Houston Harris (Benton Harbor, Míchigan; 10 de julio de 1924 - St. Joseph, Míchigan; 20 de enero de 1998) fue un luchador profesional estadounidense, más conocido por su nombre en el ring, Bobo Brazil. Se le atribuye romper las barreras de la segregación racial en la lucha profesional. Harris es considerado como uno de los primeros luchadores afroamericano, y se le llama a menudo "el Jackie Robinson de la lucha libre profesional".

Vida personal

Houston Harris nació en Little Rock, Arkansas, pero más tarde se trasladó a Benton Harbor, Michigan. Él jugó al béisbol y trabajó en una fábrica de acero. Después de retirarse de la lucha libre, tuvo un restaurante.

Harris tuvo seis hijos. Murió el 20 de enero de 1998 en el Centro Médico de Lakeland en San Joseph, Michigan. Había sido admitido en el hospital el 14 de enero, después de sufrir una serie de derrames cerebrales.

Carrera

Harris fue entrenado por Joe Savoldi después de reunirse con él en los combates en el Naval Armory. En un principio, Harris iba a ser conocido como "Boo-Boo Brazil", pero un promotor imprimió mal su primer nombre como "Bobo" en un anuncio y se lo quedó.

Temprano en su carrera, algunos promotores de lucha libre correspondería a Brasil contra compañeros luchadores afroamericanos, incluyendo Ernie Ladd y Abdullah the Butcher. Los aficionados pedían a gritos ver oponentes de Brazil frente a cualquier tipo y así tendría muchos combates con rivales como Killer Kowalski, Dick the Bruiser, Johnny Valentine, y The Sheik, quien peleó con Brasil a lo largo de varias décadas.

En lucha
 Movimientos finales
 Coco Butt (Headbutt)

 Movimientos de firma
 Piledriver

Campeonatos y logros
 Championship Wrestling from Florida
 NWA Florida Tag Team Championship (2 veces) — con Sweet Brown Sugar (1) y Dusty Rhodes (1)

 Eastern Sports Association
 ESA North American Heavyweight Championship (1 vez)

 Japan Wrestling Association
 NWA International Heavyweight Championship (2 veces)

 Maple Leaf Wrestling
 NWA Canadian Open Tag Team Championship (1 vez) — con Whipper Billy Watson
 NWA United States Heavyweight Championship (Toronto version) (1 vez)

 Mid-Atlantic Championship Wrestling
 NWA United States Heavyweight Championship (Mid-Atlantic version) (1 vez)

 Midwest Wrestling Association (Ohio)
 MWA Ohio Heavyweight Championship (1 vez)
 MWA Ohio Tag Team Championship (3 veces) — con Frankie Talaber

 NWA Detroit
 NWA United States Heavyweight Championship (Detroit version) (9 veces)
 NWA World Tag Team Championship (Detroit version) (8 veces) — con Art Thomas (1), Bill Miller (1), Athol Layton (1), The Stomper (1), Tony Marino (3) y Fred Curry (1)

 NWA Hollywood Wrestling
 NWA Americas Heavyweight Championship (3 veces)

 NWA Los Angeles NWA "Beat the Champ" Television Championship (1 vez)
 NWA International Television Tag Team Championship (4 veces) — con Wilbur Snyder (2), Sandor Szabo (1), y Primo Carnera (1)
 NWA Pacific Coast Heavyweight Championship (Los Angeles version) (1 vez)

 NWA San Francisco NWA United States Heavyweight Championship (San Francisco version) (1 vez)

 Professional Wrestling Hall of Fame and Museum Television Era (Class of 2008)

 Pro Wrestling Illustrated PWI Editor's Award (1998)

 Superstars of Wrestling SoW United States Heavyweight Championship (1 vez)

 World Wrestling Association (Indianapolis)
 WWA World Heavyweight Championship (2 veces)
 WWA World Tag Team Championship (1 vez) — con Chris Carter

 World Wrestling Association (Los Angeles)
 WWA World Heavyweight Championship (2 veces)

 World Wide Wrestling Federation / World Wrestling Federation
 WWWF United States Championship (7 veces)
 WWF Hall of Fame (Class of 1994)

 Wrestling Observer Newsletter awards
 Wrestling Observer Newsletter Hall of Fame (Class of 1996)

Referencias

Enlaces externos
 WWE Hall of Fame profile of Bobo Brazil
 Online World of Wrestling profile
 Professional Wrestling Hall of Fame profile of Bobo Brazil

Luchadores profesionales de Estados Unidos
Litlerroqueños
Luchadores incluidos en el WWE Hall of Fame
Campeones de NWA/WCW/WWE United States Heavyweight

Bobo Brazil


ප්‍රතිපත්ති යනු යම් විෂය පථයකට අදාලව තීරණ ගැනීමට හෝ කිසියම් ප්‍රතිඵලයක් අත්කරගැනිට මඟපෙන්වීම සදහා ඇතිකරගත්  මූලධර්ම හෝ නියමයන්වේ. මෙම යෙදුම රජයකට,පෞද්ගලික ආයතනයකට,කන්ඩායමකට හෝ පුද්ගලයෙකුට ආශ්‍රය කර ගත හැක. ජනාධිපති විධායක අණකිරීම,සංස්ථාපිත රහස්‍ය ප්‍රතිපත්ති ,පාර්ලිමේන්තු රීති ආදී සියල්ල ඒ සදහා උදාහරණ වේ. ප්‍රතිපත්ති නිතියෙන් වෙනස්වේ. නීතිය මිනිස් හැසිරීම් නැවැත්වීමට හෝ තහනම් කිරීමට හැකියාව ඇත. නමුත් ප්‍රතිපත්ති යම්කිසි අරමුණකට ලගාවීම මග පෙන්වනවා පමණි.

වැදගත් ආයතනක තීරණ ගැනිමේ ක්‍රියාවලය ද ප්‍රතිපත්ති හෝ ප්‍රතිපත්ති අධ්‍යනය ලෙස හැදින්වේ. විකල්ප හදුනා ගැනිම ,ප්‍රතිඵල අනුව එම විකල්ප අතුරින් සුඳුසු කොටස් තෝරාගැනිම ආදිය ද මෙයට අදාලවේ. නිශ්චිත අරමුණු ළගාකර ගැනිම සදහා අවශ්‍ය දේශපාලනික,කළමනාකරණ, මූල්‍ය සහ පරිපාලනික යාන්ත්‍රනයක් ලෙසද ප්‍රතිපත්ති හැදින්විය හැක.

ප්‍රතිපත්ති ජීවන චක්‍රය
 ගැටළු හො විෂය පථය හඳුනාගැනීම
 ප්‍රතිපත්ති සම්පාදනය
 ප්‍රතිපත්ති පිළිගැනීම
 ප්‍රතිපත්ති ක්‍රියාත්මක කිරීම
 ප්‍රතිපත්ති පසුවිපරම

ප්‍රතිපත්ති

ප්‍රතිපත්ති


Afdalafífill (fræðiheiti: Geum pyrenaicum) er jurt af rósaætt frá Pýreneafjöllum.

Tilvísanir

Dalafíflar

Afdalafífill


Pavle Vranjican (Pula, 1958.), hrvatski redatelj i scenarist dokumentarnih filmova, autor brojnih umjetničkih performansa te underground kazališnih predstava. Najpoznatiji po dokumentarnim filmovima o Domovinskom ratu. Autor / koautor umjetničkih performance-a i happeninga te underground kazališnih predstava i rock sastava. Poznavatelj hrvatskih i slovenskih planina, turskih planina, masiva Mt. Blanca, Durmitora, Komova, Prokletija, Maglić – Volujak – Trnovački Durmitor, kao i područja Annapurne u Nepalu.

Životopis
Rođen 1958. godine. Od rana djetinjstva je u Zagrebu. Mlade zanimacije bili su mu alpinizam i speleologija. Od sredine 1980-ih bavi se dokumentarnim filmom. Prijateljevao o djetinjstva s poznatim snimateljem HTV-a Gordanom Ledererom, s kojim je poslovno surađivao na TV serijama Hodološki glasnik i Agramer historische video zeitung. Pisao je i scenarije za filmove.  Dokumentarni film redatelja Nikole Babića Ze Pe Kijev Do kojem je Vranjican napisao scenarij dobio je nagrade. Autor underground kazališnih predstava i brojnih umjetničkih performansa. Radio je serijal o motociklizmu za HTV 1990. godine. Od te godine dokumentira filmski i političku realnost tog vremena.

Kao ratni snimatelj bio u kriznom stožeru na Banovini, gradskom stožeru Teritorijalne obrane Grada Zagreba, zatim Zagrebačkog korpusa pa Glavnog stožera Oružanih snaga i Ministarstva obrane. Otkupio je zagrebački videoarhiv od bivšeg djelatnika Yutela. Zahvaljujući tom i vlastitim snimkama te snimkama iz raznih drugih izvora, realizirao je oko 200 naslova kratkog i dugometražnog dokumentarnog filma. Filmske naslove na temu Domovinskog rata stvara od 1995. do danas. Gledani su bili Amarcord 1991. – 2001., Amarcord 1991. – 2002., Komšije 1., Komšije 2., Novska – listopad, studeni 1991. godine. 1993. je snimio dokumentarni film Spaljena zemlja i 1994. Necropolis Croatica te 1994. kratki film Brujači te 1993. kratki film Patchwork, redatelja Mladena Lučića.

Organizator, autor i suradnik na revijama i izložbama dokumentarnog ratnog filma, prije svega temu Domovinskog rata. Organizirao je revije, a izložbe su u organizaciji Muzeja grada Zagreba, Vojnog muzeja i Memorijalno-dokumentacijskog centra. Radio na dijelu video vizualizacije stalnog postava Muzeja grada Zagreba.

Od ljeta 1991. dragovoljac je Domovinskog rata. U HV-u ostaje do ljeta 1992. godine, kada je demobiliziran s činom pričuvnog satnika. U razdoblju od 1990. do 1995. godine aktivno se bavi dokumentiranjem nastalih ratnih šteta na spomeničkoj baštini kao i vojno-političkih događanja te na tu temu realizira dokumentarne filmove. U suradnji s Odsjekom za etnologiju Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu bavi se proučavanjem tibetanske kulture s područja Annapurne u Nepalu. Kao član međunarodnog arheološkog tima (Royal Ontario Museum - Kanada) dokumentira arheološko istraživanje na Pelješcu o ilirskom svetištu iz razdoblja helenizma. Sudionik je arheoloških istraživanja i rekognosciranja špilja Gorskog kotara, Korduna, Žirja, na Velebitu, Zagori, Bukovici i dubrovačkom području. Koautor je nekoliko znanstvenih arheoloških članaka. U kazalištu «Gavella» 1990. izvodi se višestruko nagrađivana predstava «Lijepa naša 1848» gdje je koautor teksta. Od 1990. djeluje kao neovisni producent, snimatelj, montažer i redatelj. Za TV Zagreb autorski realizira serijal Moto show. Stalni je suradnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu na izradi arheološke karte Bosne i Hercegovine i član međunarodnog arheološkog tima na istraživanju lokaliteta Badanj kod Stoca (BIH).

Videografija
Videografija:

1990.

Autor dokumentarnog filma Istraživanje jame Jazovke, trajanje 60 min, nezavisna produkcija 1990.

1991., 1992.

Autorski dokumentarni filmovi: Srpski ratni zločini na Banovini, 07/08.1991., trajanje 35 min, Studio ZNG, produkcija 1991., Topusko, spašavanje ranjenika, kolovoz 1991., trajanje 20 min, Studio ZNG, produkcija 1991., Razorena kulturna baština, 1991., trajanje 30 min, Studio ZNG, produkcija 1991., Novska 1991., trajanje 30 min, Studio ZNG, produkcija 1992., Novska, ratne štete, 1991., trajanje 30 min, Studio ZNG, produkcija 1992., Obuka, bojna Frankopan, trajanje 29 min, Studio ZNG, produkcija 1992., Sunjska balada, 1992., video spot, pjesma o braniteljima Sunje, 1992.

1991. – 1992.

Producent dokumentarnih filmova: Sumrak u Dubrovniku, trajanje 35 min, Studio ZNG, produkcija 1991., Osijek, petak 13. 1991., trajanje 13 min, Studio ZNG, produkcija 1991., dr Bosanac, trajanje 20 min, Studio ZNG, produkcija 1991., Opća bolnica Osijek 1991/92., trajanje 13 min, Studio ZNG, produkcija 1992., Osijek, primirje 03.01.1992., trajanje 20 min, Studio ZNG, produkcija 1992.

