'ı bir kez daha yenmeyi başararak uluslararası futbol camiasını tekrar şaşırttı. Bu iki galibiyet, millî takımın FIFA sıralamasında ulaştığı en yüksek nokta olan 74.'lüğe kadar yükselmesini sağladı. Bu elemelerde takım, hiçbir maçta üçten fazla gol yemeden altı puanla grubu Yunanistan'ın üzerinde, sondan ikinci sırada tamamladı.

Turnuva Tarihi

FIFA Dünya Kupası tarihi

Avrupa Futbol Şampiyonası tarihi

UEFA Uluslar Ligi tarihi
 Yükseldi   Aynı ligde kaldı   Düştü

Kadro
Aşağıdaki kadrodaki oyuncular 2022-23 UEFA Uluslar C Ligi maçları için çağrılmıştır.
26 Eylül 2022, Türkiye maçından sonra

Teknik direktörleri

Futbolcu istatistikleri

En çok millî olan oyuncular

En çok gol atan oyuncular

Kaynakça

Faroe Adaları millî futbol takımı


Arşidük Franz Ferdinand Avusturya-Macaristan İmparatorluğu veliahtıydı. 1914 yılında uğradığı suikast sonucu ölmüştür. Bu suikast I. Dünya Savaşı'nın başlangıcı sayılır.
 Franz Ferdinand İskoç bir indie rock topluluğudur ve topluluğun ilk albümünün adı da Franz Ferdinand'dır.

Franz Ferdinand (anlam ayrımı)


Ante Mašković (Split, 7. kolovoza 1979.), hrvatski plivač.

Na Olimpijskim igrama 2000. bio je pričuva.

Na europskom prvenstvu u kratkim bazenima 2000. godine je postao europski prvak na 50 metara leđno. Iste je godine osvojio brončanu medalju u štafeti 4 x 50 metaraa mješovito. Na istom je natjecanju 2001. godine osvojio srebrnu medalju na 50 metara leđno.

Bio je član splitskog Jadrana, zagrebačke Mladosti te Cambridge Aquajets i Cambridge Ontario iz Kanade.

Izvori

Hrvatski plivači
Plivanje u Splitu

Ante Mašković


Polkaprikker er et mønster der består af en ensartet baggrundsfarve med cirkler i en anden farve på. Polkaprikker adskiller sig fra andre typer mønstre med prikker, idet de er fuldstændigt runde og ensartede i størrelsen. Tidlig brug af mønstret havde samme størrelse på prikkerne, og en relativt kort afstand i forhold til diameteren af prikkerne. Nogle mener at mønstret opstod i et forsøg på at dække over mølhuller i kvinders kjole. Mange moderne polkaprik-mønstre har en mere tilfældig spredning og forskelligfarvede prikker.

Polkaprikker ses ofte på børnetøj, legetøj og møbler, men optræder også på mange andre typer genstande. De bruges sjældent i en formel kontekst, men anvendes gerne på mere legende beklædningsgenstande som badedragter (som der bl.a. synges om i sangen "Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini") og lingeri. Prikkerne optræder en gang i mellem på mere formel beklædning. Mønstret bruges også på beklædningstilbehør som slips, halstørklæder og lommeklude.

Mønstret var særlig populært på tøj i slutningen af 1800-tallet i Storbritannien.

Referencer

Eksterne henvisninger

Mønstre
Tekstilmønstre

Polkaprikker


ජෝසප් ලුවී ගේලුසැක් (, , , ), යනු ප්‍රංශ ජාතික රසායන විද්‍යාඥයකු සහ භෞතික විද්‍යාඥයෙකු වෙයි.

ආශ්‍රිත
 ගේලුසැක් නියමය
 Brin process
 Joule expansion

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

École Polytechnique alumni
École des Ponts ParisTech alumni
Corps des ponts
1778 උපත්
1850 මරණ
People from Haute-Vienne
Academic staff of the University of Paris
Burials at Père Lachaise Cemetery
Discoverers of chemical elements
Members of the French Academy of Sciences
Members of the Royal Swedish Academy of Sciences
Fellows of the American Academy of Arts and Sciences
Recipients of the Pour le Mérite (civil class)
French atheists
19th-century French chemists
19th-century French physicists
Foreign Members of the Royal Society
Boron
Flight altitude record holders
French aviation record holders
Fluid dynamicists

ජෝසප් ලුවී ගේලුසැක්


Yolgeçen, Adana ilinin Seyhan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Bir rivayete göre, geçmiş tarihlerde Adana - Tarsus yolu bu mahalleden geçermiş. Kervanlar burada mola verirlermiş.
Köy de bu nedenle Yolgeçen adını almış. Bu mahallede büyük bir han varmış. Yolgeçen hanı tabiri bu handan kaynaklanmıştır.

Coğrafya
Adana iline 17 km, Seyhan ilçesine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Seyhan'ın mahalleleri

Yolgeçen, Seyhan


În urma invaziei din Serbia din octombrie 1915 în timpul Primului Război Mondial, armata sârbă s-a retras prin Albania, un eveniment numit uneori golgota albaneză (). În timpul lungului marș, aproximativ 240.000 de sârbii au murit de frig, foame, boli și din cauza triburilor albaneze. Marșul prin munții a decimat soldații și a contribuit la pierderi devastatoare pentru sârbi, care au avut de suferit în Primul Război Mondial cele mai multe pierderi pe cap de locuitor din orice țară.

Retragere

Pe 7 octombrie 1915, Regatul Serbiei a fost invadat de armata combinată a forțelor germane și austro-ungare. Pe 14 octombrie, Regatul Bulgariei a declarat război Serbiei. Cu trupele sale depășite numeric și ca armament, mareșalul sârb Radomir Putnik a ordonat o retragere completă a armatei sârbe în sud și vest prin Regatul Muntenegrului și în pe atunci neutrul Principat al Albaniei pe 25 noiembrie 1915.

Vremea a fost groaznică, drumurile erau proaste și armata a încercat să-i ajute pe zecile de mii de civili care s-au retras împreună cu soldații și care aveau puține sau niciun bun sau aliment. Dar vremea rea și drumurile proaste au reprezentat și un avantaj pentru sârbi, deoarece germanii și bulgari nu au putut trece de munții albanezi. Astfel, mii de sârbi care au fugit din patria lor au reușit să scape de capturare. Cu toate acestea, sute de mii de oameni au pierit din cauza foametei, a bolilor, de sete, hipotermie, și din cauza atacurilor făcute de către forțele inamice și a bandelor tribale albaneze, ca răzbunare pentru conflictele militare dintre armata sârbă și gherilele separatiste albaneze petrecute între anii 1912-1913, în timpul Războaielor balcanice.

Circumstanțele de retragere au fost dezastruoase. 155.000 de sârbi, majoritatea militari, au ajuns la coasta Mării Adriatice, și apoi au pornit pe nave de transport Aliate care i-au purtat pe diferite insule din Grecia (multe la Corfu) înainte de a fi trimiși în Frontul din Salonic.

Urmări
În timpul retragerii, aproximativ 200.000 de sârbi au pierit în munții albanezi și mai multe mii au pierit odată ce au ajuns pe insula grecească Corfu. Din cauza pierderilor masive de vieți omenești, retragerea armatei sârbe prin Albania este considerată de către sârbi a fi una dintre cele mai mari tragedii în istoria națiunii.

Supraviețuitorii retragerii au fost atât de slăbiți, astfel încât mii dintre ei au murit din cauza oboselii, în săptămânile de după salvarea lor.
În timp ce principalele tabere de recuperare ale armatei au fost pe insula Corfu (un contingent a fost trimis la Bizerte, iar mulți dintre refugiații civili au fost acceptați de către Franța), bolnavii și cei pe moarte, care constituiau cea mai mare parte soldați, au fost tratați pe insula Vido pentru a preveni epidemiile. În ciuda ajutorului primit din partea Aliațiilor, condițiile improvizate ale facilităților medicale și numărul prea mare de pacienții de pe insulă a dus la o rată mare de mortalitate. Datorită suprafeței mici a insulei și a solului pietros, soldații au fost nevoiți să-și îngroape morții în mare (legând bolovani de cadavre pentru a preveni plutirea lor). Au fost îngropați astfel mai mult de 5.000 de sârbi, marea devenind cunoscută drept Cimitirul Albastru (Plava Grobnica). Ea se află în apropiere de insula greacă Vido.

Comemorare

Soldat sârb Milutin Bojić a scris un poem numit Plava Grobnica sau pentru a-și comemora camarazii căzuți. În cele din urmă, Bojić însuși a murit de tuberculoză și a fost îngropat în "Cimitirul Albastru".

Filme
Gde Cveta Limun Žut este un film documentar din 2006 despre evenimentele care au avut loc.

Referințe

Cărți

Legături externe
 Viața sub ocupația sârbă 1915 – 1918, Revista "Apărare", ediție specială, Nr. 135, Miljan Milkich, decembrie 15, 2015. (sârbă)
 Retragerea Armatei sârbe, Revista "Apărare", ediție specială, Nr. 136, Snezana Nikolic, 1 ianuarie 2016. (Sârbă)
 În sânul Bizerte, Revista "Apărare", ediție specială, Nr. 138, Snezana Nikolic, 15 februarie 2016. (sârbă)
 Corfu – Insula de Solvatare, Revista "Apărare", ediție specială, Nr. 148, Milano Milkic, 15 iulie 2016.
Serbia în Primul Război Mondial

Retragerea armatei sârbe prin Albania


was a town located in Mihara District, Hyōgo Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 16,511 and a density of 282.96 persons per km2. The total area was 58.35 km2.

On January 11, 2005, Mihara, along with the towns of Midori, Nandan and Seidan (all from Mihara District), was merged to create the city of Minamiawaji.

Dissolved municipalities of Hyōgo Prefecture
Minamiawaji, Hyōgo

Mihara, Hyōgo


Dance Dance Revolution 5thMIX es el quinto videojuego arcade y la última de PlayStation de la serie Dance Dance Revolution publicada por Konami el 27 de marzo de 2001. A pesar de que es exclusivo de Japón, algunas máquinas están disponibles a nivel mundial. Se agregan 40 canciones a la lista de 124 canciones en total, 4 de ellas son canciones largas (que duran entre 3 y 4 minutos) y otras 9 se desbloquean con código o por intervención del operador de la máquina.

Cambios
 Es la última versión para elegir personajes (antes del lanzamiento del DDR Supernova 1), Naoki Maeda es seleccionable como Naoki en P1 y N.M.R. en P2.
 Se introduce la rueda de canciones, que ocupa la mitad derecha de la pantalla, mientras que en la mitad izquierda está el banner, BPM, dificultades y puntajes.
 En la versión de PlayStation, tiene el soporte Link para sus próximas arcades, DDRMAX, DDRMAX2 y DDR Extreme
 Cambia el algoritmo de puntaje: 5.000.000 + (Nº de pasos * 5.000.000), el tope de las canciones con 9 pasos es de 50.000.000
 Artistas como el Grupo BeForU hacen su aparición.
 Es la única versión en incluir canciones largas, si una etapa dura 90 segundos hasta esta versión o hasta 2:30 en las secuelas, una canción larga dura entre 3 y 5 minutos, requiriéndose 2 etapas de juego, por lo tanto, se eliminan las canciones largas en sus secuelas. En DDR X, se implementó 5 X-mixes, que también son largas, y son remixes de ciertas canciones.
 Se elimina el modo Nonstop para la arcade, hasta DDR Extreme, donde es reactivado.
 También es la primera versión en eliminar varias canciones de forma masiva debido a problemas de espacio.
 Soporta ahora canciones que tienen detenciones de tiempo. Los jugadores deben estar atentos a las detenciones. Otras series de juegos lo incluyen pero  series como beatmania IIDX no son soportados, añadiendo espacio entre notas o cambios de velocidad como reemplazo.

Lista de canciones
La lista de la versión arcade, contiene las 124 canciones. Amarilla para las canciones bloqueadas, verde para la entrega actual y azul para entregas anteriores. La marca () contiene dificultad beginner. Canciones largas (marcadas con la frase Long Version) ocupa 2 canciones consecutivas. La entrega de PSX contiene una lista similar a esta, pero reducida en parte.

Nota: no se incluye la lista de las versiones caseras

Música notable
 Paranoia Eternal: esta composición a 200 BPM no fue creado por Naoki sino por uno de los 2 autores llamados Takeshi Matsumoto y Mitsugu Matsumoto, uno de ellos bajo el nombre de STM 200.
 El grupo BeForU aparece en DDR Extramix para PlayStation, Naoki seleccionó inicialmente a Shiyuna Maehara, Noria Shiraishi, Riyu Kosaka y Yoma Komatsu. Su primer sencillo, DIVE, aparece en 5thMIX.