1993. – 2000.

Producent i autor dokumentarnih filmova: Necropolis Croatica, trajanje 42 min, režija i scenarij: Pavle Vranjican i Mladen Lučić, Art film, produkcija 1993., Spaljena zamlja, trajanje 35 min, Art film, produkcija 1993., Kum, trajanje 20 min, Art film, produkcija 1993., Vukovarska bolnica, trajanje 30 min, nezavisna produkcija 1994.

2001. – 2010.

Producent i autor dokumentarnih filmova: Amarcord 1991. – 2001., trajanje 50 min, nezavisna produkcija, 2001., Amarcord 1991-2002., trajanje 110 min, nezavisna produkcija, 2002., Komšije, prvi dio, trajanje 90 min, nezavisna produkcija, 2003., Komšije, drugi dio, trajanje 85 min, nezavisna produkcija, 2004., TV Beograd 09./10.1991., trajanje 25 min, nezavisna produkcija, 2003., Tzv RSK - 10 zadnjih dana pred Oluju, trajanje 60 min, nezavisna produkcija, 2007., Pregovori s Ratkom Mladićem, Hrvace 1991., trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2003., Maslenica – Posedarje, 1991, trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2005., Novska., listopad, studeni 1991., trajanje 11 min, Art film produkcija, 2004., Svjedoci, Bogdanovci 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2005., Trpinjska cesta, Vukovar 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2003., Ako ovaj snimak dođe do Zagreba...Vukovar,16.11.1991., trajanje 5 min, nezavisna produkcija, 2002., Rajić, ljeto 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2004., Borbe u selu Mašić, jesen 1991, trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2003., Boravak F.Tuđmana na Banovini, kolovoz 1991 Pecki, Sisak, Hrvatska Kostajnica, trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2006., Osvajanje kasarne JNA u Slavonskom Brodu 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2002., Zauzimanje kasarne JNA u Vlaškoj, Zagreb 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2002., Čukur brdo, posljednji snimak Gordana Lederera, trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2002., Borbe u selu Voćarice, jesen 1991., trajanje 20 min, nezavisna produkcija, 2003., Rijeke ljubavi, Vukovar 10/1991., trajanje 12 min, nezavisna produkcija, 2003., Oluja na Banovini, trajanje 60 min, nezavisna produkcija, 2007., Preko Dinare do Knina – Oluja, trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2005., Maestral – Južni potez, trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2005., Zagreb 1991., trajanje 100 min, nezavisna produkcija, 2006., Sisak 1991., trajanje 70 min, nezavisna produkcija, 2009., Petrinja 1991., trajanje 80 min, nezavisna produkcija, 2008., Hrvatska Kostajnica 1991., trajanje 90 min, nezavisna produkcija, 2007., 1991., trajanje 9 min, nezavisna produkcija, 2005., 15.01.1992., trajanje 70 min, nezavisna produkcija, 2008., Thompson na Trgu, Dan branitelja grada Zagreba 30.05,2008. Zbor braniteljskih udruga Grada Zagreba, produkcija 2008., Bedem ljubavi - kronologija i video dokumentacija., trajanje 120 min, nezavisna produkcija, 2005., Bosanska Posavina, prvi dio, video dokumentacija, trajanje 250 min, nezavisna produkcija, 2004., Bosanska Posavina, drugi dio, video dokumentacija, trajanje 60 min, nezavisna produkcija, 2005., Putujem i pitam (Krajina danas), trajanje 60 min, nezavisna produkcija, 2006., Livno u ratu, kronologija, trajanje 90 min, nezavisna produkcija, 2009., Brest – Mala Gorica, 1991., trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2008., Vrpolje, crkva Sv.Jakova, 1991. – 1995., trajanje 15 min, nezavisna produkcija, 2007., Zatečeno stanje sakralnih građevina (RKT i SPC) na području Knina nakon završetka vojno – redarstvene operacije Oluja, kolovoz 1995., trajanje 30 min, nezavisna produkcija, 2007., Napad na Šibenik, kronologija rujanskog rata, trajanje 70 min, nezavisna produkcija, 2006., Thopmpson u Osijeku, Koncert, trajanje 90 min, nezavisna produkcija., Srebrenica – Potočari, trajanje 100 min, nezavisna produkcija, 2007., Novska u domovinskom ratu, trajanje 115 min, nezavisna produkcija, 2009., Na Drini komšija, trajanje 80 min, nezavisna produkcija, 2010., Jajce u obrani, 1992., trajanje 45 min, nezavisna produkcija, 2013., Jajce u progonstvu, 1992. – 1995., trajanje 45 min, nezavisna produkcija, 2014. Flashback Croatia 1990, redatelj, 2015.

Video postav za izložbe i dr.: Sjećanje na Domovinski rat, Klovićevi dvori, Vojni muzej, 2001., 10 godina vojno redarstvene operacije Oluja, Tvrđava, Knin, MORH, 2005. Ponovljeno 2015., 10 godina vojno redarstvene operacije Oluja, Zagreb HDLU, Grad Zagreb, 2005., kazališna predstava «Susjeda», ZKM - kazališna predstava «Maraton», ZKM

Organizator filmskih revija dokumentarnog filma REVIJA dokumentarnog filma Domovinski rat Zagreb, Europski dom, 2004. 10. SPLIT FILM FESTIVAL, 2005 posebni program posvećen Domovinskom ratu, REVIJA dokumentarnog filma Domovinski rat Split, Kinoteka Zlatna vrata, 2006. REVIJA dokumentarnog filma Domovinski rat Imotski, kino, 2006.

Televizijsko emitiranje; Filmovi: Amacord 1991. – 2001; Amacord 1991. – 2002; Komšije 1; Komšije 2 bili su prikazivani u cijelosti ili djelomično na sljedećim TV postajama: OTV-Zagreb, Gradska TV Zadar, TV Jadran-Split, Vinkovačka televizija, NET-Kutina, Z1-Zagreb, Nova-Zagreb, HRT. Veći broj TV priloga od 2 min do 10 min emitirano u sklopu programa OTV i Z1 (emisije Pečat vremena i Vesna Kljajić uživo)., Suradnik u realizaciji serijala «Istraga» na TV Nova.

Izvori

Životopisi, Zagreb
Hrvatski filmski redatelji
Hrvatski filmski scenaristi
Hrvatski arheolozi
Hrvatsko kazalište

Pavle Vranjican


Herbert C. "Herb" Klein (* 24. Juni 1930 in Newark, New Jersey) ist ein ehemaliger US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1993 und 1995 vertrat er den Bundesstaat New Jersey im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Herb Klein besuchte bis 1947 die Hillside High School und studierte danach bis 1951 an der Rutgers University in New Brunswick. Nach einem anschließenden Jurastudium an der Harvard University und seiner 1953 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Clifton in diesem Beruf zu arbeiten. In den Jahren 1954 bis 1956 diente Klein in der United States Air Force. Danach studierte er noch bis 1957 an der New York University in New York City. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Demokratischen Partei eine politische Laufbahn ein. Zwischen 1980 und 1985 war er Ortsvorsteher von Clifton. Von 1971 bis 1976 gehörte Klein der New Jersey General Assembly an. Zwischen 1977 und 1981 war er Geschäftsführer der Demokraten im Passaic County.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1992 wurde Klein im achten Wahlbezirk von New Jersey in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 3. Januar 1993 die Nachfolge von Robert A. Roe antrat. Da er im Jahr 1994 nicht bestätigt wurde, konnte er bis zum 3. Januar 1995 nur eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. Nach dem Ende seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus ist Herb Klein politisch nicht mehr in Erscheinung getreten.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für New Jersey
Mitglied der New Jersey General Assembly
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1930
Mann

Herbert Klein (Politiker, 1930)


Brentonico (deutsch veraltet: Frenten, im trentinischen Dialekt: Brentònek) ist eine norditalienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Trient in der Region Trentino-Südtirol. Die Gemeinde liegt etwa 30 Kilometer südsüdwestlich von Trient. Brentonico ist eingebettet zwischen Etsch und Gardasee und grenzt unmittelbar an die Provinz Verona.

Verwaltungsgliederung
Zur Gemeinde Brentonico gehören neben dem Gemeindesitz Brentonico weitere 6 Fraktionen: Castione, Cazzano, Crosano, Cornè, Prada, Saccone und Sorne sowie die drei Fremdenverkehrszentren San Giacomo, San Valentino und Polsa.

Söhne und Töchter

 Cristoforo Benedetti (1657–1740), Bildhauer, Steinmetz und Architekt
 Vincenzo Rigo (* 1943), Regisseur

Einzelnachweise

Weblinks

Ort im Trentino

Brentonico


جو السباك  مواطن أمريكي من ولاية أوهايو عمل في مهنة السباكة. استخدمه المرشح الجمهوري للانتخابات الرئاسية الأمريكية 2008 جون ماكين في حملته الانتخابية كمثال للمواطن الأمريكي العادي من الطبقة المتوسطة وما سيعانيه من حكم المرشح الديمقراطي باراك أوباما إذا ما انتصر الأخير في الانتخابات حيث سيعاني جو السباك من خطة أوباما لزيادة الضرائب. اعتبره كثير من الأمريكيين منافقًا حيث أظهرت تقارير تفيد أن جو لم يكن يحمل رخصة لممارسة المهنة (السباكة) ولا ينتمي لنقابة السباكين أصلً،ا وقد قال جو السباك أنه لا يعرف من ينتخبه علمًا أنه مسجل في القوائم الانتخابية على أنه جمهوري وشارك في الانتخابات التمهيدية الجمهورية حسب ما أفادت صحيفة «توليدو بلايد» الصادرة في أوهايو صاحبة التقرير. وجدير بالذكر أن خطة أوباما الضريبية كانت رفع الضرائب على من يصل دخله إلى 250 ألف دولار أو أكثر سنويًا، وجو السباك بعيد عن هذا الدخل كما أنه متهرب عن دفع الضرائب مرات عديدة وقد قال لمصلحة الضريبة أن دخله يصل إلى 40 ألف دولار أي انه مشمول بتخفيض الضرائب في خطة أوباما.

المصادر

أسماء شهرة
أشخاص مرتبطون بانتخابات الرئاسة الأمريكية 2008
أشخاص من توليدو (أوهايو)
أشخاص من هولند (أوهايو)
المحافظة في الولايات المتحدة
جمهوريون من ولاية أوهايو
محفزون أمريكيون
مرشحون في انتخابات الولايات المتحدة 2012
معلقون
مواليد 1973
مواليد في توليدو (أوهايو)
ناشطون من أوهايو
نقاد سياسيون أمريكيون

جو السباك


التأريخ العسكري هو علم يتناول استكشاف وعرض التاريخ العسكري. والتاريخ العسكري هو تصنيف فرعي للتاريخ. يقوم المؤرخ العسكري بتحليل وعرض أحداث حربية. كما أن المؤرخ يحصل على معلوماته من خلال التاريخ، مصادر مكتوبة، لكن أيضا عن طريق البحث والتنقيب. يشمل عمله كذلك على إنشاء السير الذاتية للتاريخ العسكري للأفراد.
يقوم أغلب المؤرخين العسكريين بدراستهم ودوراتهم لدى جامعات القوات المسلحة.

مراجع

مؤرخون عسكريون

مؤرخ عسكري


Lino Tempelmann, né le  à Munich, est un footballeur allemand qui joue au poste de milieu de terrain à Schalke 04.

Biographie

En club
Né à Munich en Allemagne, Lino Tempelmann est formé par le Bayern Munich, club de sa ville natale. Il rejoint ensuite le SpVgg Unterhaching avant de  s'engager avec le club rival du TSV 1860 Munich, où il poursuit sa formation. Tempelmann rejoint ensuite le SC Fribourg en 2017.

Le , Lino Tempelmann joue son premier match en équipe première lors d'une rencontre de Bundesliga face au RB Leipzig. Il est titularisé mais remplacé après 34 minutes de jeu en raison d'un changement tactique. Son équipe s'impose finalement par deux buts à un ce jour-là.

Lino Tempelmann est prêté pour la saison 2021-2022 au FC Nuremberg. Il joue son premier match pour Nuremberg le , en étant titularisé lors d'une rencontre de championnat face au SC Paderborn 07 (2-2 score final). Il inscrit son premier but en professionnel, et donc pour Nuremberg, le  suivant, en ouvrant le score de la tête face au Karlsruher SC. Son équipe s'impose par deux buts à un ce jour-là.