Enlaces externos
 Sitio oficial de Dance Dance Revolution 5thMix

Videojuegos de 2001
Videojuegos de música
Videojuegos arcade
Videojuegos para PlayStation
5thMIX

Dance Dance Revolution 5thMIX


Octavian Calmîc () este un economist din Republica Moldova, care din 21 ianuarie 2016 - 21 decembrie 2017 a deținut funcția de Viceprim-ministru, Ministru al Economiei al Republicii Moldova și Infrastructurii în guvernul Guvernul Pavel Filip. Din 2009 până la 21 ianuarie 2016 a fost Viceministru al Economiei pentru cooperare economică internațională, iar per ansamblu a activat în cadrul Ministerului Economiei începând cu anul 1996. Între 1998-2001 a fost membru activ al echipei pentru negocierea aderării Republicii Moldova la Organizația Mondială a Comerțului.

Este căsătorit și are un copil.

Referințe

Economiști moldoveni
Miniștri ai economiei ai Republicii Moldova
Moldoveni în viață
Oameni din raionul Ialoveni
Politicieni moldoveni
Decorați cu Ordinul Gloria Muncii al Republicii Moldova

Octavian Calmîc


The year 1838 in architecture involved some significant architectural events and new buildings.

Buildings and structures

Buildings opened
 April 8 – The British National Gallery first opens to the public in the building purpose-designed for it by William Wilkins in Trafalgar Square, London.

Buildings completed
 Palazzo Gavazzi, Milan, Italy, designed by Luigi Clerichetti.
 Rideau Hall, Ottawa, Canada, built by Scottish architect Thomas McKay.
 Walton Hall, Cheshire, England, designed for Sir Gilbert Greenall, 1st Baronet, possibly by Edmund Sharpe.
 Chota Imambara, Lucknow.

Awards
 Grand Prix de Rome, architecture: Toussaint Uchard.

Births

 January 23 – John James Clark, Australian architect (died 1915)
 April 13 – J. D. Sedding, English ecclesiastical architect (died 1891)
 May 16 – Thomas Forrester, New Zealand plasterer, draughtsman, architect and engineer (died 1907)
 September 18 – Thomas Drew, Irish ecclesiastical architect (died 1910)
 September 29 – Henry Hobson Richardson, American city architect (died 1886)

Deaths
 September 5 – Charles Percier, French Neoclassical architect, interior decorator and designer (born 1764)
 October 16 – William Vitruvius Morrison, Irish architect, son and collaborator of Sir Richard Morrison (born 1794)

References

Architecture
Years in architecture
19th-century architecture

1838 in architecture


Micael Leandro de Farias Borges (Rio de Janeiro, 12. prosinca 1988.) je brazilski glumac.

Rođen u Rio de Janeiru, Micael je odrastao na brdu Vidigal, umjetničku karijeru započeo je 2001. godine kada je glumio u filmu Copacabana. Istaknuo se 2002. godine u filmu Grad Božji, snimio brojne filmove i serije. među njima, Brava Gente, Cidade dos Homens i Linha Direta.

Borges je 2009. bio protagonist 16. sezone Young Hearts. Međutim, lik je na kraju odbačen od publike koja je preferirala mladu damu s negativcem radnje. 2011. godine Micael je stekao nacionalnu slavu i priznanje glumeći jednog od 6 protagonista u telenoveli Rebelde Brasil, Njegov lik, Pedro je mladić koji će učiti u elitnom internatu kako bi osvetio smrt svog oca, a na kraju se zaljubio u neprijateljsku kćer. Zajedno s grupom RBR otputovali su u Brazil na turneju.

2017. sudjelovao u 1. sezoni plesnog natjecanja Dancing Brasil, eliminira se u 9. tjednu. 2018. glumio je u telenoveli O Tempo Não Para.
Brazilski filmski glumci
Brazilski televizijski glumci

Micael Borges


The M11 link road protest was a campaign against the construction of the M11 link road in east London in the early to mid-1990s. "A12 Hackney to M11 link road", as it was officially called, was part of a significant local road scheme to connect traffic from the East Cross Route (A12) in Hackney Wick to the M11 via Leyton, Leytonstone, Wanstead and the Redbridge Roundabout, avoiding urban streets.

The road had been proposed since the 1960s, as part of the London Ringways, and was an important link between central London and the Docklands to East Anglia. However, road protests elsewhere had become increasingly visible, and urban road building had fallen out of favour with the public. A local Member of Parliament Harry Cohen, representing Leyton, had been a vocal opponent of this scheme.

The protests reached a new level of visibility during 1993 as part of a grassroots campaign where protesters came from outside the area to support local opposition to the road. The initial focus was on the removal of a tree on George Green, east of Wanstead, that attracted the attention of local, then national media. The activity peaked in 1994 with several high-profile protesters setting up micronations on property scheduled for demolition, most notably on Claremont Road in Leyton. The final stage of the protest was a single building on Fillebrook Road in Leytonstone, which, due to a security blunder, became occupied by squatters.

The road was eventually built as planned, and opened to traffic in 1999, but the increased costs involved in management and policing of protesters raised the profile of such campaigns in the United Kingdom, and contributed to several road schemes being cancelled or reviewed later on in the decade. Those involved in the protest moved on to oppose other schemes in the country. By 2014, the road had become the ninth most congested in the entire country.

Background
The origin of the link road stems from what were two major arterial roads out of London (the A11 to Newmarket and Norwich, and the A12 to Colchester, Ipswich and Great Yarmouth) and subsequent improvements. The first of these was the Eastern Avenue improvement, that opened on 9 June 1924, which provided a bypass of the old road through Ilford and Romford.

Proposals for the route first arose in the 1960s as part of the London Ringways plan, which would have seen four concentric circular motorways built in the city, together with radial routes, with the M11 motorway ending on Ringway 1, the innermost Ringway, at Hackney Marsh.

A section of Ringway 1 known as the East Cross Route was built to motorway standards in the late 1960s and early 1970s and designated as the A102(M). A section of the M11 connecting Ringway 2 (now part of the North Circular Road) and Eastern Avenue to Harlow was completed in the late 1970s, opening to traffic in 1977.

The Ringways scheme met considerable opposition; there were protests when the Westway, an urban motorway elevated over the streets of Paddington, was opened in 1970, with local MP John Wheeler later describing the road's presence within 15 metres of properties as "completely unacceptable environmentally," and the Archway Road public inquiry was repeatedly abandoned during the 1970s as a result of protests. By 1974, the Greater London Council announced it would not be completing Ringway 1.  The first Link Road Action Group to resist the M11 link road was formed in 1976, and for the next fifteen years activists fought government plans through a series of public inquiries. Their alternative was to build a road tunnel, leaving the houses untouched, but this was rejected on grounds of cost.  Drivers travelling in the areas where the new roads would have been built had to continue using long stretches of urban single-carriageway roads. In particular, the suburbs of Leyton, Leytonstone and Wanstead suffered serious traffic congestion.

The Roads for Prosperity white paper published in 1989 detailed a major expansion of the road building programme and included plans for the M12 Motorway between London and Chelmsford, as well as many other road schemes. Although the Leyton MP Harry Cohen suggested in May 1989 that the government should scrap the scheme, a public enquiry was held for the scheme in November.

The protest campaign in East London

By the 1980s, planning blight had affected the area and many of the houses had become home to a community of artists and squatters. Eventually, contractors were appointed to carry out the work and a compulsory purchase of property along the proposed route was undertaken. In March 1993, in preparation for the construction of the road, the Earl of Caithness, then the Minister of State for Transport, estimated that there would be 263 properties scheduled for demolition, displacing 550 people, of which he estimated 172 were seeking rehousing. Several original residents, who had in some cases lived in their homes all their lives, refused to sell or move out of their properties.

Protesters from the local area against the link road scheme were joined by large numbers of anti-road campaigners from around the UK and beyond, attracted by the availability of free housing along the route. These experienced protesters, who had participated in earlier events such as the Anti-Nazi League riots in Welling, gave impetus to the campaign. The new arrivals used the skills they had developed during prior protests to construct "defences", blocking the original entrances to the houses and creating new routes directly between them.

Sophisticated techniques were used to delay the construction of the road. Sit-ins and site invasions were combined with sabotage to stop construction work temporarily. This led to large numbers of police and constant security patrols being employed to protect the construction sites, at great expense. By December 1994, the total cost of construction had been estimated at £6 million and rising by £500,000 every month.

The protesters were successful in publicising the campaign, with most UK newspapers and TV news programmes covering the protests on a regular basis. Desktop publishing, then in its infancy, was used to produce publicity materials for the campaign and send out faxes to the media. When the government began evicting residents along the route and demolishing the empty houses, the protesters set up so-called "autonomous republics" such as "Wanstonia" in some groups of the houses. Extreme methods were used to force the engineers to halt demolition, including tunnels with protesters secured within by concrete.

The chestnut tree on George Green

Until late 1993, local opposition to the M11 extension had been relatively limited. While opposition had been going for nearly ten years, institutional avenues of protest had been exhausted, and local residents were largely resigned to the road being built. When outside protesters arrived in September 1993, few residents saw their mission as "their campaign".

One section of the M11 extension was due to tunnel under George Green in Wanstead. Residents had believed that this would save their green, and a 250-year-old sweet chestnut tree that grew upon it, but because this was a cut and cover tunnel, this required the tree to be cut down.

Support for the protests started to extend to the local community when Jean Gosling, a lollipop lady in Wanstead, upon learning of the tree's impending destruction, rallied the support of local children (and was later fired from her job for doing so while wearing her uniform), who in turn recruited their parents into the protests. It was then that the non-resident radicals realised that they had significant local support. When local residents gathered for a tree dressing ceremony on 6 November, they found their way barred by security fencing. With support from the protesters, they pulled it down.

Protesters continued to delay the destruction of the tree. Solicitors for the campaign had even argued in court that receipt of a letter addressed to the tree itself gave it the status of a legal dwelling, causing a further delay. In the early morning of 7 December 1993, several hundred police arrived to evict the protesters, which took ten hours to carry out. Protesters made numerous complaints against the police; police, in turn, denied these allegations, attributing any misbehaviour to the protesters. Media attention started to increase regarding the protest, with several daily newspapers putting pictures of the tree on their front pages.

Harry Cohen, MP for Leyton, started to become critical of the scheme and its progress. In March 1994, he said "the Department of Transport's pig-headed approach to the M11 link road has been a shambles, and a costly one at that," and described the ongoing police presence as "a miniature equivalent of the Iraqi occupation of Kuwait." According to him, local resident Hugh Jones had been threatened by demolition men wielding sledgehammers and pickaxes, adding "the project has cost £500,000 in police time alone, to take over and demolish a 250-year-old chestnut tree and half a dozen houses".

Claremont Road

By 1994, properties scheduled for demolition had been compulsory purchased, and most were made uninhabitable by removing kitchens, bathrooms and staircases. The notable exception was in one small street, Claremont Road, which ran immediately next to the Central line and consequently required every property on it to be demolished. The street was almost completely occupied by protesters except for one original resident who had not taken up the Department for Transport's offer to move, 92-year-old Dolly Watson, who was born in number 32 and had lived there nearly all her life. She became friends with the anti-road protesters, saying "they're not dirty hippy squatters, they're the grandchildren I never had." The protesters named a watchtower, built from scaffold poles, after her.

A vibrant and harmonious community sprung up on the road, which even won the begrudging respect of the authorities. The houses were painted with extravagant designs, both internally and externally, and sculptures erected in the road; the road became an artistic spectacle that one said "had to be seen to be believed".

In November 1994, the eviction of Claremont Road took place, bringing an end to the M11 link road resistance as a major physical protest. Bailiffs, accompanied by the police in full riot gear, carried out the eviction over several days, and the Central line, running adjacent to the road, was suspended. As soon as eviction was completed, the remaining properties were demolished. In the end, the cost to the taxpayer was over a million pounds in police costs alone. Quoting David Maclean, "I understand from the Commissioner of Police of the Metropolis that the cost of policing the protest in order to allow bailiffs to take possession of the premises in Claremont road was £1,014,060." Cohen complained in Parliament about police brutality, stating "were not many of my constituents bullied—including vulnerable people, and others whose only crime was living on the line of route?" The then Secretary of State for Transport, Brian Mawhinney, pointed out that there had already been three public inquiries at which protesters could have lodged their objections against the line of the route.

Towards the end

Following the Claremont Road eviction, non-resident protesters moved on to other sites such as Newbury. Meanwhile, Fillebrook Road near Leytonstone Underground station had already had several houses demolished on it due to problems with vandalism. By 1995, the only house left standing was number 135. The house was originally scheduled for demolition at the same time as the others, but had been left standing in order to give the tenant additional time to relocate. After they had done so, on 11 April 1995, the Department for Transport removed the water supply and part of the roof, and left two security guards on duty. When the guards decided to sleep overnight in their cars that evening, leaving the house unoccupied, the protesters moved in. The house was renamed Munstonia (after The Munsters, thanks to its spooky appearance). Like "Wanstonia", they proclaimed themselves a micro-nation and designed their own national anthem and flag, though author Joe Moran mentions their legitimacy was complicated by the protesters continuing to claim unemployment benefits from the "mother country."

A tower was built out of the remains of the roof, similar to one that had existed at Claremont Road, and a system of defences and blockades were built. A core of around 30 protesters ensured that there were always people staying there (a legal requirement for a squatted home, as well as a defence against eviction). They were finally evicted on 21 June 1995, whereupon, as at Claremont Road, the building was immediately demolished. The total cost of removing the protesters from Munstonia was given to be £239,349.52, not including additional costs of security guards.