En sélection
Lino Tempelmann représente l'équipe d'Allemagne des moins de 20 ans en 2019, pour trois matchs joués.

Statistiques

Notes et références

Liens externes

Footballeur allemand
Joueur du TSV Munich 1860
Joueur du SC Fribourg
Joueur du 1. FC Nuremberg
Joueur du FC Schalke 04
Naissance en février 1999
Naissance à Munich

Lino Tempelmann


An Hohenbergia jamaicana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Lyman Bradford Smith ngan George Richardson Proctor. An Hohenbergia jamaicana in nahilalakip ha genus nga Hohenbergia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Mabibilngan ini ha Jamaica. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hohenbergia

Hohenbergia jamaicana


Edmond Georges Grandjean, né le  à Paris  et mort le  à Paris , est un artiste peintre français.

Biographie
Entré aux Beaux-Arts de Paris, le , Grandjean a été l'élève d'Adolphe Yvon, Émile Signol et Isidore Pils. Il a exposé au Salon des artistes français de 1865 à 1906, avec des sujets de genre et quelques portraits.

Spécialisé dans la peinture des chevaux, où il obtint de véritables succès : médaille de  classe en 1888, de  classe en 1898 et mention honorable en 1900.

Galerie

Notes et références

Bibliographie
 .

Liens externes

Peintre français du XIXe siècle
Peintre de genre français
Élève de l'École nationale supérieure des beaux-arts au XIXe siècle
Naissance en mai 1844
Naissance dans l'ancien 3e arrondissement de Paris
Décès en juin 1908
Décès dans le 16e arrondissement de Paris
Décès à 64 ans

Edmond Grandjean


سباق المغرب  هو سباق بطولة العالم لسيارات السياحة. تم تنظيمها من 1 إلى 3 ماي 2009 في مدينة مراكش. كانت أكبر بطولة عالمية في السيارات تنظم في أفريقيا.

مراجع

انظر أيضًا
 مهدي بناني

الموقع الرسمي
 الموقع الرسمي لسباق المغرب www.marrakechgrandprix.com

أحداث رياضية دورية أسست في 2009
تأسيسات سنة 2009 في المغرب
سباقات سيارات
مراكش
منافسات رياضة محركات في المغرب
منافسات رياضية في مراكش

سباق المغرب


The Australian Communications and Media Authority (ACMA) is an Australian government statutory authority within the Communications portfolio. ACMA was formed on 1 July 2005 with the merger of the Australian Broadcasting Authority and the Australian Communications Authority.

ACMA is responsible for collecting broadcasting, radiocommunication and telecommunication taxes and regulating Australian media. It does this through various legislation, regulations, standards and codes of practice. ACMA is a converged regulator, created to oversee the convergence of telecommunications, broadcasting, radio communications and the internet.

Organization
ACMA is an independent government agency managed by an executive team comprising the Chair (who is also the Agency Head), Deputy Chair (who is also the chief executive officer). ACMA collects revenue on behalf of the Australian Government through broadcasting, radiocommunications and telecommunications taxes, charges and license fees. It also collects revenue from price-based allocation of spectrum. The corporate structure comprises four divisions – Communications Infrastructure, Content, Consumer and Citizen, Corporate and Research, and Legal Services.

ACMA has responsibilities under four principal Acts – the Broadcasting Services Act 1992, the Telecommunications Act 1997, the Telecommunications (Consumer Protection and Service Standards) Act 1999 and the Radiocommunications Act 1992. There are another 22 Acts to which the agency responds in such areas as spam, the Do Not Call Register and interactive gambling. The ACMA also creates and administers more than 523 legislative instruments including radiocommunications, spam and telecommunications regulations; and license area plans for free-to-air broadcasters.

ACMA's main offices are located in Canberra, Melbourne and Sydney.

Convergence and change
Communications convergence is the merging of the previously distinct services by which information is communicated – telephone, television (free-to-air and subscription) radio and newspapers – over digital platforms. ACMA also works with industry and citizens to solve new concerns and mitigate risks arising in the evolving networked society and information economy, recognizing that Australians are interacting with digital communications and content in changing ways. Not only does ACMA address a wide range of responsibilities, it does so against a backdrop of rapid change.

Many of the controls on the production and distribution of content and the provision of telecommunications services through licensing or other subsidiary arrangements, or by standards and codes (whether co-regulatory or self-regulatory) are subject to revision and adaptation to the networked society and information economy. Moreover, there are new platforms, applications, business models, value chains and forms of social interaction available with more to come in what is a dynamic, innovative environment. Other challenges for regulators include cross-jurisdictional issues and the need for engagement and collaboration with stakeholders locally, regionally and internationally.

ACMA has developed a 'converged communications regulator' framework which seeks to bring to the global discussion a 'common ground' to deliver outcomes in the public interest. The four cornerstone parts to the framework, each divided into two sub-streams, are outlined below along with the main functions of ACMA under each task.

Bridging to the future – active engagement with the currents of change and proactive development of responses through thought leadership and regulatory development:
 Reviewing industry standards and codes of practice.
 Developing more flexible licensing.
 Updating spectrum management tools for spectrum sharing technologies.
 Research and analysis to examine the effectiveness of current regulation and to provide evidence-informed regulatory development.
Transforming the agency – adapting the organization to the changing world of convergence by ensuring a structural fit with convergence and a focus on agency innovation:
 Creating resilience through capability training.
 Evidence-based reporting on industry performance, service offerings, consumer benefits, levels of adoption and use.
 Administration of spam intelligence database.
 Evidence-based approach to tracking industry performance during digital TV transition
Major program delivery – through resource and program management with fully effective corporate governance:
 Development and implementation of a national cybersafe education program.
 Administering the Do Not Call Register.
 Administering contracts for phone services for people who are deaf or have a hearing or speech impediment.
 Developing and implementing a corporate governance framework and ICT strategic plan
Effective regulation – doing the 'day job' of the regulatory agency with effective and efficient regulatory administration and operations coupled with extensive stakeholder engagement:
 Regulating telecommunications and broadcasting services, internet content and datacasting services
 Managing access to the radiofrequency spectrum bands through radiocommunications licensing, including amateur radio licensing.
 Resolving competing demands for spectrum through broadcasting license arrangements and price-based allocation methods.
 Regulating use of the radio-frequency spectrum and minimizing radio communications interference.
 Regulating compliance with the relevant legislation, license conditions, codes of practice, standards, service guarantees and other safeguards.
 Promoting and facilitating industry self-regulatory and co-regulatory solutions
 Informing industry and consumers about communications regulation.

Representing Australia's interests internationally (see International Telecommunication Union)

The ACMA Hotline for reporting offensive or illegal online content
The ACMA administers a complaints mechanism for Australian residents and law enforcement agencies to report prohibited online content, including child sexual abuse material. Within the scheme, which operates under Schedules 5 and 7 of the Broadcasting Services Act 1992, content is assessed with reference to the same criteria within the National Classification Scheme that applies to films and computer games in Australia.

The ACMA Hotline is one of a global network of international bodies within INHOPE – the International Association of Internet Hotlines that exchange information on child abuse images, pinpointing the hosting countries to help eradicate them from the web. INHOPE consists of 44 members in 38 countries, with members including the Internet Watch Foundation (UK), the National Centre for Missing and Exploited Children (NCMEC), Cyberia (Canada), Friendly Runlet Foundation (Russian Federation) and the Internet Hotline Center Japan.

If prohibited online content is found in Australia, it is issued with a take-down notice after being formally classified; if it is hosted overseas it is notified to optional end-user Family Friendly Filters that are accredited by industry through the Internet Industry Association (these are available at cost from ISPs). All potentially illegal content is reported by the ACMA to law enforcement in Australia, or, in the case of child sexual abuse material hosted overseas, through INHOPE for rapid police notification and take-down in the host country.

The ACMA publishes comprehensive statistics and information about the ACMA Hotline on its website. The majority of investigations the ACMA conducts concern online child sexual abuse material. Complaints to the ACMA Hotline are usually made via a webform on the ACMA's website.

Popularly held misconceptions about the ACMA's regulatory role include that it investigates and takes action on whole websites (it investigates specific URLs, images or files) and that the ACMA causes blocking of content at an ISP level (it notifies overseas hosted content to optional end-user filters).

In February 2013, the ACMA and Australian Federal Police announced a new agreement for sharing of information about serious child abuse material, including an arrangement whereby the ACMA can report content through INHOPE based on where content may be produced, as well as where it is hosted

During National Child Protection Week 2013, the ACMA Hotline conducted 418 investigations involving over 4,700 images of abused children to Australian police agencies or through the INHOPE international network for action overseas During the week, the ACMA announced it is now working more closely with CrimeStoppers in Australia to make it easier to report illegal online content.

The ACMA's online role is not connected to ISP blocking 'worst of the worst' child abuse material, which was operated by ISPs and the Australian Federal Police. In July 2015, this function moved to the Office of the Children's safety Commissioner.

Do Not Call Register

ACMA operates Australia's Do Not Call Register, which is a scheme to reduce unsolicited telemarketing calls and marketing faxes to individuals who have indicated they do not want to receive such calls by registering their private and domestic telephone (including mobile) and fax numbers on the Register. The scheme has been in operation since May 2007. Since mid-2013, Salmat has managed the Register on behalf of ACMA.

Spam Act

ACMA is responsible for enforcing the Spam Act 2003 which prohibits the sending of unsolicited commercial electronic messages with an Australian link. A message has an Australian link if it originates, or was authorized, in Australia, or if the message was accessed in Australia. Anyone who sends commercial email, SMS, or instant messages must ensure that the message is sent with consent, contains sender identification and contact information and includes a functional unsubscribe facility. Some exemptions apply.

Members of the public are able to make complaints and reports about commercial electronic messages to ACMA which may conduct formal investigations and take enforcement actions.

The Australian Internet Security Initiative and malware
The ACMA developed the Australian Internet Security Initiative (AISI) to help address the problem of computers being compromised by the surreptitious installation of malicious software. 'Malware' enables a computer to be controlled remotely for illegal and harmful activities without the owner's knowledge.

Malware can:
 access sensitive personal information stored on the computer such as resumes, sensitive documents, photographs/videos, and banking and other login or password details
 gain remote access to the computer's camera and microphone
 form part of a larger group of computers known as 'botnets'. Among other things, botnets are used to help with the mass distribution of spam and other malware, the hosting of phishing sites and distributed denial of service (DDoS) attacks on websites.

Telecommunications Sector Security Reform (TSSR)
The Telecommunications Sector Security Reform (TSSR) commenced on 18 September 2018.

TSSR introduces four new measures:

 a security obligation, which requires carriers and carriage service providers to protect their networks and facilities against threats to national security from unauthorized access or interference
 a notification requirement, which requires carriers and nominated carriage service providers to tell Government of any proposed changes to their telecommunications systems or services that are likely to have a material adverse effect on their capacity to comply with their security obligation
 the ability for Government to obtain more detailed information from carriers and carriage service providers in certain circumstances to support the work of the Critical Infrastructure Centre, and
 the ability for Government to intervene and issue directions in cases in cases where there are significant national security concerns that cannot be addressed through other means.

ACMA's role in Internet content regulation
In 2000, a legislative framework for online content regulation was established by adding a new schedule (schedule 5) to the Broadcasting Services Act 1992. The Australian Broadcasting Authority was responsible for managing and enforcing the framework, and this responsibility passed to ACMA in 2005.

The key element to the framework was the establishment of a complaints mechanism under Part 4 of the Schedule. Members of the public could complain to ACMA about offensive material online, ACMA could investigate, and then notify Internet service providers to prevent access to prohibited content. The framework also permitted ACMA to initiate an 'own-motion' investigation into potentially prohibited content. The framework was designed to be consistent with the national classifications system (the Code and Classification Guidelines established by the Classification (Publications, Films and Computer Games) Act 1995). Through this mechanism of establishing what content is prohibited or possibly prohibited, ACMA effectively creates a "blacklist" of content to which Internet service providers must deny users access.

This framework was amended further in 2007 by the Communications Legislation Amendment (Content Services) Act (2007) as Schedule 5 only applied to stored content made available over the Internet but did not apply easily to "ephemeral" content such as streamed material. A new schedule (schedule 7) was introduced to regulate this content consistently with the national classifications system.

On 10 March 2009, the ACMA issued an "interim link-deletion notice" to Bulletproof Networks, an Australian web-hosting company, on the grounds that Whirlpool, a customer of Bulletproof Networks, posted a link to a blacklisted, anti-abortion web site. There was a controversy that the material hosted by Whirlpool was the response notification from ACMA stating that the website had been blacklisted (the notice included the address of the website that had been blacklisted).

ACMA blacklist leaked
On 19 March 2009 it was reported that the ACMA's blacklist of banned sites had been leaked online, and had been published by WikiLeaks. Julian Assange, founder of WikiLeaks, obtained the blacklist after the ACMA blocked several WikiLeaks pages following their publication of the Danish blacklist. Assange said that "This week saw Australia joining China and the United Arab Emirates as the only countries censoring WikiLeaks." Three lists purporting to be from the ACMA were published online over a seven-day period.

The leaked list, which was reported to have been obtained from a manufacturer of internet filtering software, contained 2395 sites. Approximately half of the sites on the list were not related to child pornography, and included online gambling sites, YouTube pages, gay, straight, and fetish pornography sites, Wikipedia entries, euthanasia sites, websites of fringe religions, Christian sites, and even the websites of a tour operator and a Queensland dentist. Colin Jacobs, spokesman for lobby group Electronic Frontiers Australia, said that there was no mechanism for a site operator to know they got onto the list or to request to be removed from it. Australia's Communications Minister, Stephen Conroy later blamed the addition of the dentist's website to the blacklist on the "Russian mob".

Associate professor Bjorn Landfeldt of the University of Sydney said that the leaked list "constitutes a condensed encyclopedia of depravity and potentially very dangerous material". Stephen Conroy said the list was not the real blacklist and described its leak and publication as "grossly irresponsible" and that it undermined efforts to improve "cyber safety". He said that ACMA was investigating the incident and considering a range of possible actions including referral to the Australian Federal Police, and that Australians involved in making the content available would be at "serious risk of criminal prosecution".

Conroy initially denied that the list published on WikiLeaks and the ACMA blacklist were the same, saying "This is not the ACMA blacklist." He stated that the leaked list was alleged to be current on 6 August 2008 and contained 2,400 URLs, where the ACMA blacklist for the same date contained 1,061 URLs. He added that the ACMA advised that there were URLs on the leaked list that had never been the subject of a complaint or ACMA investigation, and had never been included on the ACMA blacklist. He was backed up by ISP Tech 2U, one of six ISPs involved in filtering technology trials.

Conroy's denial was called into doubt by the Internet Industry Association (IIA), who publicly condemned the publishing of the list, chief executive Peter Coroneos saying, "No reasonable person could countenance the publication of links which promote access to child abuse images, irrespective of their motivation, which in this case appears to be political."

Conroy later claimed the leaked blacklist published on WikiLeaks closely resembled the official blacklist, admitting that the latest list (dated 18 March) "seemed to be close" to ACMA's current blacklist.

In an estimates hearing of the Australian Federal Government on 25 May 2009  it was revealed that the leak was taken so seriously that it was referred to the Australian Federal Police for investigation.  It was further stated that distribution of further updates to the list have been withheld until recipients can improve their security. Ms Nerida O'Laughlin of the ACMA confirmed that the list has been reviewed and as of 30 April consists of 997 URLs.

Online Safety Act 2021
In 2021, Schedules 5 and 7 of the Broadcasting Services Act 1992 were repealed as part of the enactment of the Online Safety Act 2021. This Act established the eSafety Commissioner (section 26) and, under part 3 of the Act, gave the Commissioner responsibility for managing and enforcing the online content scheme (part 9).

See also

 Australian Competition & Consumer Commission (ACCC)
 Australian Commercial Television Code of Practice
 Internet censorship in Australia
 List of telecommunications regulatory bodies
 Pirate radio in Australia
 International Telecommunication Union

References

External links

 Search ACMA's database

2005 establishments in Australia
Commonwealth Government agencies of Australia
Communications authorities
Communications in Australia
Consumer organisations in Australia
Entertainment rating organizations
Government agencies established in 2005
Mass media complaints authorities
Mass media in Australia
Regulatory authorities of Australia


Arheološko nalazište na Gračini i crkva sv. Roka nalazi se na uzvisini iznad mjesta Otrić-Seoci, u općini Pojezerje.

Opis dobra
Sjeverno od mjesta Otrić-Seoci, na vrhu brda Gračina (298 m.) nalazi se crkva sv. Roka. Jednobrodna građevina orijentirana sjeveroistok-jugozapad, pravokutnog je tlocrta s pravokutnom apsidom. Građena je od nepravilnog, grubo obrađenog kamena, a struktura zida ukazuje na brojne preinake. Pročelje joj je u središnjoj osi rastvoreno vratima u kamenim pragovima i kamenom rozetom, a završava se zabatom sa zvonikom na preslicu za dva zvona. Na bočnim pročeljima kao i na apsidi nalazi se po jedan uski, uspravni pravokutni prozor. Dvostrešni krov crkve prekriven je utorenim crijepom tzv. francuzicom. Unutrašnjost crkva se sastoji od prostora lađe i užeg svetišta povišenog za jednu stepenicu i presvođenog bačvastim svodom. Prema predaji radi se o jednom od najstarijih sakralnih lokaliteta ovog dijela neretvanske doline, međutim točnu dataciju crkve otežava nepostojanje stilskih obilježja. Sama crkva podignuta je na nasutoj brdskoj zaravni-platou veličine 30 x 15 metara. Sudeći po strukturi nasipa i ulomcima prapovijesne keramike, Gračina je bila prapovijesna gradina-osmatračnica. Sjeverozapadno od crkve na padini brda nalazi se devastirano groblje sa stećcima. Do danas su sigurno sačuvana dva neukrašena (?) stećka-ploče te nekoliko fragmenata stećaka. Groblje sa stećcima najvjerojatnije nastaje tijekom 15. stoljeća. Pedesetak metara sjeverno od crkve, na manjoj zaravni nalaze se ostaci jedne skromne trobrodne troapsidalne (?) crkve koja se proteže u pravcu sjever-jug. Danas su ostaci crkve zatrpani recentnim intervencijama uređenja prostora sjeverozapadno od crkve. Neka buduća arheološka istraživanja mogla bi dati odgovore o karakteru i dataciji ove crkve.

Zaštita
Pod oznakom Z-7673 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "kopnena arheološka zona/nalazište".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Dubrovačko-neretvanskoj županiji
Pojezerje


Stacie Joy Orrico (born March 3, 1986) is an American singer. After signing to ForeFront Records, Orrico recorded her first album, Genuine (2000), which sold 13,000 units in its first week of release.

After her first album, she signed to a new record label, Virgin Records, and started to record her self-titled album Stacie Orrico (2003), which was released by both ForeFront and Virgin. The album, which debuted at No. 59 on the Billboard 200, was certified gold with over 500,000 sales in the US. The first single "Stuck" reached No. 52 on Billboard Hot 100, but achieved greater success worldwide. Her second single "(There's Gotta Be) More to Life" peaked at No. 30 on the Billboard Hot 100. Her self-titled album has achieved sales worldwide of over 3.5 million. In the same year, she made her first television appearance as an actress in two episodes of American Dreams.

She was dropped by her label ForeFront Records in 2005 after seven years and decided to concentrate on her music career and began writing her third album, Beautiful Awakening (2006). The first single "I'm Not Missing You" was released in August 2006. The second single, "So Simple", is the last single from her third album, which never charted in the US.

Early life
Orrico was born in Seattle, Washington to Patti (née Schmautz) and Dean Orrico, who were missionaries. She is of Italian descent, born to a close-knit Italian-American family. The family later moved to Denver, Colorado, where Orrico took piano lessons from Cathy Paquette. Orrico is the middle child of five: her siblings are Jesse, Rachel, Alicia, and Joshua. Both parents loved to travel, requiring the family to move frequently.

Orrico grew up influenced by a wide range of musical styles and was a member in the church choir; she often accompanied on the piano as the family sang Christian hymns. At age six, Orrico wrote her first song, entitled "Always Answer." She also attended missionary school with singer Allen Stone.

Career

1999–2001: Beginning with pop career

Orrico got her start at the age of 13, by attending a Christian music festival, Praise in the Rockies, held in her then-home state of Colorado. Orrico inadvertently entered a high-stakes talent competition, and won. A ForeFront Records executive was on hand and approached her for a record deal. She later signed with them. In 2001, she toured with Destiny's Child on their Survivor US tour.

She went on to release two albums. The first was Genuine (2000), which she recorded at age 14. It sold over 13,000 copies in the first week, the highest debut week sales ever for a female Christian artist. The album produced the hit single "Don't Look At Me" which topped Christian charts for ten consecutive weeks. The album had two No. 1 hits, as well as three more top ten singles. Genuine eventually sold 500,000 copies, giving the album a Gold certification on word-of-mouth alone.

In 2001, 15-year-old Orrico released her only Christmas album, Christmas Wish. The six tracks on the EP were: "Christmas Wish", "Love Came Down", "O Holy Night", "What Child is This", "O Come All Ye Faithful", and "White Christmas".

2002–2004: International success with Stacie Orrico

Her next effort, the more mainstream and self-titled album Stacie Orrico, was released in 2003 and charted on the US Billboard 200 (debuting at No. 67), Australian ARIA Albums Chart and the UK Albums Chart. The first mainstream single from this album was "Stuck", which became a worldwide hit, reaching the Top 5 on the majority of the world's charts. This was followed by the single "(There's Gotta Be) More to Life", which peaked in the top 20 in Australia (No. 11) and the UK (No. 12), although, overall, "Stuck" charted better, the exception being in the US. This was then followed by "I Promise", written by Diane Warren (top 30 in the UK), and the final mainstream single "I Could Be the One" (top 40 in the UK in June 2004). Both singles were given limited releases and limited promotion, meaning they did not fare as well as the first two singles. The last three singles were only released to Christian radio in addition to "Strong Enough", which reached No. 1 as the CD's very first single. Stacie Orrico sold over 500,000 copies in the US, enough sales for a Gold certification. The album also sold 600,000 in Japan and an estimated 3.4 million copies worldwide.

In 2004, Orrico's songs "(There's Gotta Be) More to Life" and "Stuck" appeared on the Barbie Hit Mix.

She was nominated in 2004 for the first time at the 46th Annual Grammy Awards in the category Best Pop/Contemporary Gospel Album, but the award was given to Michael W. Smith.

2005–2007: Beautiful Awakening

After her break, she decided to work on her new album, called Beautiful Awakening, which was set to be released worldwide on August 29, 2006; however, for reasons unknown, the release of the album was postponed in the US. In an interview, she said that the album was one of the best albums she has worked on and was a personal album; the songs are about her life and more. Though almost all of the songs from the new album leaked onto the internet, Beautiful Awakening was still released in Japan, the UK, and other countries. The album features production from Dallas Austin, Dwayne Bastiany, KayGee, and The Underdogs, and writing duties are performed by notable songwriters like She'kspere, Track & Field, Anthony Dent, Nate Butler and newcomer Novel and Orrico herself. The album sold 100,000 copies in Japan.

The first single, "I'm Not Missing You", went for radio adds on June 20, 2006, but due to little promotion was re-released in October. The song peaked at No. 19 on the Bubbling Under Hot 100 Singles chart. The second single from the album, "So Simple", was released in Asia in October 2006 and was released in Europe on January 27, 2007. The album release in the US and Canada was canceled and Orrico has no sign of an official US release. "Beautiful Awakening" is available to purchase on iTunes.

In 2007, the belated release of Beautiful Awakening was postponed once again. In March, Orrico announced that Virgin Records was merging with Capitol Records and she had left them and would not be releasing the album with that label. Her record company terminated her contract and her tour dates were canceled. On her Myspace it was announced that she would spend time in Africa.

2008–2012: Hiatus

After a long break from the public eye, Orrico headlined the QB Goes Live concert on March 15, 2008, in Cambodia, performing to an audience of over 50,000 at the Phnom Penh Olympic Stadium. Orrico also appeared at Singfest Festival in Singapore. She also held a short Japan tour in July 2008 in Tokyo, Osaka and Fukuoka. Orrico collaborated with producer and songwriter Toby Gad and Onree Gill in 2008.

In 2009, she was back in the studio with Brandon Beal and Cannon Mapp to record her upcoming fourth album. One of the tracks she recorded was "Light Years". Later the song did not make the album and was re-recorded by Albanian-American artist Kristine Elezaj in 2010.