Construction of the road, already underway by this stage, was then free to continue largely unhindered, although systematic sabotage of building sites by local people continued. It was completed in 1999 and given the designation A12; its continuation, the former A102(M), was also given this number as far as the Blackwall Tunnel.

The official opening of the road in October 1999 took place without fanfare, being opened by the Highways Agency Chief Executive rather than a politician, with only journalists with passes being admitted to the ceremony.

Consequences of the protest campaign
The M11 link road protest was ultimately unsuccessful in its aim to stop the building of the link road. The total cost of compensation for the project was estimated to be around £15 million.

Proposals for the M12 motorway were cancelled in 1994 during the first review of the trunk road programme. The most significant response from the government occurred when Labour came into office following the 1997 general election, with the announcement of the New Deal for Trunk Roads in England. This proposal cancelled many previous road schemes, including the construction of the M65 over the Pennines, increased fuel prices, and ensured that road projects would only be undertaken when genuinely necessary, stating "there will be no presumption in favour of new road building as an answer."

Some protesters went on to join the direct action campaign Reclaim the Streets. A protester arrested and detained on the grounds of breach of the peace unsuccessfully challenged the UK Government's legislation at the European Court of Human Rights.

In 2002, in response to a major new road building programme and expansion of aviation, a delegation of road protest veterans visited the Department for Transport to warn of renewed direct action in response, delivering a D-lock as a symbol of the past protests. One such protestor, Rebecca Lush went on to found Road Block to support road protesters and challenge the government. In 2007, Road Block became a project within the Campaign for Better Transport. The M11 Link road protests inspired the launch of the video activism organisation Undercurrents. Training activists to film the protests, they released You've got to be choking in 1994, a 40-minute documentary about the M11 link road campaign.

In 2007, the BBC reported that the cost of the M11 link road had doubled due to the intervention of protesters.

See also
 Environmental direct action in the United Kingdom
 Road protest in the United Kingdom
 Newbury Bypass
 Twyford Down
 491 Gallery – a squatted social centre in Leytonstone in a building that escaped demolition

Notes

References

Citations
Books

News articles

Websites

  Tells of the "skipped 286 computers running Windows 3.1", and the "creaky" computers pounding out press releases and leaflets.

Hansard

Further reading
 Andy Letcher, The Scouring of the Shire: Fairies, Trolls and Pixies in Eco-Protest Culture (2001)
 Aufheben, The Politics of Anti-Road Struggle and the Struggles of Anti-Road Politics: The Case of the No M11 Link Road Campaign. In DIY Culture, ed. George McKay. 100–28. London: Verso, 1998.

External links
 showing the location of the M11 link road, now called Eastway (A12)
 Harry Cohen's commons speech protesting against the construction of the road and police response to protesters
 Leytonstone pre the M11 (A12) - A set of photographs of the area covered by the link road, before it was built, including houses before occupation by protesters.
 Pro-campaign page on the 10th Anniversary of the end of the protest (Indymedia)
 Part 2 of the above article, covering "Operation Roadblock"
 The Politics of Anti-road Struggle and the Struggles of Anti-Road politics – The Case of the No M11 link Road Campaign
  The destruction of Claremont Road, Wanstead
 LINKED, a radio art project by Graeme Miller on the site of the link road about the demolished houses and streets
 Kinokast video of Claremont Road eviction, 1994
 You've Got to be Choking Too - 9-minute documentary film of the anti-road campaign
 Life in the Fast Lane: The No M11 Story - Feature-length documentary about the campaign.
 Blight - A short documentary collaboration by two original residents of a demolished neighborhood

1990s in London
1990s protests
Anti-road protest
DIY culture
History of the London Borough of Waltham Forest
History of the London Borough of Redbridge
Leytonstone
Squats in the United Kingdom
Squatting in the United Kingdom

M11 link road protest


Markus Ragger (Klagenfurt, 5. veljače 1988.) je austrijski šahovski velemajstor.

Prvak Austrije u šahu 2008., 2009. i 2010. godine. Prva ploča austrijske reprezentacije na šahovskim olimpijadama od 2008. do 2016. godine.

FIDE rejting mu je 2697, a u brzopoteznim kategorijama "rapid" 2645 i 2667 u kategoriji "blitz" siječnja 2017. godine. Siječnja 2017. najbolje je rangirani austrijski igrač.

Listopada 2016. postao je prvi austrijski velemajstor s Elo rankingom od 2700.

Izvori

Austrijski šahisti
Šahovski velemajstori

Markus Ragger


පුද්ගලික පරිගණක වල ඉදිරිපස බසය වනාහි මව් පුවරුවේ northbridge හා මධ්‍යම සැකසුම් ඒකකය (CPU) හරහා තොරතුරු රැගෙන යාමට ඉවහල් වන දත්ත හුවමාරු කිරීමේ බසයයි.

සමහරක් පරිගණක සතුව පසුපස බසයක් ඇති අතර ඒවා මධ්‍යම සැකසුම් ඒකකය (CPU) හා මතක හැඹිලිය අතර සම්බන්ධය ඇති කිරීමට ක්‍රියා කරයි. මෙම බසය හා එයට සබැඳි හැඹිලි මතකය, ඉදිරිපස බසය හරහා RAM පද්ධතියට ප්‍රවේශ වීමට වඩා වේගවත්ව ක්‍රියා කරයි.

ඉදිරිපස බසයේ කලාප, පළල හෙවත් උපරිම සෛද්ධාන්තික අගය තීරණය කරනු ලබන්නේ එහි දත්ත පථයේ පළල, ස්පන්දක සංඛ්‍යාතය හා එක් කාල වක්‍රයක් තුල දී එමඟින් සිදුකරන දත්ත මාරු කිරීමේ සංඛ්‍යාව අතර ගුණිතයෙනි. උදාහරණයක් ලෙස බිටු 32 (බයිට්-4) ක් පළලැති එක් කාල වක්‍රයක් තුල දී දත්ත මාරු කිරීම් 4 ක් සිදුකරන  100 MHz(මෙගා හර්ට්ස් ) සංඛ්‍යාතයකින් ක්‍රියාත්මක වන ඉදිරිපස බසයක් සතුව 1600MB/s (තත්පරයට මෙගාබයිට) වන කලාප පළලක් ඇත.

එක් කාල වක්‍රයක් තුල දී සිදුවන දත්ත හුවමාරු සංඛ්‍යාව රඳා පවතින්නේ භාවිතා කරනු ලබන තාක්ෂණය අනුවය. GTL+ තාක්ෂණය මඟින් එක් කාල වක්‍රයකදී දත්ත හුවමාරු 1 ක්  (1transfer/tick) ද, EV6 ක්‍රමවේදය මඟින් එක් කාල වක්‍රයකදී දත්ත හුවමාරු 2 ක්  (2 transfers/tick) ද, AGTL+  මඟින් එක් කාල වක්‍රයකදී දත්ත හුවමාරු 4 ( 4 tranfers/tick) ක් ද සිදු කිරීමේ ක්‍රමය සඳහා  Intel ආයතනය විසින් භාවිතා කරන්නේ සිවුබිඩි කැවීම (Quad Pumping) යන නාමය වේ.

බොහෝමයක් නිෂ්පාදකයන් ඉදිරිපස බසයේ 'වේගය' පත් කරන්නේ තත්පරයකදී සිදුවන 'මෙගා හුවමාරු' සංඛ්‍යාව  (MT/s) මත විනා ඉදිරිපස බසයේ ස්පන්දක වේගය (මෙගා හර්ට්ස් (MHz) ) මත නොවන බව සඳහන් කිරීම වටී. MT/s අනුපාතය රඳා පවතින්නේ එක් කාල වක්‍රයකදී සිදු කරන දත්ත හුවමාරු සංඛ්‍යාව මත පමණි. උදාහරණයක් ලෙස ස්පන්දක වේගය  266 Mhz වන ඉදිරිපස බසයක් සහිත මව් පුවරුවක තත්පරයකදී දත්ත හුවමාරු 4 ක් සිදු කරයි නම්, එම බසය  1066 MT/s වන එකක් ලෙස ප්‍රමත කරනු ලැබේ. මෙය වනාහි සමහරක් නිෂ්පාදකයන් ඉදිරිපස බසයේ වේගය ලෙස ප්‍රකාශ කරන අගය වේ.

පරිගණක දෘඩාංග

පරිගණක වල ඉදිරිපස බසය


It Follows  (română: Pe urmele tale) este un film american de genul horror psihologic supranatural lansat în anul 2014, scris și regizat de David Robert Mitchell, care îi are în rolurile principale pe Maika Monroe, Keir Gilchrist, Daniel Zovatto, Jake Weary, Olivia Luccardi, și Lili Sepe. Filmul o urmărește pe tânăra Jay, care este urmărită de o entitate supranaturală după o partidă sexuală.

Filmul a avut premiera la Festivalul Internațional de Film de la Cannes din 2014, și a fost ulterior cumpărat de RADiUS-TWC pentru distribuție. După o lansare limitată de succes ce a început pe 13 martie 2015, filmul a avut lansarea mare pe 27 martie 2015. A fost lăudat de către critici și a încasat 23,3 milioane $ internațional.

Intriga

Studenta Jay de la Universitatea din Oakland iese la întâlnire cu noul ei prieten, Hugh. La cinematograf, Hugh arată spre o fată pe care Jay nu o vede. Speriat, îi spune că vrea să plece de acolo.

La o altă întâlnire, Hugh și Jay fac sex în mașina sa, dar după aceea, el o incapacitează cu cloroform iar ea se trezește într-un scaun cu rotile în fosta fabrică Packard, unde Hugh îi spune că ea va fi urmărită de o entitate pe care doar ei o pot vedea și că această entitate poate avea forma oricărei persoane. Dacă o prinde pe Jay, o va omorî și se va întoarce la persoana anterior urmărită: Hugh în cazul de față. După ce văd o femeie dezbrăcată venind spre ei, Hugh o conduce pe Jay acasă și fuge. A doua zi, poliția nu poate găsi nici femeia dezbrăcată, nici pe Hugh, care avea o identitate falsă.

La școală, Jay vede o bătrână într-un halat de spital, invizibilă pentru ceilalți, venind spre ea. Sora lui Jay, Kelly și prietenii săi, Paul și Yara, acceptă să o ajute și să petreacă noaptea acasă la tânără. În acea noapte, cineva sparge fereastra din bucătărie. Paul investighează dar nu vede pe nimeni. Când Jay ajunge în bucătărie, ea vede o femeie pe jumătate goală și care urinează venind spre ea. Jay urcă la prietenii ei, care nu pot vedea entitatea. Când un bărbat înalt, aparent fără ochi, intră în dormitor, Jay fuge din casă. Prietenii ei o găsesc la un loc de joacă din apropiere.

Cu ajutorul vecinului ei, Greg, grupul descoperă numele real al lui Hugh, Jeff Redmond, și îi găsesc adresa. Mama lui Jeff răspunde la ușă și Jay realizează că femeia dezbrăcată pe care a văzut-o venind la Fabrica Packard avea forma dnei Redmond. Jeff îi spune că entitatea a început să îl urmărească după ce a avut o aventură de o noapte și că Jay o poate pasa mai departe dacă va face sex cu altcineva.

Greg îi conduce pe Jay, Kelly, Yara, și Paul la casa de pe lac a familiei și o învață pe Jay cum să tragă cu revolverul. Entitatea apare sub forma Yarei și o atacă pe Jay. Prietenii fetei o lovesc cu scaune, iar Jay o împușcă în cap, dar entitatea își revine nevătămată și o atacă pe Jay din nou, luând forma unui băiat care locuiește în apropiere de Jay. Jay fuge cu mașina lui Greg, face accident într-un lan de porumb și se trezește la spital cu brațul rupt.

Greg face sex cu Jay în spital, el necrezând că entitatea există. Câteva zile mai târziu, Jay vede entitatea sub forma lui Greg mergând spre casa lui Greg. Sparge fereastra de la casă și intră. Jay încearcă să-l avertizeze pe Greg prin telefon, dar el nu răspunde. Ea fuge la casa lui și găsește entitatea sub forma mamei semi-dezbrăcate a lui Greg, care sare pe el după ce acesta îi deschide ușa. Jay vede entitatea făcându-și mendrele cu un Greg mort, după care Jay fuge cu mașina și petrece noaptea afară.

De pe o plajă, Jay vede trei tineri pe o barcă. Ea se dezbracă apoi și intră în apă. Înapoi acasă, Jay refuză oferta lui Paul de a face sex cu el.

Grupul plănuiește să omoare entitatea prin ademenirea ei într-un bazin după care să arunce electronice în apă. Jay, așteptând în apă, vede entitatea și realizează că are forma și înfățișarea tatălui ei. În loc să intre în piscină, entitatea începe să arunce cu electronicele după ea. Trăgând într-o țintă invizibilă, Paul o rănește accidental pe Yara dar reușește să nimerească entitatea în cap, iar aceasta cade în piscină. Entitatea încearcă să o tragă sub apă pe Jay, dar Paul o împușcă din nou și Jay iese din bazin. Paul o întreabă pe Jay dacă entitatea este moartă, iar Jay se apropie de piscină și vede cum aceasta se umple de sânge.

Jay și Paul fac sex. După aceea, Paul se duce la prostituate într-o parte izolată a orașului. Ulterior, Jay și Paul merg pe stradă ținându-se de mâini. În depărtare, o persoană merge în spatele lor.

Distribuție

 Maika Monroe în rolul lui Jaimie "Jay" Height
 Keir Gilchrist în rolul lui Paul Bolduan
 Daniel Zovatto în rolul lui Greg Hannigan
 Jake Weary în rolul lui Hugh / Jeff Redmond
 Olivia Luccardi în rolul lui Yarei Davis
 Lili Sepe în rolul lui Kelly Height
 Bailey Spry în rolul lui Annie Marshall
 Debbie Williams în rolul dnei Height
 Ruby Harris în rolul dnei Redmond
 Leisa Pulido în rolul dnei Hannigan
 Ele Bardha în rolul dnului Height
 Ingrid Mortimer în rolul bătrânei în pijamale
 Alexyss Spradlin în rolul fetei din bucătărie
 Mike Lanier în rolul omului înalt
 Don Hails în rolul omului dezbrăcat
 Charles Gertner în rolul băiatului din vecini
 Erin Stone în rolul fetei din curte
 Luke Hodgson în rolul studentului de la Liceul Lawson

Dezvoltare și producție
Scenaristul și regizorul David Robert Mitchell a conceput filmul bazându-se pe vise recurente pe care le-a avut în tinerețea sa, în care era urmărit: "Nu am folosit acele imagini pentru film, dar am folosit ideea de bază și cum m-am simțit. Din câte am înțeles, este un vis de anxietate. Indiferent prin ce am trecut atunci, părinții mei au divorțat în acea perioadă, deci mă gândesc că a avut legătură cu asta." Rolul pe care îl joacă transmiterea pe cale sexuală a apărut mai târziu, din dorința lui Mitchell de a avea ceva care să se transfere de la om la om. Mitchell a început scenariul în 2011 în timp ce lucra la un film separat care intenționa să fie al doilea film al său de lungmetraj; cu toate acestea, Mitchell a întâmpinat probleme cu acesta, iar It Follows a devenit al doilea film în schimb. Mitchell a realizat că ideea la care lucra era greu de descris și a refuzat să discute intriga atunci când era întrebat la ce lucra, spunând ulterior, "Când o spui cu voce tare, sună ca cel mai prost lucru făcut vreodată."

Filmul a fost turnat în 2013 în Detroit, Michigan. Mitchell a folosit obiective cu unghi larg pentru a reda filmului o perspectivă expansivă, și a citat filmele lui George Romero și John Carpenter ca influențe pentru compoziția și estetica imaginilor.

Monstrul din film, compoziția cadrelor și estetica per-general au fost influențate de lucrările fotografului contemporan Gregory Crewdson. Directorul de imagine Mike Gioulakis a spus: "Suntem amândoi fani ai fotografului Gregory Crewdson iar David l-a avut în vedere încă din ziua 1. Fotografiile lui Crewdson au aceeași imagistică suburbană și suprarealistă pe care o voiam la It Follows."

Interpretări
It Follows a aprins diferite interpretări printre criticii de film în legătură cu sursa entității "it" și a simbolisticii filmului. Criticii au interpretat filmul ca pe o parabolă despre HIV/SIDA, alții ca pe o boală cu transmitere sexuală, și percepțiile sociale pe această temă; revoluția sexuală; și "anxietățile primale" despre intimitate.

Mitchell a spus: "Personal nu sunt așa de interesat de unde vine 'it'. Pentru mine, tot ceea ce conteză e că sunt un coșmar, și atunci când ești într-un coșmar, nu există scăpare. Chiar dacă încerci să scapi." Mitchell a spus că, în timp ce Jay "se deschide în fața pericolului prin sex, sexul este singura cale în care se poate elibera de acel pericol ... Cu toții suntem aici pentru o perioadă limitată de timp, și nu putem evita moartea ... dar dragostea și sexul sunt două metode prin care putem – cel puțin temporar – să amânăm moartea".

Coloana sonoră

Coloana sonoră a fost compusă de Rich Vreeland, cunoscut sub numele de Disasterpeace. A fost lansată pe 2 februarie 2015 sub egida Editions Milan Music și cu permisiunea The Weinstein Company cu o broșură digitală. Versiunea digitală a albumului a fost pusă la vânzare începând cu 10 martie 2015.

Lansare
It Follows a avut premiera la Festivalul Internațional de Film de la Cannes din 2014 pe 17 mai 2014. A fost lansat în cinematografele din Franța pe 4 februarie 2015 și în Regatul Unit pe 27 februarie. A fost lansat limitat în Statele Unite pe 13 martie și a avut parte de o lansare largă pe 27 martie în 1.200 de cinematografe. Filmul a avut parte de o lansare limitată în Canada pe 27 martie 2015 în Canada de Mongrel Media.

Încasări
It Follows a încasat 163.453 $ în weekendul de deschidere de la patru cinematografe, cu o medie de 40.863 per cinematograf, devenind cea mai bună deschidere limitată pentru un film lansat în Statele Unite și Canada.

Filmul a avut debutul internațional în Regatul Unit pe 27 februarie 2015, atunci când a caștigat 573.290 $ (371.142 £) de la 190 cinematografe pentru a ajunge pe locul 8 în ierarhia de box office. În următoarea săptămână, filmul a coborât două locuri, încasând în weekendul respectiv 346.005 $ (229.927 £) de la 240 de cinematografe.

Filmul a avut pe plan domestic (SUA și Canada) încasări de 14,7 milioane $, iar pe plan internațional 8,6 milioane $ pentru un total internațional 23,3 milioane $.

Reacția criticii
It Follows a fost primit cu laude de către critici. Pe site-ul web Rotten Tomatoes, are un rating de 96 și o notă medie de 8.1/10, bazată pe 242 de recenzii. Criticii de pe site au concluzionat: "Inteligent, original și cu adevărat terifiant, It Follows face parte din filmele horror moderne care funcționează pe mai multe nivele – și lasă o înțepătură care durează." Pe site-ul web Metacritic, filmul are un rating de 83 din 100, bazat pe 37 critici, indicând "laude universale". Conform Rotten Tomatoes, a fost al șaselea cel mai lăudat film al anului.

Peter Debruge de la revista Variety i-a acordat filmului o recenzie pozitivă, spunând: "Începând în forță dar pierzându-se pe parcurs, acest film plin de suspans și stil ar trebui să mărească semnificativ audiența lui Mitchell fără a-i dezamăgi câtuși de puțin pe cei care au fost cu el încă de la început." David Rooney de la The Hollywood Reporter a spus, "Înfiorător, plin de suspans și bazat, acest horror indie făcut cu măiestrie se joacă conștient cu caracteristicile genului și nu face niciodată cu ochiul la spectator, acordându-i o valoare proaspătă care îl face cu totul captivant." Tim Robey de la The Daily Telegraph i-a acordat filmului cinci din cinci stele și a spus, "Cu titlul său briliant sugestiv și explorarea provocatoare a sexului, acest indie înfiorător este un vis devenit realitate al fanilor horror contemporani." Ignatiy Vishnevetsky de la The A.V. Club a spus, "În ciuda nerăbdării de a vedea cât mai repede premisa lui Mitchell, aceasta este prima și cea mai bună dovadă de până acum a talentului său de stilist al perspectivei largi, care este evidentă în mișcările de pan 360 ale camerei, executate genial și pline de virtute." Mike Pereira de la Bloody Disgusting a descris filmul ca un "horror minimalist, dar înfiorător și hipnotizător" și l-a etichetat drept o "capodoperă de horror clasic". Michael Nordine de la revista Vice a numit It Follows drept "cel mai bun film horror din ultimii ani", iar criticul Mark Frauenfelder l-a numit "cel mai bun film horror din ultimul deceniu".

Posibila continuare
După succesul filmului, co-președintele Radius-TWC, Tom Quinn, a anunțat că studioul are în vedere o posibilă continuare. Quinn și-a exprimat ideea de a se întoarce la origini pentru al doilea film, cu o Jay care cercetează lanțul sexual pentru a afla originile entității "it".

Vezi și
 The Entity, un film horror supranatural din 1982 care conține un agresor invizibil.
 Planeta interzisă

Referințe

Legături externe

Filme din 2014
Filme în limba engleză
Filme americane
Filme independente americane

Pe urmele tale


PAL ලෙස කෙටියෙන් හදුන්වන අදියර විකල්ප මාර්ග ලෝකයේ විශාල කොටසක භාවිතා වන වර්ණ කේත සහිත රූපවාහිනි ප්‍රචාරණ පද්ධතියකි. අනිකුත් පොදු සංණ්‍යා රූපවාහිනි පද්ධති SECAM සහ NTSC වේ. මෙ පිටුව මගින් වර්ණ කේත පද්ධති පමණක් සාකච්ඡා කරනු ලබයි. ප්‍රචාරණ රූපවාහිනි පද්ධති සහ සංඛ්‍යාක රූපවාහිනි මගින් සැලකිලි අගයන්, ප්‍රතිබ්ම්බය විභේදනය සහ ශ්‍රව්‍ය මුර්ජනය සාකච්ඡා කරනු ලබයි. සාකච්ඡාන සදමා රැහැන 25 රූපවාහිනි සම්මත 576 බලන්න.

තාක්ෂණික විස්තර
PAL හා NTSC පද්ධති වල මූලික සිද්ධාන්ත එක හා සමාන වේ. මෙහිදී දත්ත රැගෙන යන සෘජුකෝණී විස්තාර පාලනය කරන උපවාහකය, සංයුක්ත වීඩියෝ පාදම් කලාප සංඥාවක් තැනීමට ප්‍රදීප්ත වීඩියෝ වට (Luminance Video) එකතු කරයි. NTSC වල 3.58 MHz (3.58 මෙගා හර්ට්ස්) උපවාහක සංඛ්‍යානයට සාපේක්ෂව PAL වල සංඛ්‍යාතය 4.43 MHz වේ. SECAM පද්ධතිය අනික් අතින්, එහි වර්ණ ප්‍රවාහකය ලෙස සංඛ්‍යාත පාලක ක්‍රමයක් යොදාගනී.

"කලාප මාරුකරන මාර්ග" (Phase alternating Line) මඟින් රූපවාහිනී දත්තවල කලාප කොටසේ සංඥා අනිකුත් මාර්ග සමඟ ප්‍රතිවර්තනය කිරීම විස්තර කරයි. කලාප වැරදි (Phase errors) අවලංගු කිරීම මඟින් සංඥා සම්ප්‍රේෂණය නිවැරදි කිරීම ස්වයංක්‍රීයාව සිදුකරයි. NTSC වලට සාපේක්ෂව වර්ණ කලාප පෙරලන මාර්ග බොහෝවිට PAL හෝ කලාප වෙනස්කරන මාර්ග නම් කරයි. කලින් පැවති PAL පතිග්‍රාහක එම අවලංගු කිරීමට මනුෂ්‍ය ඇසේ දෝෂ මත රඳා පැවති අතර කෙසේවුවත් මෙය පනාවක් වැනි (comb-like effect) බලපෑමක් විශාල කලාප වැරදි මත ඇතිකලේය. මෙලෙස දැනට පවතින බෙහෝ ග්‍රාහක Chrominance (වර්ණවල ආලෝකයේ ගුණය) delay line (ප්‍රමාද මාර්ග) භාවිතා කරන අතර, ඒවා වර්ණ දත්ත සංදර්ශනවල හැම තීරුවකම සංචිත කර තබා ගන්නා අතර පින්තූර කාලය පවත්වාගෙන යාමටද ඉවහල් වේ. මෙහි බලපෑම වනුයේ කලාප වැරදි සංතෘප්තවීම වෙනස්වීමට හේතු වේ. මෙය NTSC පද්ධතිවලට සැසඳීමේදී අඩු ය. NTSC පද්ධතිවලට සාපේක්ෂව වර්ණ විභේදනය අඩු වන අතර මිනිස් ඇසේ විභේදනය PAL වල දීප්ත විභේදනයට වඩා බොහෝ ලෙස අඩු නිසා මෙම බලපෑම එතරම් නොපෙනේ. NTSC, PAL හා SECAM යන හැම පද්ධතියකම chrominance කලාප පළල (තිරස් වර්ණ දත්ත) දීප්තිමත් සංඥා වලට සාපේක්ෂව විශාල ලෙස අඩුවේ.