In 2010, she co-wrote a song with Novel for American Idol winner and R&B singer Fantasia Barrino called "I Can't Be Without You" for her third studio album Back to Me. Unfortunately the song did not make the final album. Rumor had it that Orrico would retire from the music business, but her long-time collaborator Novel confirmed in 2010 that Orrico is still writing music and in 2011, her friend Rachael Lampa also confirmed Orrico's musical return.

In 2012, she featured on The Fray's third studio album Scars and Stories on the track "Ready or Not", which is a cover of The Fugees song. The song is only available on the deluxe edition bonus disc of the album. She independently released a new song called "Catch Me If You Can" on April 2, 2012. "Catch Me If You Can" is composed and performed by Orrico and The Gabe Cummins Orchestra, which has a jazzy sound. A release date for a new album was never confirmed.

2013–2015: Comeback, "The Return" concert

Orrico posted a video on her YouTube account in 2013 to explain her hiatus and announce plans to return to the studio. Orrico revealed she had been studying women's literature and acting at New York University from 2011 to 2013. She announced that she was working on an R&B album, slated to be released in 2014 (as of 2022 this had not been released). She worked with several collaborators, including producers Allen Stone, Hal Linton, Gabe Cummins and The Lions.

To celebrate her comeback, she performed a virtual concert on November 6, 2013, via Stageit.com.

On November 9, 2015, Orrico performed with the house band at the time, Jon Batiste and Stay Human on The Late Show with Stephen Colbert.

Influences

When asked about her influences, she responded: "All of my influences are very soulful musicians – my favorite artist is Lauryn Hill, and I've always loved Whitney Houston, Mariah Carey and Ella Fitzgerald – and I wanted to explore that direction more." She said when she was young, she listened to Nina Simone, Crystal Lewis, Monica and Destiny's Child.
Her other musical influences include Christina Aguilera, Billie Holiday, Sarah Vaughan and Toni Braxton.

Personal life

In March 2007, Orrico traveled to South Africa as a volunteer with Cross-Cultural Solutions to help children with HIV/AIDS.

After several years of dating, Orrico married actor Isaiah Johnson in July 2016. As of 2023, Orrico and Johnson have a son and a daughter.

Orrico was one of the founders of The Nile Project, "a modern day artist's salon" focused on providing women "a place for collaborative, feminine ways of healing and creating."

Discography

 Genuine (2000)
 Stacie Orrico (2003)
 Beautiful Awakening (2006)

Filmography

Awards

References

External links

1986 births
20th-century American singer-songwriters
21st-century American singer-songwriters
American child singers
American women singer-songwriters
American people of Italian descent
American performers of Christian music
American rhythm and blues singer-songwriters
ForeFront Records artists
Living people
Singers from Seattle
Virgin Records artists
Singer-songwriters from Washington (state)
American contemporary R&B singers
20th-century American women singers
21st-century American women singers
Child pop musicians
American Christians

Stacie Orrico


La red canadiense de radares meteorológicos se compone de 33 radares meteorológicos desparramados por las regiones más pobladas de Canadá, y con un solape de los haces radáricos, importante en los hinterland de megalópolis. Su propósito principal es la detección temprana de precipitación, su movimiento y las amenazas que representan para la vida y la propiedad. Cada uno tiene un rango de 250 km de radio alrededor del lugar para detectar reflectividad, y 125 km para detección de patrones de velocidad (efecto Doppler).

Historia
El estudio sobre radares meteo en Canadá, dieron comienzo a fines de la segunda guerra mundial con el "Proyecto Tiempo Severo". Después de la guerra, J.S. Marshall continuó en la McGill University dicha obra con el "Grupo Tiempo Severo". La red canadiense fue así poco a poco formándose; y, en 1997, ya había 19 radares meteorológicos de dos clases en todo el país: 18 radares de cinco centímetros de longitud de onda (banda C), y uno de diez centímetros (banda S), atendidos por la McGill. Todos los radares detectaban reflectividad, y tres sitios equipados con capacidades Doppler (Carvel, King City and McGill).

Environment Canada recibió la aprobación en 1998 para mejorar la red de Doppler estándar y añadir 12 radares más con las características operacionales provenientes de la "Estación de radar meteo de King City (CWKR), el radar de investigaciones de la EC. Sin embargo, el radar McGill (colocado en el Observatorio radar J.S. Marshall), aunque formando parte de la red, es propiedad de la McGill University. Se trata de un equipo para investigación, así como de la misión operacional, y se le realizan modificaciones de forma independiente.

En 2011, Environment Canada recibió un presupuesto de Can 45.2 millones de dólares canadienses de la Junta del Tesoro de Canadá para una mayor modernización para agregar polarización dual a todos los radares en la red. Este programa se extenderá durante 10 años en dos etapas. El primero, de 2011 a 2016, vio la adición de esta función a los radares más recientes (el WSR-98A) y la modernización del radar McGill. El segundo, de 2017 a 2022, será para el reemplazo de los radares más antiguos (WSR-98E y R) por radares ultramodernos.

El 27 de febrero de 2017, como parte del reemplazo del radar, la ministra de Medio Ambiente y Cambio Climático, Catherine McKenna, anunció la firma de un contrato de 83 millones de dólares canadienses con la empresa Selex ES para la compra. 20 nuevos radares de doble banda S polarizados. El primer radar se instaló en el otoño de 2017 en Radisson, Saskatchewan, y el segundo en la región de Montreal en la primavera de 2018 para reemplazar el radar McGill (WMN) y los demás durante un período de siete años7. Se instalará una cámara de velocidad adicional en la región inferior de Athabasca (área de Fort McMurray / Fort Mackay) en Alberta y el contrato también ofrece una opción para la instalación de hasta 13 cámaras de velocidad adicionales en la red canadiense de cámaras de velocidad antes del 31 de marzo de 2023.

Características

1999 a 2018
 Radar McGill (en el Observatorio radar J.S. Marshall)
 Diámetro real de antena: 9 metros (30 pies)
 Uso de klystron para producir una señal de 10 cm de longitud de onda
 Radar Doppler desde 1993, y polarización electromagnética dual, desde 1999

 Resto de la red radárica
 Radares modernizados, con antenas de dos fabricantes : Enterprise Electronics Corporation (EEC), y Raytheon
 Nuevos radares con antenas producidas por Andrew Canada. Con un diámetro de casi el doble respecto de los antiguos; y resoluciones mejoradas en la misma cantidad
 Uso de longitudes de onda de 5,6 cm emitidos por magnetrones
 Procesos de datos recibidos de reflectividad y Doppler, con Sigmet Radar Data Systems
 Cada radar en la red se llaman WSR-98E, WSR-98R o WSR-98A por Weather Surveillance Radar - 1998 (por el año de arranque del programa) y la primera letra es del fabricante (Enterprise, Raytheon o Andrew)
 Antenas de 36 dm en diámetro para los radares ungraded, y de 61 dm para los nuevos
 Longitud de pulsos y frecuencia de repetición de pulsos radar ajustables

Renovación 2018
Características de Selex METEOR 1700S:

Emisor: Klistrón
Frecuencia: 2.7 - 2.9 GHz
Frecuencia de repetición de pulso (FRI): 250 - 2000 Hz
Ancho de pulso (τ): 0.4 µs ... 4.5 µs
Potencia pico: 750 kW
Rango Doppler normal: 240 km.
Rango normal de reflectividad: 300 km.
Alcance máximo: 600 km.
Resolución de velocidad: ± 146 m / s
Diámetro de la antena: 8.5 m
Ancho del haz: <1 °
Velocidad de rotación de la antena: 6 min.

Estrategias de escaneado

1999 a 2018
Debido a que la red usa radares de banda C, hay un compromiso entre el uso de (ver dilema Doppler) el máximo rango de reflectividad y las máximas velocidades no ambiguas. La actual estrategia de escaneado (de 2011) es dividir en dos escaneos separados por 10 minutos:
 Ciclo convencional: 24 ángulos de elevación son escaneados en 5 minutos, obteniéndose una vista tridimensional de la atmósfera dentro de 250 km del radar, en reflectividades
 Ciclo Doppler: 4 ángulos son sondeados en reflectividad y velocidades, los primeros tres en el rango de 128 km y el último dentro de 256 km . Ese ciclo es usado para localizar posibles rotaciones de pequeña escal y torsiones en los patrones de viento así como la circulación de larga escala. Los datos de velocidad también ayudan a filtrar artefactos en la reflectividad tales como ecos del suelo.

Solo el radar McGill  (Observatorio radar J.S. Marshall) usando su transmisor de banda S coherente adquiere reflectividades y velocidades durante cada uno de sus 24 ángulso de elevación: ciclo temporal de 5 minutos.

Renovación 2018
Los radares de banda S (10 cm de largo) permiten una mayor flexibilidad. Además, el METEOR 1700S tiene doble polarización. El ciclo de adquisición de datos es de 6 minutos en 17 ángulos, todos incluyendo datos de reflectividad, velocidad radial y fase diferencial (doble polarización):

La polarización dual permitirá a los pronosticadores distinguir mejor entre los diferentes tipos de precipitación (lluvia, nieve, granizo y lluvia helada), así como partículas distintas de la precipitación, como pájaros, insectos, contramedidas y escombros proyectados. por tornados;
El rango de datos de velocidad radial se incrementará a 240 km para la detección de clima severo, en comparación con el rango de 120 km de los radares de banda C que reemplazan, lo que permite una mejor superposición de los radares vecinos en caso de avería. y mayor aviso de alertas meteorológicas.

Listado de radares meteo
El proceso de modernización comenzó en el otoño de 1998 con la operación del radar Bethune, y finalizó en 2004 con el de Timmins. El reemplazo de los radares de polarización simple Magnetron de 250 kW de banda C por radares de polarización dual Klystron de 1MW de banda S comenzó en 2017 y finalizará en 2023.

Sitios de radar meteorológico fuera de servicio

Véase también
 NEXRAD: la red de radares meteo en EE. UU.
 ARAMIS: la red de radares meteo en Francia

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
 Descripción de diferentes sitio de Environment Canada
 Radares meteorológicos en Canadá (datos), por Environment Canada
 Radares Andrew
 Enterprise Electronics Corporation (EEC)

Organizaciones meteorológicas
Radares
Ciencia y tecnología de Canadá

Red Canadiense de Radares Meteorológicos


990ගණන් දශකය දිවුනේ, 990 ජනවාරි 1 දින සිට 999 දෙසැම්බර් 31 දින දක්වාය.

990ගණන්


Die Saison 2012/13 der Oberliga Nordost war die 22. Spielzeit der Fußball-Oberliga Nordost und die fünfte als fünfthöchste Spielklasse in Deutschland.

Modus
In der Saison 2012/13 spielen in den beiden Staffeln Nord und Süd der NOFV-Oberliga jeweils 16 Mannschaften.
Nach dem Aufstieg von sieben Mannschaften in die Regionalliga sowie nach den Abmeldungen von vier Vereinen waren 21 der 32 Startplätze bereits vergeben. Neben den sechs Landesmeistern bzw. ersten Aufstiegsberechtigten verblieben fünf weitere Startplätze für die mitgliederstärksten Landesverbände Sachsen, Thüringen, Berlin, Brandenburg und Sachsen-Anhalt. Da der Landesverband Sachsen-Anhalt auf den zusätzlichen Startplatz verzichtet hatte, erhielt der Landesverband Mecklenburg-Vorpommern stattdessen einen zusätzlichen Startplatz. Die endgültige Zuordnung erfolgte nach geografischen Gesichtspunkten.

Auf- und Abstiegsregelung
 Aufstieg in die Regionalliga Nordost

Für den Aufstieg in die Regionalliga Nordost sind die Meister der beiden Staffeln sportlich qualifiziert.
 Abstieg aus der Oberliga Nordost
Die drei Mannschaften auf den Plätzen 14 bis 16 jeder Staffel steigen am Ende der Saison in die jeweiligen Verbands- und Landesligen ihres Verbandes ab.
 Aufstieg in die Oberliga Nordost
Aus der Berlin-Liga, Brandenburg-Liga, Verbandsliga Mecklenburg-Vorpommern, Sachsenliga, Verbandsliga Sachsen-Anhalt und Thüringenliga steigen die sechs Meister auf.

Staffel Nord

Tabelle

|}

Kreuztabelle
Die Kreuztabelle stellt die Ergebnisse aller Spiele dieser Saison dar. Die Heimmannschaft ist in der linken Spalte, die Gastmannschaft in der oberen Zeile aufgelistet.