G පද්ධතියක ප්‍රේක්ෂාවලිය (කලාප IV හා V) (වර්ණ PAL හෝ SECAM රූපවාහිනී චැනල)

4.43361875 MHz සංඛ්‍යාතයක් ඇති වර්ණ වාහකය ඇතිවීමට 288.75 වර්ණ‍හෝරාවට/තීරුවකට හා 25 Hz (බාදා වැලැක්වීමේ සංඛ්‍යාතය) එකතුව බලපායි.
සංඛ්‍යාතය 15625 Hz බැවින්, වර්ණ ප්‍රවාහක සංඛ්‍යාතය මෙම සමීකරණයෙන් ගණන් කරයි.
4.43361875 MHz = 283.75 x 15625 Hz + 25 Hz

CVBS යනු සංකේතනාමයකි. එය "සංයුක්ත වීඩියෝ පදනම් කලාප සංඥා" හැඟවීමට භාවිතා නොකරයි. CVBS ඇත්ත වශයෙන්ම සංයුක්ත වීඩියෝ වල මූලික සිද්ධානත් වන C (Chroma - වර්ණ ආලෝක ගුණය  V(Video - වීඩියෝ), B(Burst - පැලීම්), S (Sync - සමමුහුර්ත කරණය) වල එකතුවයි.

රූපවාහිනී - PAL සම්මතයේ ඉතිහාසය

1950 දී පමණ බටහිර යුරෝපීය රටවල්වල වර්ණ රූපවාහිනී ප්‍රචාරණය කිරීමට සැලසුම් කිරීමේදී ගැටලුවක් ඇතිවිණි. එනම් දැනට පවතින ඇමරිකානු NTSC සම්මතය යුරෝපීය ජව ජාලවල 50Hz AC සංඛ්‍යාතයට නොගැලපීමයි.මීට අමතරව NTSC පරිපූර්ණ සම්ප්‍රේෂණ තත්ත්වවලට වඩා අඩු තත්ත්ව යටතේදී වර්ණ සංයෝග ආකාරයේ වෙනස් කිරීම ඇතුළත්ව දුර්වලතා කිහිපයක් පෙන්නුම් කරන ලදී. එම හේතු නිසා SECAM හා PAL සම්මතවල දියුණු වීම ආරම්භ විණි. මෙහි අරමුණ වූයේ 50Hz රූප සංඛ්‍යාතයකින් හා NTSC ට වඩා හොඳ වර්ණ රූපවලින් යුත් වර්ණ ටීවී සම්මතයක් සපයා දීමයි.

PAL ජර්මනියේ ටෙලිෆන්කන් හි වෝල්ර් බ්රච් විසින් නිපදවන ලදී. ආකෘතියේ ප්‍රථම එළි දැක්වීම 1963 දී සිදු කළ අතර ප්‍රථම විකාශනය 1967 දී එක්සත් රාජධානියේ දී හා ජර්මනියේ දී ආරම්භ විය.

ටෙලිෆන්කන් ආයතනය පසුව ප්‍රංශ ඉලෙක්ට්‍රොනික නිෂ්පාදකයකු වූ තොම්සන් විසින් මිළට ගන්නා ලදී. තවද තොම්සන් විසින් SECAM සම්මතය හිමි කම්පැනි, ජෙනරල් ඩි ටෙලිවිෂන් ආයතනය ද මිළට ගන්නා ලදී.පළමු යුරෝපීය වර්ණ රූපවාහිනී සම්මතය වූයේ මෙම SECAM සම්මතයයි.එය හේනරි ඩි ෆ්රාන්ස් නිර්මාණය කරන ලදී. තොම්සන් එම ආයතනයට සම්බන්ධ වීමට පෙර NTSC නම් ඉලෙක්ට්‍රොනික උපාංග සඳහා වූ RCA වර්ගයේ සම අයිතිකරු ද  වූහ.

PAL යන වදන අවිධිමත් ලෙස බහුලව භාවිතා කරන්නේ 625-line/ 50Hz (576i, මූලිකව යුරෝපීය) රූපවාහිනී පද්ධති හැඳින්වීමට හා 525-line/60Hz (480i මූලිකව උතුරු ඇමරිකානු/මධ්‍යම ඇමරිකානු/ජපාන) NTSC පද්ධතිවලින් වෙන් කොට දැක්වීමටය. ඒ අනුව DVD ද PAL හෝ NTSC ලෙස (අවිධිමත්ව රේඛා ගණනයට හා රාමු ශීඝ්‍රතාවයට අදාළ වේ) ලේබල්ගත කර ඇති නමුත් තාක්ෂණික වශයෙන් යුරෝපානු තැටිවල PAL කොටස්වලින් යුත් වර්ණ නැත. මෙම භාවිතය මඟින්, පරිශීලකයන් PAL යන්නෙහි අර්ථය ලෙස රූපවල විභේදක බලය යන්න පිළිගැනීමට ඔවුන් යොමු කරන නමුත් එය එසේ නොවේ. PAL වර්ණ පද්ධති ඕනෑම විභේදක බලයක් හා රාමු ශීඝ්‍රතාවයක් සමඟ සම්බන්ධව භාවිතා කළ හැකි අතර එවැනි සම්බන්ධතා බොහෝමයක් පවතී. සන්සන්දනාත්මක ලෙස NTSC මඟින් වීඩියෝ මාර්ගය හා රාමු ආකෘතිය අර්ථ දක්වයි.

PAL


Talus har flere betydninger:
 Rulleben – knogle i foden, synonymt med rulleben
 Ur (geologi) – stenblokke som ligger neden for en bjergskråning når bjerget eroderes, synonymt med ur

Talus


Wiktor Stanislawowitsch Kortschagin (; * 7. August 1967 in Achali Atoni, Abchasische ASSR, Sowjetunion) ist ein russischer Ski-Orientierungsläufer und Mountainbike-Orientierungsfahrer.

Laufbahn
Im Ski-Orientierungslauf wurde Kortschagin viermal Weltmeister: 1998 auf der Langdistanz sowie dreimal zwischen 1998 und 2002 mit der russischen Staffel. Seine erste Medaille gewann er bereits 1992, als die GUS-Staffel Platz zwei erreichte. 1994 gewann das russische Team mit Kortschagin Bronze. 1998 folgte sein großer Durchbruch: Auf der Kurzdistanz wurde er Vierter, auf der Langdistanz und mit der Staffel gewann er Gold. Auch 2000 und 2002 wurde er mit der russischen Staffel Weltmeister. Im Sprint gewann Kortschagin 2002 die Silbermedaille.

2002 nahm Wiktor Kortschagin auch bei der ersten Mountainbike-Orienteering-Weltmeisterschaft in Frankreich teil. Er kam in allen drei Wettbewerben unter die ersten sechs. Bei der folgenden Weltmeisterschaft 2004 wurde er Dritter auf der Kurzdistanz hinter Adrian Jackson aus Australien und Alain Berger aus der Schweiz, 2005 Zweiter hinter seinem Landsmann Ruslan Grizan auf der langen Strecke. Eine weitere Medaille gewann er 2006, als die russische Staffel Silber gewann.

Platzierungen

Ski-Orientierungslauf
Weltmeisterschaften:

 1990: 15. Platz Kurz, 4. Platz Staffel
 1992: 23. Platz Kurz, 20. Platz Lang, 2. Platz Staffel
 1994: 6. Platz Kurz, 9. Platz Lang, 3. Platz Staffel
 1996: 10. Platz Kurz, 22. Platz Lang, 4. Platz Staffel
 1998: 4. Platz Kurz, 1. Platz Lang, 1. Platz Staffel
 2000: 7. Platz Kurz, 9. Platz Lang, 1. Platz Staffel
 2002: 2. Platz Sprint, 17. Platz Mittel, 14. Platz Lang, 1. Platz Staffel

Gesamt-Weltcup:

 1989: 57. Platz
 1993: 24. Platz
 2001: 16. Platz

Mountainbike-Orienteering
Weltmeisterschaften:

 2002: 5. Platz Kurz, 6. Platz Lang, 4. Platz Staffel
 2004: 3. Platz Kurz, 15. Platz Lang, 6. Platz Staffel
 2005: 2. Platz Lang, 4. Platz Staffel
 2006: 10. Platz Mittel, 9. Platz Lang, 2. Platz Staffel
 2007: 18. Platz Kurz, 4. Platz Mittel, 16. Platz Lang, 4. Platz Staffel
 2008: 22. Platz Mittel, 20. Platz Lang
 2009: 4. Platz Sprint, 26. Platz Mittel, 28. Platz Lang
 2010: 6. Platz Sprint, 26. Platz Mittel, Lang dsq.
 2011: 40. Platz Sprint, 69. Platz Mittel, Lang dsq.

Weblinks
 Ergebnisse der Ski-OL-Weltmeisterschaften
 Victor Korchagin World O Ranking

Mountainbike-Orienteer (Russland)
Ski-Orientierungsläufer (Russland)
Ski-Orientierungsläufer (Sowjetunion)
Weltmeister (Ski-Orientierungslauf)
Sowjetbürger
Russe
Geboren 1967
Mann

Wiktor Stanislawowitsch Kortschagin


Andreas Nilsson (filmski redatelj)
Andreas Nilsson (nogometaš)
Andreas Nilsson (rukometaš)

Andreas Nilsson


Brogårdsvej  er en fire sporet omfartsvej der går vest om Aabybro. Vejen er en del af primærrute 55 der går imellem Hirtshals og Aalborg.

Den er med til at lede trafikken der skal mod Hirtshals Hjørring eller Aalborg, uden om Aabybro, så byen ikke bliver belastet af for meget trafik.

Vejen forbinder den fra nord kommende Omfartsvejen med Aalborgvej mod syd, og har forbindelse til Toftegårdsvej og Thisted Landevej.

Kilder

Aabybro
Omfartsveje i Danmark

Brogårdsvej (Aabybro)


{{Infocaseta Avion
  | nume                 = Aviatik C.I
  | logo                 =
  | imagine              = Aviatik C.I.jpg
  | comentariu           = - Aviatik C.I -
  | tip                  = Avion /cercetare/școală
  | țara de origine      =
  | proiectant           =
  | zbor inaugural       = 1915
  | produs               =
  | introducere          =
  | introdus             = 1915
  | retras               = 1917
  | stare                = Retras din serviciul activ
  | beneficiar principal =  - Luftstreitkrafte
  | alți beneficiari     =  - Corpul Aerian
  | bucăți fabricate     =
  | cost program         =
  | cost unitar          =
  | dezvoltat din        =
  | variante             =
  |constructor= Fabrica de avioane Aviatik, Mulhouse
}}

 Aviatik C.I  a fost un avion militar german construit de către Fabrica de avioane Aviatik. A fost folosit ca avion de observare și bombardament ușor în timpul  Primului Război Mondial.

Avionul Aviatik C.I s-a aflat în înzestrarea  din Armata României, la începutul campaniei din anul 1916 existând un singur exemplar primit până la începerea războiului.

Principii constructive
Aviatik C.I a fost proiectat într-o configurație biplan cu aripi cu anvergură diferită, având elice tractivă (dispusă în fața motorului). Motorul era de tip Benz, cu șase cilindri în linie, răcit cu apă, de 160 CP. Avionul avea ampenaje clasice, un stabilizator dispus în partea posterioară și o direcție inferioară. Carlinga, care conținea motorul și spațiul pentru echipaj, era montată între aripa superioară și cea inferioară. Trenul de aterizare era compus dintr-o pereche de roți simple în față și bechie cu patină în spate. Avionul era destinat pentru misiuni de recunoaștere, dar putea fi dotat și cu o mitralieră.
 Dezvoltarea

 Primul Război Mondial

Operatori

 Note

Bibliografie
 ***,  Istoria aviației române '', Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1984

Vezi și
 Armamentul Armatei României în Primul Război Mondial
 Aviația în Primul Război Mondial
 Listă de aeronave militare ale Antantei
 Listă de aeronave militare ale Puterilor Centrale

Legături externe

Avioane de recunoaștere
Biplane
Aeronave din înzestrarea Armatei României din Primul Război Mondial
 Avioane militare din Primul Război Mondial
Cioturi din proiectul România în Primul Război Mondial

Aviatik C.I


Ferenc Puskás (2 Nisan 1927 - 17 Kasım 2006), Macar futbolcu ve teknik direktörü. Tüm zamanların en iyi futbolcularından biri olarak kabul edilir, ve oynadığı maç attığı gol oranına göre tüm zamanların en verimli golcülerinden biridir, millî kariyerinde Macaristan millî takımı için 84 maçta 83 gol, Nemzeti Bajnokság I ve İspanya Ligi'nde toplam 533 maçta 511 gol atmıştır.

"Şu ufak, şişman delikanlıya da bakın. Sahada onu yok edeceğiz." 1953 yılında İngiliz takımı, Macaristan millî takım oyuncusu ve kaptanı Ferenc Puskas hakkında bunları söylüyordu.

Puskás, Real Madrid'e gitmeden önce Budapest Honvéd FC ve Macaristan millî takımında oynadı. 1950'ler boyunca Altın Takım olarak bilinen efsanevi Macaristan millî takımının kaptanıydı. Sovyetler Birliği'nin 1956'da Macaristan'a askeri müdahalesinden sonra ülkesine dönmedi. FIFA'nın iki yılık boykot cezasının bitmesinden sonra İspanya'ya gitti ve efsanevi Real Madrid takımının parçası oldu. Bu takımda aynı zamanda Alfredo Di Stéfano, Francisco Gento, Raymond Kopa, Héctor Rial ve José Santamaria oynuyordu.