Torschützenliste

Stadien

Staffel Süd

Tabelle

|}

Kreuztabelle
Die Kreuztabelle stellt die Ergebnisse aller Spiele dieser Saison dar. Die Heimmannschaft ist in der linken Spalte, die Gastmannschaft in der oberen Zeile aufgelistet.

Torschützenliste

Stadien

Weblinks
 Oberliga Nordost Staffel Nord 2012/13 bei kicker.de
 Oberliga Nordost Staffel Süd 2012/13 bei kicker.de

Einzelnachweise

2012
Oberliga Nordost 2012/13

Fußball-Oberliga Nordost 2012/13


Olaylar

Doğumlar

Ölümler
 Gaius Plinius Caecilius Secundus, Antik Romalı avukat, yazar ve magistratus (d. 61)

113


Mousa ben Sulayman at-Tinmali est un cheikh almohade originaire de la tribu des Ahl Tinmel du Haut Atlas marocain. Membre du Conseil des Cinquante, il est le gendre du calife Abd al-Mumin. Sa fille Safiya est la femme d'Abd al-Mumin, et la mère du futur calife Abu Yaqub Yusuf, et du sayyid Abou-Hafs Omar. Mousa est donc le grand-père maternel du calife Abu Yaqub Yusuf.

Mousa appartenait à une famille de chefs et de notables de Tinmel. Il était le lieutenant de Marrakech lorsque Abd al-Mumin sortait de la ville. Lors de son départ pour la célèbre campagne des sept ans se concluant par la prise de Marrakech, Abd al-Mumin donne le commandement de Tinmel, berceau des Almohades, à Mousa ben Sulayman.

Références

Annexes

Bibliographie

Francophone

Almohades
Personnalité berbère du XIIe siècle
Personnalité almohade
Histoire du Maroc

Mousa ben Sulayman al-Tinmali


Alexandro Bernabei, né le  à Cañada de Gómez en Argentine, est un footballeur argentin qui évolue au poste d'arrière gauche au Celtic Glasgow.

Biographie

CA Lanús
Né à Cañada de Gómez en Argentine, Alexandro Bernabei est issu d'une famille très pauvre avant de rejoindre à l'âge de 13 ans le CA Lanús où il est formé. C'est avec ce club qu'il commence sa carrière professionnelle, jouant son premier match face au CA Talleres le . Il est titulaire et se fait remarquer en inscrivant également son premier but en professionnel au bout de six minutes de jeu. Son équipe l'emporte finalement par quatre buts à deux ce jour-là.

Le , Bernabei joue son premier match de Copa Sudamericana face aux équatoriens de l'Universidad Católica. Il entre en jeu et son équipe s'incline par deux buts à zéro ce jour-là.

Celtic Glasgow
Le 30 juin 2022, Alexandro Bernabei rejoint l'Europe pour s'engager en faveur du club écossais du Celtic Glasgow. Il signe un contrat de cinq ans.

Bernabei joue son premier match pour le Celtic le 28 août 2022, à l'occasion d'un match de Scottish Premiership, la première division écossaise, face au Dundee United FC. Il entre en jeu et son équipe s'impose par neuf buts à zéro.

En sélection
En mai 2018, Alexandro Bernabei est appelé avec l'équipe d'Argentine des moins de 19 ans.

Palmarès

  Celtic FC

 Championnat d'Écosse de football (1)
 Champion en 2023
 Coupe de la Ligue écossaise de football (1)
 Vainqueur en 2023

Notes et références

Liens externes

Footballeur argentin
Joueur du Club Atlético Lanús
Joueur du Celtic FC
Naissance en septembre 2000
Naissance dans la province de Santa Fe

Alexandro Bernabei


Ciclonul Bhola a fost un ciclon tropical devastator, care a lovit Pakistanul de Est (în prezent Bangladesh) și Bengalul de Vest din India, în data de 13 noiembrie 1970. A fost cel mai distrugător ciclon tropical înregistrat vreodată și unul dintre cele mai mortale dezastre naturale ale timpurilor moderne. Până la 500.000 de persoane și-au pierdut viețile în timpul furtunii, în principal din cauza valurilor care au inundat insulele din delta râului Gange. Ciclonul Bhola a fost cel de-al șaselea și cel mai puternic din sezonul ciclonic al anului 1970, în Oceanul Indian de Nord, atingând o forță echivalentă cu cea a unui uragan de Categoria 3.

Ciclonul s-a format deasupra Golfului Bengal la 8 noiembrie și a călătorit spre nord, intensificându-se în tot acest timp. Și-a atins apogeul cu vânturi de 185 km/h la 12 noiembrie 1970, aterizând chiar în acea noapte pe coasta Pakistanului de Est. Furtuna a devastat multe dintre insulele de coastă, anihilând sate și distrugând culturile agricole din regiune. Cel mai rău afectat a fost subdistrictul Thana, din Tazumuddin, unde peste 45% din populația de 167.000 de persoane de aici a fost decimată de furtună.

Din cauza locației geografice și a reliefului său jos (cel mai înalt punct fiind de numai 305 m deasupra nivelului mării), statul Bangladesh este expus riscului furtunilor tropicale.

Impact
Cu trei zile înainte să lovească cu toată forța, acest ciclon devastator a fost observat la aproximativ un kilometru la sud de Delta Gangelui în Pakistanul de Est, astăzi Bangladesh. Un raport înaintat din orașul de coastă Cox's Bazar avertiza insulele aflate de-a lungul coastei și zona Deltei fluviului Gange că furtuna fusese localizată în Insulele Andaman și înainta direct spre ei cu o viteză de 16 km/h. Aceste rapoarte au fost ignorate sau minimalizate, deoarece, cu aproape o lună mai înainte, mai fusese elaborat un raport similar și furtuna prevăzută fusese de intensitate minimă, cu foarte puține pierderi de vieți omenești și pagube materiale reduse. Foarte multă lume credea că și de această dată se va întâmpla același lucru.

Valul uriaș a lovit pentru prima dată pe la miezul nopții de 12 noiembrie. El a fost urmat de rafale de vânt cu o viteză de peste 200 km/h care, combinate cu forța apei, au produs pagube uriașe, devastând complet zona de coastă și insulele din Delta Gangelui. Unii oameni au supraviețuit cățărându-se în copaci unde au rămas ore întregi, până a trecut furtuna. Alții s-au urcat pe acoperișurile caselor lor inundate și s-au rugat ca acoperișul să nu fie spulberat de vânt.

Reacții
După ce furtuna s-a mai potolit, s-a trecut la evaluarea pagubelor. De îndată ce omenirea a aflat de efectele devastatoare ale furtunii, s-a inițiat o campanie de ajutorare, condusă de Statele Unite și Marea Britanie. Avioane de marfă englezești au adus uriașe cantități de mâncare și lucruri de primă necesitate. La fel, elicopterele americane au aruncat cantități masive de alimente. Organizațiile de sprijin din întreaga lume au trimis medici și ingineri ca să ajute la combaterea holerei și a febrei tifoide și pentru a începe anevoioasa muncă de reconstrucție a drumurilor și podurilor, precum și a celorlalte elemente de infrastructură.

Din păcate, guvernul pakistanez nu s-a grăbit să vină în ajutorul oamenilor din Delta fluviului Gange. Guvernele străine au fost mai rapide, mai generoase și mai dornice să acorde sprijin decât propriii conducători ai țării. Această reacție apatică și total inadecvată din partea capitalei Pakistanului, Karachi, a avut drept rezultat, în cele din urmă, o revoluție. Pakistanezii care au supraviețuit ciclonului au declanșat un sângeros război civil pentru a se elibera de dominația Pakistanului și în acest fel a luat naștere statul Bangladesh.

Note

Bhola

Ciclonul Bhola


Zoe Suțu (grafiat și Zoe Sutzu, Zoe Soutzu) (nume la naștere Zoe Alexandrescu) (n. 1862, București - d. 1946, București) a fost fiica lui Nicolae Alexandrescu (fost cafegibașa la curtea lui Grigore al IV-lea Ghica), mare moșier și senator conservator, măritată la 18 ani cu George Emanuel Lahovari, iar după moartea acestuia într-un duel cu săbii, aceasta s-a recăsătorit cu principele Alexandru Suțu.

În jurnalul ei, redactat în limba franceză, descrie cum și-a pierdut primul soț, director și proprietar al ziarului L'Indépendance Roumaine, provocat la duel de Nicolae Filipescu, proprietarul ziarului Epoca, ce voia să-și "repereze" astfel onoarea atinsă de un articol al lui G. Em. Lahovary. În memoria sa, a ridicat, în 1903, Fântâna Lahovari realizată de sculptorul Carol Storck, amplasată în prezent în Piața Națiunilor Unite din București. Pe soclul monumentului este dăltuită inscripția: donațiune făcută de principesa Zoe Soutzu în memoria lui George Emanuel Lahovary.

Note

Zoe Suțu


عقد 860 هو عقد امتد بين 1 يناير 860 و31 ديسمبر 869 بحسب التقويم الميلادي. سبقه عقد 850 ولحقه عقد 870.

أحداث

 معركة لالاكيون (863)
 معركة المراكب (869)
 مجمع القسطنطينية الرابع (869)
 معركة فج المركويز (865)
 نوغاتا (861)

مواليد

 أبو العباس النيريزي (865)
 روبير الأول ملك فرنسا (860)
 عبد الله بن المعتز (861)
 أحمد بن سليمان النجاد (867)
 ابن المنادي (869)
 أبو بكر محمد بن داود الظاهري (868)
 أبو مزاحم الخاقاني (862)
 أبو بكر الشبلي (861)
 أبو بكر الرازي (865)
 بالدوين الثاني، مارغريف فلاندرز (863)
 جعفر الخلدي (867)

وفيات

 أنسغار (865)
 أبو إبراهيم أحمد بن محمد بن الأغلب (863)
 أحمد المستعين بالله (866)
 عيسى بن زيد الشهيد (861)
 موسى بن موسى (862)
 أبو الفضل جعفر المتوكل على الله (861)
 خيرولف الأول من فريزيا (865)
 علي الهادي (868)
 أبو محمد زيادة الله بن محمد (864)
 بيفين من غورز (863)
 أديلايد من تور (866)

كتب

 موسوعة حضارة العالم (2002) لأحمد محمد عوف.

مراجع

روابط خارجية

 تصفح سنة بسنة عقد 860 ابتداءً من

عقد 860


Nastanjiva zona je područje u kojem planet ima temperaturu na kojoj voda može biti u tekućem obliku. Ako je planet preblizu svojoj zvijezdi, kao naš Merkur, voda ispari, a ako je predaleko, zamrzne se.

Nastanjiva zona naziva se i Zlatokosina zona, metafora, aluzija i antonomasija dječje bajke "Zlatokosa i tri medvjeda", u kojoj djevojčica bira iz setova tri predmeta, zanemarujući previše ekstremne (velika ili mala, vruća ili hladna itd.), i smještajući se na onu u sredini, koja je "taman".

Ideja o nastanjivim zonama stara je već šest desetljeća. Početke možemo vidjeti u literaturi iz 1953. (Hubertus Strughold, Zeleni i crveni planet: Fiziološka studija mogućnosti života na Marsu, zatim, Harlow Shapley: Tekući vodeni pojas itd.). Sam pojam naseljena zona skovan je 1959. godine i potječe od američkog astrofizičara Su-Shu Huang (očito kineskog porijekla). Poznavanje nastanjivih zona dalje je razvijeno i bez sumnje će njihova definicija, s većim znanjem o životu i dubljim prodorom u tajne svemira, mnogo više pretrpjeti u svom sadržaju. Treba napomenuti da je identifikacija nastanjivih zona u funkciji traženja života, što je, kao što ćemo vidjeti, ponekad izgubljeno iz vida, pa se može dogoditi da u stručnim raspravama nastanjiva zona izgubi astrobiološki smisao. Treba napomenuti kada astrobiolozi i drugi znanstvenici razgovaraju o životu izvan našeg planeta, tada obično razmišljaju o životu koji nam je poznat, a koji je u osnovi isti kao i naš na Zemlji. Možda negdje duboko u svemiru postoji potpuno drugačiji život, život zasnovan na nekim egzotičnim elementima, ali to je za sada malo vjerojatno s znanstvenog stajališta neobjašnjivo.