Puskás, sol ayağıyla attığı sert şutlar ile, kariyeri boyunca çok üretken bir golcü oldu; Macar liginde oynadığı dört sezonda gol kralı oldu ve 1948 yılında tüm Avrupa liglerinin gol kralı oldu. Real Madrid'de oynarken İspanya gol kralına verilen "Pichichi Ödülü"nü dört kez kazandı. Real Madrid'le oynadığı iki Avrupa Şampiyon Kulüpler Kupası Kupası finalinde toplam yedi gol attı. 1960'ta İskoçya'nın Glasgow kentindeki final maçında Alman Eintracht Frankfurt'u 7-3 yenen Real Madrid'in dört golü ondan geldi. 1964'te 37 yaşında futbolu bıraktı.

1995 yılında Uluslararası Futbol Tarihi ve İstatistikleri Fedarasyonu IFFHS tarafından 20. yüzyılın en iyi golcüsü seçildi.

17 Kasım 2006 tarihinde 79 yaşında hayatını kaybetti.
Fifa tarafından onun adına düzenlenen FIFA Puskás Ödülü töreni halâ yapılmaktadır.

İlk yılları
Puskás, Ferenc Purczeld adıyla Budapeşte'de doğdu. Kispest takımının defans oyuncularından olan babası aile ismini Puskas olarak değiştirdiğinde on yaşındaydı. Puskas kariyerine babasının teknik direktör olduğu Kispest AC'de 12 yaşından önce sözleşme imzalayamayacağı için Ciklos Kovacs takma adı ile başladı. İlk takım arkadaşları arasında çocukluk arkadaşı ve ileride Altın Takım'da takım arkadaşı olacak József Bozsik vardı. Kispest için son resmi maçını Kasım 1943'te Nayyvárad'a karşı yaptı.

Oynadığı Yıllar

Macaristan
1949'da, Kispest takımına Macaristan Savunma Bakanlığı tarafından el konuldu ve Macar Ordusunun takımı oldu, takımın ismi de Budapeşte Honvéd FC olarak değiştirildi. Sonuç olarak futbol oyuncularına askeri rütbeler verildi. Puskas bu sayede ilerleyerek binbaşı oldu, bu ona bir lakap daha kazandırdı "Dörtnala giden binbaşı". Ordu kulübü olarak, Honvéd en iyi Macar oyuncuları askere çağırarak takımına katabiliyordu. Bu sayede Zoltán Czibor ve Sándor Kocsis takıma dahil edildi. Honvéd'deki kariyeri süresince, Puskas kulübünün beş Macar ligi şampiyonluğu kazanmasına yardım etti. Aynı zamanda 1947/48, 1949/50, 1950 ve 1953 sezonlarını gol kralı olarak tamamladı; 50, 31, 25 ve 27 gol kaydetti. 1948 yılında Avrupa Liglerindeki en golcü isim oldu.

Puskas Macaristan millî takımına 20 Ağustos 1945'te dahil oldu ve Avusturya'yı 5-2 yendikleri maçta gol attı. Macaristan formasıyla 84 maça çıktı ve 83 gol kaydetti. Millî maçlardaki gol rekorları Avusturya'ya karşı iki hat-tric, Lüksemburg'a karşı bir hat-trik ve Arnavutluk'a karşı 12-0'lık maçta attığı dört golü içerir. Zoltán Czibor, Sándor Kocsis, József Bozsik ve Nándor Hidegkuti ile beraber, art arda 32 maçta yenilmeyerek kırılamayan bir dünya rekoruna imza atan efsanevi takımın çekirdeğini oluşturdu. 2009 yılında, bu rekor Brezilya ve İspanya'nın olmuştur.

Bu süre zarfında 1952 yılında Helsinki deki finalde Yugoslavya'yı 2-0 yenerek Olimpiyat Şampiyonu oldu. Puskas Olimpiyatlarda final maçındaki açılış golü dahil dört gol attı. Macar millî takımı ile İngiliz millî takımına iki kez futbol dersi verdi. 1953 yılında Wembley Stadyumu'nda İngiltere'yi 6-3 yendiler, böylece ilk kıtalar arasında İngiliz millî takımını evinde yenen ilk futbol takımı oldular. 1954 yılındaki bir sonraki karşılaşmalarında Budapeşte'de İngilizleri 7-1 yendiler. Puskas her iki maçta da İngilizlere iki gol attı. 1953 yılında Dr. Gerő Kupası'nı kazandılar. Bu kupa orta Avrupa takımları arasında oynanan, 1948 yılında başlayan ve beş yıl süren bir kupadır. Macaristan 11 puanla birinciliği elde etmiştir. Puskas turnuvayı 10 golle lider olarak tamamlamıştır. İtalya'yı Roma da 3-0 yendikleri maçta 1953 yılında iki gol atmıştır.

Puskas 1954 FIFA Dünya Kupası'nda ilk tur maçlarında üç gol atmıştır; Macaristan'ın Güney Kore'yi 9-0 yendiği maçta ve Batı Almanya'yı 8-3 yendiği maçta. Puskas Almanlara karşı oynanan bu ilk maçta rakip savunma oyuncusu Kohlmeyer'in kasti tekmesiyle ayak bileğinden sakatlandı ve Brezilya ile Uruguay'a karşı oynanan çeyrek final ve yarı final maçlarını kaçırdı. Bu maçlar Macaristan için diğer iki maçtan çok daha zor maçlardı.

Puskas tam olarak iyileşmemesine rağmen Batı Almanya ile oynanan 1954 FIFA Dünya Kupası finalinde oynadı. Buna rağmen, turnuvadaki dördüncü golünü atarak maçın altıncı dakikasında takımını öne geçirdi. Bundan iki dakika sonra Czibor'un attığı ikinci golle turnuva öncesi favori gösterilen Macarlar kupayı alacak gibi görünüyordu. Buna rağmen, Batı Almanya devre öncesi iki golle geri döndü ve işler tersine dönmeye başladı. İkinci yarıda oyunun bitimine altı dakika kala Almanlar üçüncü golü buldu. Maçın sona ermesine iki dakika kala Puskas beraberlik sayısını buldu, fakat İngiliz hakem tarafından tartışmalı bir şekilde gol ofsayt gerekçesiyle iptal edildi. Macaristan 3-2 kaybetti ve yenilmezlik rekorunun sonu oldu.

Bu meşhur Macar takımı 1956'nın ilk aylarında bir turne için Türkiye'ye geldi. Turnenin yoğun kar yağışı yüzünden iki kez ertelenen son maçında İstanbul'da Mithatpaşa Stadyumu'nda Türkiye'ye 3-1 yenildiler. Bu, Macaristan millî takımının 1952'den beri aldığı ikinci yenilgiydi.

1956 yılında Honvéd Avrupa Kupalarına katıldı ve ilk turda Athletic Bilbao ile eşleşti. Honvéd deplasmanda 2-3 kaybetti, fakat kendi evlerindeki rövanş maçını oynayamadan Sovyetler Birliği Budapeşte'ye askeri müdahalede bulundu. Oyuncular Macaristan'a dönmeme kararı aldılar ve Brüksel'e geçerek rövanş maçını Kral Baudouin Stadyumu'nda oynadılar. Puskas'ın golüne rağmen maç 3-3 sona erdi ve Honvéd elendi. Turnuvadan elendikten sonra oyuncular Budapeşte'den ailelerini çağırdılar, FIFA ve Macar futbol otoritelerinin muhalefetine rağmen İtalya, Portekiz, İspanya ve Brezilya'ya tur düzenlediler. Avrupa'ya döndükten sonra, oyuncular kendi yollarına ayrıldı. Bozsik gibi bazıları Macaristan'a geri döndü. Czibor, Kocsis ve Puskas gibi diğerleri Batı Avrupa'da yeni kulüpler buldular.

İspanya

Macaristan'a geri dönmeyi reddettikten sonra, Puskas ilk olarak RCD Español takımında gayri resmi maçlar oynadı. Aynı anda hem AC Milan hem de Juventus takımları onunla kontrat yapmaya çalıştılar, fakat FIFA'dan iki yıl ceza alınca Avrupa'da iki yıl süre ile oynaması engellendi. Cezasından sonra Puskas İtalya'da oynamaya çalıştı, kendisiyle sözleşme imzalayacak üst düzey bir takım bulamadı. İtalyan teknik direktörler onun yaşı ve kilosu ile ilgili endişeler taşıyorlardı. Buna rağmen 1958 yılında 31 yaşında sürpriz bir şekilde Real Madrid'e transfer oldu ve olağanüstü kariyerinde ikinci bir sayfa açıldı.

Dış bağlantılar

 Ferenc Puskás (kariyer istatistikleri)
 FIFA obituary
 UEFA. com - Hungary's Golden Player

1927 doğumlular
2006 yılında ölenler
Macar futbolcular
Macar teknik direktörler
Alman asıllı İspanyollar
Macar asıllı İspanyollar
FIFA 100
1954 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
1962 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
Deportivo Alavés teknik direktörleri
Real Murcia CF teknik direktörleri
Macaristan millî futbol takımı teknik direktörleri
Suudi Arabistan millî futbol takımı teknik direktörleri
AEK teknik direktörleri
La Liga teknik direktörleri
İspanya vatandaşlığına kabul edilenler
Macaristan millî futbol takımı futbolcuları
Budapeşte doğumlu futbolcular
İspanyol futbolcular
Forvet futbolcular
La Liga futbolcuları
Real Madrid CF futbolcuları
İspanya millî futbol takımı futbolcuları
1952 Yaz Olimpiyatları futbolcuları
Macar Olimpiyat futbolcuları
İspanyol teknik direktörler
Yunanistan'daki gurbetçi teknik direktörler
Şili'deki gurbetçi teknik direktörler
Yunanistan'daki Macar gurbetçiler
Şili'deki Macar gurbetçiler
Macar gurbetçi futbolcular
Macar gurbetçi teknik direktörler
İspanya'daki gurbetçi futbolcular
İspanya'daki gurbetçi teknik direktörler
Suudi Arabistan'daki gurbetçi teknik direktörler
İspanya'daki Macar gurbetçiler
Suudi Arabistan'daki Macar gurbetçiler
Alman asıllı Macarlar
Defans futbolcuları
Pichichi Ödülü sahipleri
CSD Colo-Colo teknik direktörleri
Cerro Porteño teknik direktörleri
Mısır'daki Macar gurbetçiler
Avustralya'daki Macar gurbetçiler
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki gurbetçi teknik direktörler
South Melbourne FC teknik direktörleri
Club Sol de América teknik direktörleri
UEFA Şampiyonlar Ligi'ni kazanan futbolcular
El-Masrî teknik direktörleri
Budapest Honvéd FC futbolcuları
Alzheimer hastalığından ölenler
Paraguay'daki gurbetçi teknik direktörler
Avustralya'daki gurbetçi teknik direktörler
Kanada'daki gurbetçi teknik direktörler
Macar Roma Katolikleri
1952 Yaz Olimpiyatları'nda madalya kazananlar
Nemzeti Bajnokság I futbolcuları
North American Soccer League (1968-1984) teknik direktörleri
Altın Olimpiyat madalyalı Macar sporcular
Panathinaikos AO teknik direktörleri
Super League (Yunanistan) teknik direktörleri
UEFA Jübile Ödülü sahipleri
Altın Olimpiyat madalyalı futbolcular
Mısır'daki gurbetçi teknik direktörler
Olimpiyat madalyalı futbolcular

Ferenc Puskás


An Hohenbergia augusta in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Vell., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Jacques Édouard Morren. An Hohenbergia augusta in nahilalakip ha genus nga Hohenbergia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hohenbergia

Hohenbergia augusta


Arthur Vööbus, né le  et mort le , est un théologien estonien, orientaliste et historien de l'Église.

Biographie
Arthur Vööbus, fils d'un enseignant, est né dans le village de , dans le comté de Tartu, en Livonie (Empire russe). En 1928, il termine sa scolarité au Lycée Hugo-Treffner de Tartu, puis en 1932 ses études à la Faculté de théologie de l'Université de Tartu. Cette même année, il est ordonné prêtre. De 1933 à 1940, il est pasteur de l'Église évangélique luthérienne estonienne de Tartu. Arthur Vööbus obtient son diplôme de maîtrise en théologie en 1934 avec sa thèse sur « Le vrai chrétien, la vraie vie chrétienne et la vraie église chrétienne par Søren Kierkegaard ». Parallèlement, il travaille dans des bibliothèques et des collections de manuscrits à Rome, Paris, Londres, Berlin et Leipzig sur des textes théologiques en syriaque. Ses compétences linguistiques lui ont été enseignées à l'université par .

En 1936, il épouse Ilse Luksep, fille d'une riche famille de marchands. Vers la fin des années 1930, Vööbus travaille à la publication de textes syriaques. En 1940, il fuit l'occupation soviétique de l'Estonie vers l'Allemagne. Son attitude dissidente conduit à sa surveillance par la Gestapo. Après l'occupation de l'Estonie par les troupes allemandes, Vööbus retourne en Estonie. Sa thèse de doctorat de 1943 à l'Université de Tartu porte sur le monachisme en Syrie, en Mésopotamie et en Perse avant le .