Izvori

Astrobiologija

Nastanjiva zona


Kohei Hiramatsu (født 19. april 1980) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Shimizu S-Pulse.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kohei Hiramatsu


Brent Spence (* 24. Dezember 1874 in Newport, Campbell County, Kentucky; † 18. September 1967 in Fort Thomas, Kentucky) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1931 und 1963 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Brent Spence besuchte sowohl öffentliche als auch private Schulen. Nach einem anschließenden Jurastudium an der University of Cincinnati in Ohio und seiner 1895 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in seiner Heimatstadt Newport in diesem Beruf zu praktizieren. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Demokratischen Partei eine politische Laufbahn ein. Zwischen 1904 und 1908 saß er im Senat von Kentucky. Von 1916 bis 1924 war er Prozessanwalt der Stadt Newport.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1930 wurde Spence im sechsten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1931 die Nachfolge von J. Lincoln Newhall antrat. Diesen Distrikt vertrat er bis zum 3. März 1933 nur für eine Legislaturperiode im Kongress. 1932 wurde er im fünften Bezirk seines Staates zum Nachfolger von Maurice Thatcher gewählt. Nach 14 Wiederwahlen konnte er bis zum 3. Januar 1963 insgesamt 16 zusammenhängende Legislaturperioden im Kongress absolvieren. Dabei war er mehrfach Vorsitzender des Committee on Banking and Currency. Im Jahr 1944 nahm er als Delegierter an der Konferenz von Bretton Woods teil. Spence war ein Anhänger von Präsident Franklin D. Roosevelt und dessen New Deal. Daher unterstützte er auch die entsprechenden Vorlagen im Kongress. In seine lange Zeit im US-Repräsentantenhaus fielen der Zweite Weltkrieg, der Koreakrieg, der Beginn des Kalten Krieges und des Vietnamkrieges. Innenpolitisch stand die Bürgerrechtsbewegung in den 1950er und Anfang der 1960er Jahre im Mittelpunkt.

Im Jahr 1962 verzichtete Brent Spence auf eine erneute Kandidatur. Er zog sich aus der Politik zurück und starb am 18. September 1967 in Fort Thomas. Er war seit 1919 mit Ida Bitterman verheiratet.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Senats von Kentucky
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1874
Gestorben 1967
Mann

Brent Spence


وهو سياسي أمريكي ينتمي إلى الحزب الديمقراطي وبد جون هنري ستيل في 8 آب - أغسطس من سنة 1891 في ولاية الينوي الأمريكية أنهى ستيل دراسة الحقوق بجامعة واشنطن في سانت لويس وقد شارك ستيل في الحرب العالمية الأولى واصيب في فرنسا تولى جون هنري ستيل منصب نائب حاكم ولاية الينوي ما بين الأعوام 1937 إلى عام 1940 وشغل جون هنري ستيل منصب حاكم الولاية لمدة ثلاثة أشهر 1940 إلى 1941 بعد وفاة الحاكم هنري هورنر في تشرين الأول - أكتوبر من سنة 1940 توفي جون هنري ستيل في مدينة سانت لويس في ولاية ميسوري الأمريكية في 5 تموز - يوليو من سنة 1962

أشخاص من ماكلينسبورو
أفراد الجيش الأمريكي في الحرب العالمية الأولى
أمناء خزينة ولاية إلينوي
حكام ولايات أمريكية من الحزب الديمقراطي
حكام ولاية إلينوي
ديمقراطيون من ولاية إلينوي
سياسيون أمريكيون في القرن 20
ضباط الجيش الأمريكي
عسكريون أمريكيون في الحرب العالمية الأولى
محامون من ولاية إلينوي
مواليد 1891
مواليد في ماكلينسبورو
نواب حكام إلينوي
وفيات 1962
وفيات في ماكلينسبورو

جون هنري ستيل


قناة المتوسط الفضائية كانت قناة فضائية تلفزيونية ليبية مملوكة لشركة الغد للخدمات الإعلامية المقرّبة من سيف الإسلام القذافي، تبث قناة المتوسط برامجها من لندن، وافتتحت في سبتمبر 2009.

البرامج التي تبثها القناة
 صباح الخير يا ليبيا
 الشعب يريد
 القلب المفتوح
 مدرسة الحياة
 نشرات الأخبار
 الشريعة والحياة
 الدروب اللي في الصورة
 ساعة مسائية
 الكرة العالمية
حيث أن هذا البرنامج برامج جميلة جدا

الأعمال الدرامية
 مسلسل عمر بن الخطاب
 مسلسل باب الحارة
 مسلسل الريان
 مسلسل المواطن اكس
 مسلسل الحب الصادق «مسلسل ليبي» عرض في رمضان 2006
 المسلسل التركي قيامة أرطغرل
 المسلسل السوري كنت مريضا

مقالات ذات صلة
 الليبية الفضائية

متوسط
قنوات تلفزيونية ليبية سابقة

قناة المتوسط الفضائية (ليبيا)


Sultan I. Ahmed
 Sultan Ahmet Camii
 Sultanahmet, Fatih
 Sultanahmet Meydanı
 Sultanahmet Mitingleri
 Sultanahmet Cezaevi
 Sultanahmet Adliyesi

Sultanahmet (anlam ayrımı)


Maurice Gustave Gamelin () a fost un general al trupelor terestre franceze. Gamelin a rămas cunoscut pentru faptul că a comandat armata franceză (până pe 17 mai 1940) în timpul Bătăliei Franței (10 mai–22 iunie 1940) din timpul celui de-al Doilea Război Mondial și pentru poziția sa hotărâtă în apărarea valorilor republicane.
Gamelin, care se afla în funcția de comandant suprem al forțelor terestre franceze la începutul celei de-a doua conflagrații mondiale, era considerat ca un militar cu o mare capacitate intelectuală. El era respectat pentru inteligența sa și "modul subtil de gândire" chiar și în Germania, deși unii dintre generalii germani îl considerau rigid și predictibil. În ciuda unor calități evidente și a faptelor sale de arme din timpul primei conflagrații mondiale, comanda sa în timpul zilelor critice din mai 1940 s-a dovedit absolut dezastruoasă. Istoricul și jurnalistul William L. Shirer a afirmat că Gamelin a folosit tacticile din primul război mondial pentru desfășurarea luptelor din cele de-al doilea, dar cu  o vigoare mai scăzută și cu niște reacții întârziate.

Gamelin s-a distins în luptă sub comanda lui Joseph Joffre în timpul Primului Război Mondial. Cei mai mulți istorici militari îl consideră responsabil pentru conturarea planurilor contraatacului francez din 1914 care a dus la victoria din timpul primei bătălii de pe Marna. Gamelin a fost numit în 1933 la comanda trupelor terestre franceze. Din această poziție, el a supravegheat programele de modernizare și mecanizare a trupelor terestre și a supervizat lucrările de finalizarea a Liniei Maginot.

Édouard Daladier l-a sprijinit pe Gamelin de-a lungul întregii sale cariere datorită refuzului celui din urmă să permită politicii să joace un rol în planificarea și promovarea militară cât și loialității sale față de modelul de guvernare republicană. O asemenea atitudine era foarte importantă atâta vreme cât atât politicienii de stânga (comuniștii) cât cei de dreapta (regaliștii și fasciștii) militau în  mod deschis pentru o schimbare de regim politic în Franța.

Tinerețea
Tatăl lui Gamelin, Zéphyrin, a luptat în Bătălia de la Solferino din 1859. Încă din tinerețe, Gamelin a demonstrat că are calități de viitor militar. El a fost membru al unei generații care cultiva  ideea răzbunării împotriva Germaniei, pentru anexarea Alsaciei și Lorenei la sfârșitul războiului franco-prusac din 1870.

Cariera militară
Gamelin a fost admis la Acedemia militară Saint-Cyr pe 31 octombrie 1891. A terminat cursurile academiei în 1893 ca șef al clasei sale

Și-a început serviciul militar în Regimentul al 3-lea din Tunisia într-o subunitate de tiraliori. După o vreme, a fost mutat într-o brigadă topografică . Gamelin s-a reîntors la Paris în 1897 și a fost admis la prestigioasa École Supérieure de Guerre, pe care a terminat-o al doilea dintre cei mai buni opt. Charles Lanrezac, comandantul adjunct la École Supérieure de Guerre, avea să își amintească că Gamelin era un ofițer tânăr inteligent, cultivat și muncitor, decis să fie promovat în viitor în funcții importante. Gamelin a fost desemnat ofițer al Statului major al Corpului al 15-lea de armată, mai înainte să fie numit la comanda unei companii din cadrul Batalionului al 15-lea de vânători de munte în 1904. S-a făcut rapid remarcat de către superiorii săi pentru modul în care și-a comandat unitate în timpul manevrelor militare.

În 1909 a publicat Studiu filosofic al Artei Războiului in 1906, care a fost bine primit de critici, care au prezis că autorul avea să devină un teoretician militar important în viitorul apropiat. După scurt timp, el a devenit aghiotant al generalului Joseph Joffre (viitorul mareșal al Franței). Poziția aceasta a fost obținută cu ajutorul lui Ferdinand Foch (un alt viitor mareșal al Franței). Aceste funcții i-au oferit lui Gamelin o cunoaștere solidă a principiilor strategiei și tacticilor militare.

În 1911, Gamelin a primit comanda Batalionului al 11-lea de vânători de munte din Annecy. În cele din urmă, în martie 1914, Gamelin a fost numit în Cartierul general al lui Joffre (numit în perioada războiului Grand Quartier Général). La începutul războiului, Gamelin a participat la creionarea planurilor care au dus la victoria în prima bătălie de pe Marna. A fost promovat la gradul de locotenent-colonel și a participat la luptele din Alsacia de pe râurile Linge și Somme. A fost promovat la gradul de colonel în aprilie 1916, iar după doar opt luni, ca urmare a rezultatelor bune obținute pe front, a fost înălțat la gradul general de brigadă. A fost numit la comanda Diviziei a 11-a de infanterie în aprilie 1917, rămânând în fruntea ei până la sfârșitul războiului. În regiunea lui Noyon, el a demonstrat  abilități tactice deosebite, câștigând teren fără a pierde în mod inutil vieți (ceea ce a fost atipic acea perioadă a războiului).

Din 1919 până în 1924, Gamelin a fost șeful misiunii militare franceze în Brazilia.  După aceea, a fost numit comandantul forțelor armate franceze din Levant (Siria și Libanul zilelor noastre). Între anii 1919 – 1931 a fost comandantul Regiunii militare a 30-a din Nancy. În 1931 a fost numit comandant al Statului major al Armatei franceze. În această funcție, Gamelin era informat în 1932 că planurile de mobilizare ale Reichswehr viza efective de trei ori mai mari decât cele franceze, dar nu avea informații cu privire la armamentul acestora, mobilizarea forțelor paramilitare sau despre existența Planului Manstein. Gamelin s-a preocupat neîncetat de pregătirea și dotarea forțelor terestre franceze până la declanșarea celei celei de-a doua conflagrații mondiale în ciuda tuturor greutăților generate de Marea criză economică sau de inerția responsabililor politici față de Reînarmarea Germaniei, (proces care avea să se intensifice după retragerea aliaților din Renania și remilitarizarea regiunii). În momentul izbucnirii războiului în septembrie 1939, Gamelin era considerat unul dintre cei mai buni generali din Europa, fiind respectat și printre comandanții Wehrmachtului.

Rolul lui Gamelin în  al Doilea Război Mondial
Când a fost declarat războiul în 1939, Gamelin era comandantul Marelui Cartier General cu sediul la Château de Vincennes. Forțele armate franceze au întreprins puține acțiuni militare în timpul perioadei cunoscute ca "Războiul ciudat", doar câteva divizii traversând frontiera germană în timpul ofensivei din Saar, unde au înaintat cel mult 8 km. Francezii și-au oprit înaintarea mai înainte chiar să fi atins Linia Siegfried, complex defensiv german care nu era finalizat în acel moment. Generalul Siegfried Westphal, ofițer de stat major de pe frontul de vest, avea să afirme mai târziu că, dacă Franța ar fi atacat pe scară largă în septembrie 1939, forțele germane nu ar fi rezistat mai mult de o săptămână sau două. Gamelin a ordonat forțelor franceze să se retragă la adăpostul Liniei Maginot în ciuda faptului că îi anunțase pe polonezi că Franța a străpuns Linia Siegfried, iar ajutorul aliat este pe drum. Gândirea strategică a lui Gamelin prevedea ca francezii să aștepte până când erau complet reînarmate și forțele franco-britanice ajungeau la potențialul maxim, chiar dacă aceasta ar fi însemnat să aștepte până în 1941. El a interzis efectuarea bombardamentelor împotriva regiunii industriale Ruhr, chiar și în cazul în care germanii ar fi acționat în forță. Mobilizarea forțelor terestre franceze a dus în primele săptămâni ale campaniei la dezorganizarea a numeroase fabrici cu producție militară, ai căror muncitori fuseseră chemați în armată.