En 1944, Vööbus et sa famille fuient une seconde fois devant la réoccupation soviétique de l'Estonie. De 1944 à 1948, il travaille comme pasteur dans des camps de réfugiés ; de 1946 à 1948, il est professeur d'histoire de l'Église à l'Université baltique de Pinneberg, près de Hambourg. Lorsque cette université ferme, il travaille à Londres au British Museum, puis jusqu'en 1977 comme professeur du Nouveau Testament et de l'histoire de l'Église ancienne à la Lutheran School of Theology de Chicago (LSTC). Arthur Vööbus est membre de plusieurs académies scientifiques, dont l'Académie royale des sciences, des lettres et des beaux-arts de Belgique. Il meurt le 25 septembre 1988 à Oak Park, dans l'Illinois (États-Unis).

L'Institut d'études des manuscrits syriens de Chicago conserve sa collection de manuscrits syriens.

Ses œuvres ont été étudiées par la philologue et historienne , entre autres.

Œuvres
Arthur Vööbus écrit plus de 80 monographies et près de 300 articles en plusieurs langues : français, estonien, anglais et allemand.

Références

Bibliographie

Liens externes

 Photo d'Arthur Vööbus

Naissance en avril 1909
Étudiant de l'université de Tartu
Naissance dans le gouvernement de Livonie
Orientaliste
Théologien protestant du XXe siècle
Historien du XXe siècle
Historien des religions
Décès en septembre 1988
Décès à 79 ans
Décès dans le comté de Cook (Illinois)
Historien estonien

Arthur Vööbus


Ernest Leonard Johnson (* vor 1900; † ca. 1977) war ein südafrikanischer Astronom.

Johnson war am Union-Observatorium tätig und ging dort 1956 in den Ruhestand. Er entdeckte vier Kometen, darunter den nach ihm benannten periodischen Kometen 48P/Johnson sowie die Kometen C/1935 A1, C/1948 R1, C/1949 K1.

Johnson entdeckte ferner 18 Asteroiden.

Einzelnachweise

Weblinks
 Veröffentlichungen von E.L. Johnson im Astrophysics Data System
 N.N.: E.L. Johnson. Monthly Notes of the Astronomical Society of Southern Africa, Bd. 37 (1978), S. 2 (kurzer Nachruf, englisch)
 T.P. Cooper: A history of comet discovery from South Africa. Monthly Notes of the Astronomical Society of Southern Africa, Bd. 62 (2003), S. 170 (E.L. Johnson: S. 175)

Astronom (20. Jahrhundert)
Südafrikaner
Geboren im 19. oder 20. Jahrhundert
Gestorben im 20. Jahrhundert
Mann

Ernest Leonard Johnson


El Castillo Dundurn es una mansión histórica de estilo neoclásico situado en el bulevar York en Hamilton, Ontario, Canadá. La casa fue construida en un terreno de 18 mil pies cuadrados con un valor aproximado de $ 175 mil dólares y fue terminada durante un período de tres años. El castillo contó con las últimas comodidades de alumbrado de gas y agua corriente. Es actualmente propiedad de la ciudad de Hamilton, que lo compró en 1900 por 50 mildólares. la ciudad ha gastado casi $ 3 millones en su renovación y se remodelaron 42 de las 72 habitaciones para ser abiertas al público. las habitaciones fueron restauradas en 1855, cuando su propietario Sir Allan Napier MacNab estaba en la cúspide de su carrera. Intérpretes disfrazados guían a los visitantes a través de la casa, que ilustra la vida cotidiana desde la década de 1850. En la actualidad, la duquesa de Cornualles, Camilla Parker-Bowles es el patrona real del castillo.

Museo Militar Hamilton

El parque incluye el Museo Militar Hamilton, que está ubicado en un edificio. Las exhibiciones incluyen la guerra de 1812, las rebeliones de 1837, la Guerra de Bóeres, la Primera Guerra Mundial, la Segunda Guerra Mundial y el papel de la mujer en el ejército. El museo también cuenta con una biblioteca con materiales sobre la historia militar canadiense.

Galería

Véase también
 Castillo
 Palacio

Referencias

Bibliografía
 Pound, Richard W. (2005). 'Fitzhenry and Whiteside Book of Canadian Facts and Dates'. Fitzhenry and Whiteside.
 Jump up ^ Bailey, Thomas Melville (1981). Dictionary of Hamilton Biography (Vol I, 1791-1875). W.L. Griffin Ltd.
 Watson, Milton (1938). Saga of a City. The Hamilton Spectator.

Enlaces externos
 Sitio web con información sobre el castillo
 Imágenes en Commons.

Dundurn
Hamilton (Ontario)

Castillo Dundurn


සාන්ත ජෝසප් is a New Testament figure, the husband of Mary and legal father of Jesus.

Saint Joseph may also refer to:

In religion
Saint Joseph of Arimathea
Saint Joseph Marello
Saint Joseph of Leonessa
Saint Joseph of Cupertino
Saint Joseph the Hymnographer
Saint Joseph Calasanctius
Saint Joseph Cafasso
Saint Joseph Cottolengo
Saint Joseph the Hesychast
Joseph, a priest martyred with Abda and Abdjesus
 Jose Maria Diaz Sanjuro, Joseph Canh Luang Hoang, Joseph Fernandez, Joseph Hien Quang Do, Joseph Khang Duy Nguyen, Joseph Luu Van Nguyen, Joseph Marchand, Joseph Nghi Kim, Joseph Thi Dang Le, Joseph Uyen Dinh Nguyen, Joseph Vien Dinh Dang, Joseph Khang, Joseph Tuc and Joseph Tuan Van Tran of the Vietnamese Martyrs
 Saint Joseph Vaz
Joseph (patriarch), son of Jacob, not canonized as a saint, but a major figure in the Hebrew Bible

Geography

Places

Canada
 Saint-Joseph, New Brunswick, an unincorporated community in Kent County
 Saint-Joseph Parish, New Brunswick, in Madawaska County
 Saint-Joseph-de-Madawaska, New Brunswick, an unincorporated community therein
 St. Joseph, Antigonish, Nova Scotia in Antigonish County
 St. Joseph, Digby, Nova Scotia in Digby County
St. Joseph Island (Ontario)
St. Joseph, Ontario
Fort St. Joseph (Ontario), former British outpost on St. Joseph Island
Saint-Joseph, Quebec (disambiguation), several places
St. Joseph's, Saskatchewan hamlet in south east Saskatchewan
St. Joseph's Colony, Saskatchewan in west central Saskatchewan

France
 Saint-Joseph, Loire
 Saint-Joseph, Manche
 Saint-Joseph, Martinique
 Saint-Joseph, Réunion
 Saint-Joseph-de-Rivière, in the Isère département
 Saint-Joseph-des-Bancs, in the Ardèche département
 Saint-Joseph AOC, an Appellation d'Origine Contrôlée in the Rhône wine region
École Saint-Joseph, Solesmes

United States
St. Joseph, Florida (disambiguation)
St. Joseph, Illinois
Saint Joseph, Floyd County, Indiana
Saint Joseph, Vanderburgh County, Indiana
St. Joseph, Iowa
St. Joseph, Kansas
St. Joseph, Louisville, Kentucky
St. Joseph, Louisiana
St. Joseph, Michigan
St. Joseph, Minnesota
St. Joseph, Missouri
Saint Joseph, Mercer County, Ohio
Saint Joseph, Portage County, Ohio
Saint Joseph, Oregon
Saint Joseph, Tennessee
St. Jo, Texas
Saint Joseph, Marshall County, West Virginia
St. Joseph, Wisconsin

Caribbean
Saint Joseph (Trinidad and Tobago)
The Parish of Saint Joseph, Barbados
Saint Joseph Parish, Dominica
Saint-Joseph, Martinique, a commune in Martinique

Rivers
In the United States:
St. Joseph River (Lake Michigan) in southwest Michigan and northwest Indiana
St. Joseph River (Maumee River) in south central Michigan and northeast Indiana

Islands
St. Joseph Island (Ontario), a Canadian island in Lake Huron
Île Saint-Joseph, the southernmost island of the three Îles du Salut in the Atlantic Ocean off the coast of French Guiana
San José Island (Texas), a barrier island on the Texas coast in the United States, also known as "St. Joseph Island"
Saint Joseph Island (Seychelles), main island of St. Joseph Atoll, Seychelles

Landmarks

In Canada
Saint Joseph's Oratory, a Catholic basilica in Montréal, Québec

In the United States
Cathedral Basilica of St. Joseph (San Jose), California
St. Joseph Catholic Church, Detroit, Michigan, a historic parish
St. Joseph's Catholic Church, a parish located adjacent to the United States Capitol Building in Washington, D.C.
St. Joseph Medical Center (disambiguation)
National Shrine of Saint Joseph (disambiguation)
Mount Saint Joseph College, a Baltimore Catholic high school
 Saint Joseph Abbey, St. Tammany Parish, Louisiana, listed on the NRHP in Louisiana
Saint Joseph's University, a Jesuit university in Philadelphia, Pennsylvania

In Turkey
St. Joseph High School (Istanbul), a French private school in Turkey

Other place names
In the United States:
St. Joseph Bay, a bay on the Gulf Coast of Florida
St. Joseph Peninsula, a peninsula or spit on the Gulf Coast of Florida
St. Joseph Point, the end of the St. Joseph Peninsula in Florida
St. Joseph Sound, a bay in Pasco and Pinellas counties, Florida
St. Joseph Valley Parkway, carrying parts of U.S. Routes 20 and 31

Business
St. Joseph, a brand of aspirin

Biology
Saint Joseph noir, another name for the Italian wine grape San Giuseppe nero

Sports
St. Joseph F.C., an association football club based in Nakuru, Kenya

See also
List of churches named after Saint Joseph
Islamic view of Joseph
Saint Joseph's (disambiguation)
Saint Joseph's College (disambiguation)
St. Joseph County (disambiguation)
St. Joseph Seminary (disambiguation)
St. Joseph Township (disambiguation)
St. Joe (disambiguation)
San José (disambiguation)
San Giuseppe (disambiguation)

සාන්ත ජෝසප් (බහුරුත්හරණය)


Çanakçı, Antalya ilinin Serik ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Antalya il merkezine 40 km, Serik ilçesine 11 km uzaklıktadır.

Nüfus

Serik'in mahalleleri

Çanakçı, Serik


Nordendorfspænderne eller Nordendorf fibulaerne er to alamanske fibulaer (fibler), en type bøjet dekoreret spænde (minder om en sikkerhedsnål) som blev fundet i Nordendorf i nærheden af Augsburg i Bayern, Tyskland. De er dateret til ca. 600–650 e.Kr. Udover spændernes kunstneriske og håndværksmæssige værdi har de betydning på grund af en runeinskription som gør dem til en af de ganske få kilder, der beskriver sydgermansk trosforestillinger af germansk religion.

Inskription indeholder gudenavnene Wodan (Odin), alamannernes øverste gud, og Donar (Thor), tordenguden, i den følgende inskription i skrevet med runer fra det ældre futhark-alfabet:

logaþorewodanwigiþonar

Det har blevet fortolket som:

Logaþore Wodan Wigiþonar

Logaþore

Det virker sandsynligt at logaþore er navnet på en anden gud, og således henleder til en guddommelige triade, men det er ingen oplagt identifikation i bevarede kilder i henhold til sydgermansk mytologi som vi kender. Logaþore kan da enten være en helt lokal gud, eller noget helt andet. Både Lodur og Loke er dog blevet foreslået, men den etymologiske begrundelsen er spinkel eller spekulativ.

Den tyske forsker Klaus Düwel har fortolket logaþore som "magiker, troldmand" og har foreslået oversættelsen "Wodan og Donar er magikere/troldmænd", som kan indikere en tidlig kristen beskyttelse mod gamle guder, eller, på den anden side, være en påkaldelse af gudernes gavnlig eller helsebringende magt af en tilhænger af den gamle tro.

Se også
 Pforzenspændet

Referencer

Runologi
Germansk mytologi
Arkæologiske fund fra Tyskland
Oldsager fra Jernalderen
Odin

Nordendorfspænderne


The vulcanoids are a hypothetical population of asteroids that orbit the Sun in a dynamically stable zone inside the orbit of the planet Mercury. They are named after the hypothetical planet Vulcan, which was proposed on the basis of irregularities in Mercury's orbit that were later found to be explained by general relativity. So far, no vulcanoids have been discovered, and it is not yet clear whether any exist.

If they do exist, the vulcanoids could easily evade detection because they would be very small and near the bright glare of the Sun. Due to their proximity to the Sun, searches from the ground can only be carried out during twilight or solar eclipses. Any vulcanoids must be between about  and  in diameter and are probably located in nearly circular orbits near the outer edge of the gravitationally stable zone between the Sun and Mercury. These should be distinguished from Atira asteroids, which may have perihelia within the orbit of Mercury, but whose aphelia extends as far as the orbits of Venus or within Earth's orbital path. Because they cross the orbit of Mercury, these bodies are not classed as vulcanoids.

The vulcanoids, should they be found, may provide scientists with material from the first period of planet formation, as well as insights into the conditions prevalent in the early Solar System. Although every other gravitationally stable region in the Solar System has been found to contain objects, non-gravitational forces (such as the Yarkovsky effect) or the influence of a migrating planet in the early stages of the Solar System's development may have depleted this area of any asteroids that may have been there.

History and observation

Celestial bodies interior to the orbit of Mercury have been hypothesized, and searched for, for centuries. The German astronomer Christoph Scheiner thought he had seen small bodies passing in front of the Sun in 1611, but these were later shown to be sunspots. In the 1850s, Urbain Le Verrier made detailed calculations of Mercury's orbit and found a small discrepancy in the planet's perihelion precession from predicted values. He postulated that the gravitational influence of a small planet or ring of asteroids within the orbit of Mercury would explain the deviation. Shortly afterward, an amateur astronomer named Edmond Lescarbault claimed to have seen Le Verrier's proposed planet transit the Sun. The new planet was quickly named Vulcan but was never seen again, and the anomalous behaviour of Mercury's orbit was explained by Einstein's general theory of relativity in 1915. The vulcanoids take their name from this hypothetical planet. What Lescarbault saw was probably another sunspot.

Vulcanoids, should they exist, would be difficult to detect due to the strong glare of the nearby Sun, and ground-based searches can only be carried out during twilight or during solar eclipses. Several searches during eclipses were conducted in the early 1900s, which did not reveal any vulcanoids, and observations during eclipses remain a common search method. Conventional telescopes cannot be used to search for them because the nearby Sun could damage their optics.

In 1998, astronomers analysed data from the SOHO spacecraft's LASCO instrument, which is a set of three coronagraphs. The data taken between January and May of that year did not show any vulcanoids brighter than magnitude 7. This corresponds to a diameter of about , assuming the asteroids have an albedo similar to that of Mercury. In particular, a large planetoid at a distance of 0.18 AU, predicted by the theory of scale relativity, was ruled out.

Later attempts to detect the vulcanoids involved taking astronomical equipment above the interference of Earth's atmosphere, to heights where the twilight sky is darker and clearer than on the ground. In 2000, planetary scientist Alan Stern performed surveys of the vulcanoid zone using a Lockheed U-2 spy plane. The flights were conducted at a height of  during twilight. In 2002, he and Dan Durda performed similar observations on an F-18 fighter jet. They made three flights over the Mojave desert at an altitude of  and made observations with the Southwest Universal Imaging System—Airborne (SWUIS-A).

Even at these heights the atmosphere is still present and can interfere with searches for vulcanoids. In 2004, a sub-orbital spaceflight was attempted in order to get a camera above Earth's atmosphere. A Black Brant rocket was launched from White Sands, New Mexico, on January 16, carrying a powerful camera named VulCam, on a ten-minute flight. This flight reached an altitude of  and took over 50,000 images. None of the images revealed any vulcanoids, but there were technical problems.

Searches of NASA's two STEREO spacecraft data have failed to detect any vulcanoid asteroids. It is doubtful that there are any vulcanoids larger than  in diameter.

The MESSENGER space probe took a few images of the outer regions of the vulcanoid zone; however, its opportunities were limited because its instruments had to be pointed away from the Sun at all times to avoid damage. Before its demise in 2015, however, the craft failed to produce substantial evidence on vulcanoids.

On August 13, 2021, an asteroid, , was discovered with a perihelion well within the orbit of Mercury. At its minimum distance to the sun of 0.1331 AU, it comes more than twice as close to the sun as Mercury's perihelion at 0.307499 AU. This puts its nearest approach well within the hypothesized Vulcanoid Zone.

Orbit

A vulcanoid is an asteroid in a stable orbit with a semi-major axis less than that of Mercury (i.e. 0.387 AU). This does not include objects like sungrazing comets, which, although they have perihelia inside the orbit of Mercury, have far greater semi-major axes.

The vulcanoids are thought to exist in a gravitationally stable band inside the orbit of Mercury, at distances of 0.06–0.21 AU from the Sun. All other similarly stable regions in the Solar System have been found to contain objects, although non-gravitational forces such as radiation pressure, Poynting–Robertson drag and the Yarkovsky effect may have depleted the vulcanoid area of its original contents. There may be no more than 300–900 vulcanoids larger than  in radius remaining, if any. A 2020 study found that the Yarkovsky–O'Keefe–Radzievskii–Paddack effect is strong enough to destroy hypothetical vulcanoids as large as 100 km in radius on timescales far smaller than the age of the solar system; would-be vulcanoid asteroids were found to be steadily spun up by the YORP effect until they rotationally fission into smaller bodies, which occurs repeatedly until the debris is small enough to be pushed out of the vulcanoid region by the Yarkovsky effect; this would explain why no vulcanoids have been observed.  The gravitational stability of the vulcanoid zone is due in part to the fact that there is only one neighbouring planet. In that respect it can be compared to the Kuiper belt.
The outer edge of the vulcanoid zone is approximately 0.21 AU from the Sun. Objects more distant than this are unstable due to interactions with Mercury and would be perturbed into Mercury-crossing orbits on timescales of the order of 100 million years. (Some definitions would nonetheless include such unstable objects as vulcanoids as long as their orbits lie completely interior to that of Mercury.) The inner edge is not sharply defined: objects closer than 0.06 AU are particularly susceptible to Poynting–Robertson drag and the Yarkovsky effect, and even out to 0.09 AU vulcanoids would have temperatures of 1,000 K or more, which is hot enough for evaporation of rocks to become the limiting factor in their lifetime.

The maximum possible volume of the vulcanoid zone is very small compared to that of the asteroid belt. Collisions between objects in the vulcanoid zone would be frequent and highly energetic, tending to lead to the destruction of the objects. The most favourable location for vulcanoids is probably in circular orbits near the outer edge of the vulcanoid zone. Vulcanoids are unlikely to have inclinations of more than about 10° to the ecliptic. Mercury trojans, asteroids trapped in Mercury's Lagrange points, are also possible.

Physical characteristics

Any vulcanoids that exist must be relatively small. Previous searches, particularly from the STEREO spacecraft, rule out asteroids larger than  in diameter. The minimum size is about ; particles smaller than 0.2 μm are strongly repulsed by radiation pressure, and objects smaller than 70 m would be drawn into the Sun by Poynting–Robertson drag. Between these upper and lower limits, a population of asteroids between  and  in diameter is thought to be possible. They would be almost hot enough to glow red hot.

It is thought that the vulcanoids would be very rich in elements with a high melting point, such as iron and nickel. They are unlikely to possess a regolith because such fragmented material heats and cools more rapidly, and is affected more strongly by the Yarkovsky effect, than solid rock. Vulcanoids are probably similar to Mercury in colour and albedo, and may contain material left over from the earliest stages of the Solar System's formation.

There is evidence that Mercury was struck by a large object relatively late in its development, a collision which stripped away much of Mercury's crust and mantle, and explaining the thinness of Mercury's mantle compared to the mantles of the other terrestrial planets. If such an impact occurred, much of the resulting debris might still be orbiting the Sun in the vulcanoid zone.

Significance

Vulcanoids, being an entirely new class of celestial bodies, would be interesting in their own right, but discovering whether or not they exist would yield insights into the formation and evolution of the Solar System. If they exist they might contain material left over from the earliest period of planet formation, and help determine the conditions under which the terrestrial planets, particularly Mercury, formed. In particular, if vulcanoids exist or did exist in the past, they would represent an additional population of impactors that have affected no other planet but Mercury, making that planet's surface appear older than it actually is. If vulcanoids are found not to exist, this would place different constraints on planet formation and suggest that other processes have been at work in the inner Solar System, such as planetary migration clearing out the area.

See also
594913 ꞌAylóꞌchaxnim (the only known asteroid always within Venus' orbit)
, an asteroid in the Atira group with the smallest semi-major axis among asteroids
Atira asteroid (asteroids always within Earth's orbit)
Groups of minor planets
Kreutz sungrazer
List of hypothetical Solar System objects
List of Mercury-crossing minor planets
Vulcan (hypothetical planet)

References

Hypothetical bodies of the Solar System

Mercury (planet)

Vulcanoid


Leiðarhólmsskrá var samningur og opið bréf til konungs, nafngreindir embættismenn og allur almenningur, undirritaðir af 26 íslenskum höfðingjum árið 1513 og mótmæltu kirkjulegri ágangi. Aðallega var brotið á Sættargjörðinni í Túnsbergi, sáttmáli frá 1277, endurreistur árið 1458 þar sem valdi var skipt milli kirkju og konungs.

Bakgrunnur
Á 15. og 16. öld var íslenska kirkjan orðin öflugasta eining landsins, bæði efnahagslega og í hernaðarlegum málum og hafði aðskilin lög. Báðir biskupar og klerkar höfðu notað þetta til að efla vald sitt enn frekar með því að taka lönd af löglegum eigendum sínum án þess að höfðingjarnir væru færir um að ögra þessu. Kirkjan afgreiddi einnig kanónísk lög óhóflega og refsaði þeim sem móðguðu þau harðlega en vernduðu morðingja sem ekki eru klerkar og aðra glæpamenn.

Tilvísanir
Vilborg Auður Ísleifsdóttir, Siðbreytingin á Íslandi 1537-1565, Hið íslenzka bókmenntafélag. Reykjavík. 1997. p. 109-114.

Saga kristninnar á Íslandi

Leiðarhólmsskrá


Q5, ou Q five, est un groupe de hard rock américain originaire de Seattle, Whashington, formé en 1983. Le groupe a pris le nom de Nightshade en 1987, puis s'est reformé en 2014.

Membres
Ces musiciens ont fait partie du groupe :

 Evan Sheeley (basse) ;
 Rick Pierce (guitare) ;
 Jonathan Scott K. (chant) ;
 Floyd D. Rose (guitare) ;
 Gary Thompson puis Jeffrey McCormack (batterie) ;
 Dennis Turner (guitare).

Albums
 Steel the light (1984) ;
 When the mirror cracks (Polygram, 1985) ;
 New world order (Frontiers Music, 2016).

Références

 « Q5 » sur Spirit of metal https://www.spirit-of-metal.com/fr/band/Q5
 Rock metal mag, 2016 https://rockmetalmag.fr/q5-nouvel-album-31-ans-apres/

Autorités

Groupe musical américain des années 1980
Groupe de heavy metal
Groupe de hard rock

Q5 (groupe)


Hans-Ole Skovgaard (født 31. december 1937, død 2002) blev civilingeniør i 1962.

Han var fra 1968 afdelingsingeniør ved Stadsingeniørens Direktorat og 1973-1980 leder af Projekteringskontoret på Vejkontoret i København.

Efter et år som teknisk direktør ved Horsens Kommune blev han i 1981 generalsekretær for Dansk Ingeniørforening og var 1984-1986 direktør samme sted.

I 1986 etablerede han eget konsulentfirma, men fire år efter blev han direktør for idéudviklingsselskabet A/S Baneby.

I 1992 blev han ansat som projektleder i Carl Bro A/S, og fra 1994 var han chefrådgiver samme sted. 1998-2001 var han projektleder i Banestyrelsen, og i 2001 blev han ansat i det internationale transportrådgivningsselskab W.S. Atkins. Hans-Ole Skovgaard beklædte gennem årene en lang række tillidshverv.

Det organisatoriske arbejde blev indledt, da han i 1972 blev formand for Foreningen af Yngre Civil- og Akademi-ingeniører. Året efter blev han næstformand for Dansk Ingeniørforening og kom i bestyrelsen for Akademikernes Centralorganisation. 1993-1995 var han formand for Dansk Ingeniørforening.

Ingeniører fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)

Hans-Ole Skovgaard


Metaljka je pogranično naseljeno mjesto u općini Čajniču, Republika Srpska, BiH. Nalazi se na granici s Crnom Gorom, južno od izvora rijeke Janjine.

Godine 1985. nije imala promjena kao susjedna naselja u općini Čajniču. (Sl.list SRBiH, br.24/85).

Stanovništvo

Izvori

Naselja u Republici Srpskoj
Čajniče

Metaljka (Čajniče, BiH)


Christopher "Chris" Paul Mullin (født 30. juli 1963 i Brooklyn i New York City), amerikansk basketballspiller som deltog i de olympiske lege 1984 i Los Angeles og 1992 i Barcelona.

Eksterne henvisninger

Olympiske mestre fra USA
Personer fra New York City
Basketballspillere fra USA

Chris Mullin (basketball)


Una fatale supposizione (Una suposición fatal, en español) es una farsa per musica en un acto con música de Carlo Coccia y libreto de Giuseppe Maria Foppa. Se estrenó el 19 de enero de 1811 en el Teatro San Moisè de Venecia.

Referencias

Enlaces externos

Óperas de Carlo Coccia
Óperas en italiano
Óperas de 1811
Óperas estrenadas en Venecia

Una fatale supposizione