Viziunea lui Gamelin asupra defensivei franceze se baza pe idea unei apărări statice de-a lungul frontierei franco-germane, cu componenta sa cea mai importantă pe Linia Maginot. Linia Maginot nu era extinsă însă și de-a lungul frontierei belgiene. În iarna 1939-40, una dintre cele mai friguroase de la începutul secolului al XX-lea, lucrările de extindere ale Liniei Maginot de-a lungul frontierei belgiene au avut un ritm scăzut, iar fortificațiile nu au avut aceeași calitate ca cele deja existente. Gamelin, la fel ca majoritatea membrilor Înaltului Comandament francez, considera că Ardenii reprezintă o barieră naturală de netrecut pentru trupele mecanizate, apărarea acelei zone fiind încredințată unor divizii de rezerviști, care dispuneau de puține fortificații. Cea mai mare parte a trupelor franceze erau masate în zona de nord-vest a țării, de-a lungul frontierei belgiene. După cum aprecia în acel timp generalul de tancuri Hasso von Manteuffel, francezii dispuneau de mai multe blindate, cu o mai bună calitate, dar efectivele acestora erau dispersate în toate unitățile de infanterie.

Gamelin și-a schimbat părerea de la una a defensivei pure, bazate pe Linia Magiont, la una a unei înaintări agresive spre nord, pentru atacarea forțelor germane din Belgia și Olanda, la o distanță cât mai mare cu putință de frontiera franceză. această strategie, cunoscută cu numele de "Planul Dyle", lua în considerație planurile defensive belgiene și obiectivele britanicilor. Gamelin a destinat realizării acestui plan cele mai bune și puternice forțe motorizate franceze și întregul Corp Expediționar Britanic. Această modificare de strategie a implicat părăsirea de către francezi a pozițiilor defensive pregătite minuțios de-a lungul unui an de zile în nordul Franței pentru o bătălie purtată pe o linie defensivă belgiană pe care aliații nu o cunoșteau suficient.

În ciuda rapoartelor cu privire la concentrările de trupe germane, mai mult chiar, în ciuda faptului că data la care germanii aveau să declanșeze atacul era cunoscută, Gamelin nu a întreprins nimic până în mai 1940, preferând să aștepte desfășurarea evenimentelor. Atunci când germanii au declanșat atacul, Gamelin s-a încăpățânat să transfere cele mai bune 40 de divizii de care dispunea, inclusiv Corpul Expediționar Britanic, spre nord, în vederea executării Planului Dyle.

În primele zile ale Bătăliei Belgiei, un mare număr de avioane aliate au fost atacat când încă erau la sol. Cea mai mare parte a avioanelor aliate fuseseră alocate sprijinirii înaintării franceze spre nord, nu atacării coloanei de aprovizionare a trupelor germane lungă de aproximativ 150 km. În scurtă vreme, franco-britanicii au devenit conștienți de pericolul reprezentat de înaintarea foarte rapidă a germanilor și au început retragerea de pe pozițiile defensive pe care de-abia le ocupaseră în Belgia. Retragerea lor nu a fost însă suficient de rapidă ca să împiedice unitățile germane de tancuri să îi depășească prin flanc.

Unitățile germane care atacau în sud au reușit să traverseze râul Meuse mai repede decât fusese anticipat, asta și datorită bombardamentelor foarte puternice ale Luftwaffe. Deși cele mai multe puncte de trecere ale râului Meuse fuseseră distruse de francezi, un baraj aflat la circa 60 km nord de Sedan rămăsese intact și era apărat doar de o unitate de infanterie ușoară. Barajul a fost rapid cucerit de germani și folosit pentru traversare. În acest timp, artileriștii francezi primiseră ordinul să limiteze canonada pentru ca să evite să rămână fără muniție. În această regiune a frontului, generalul colonel Heinz Guderian a refuzat să se supună ordinelor primite de oprire a înaintării și a continuat în forță atacul. Gamelin și-a retras forțele din zonă, masându-le pentru apărearea Parisului, cucerirea capitalei fiind în considerată în mod greșit principalul obiectiv al germanilor. De fapt, germanii urmăreau izolarea celor mai puternice unități mecanizate franceze printr-o înaintare impetuoasă spre Canalul Mânecii.

Gamelin a refuzat să considere ca strategia lui a fost greșită și a luat hotărârea să demită douăzeci dintre comandanții de mari unități, pe care îi considera vinovați de dezastrul de pe front.

În zona de nord a frontului, generalu-maior Erwin Rommel a refuzat la rândul lui să urmeze ordinele de oprire a înaintării și a continuat la rândul lui atacul. Unitățile comandate de el au ajuns la malul mării, la vest de pozițiile Corpului Expediționar Britanic, prinzând în încercuire în regiunile orașelor Arras și Dunkerque unitățile aliate care fuseseră trimise să lupte în Țările de Jos. În timpul înaintării din Franța în Belgia și mai a apoi a retragerii înapoi în Franța, un număr important de vehicule blindate au fost pierdute datorită defecțiunilor tehnice. Aliații nu au mai fost capabili să organizeze un contraatac condus de blindate și să străpungă încercuirea. Ritmul ridicat al înaintării forțelor terestre germane, supremația aeriană asigurată de Luftwaffe , incapacitatea aliaților de a organiza un contraatac și suspiciunile de trădare au subminat pozițiile aliaților într-o asemenea proporție încât britanicii au hotărât să se retragă de pe continent. 338.226 de soldați (inclusiv 120.000 de francezi) au fost evacuați peste Canalul Mânecii în timpul Operațiunii "Dynamo". Debarcarea unui nou Corp Expediționar Britanic în Normandia, programată pentru iunie, a fost anulată.

Olandezii au capitulat după cinci zile de luptă, iar belgienii după optsprezece ("campagne des 18 jours"), iar francezii au rămas doar cu resturile puternicelor lor forțe armate de la începutul conflictului. Gamelin a fost demis din post la 18 mai 1940 de către Paul Reynaud, cel care îl succedase lui Édouard Daladier în funcția de prim-ministru. În locul lui Gamelin (68 de ani) a fost numit Maxime Weygand (73 de ani), care s-a remarcat prin întârzierea planurilor de contraatac.

După capitularea Franței

Regimul de la Vichy l-a judecat pe Gamelin pentru trădare. Împreună cu Gamelin au fost dați în judecată în cadrul Proceslui din Riom și alți lideri ai celei de-a Treia Republici Franceze, (Édouard Daladier, Guy La Chambre, Léon Blum Paul Reynaud Georges Mandel și Robert Jacomet). Gamelin a refuzat să răspundă la acuzații, păstrând în schimb o tăcere sfidătoare. În cele din urmă, întreaga procedură penală a eșuat. Gamelin a fost închis în Fort du Portalet în  Pirinei, după care a fost încarcerat de germani împreună cu alți oficiali francezi în castelul Itter din Tirolul de Nord. A fost eliberat de forțele aliate pe 5 mai 1945.

După război și-a publicat  memoriile cu titlul Servir....

Gamelin a murit la Paris în aprilie 1958 la vârsta de  85 de ani.

Note

Bibliografie suplimlentară

L'Ouest-Eclair 1935-01-19 "Le général Gamelin succède au général Weygand comme généralissime tout en restant chef d'état-maior général".

Nașteri în 1872
Decese în 1958
Oameni din Paris
Generali francezi

Maurice Gamelin


Emdirme yöntemine göre aplikasyonda, tekstil ürünü, kimyasal maddeleri içeren bir çözelti (flotte) ile emdirilir. Emdirilen kumaştaki flottenin fazlası, tekne dışındaki silindirler arasından sıkılarak uzaklaştırılır ve yeniden emdirme teknesine döner. Böylece kumaşa aktarılan flotte ile birlikte kimyasal maddeler de düzgün bir şekilde kumaşa aktarılmış olur.

Emdirme yöntemine göre aplikasyonda "kurudan yaşa" ve "yaştan yaşa" çalışma şekilleri söz konusudur.

Kurudan yaşa çalışmada kumaşı oluşturan lifler higroskopik nem değerine kadar kurutulmuşlardır. Bu şekilde flotte ile emdirilirler.Örneğin normal nemde kurutulmuş bir pamuklu kumaş yaklaşık %6-7, keten % 10, normal viskon % 13, yün % 15,poliamid % 4,polyester % 0,5 higroskopik nem içermektedir.

Yaştan yaşa aplikasyonda ise kumaş yıkama sonrası etkili bir su uzaklaştırma (sıkma veya vakum) işleminden geçirildikten sonra ve üzerinde %50-70 su bulunan kumaşa bu şekli ile ikinci bir aplikasyon işlemi yapılmaktadır.

Emdirme yöntemine göre aplikasyonun genel karakteristikleri çektirme yönteminin tam tersidir.
 Kısa işlem süresi (5-30 saniye)
 Kısa flotte oranı (1/0,5-1/1)
 Afinitesiz maddelerle veya dozaj pompası kullanılarak çalışma gerekir.
 Genelde kesintisiz (kontinü) ve açık en çalışılmaktadır.

Emdirme yönteminin klasik makinesi Fularddır. Bu aplikasyon yönteminde emdirme süresi son derece kısadır. Ancak bu süre 4 saniyenin altına da düşmemelidir. Yani emdirme sırasında kumaştaki havanın çıkarak flottenin onun yerini almasına yetecek minimum bir süre verilmelidir. Aksi durumda düzgün bir aplikasyon gerçekleşmesi mümkün olmaz.

Emdirme yöntemi ile ilgili önemli büyüklükler şunlardır:
I = Kumaşın flotteye girişinden sıkma silindirlerine kadar olan mesafedeki emdirme veya dalma yolu (m).
K = Flottedeki kimyasal madde konsantrasyonu (g/l)
P = Sıkma silindirlerinin basıncı (N/cm)
t =Emdirme süresi (I /V.60 saniye)
V =Kumaş geçiş hızı (m/dak.)
T =Kumaşa aktarılan madde miktarı (g/kg)
AF=Kumaşa aktarılan flotte miktarı (%)

Emdirme yöntemine göre aplikasyonda alınan flotte çok önemlidir ve alınan flotte miktarını etkileyen başlıca faktörler ise şunlardır:
 Sıkma silindirlerinin basıncı
 Kumaşın lif cinsi ve doku yapısı
 Kumaşın gördüğü ön terbiye işlemleri
 Kumaş geçiş hızı
 Flotte sıcaklığı
 Emdirmede kullanılan yardımcı (ıslatıcı) maddeler ve yöntemler.

Emdirmede kullanılan ıslatıcı madde:
 Kumaştan havayı atarak hızlı bir ıslatma sağlamalı
 Geniş bir pH aralığında etkili olmalı
 Yüksek çalışma hızlarında köpük oluşturmamalı
 Durulama işlemi sırasında kumaştan kolay uzaklaşmalı
 Yapılan işlemde asıl etkili olan maddeyi (örneğin enzimlerle çalışırken enzimleri) olumsuz yönde etkilememelidir.

Tekstil üretim teknikleri

Emdirme


Balon sözcüğü ile şunlardan biri kastedilmiş olabiilir:

 Balon, dekorasyon amacıyla ya da çocuk oyuncağı olarak kullanılan nesne
 Balon, hava taşıtı
 Don Balón - haftalık İspanyol Spor dergisi
 Balon (dergi) - düzensiz aralıklarla Bulgaristan'da Türkçe yayınlanan çocuk dergisi

Fransızcadan Türkçeye geçen sözcükler

Balon (anlam ayrımı)


Zemlja Curaçao (niz. Land Curaçao; papiamento: Pais Kòrsou) obuhvaća otok Curaçao i mali nenaseljeni otok Mali Curaçao (niz. Klein Curaçao)

Zemlja Curaçao je jedna od 4 ustavne zemlje Kraljevine Nizozemske (druga 3 dijela su Aruba, Zemlja Sveti Martin i europska Nizozemska). Prije raspuštanja Nizozemskih Antila, upravna jedinica zvala se Otočno područje Curaçao (eng. Island Territory of Curaçao, niz. Eilandgebied Curaçao, papiamentu: Teritorio Insular di Kòrsou) i bio je jedan od pet otočnih teritorija bivših Nizozemskih Antila. Engleski jezik bio je jezik Vlade Curaçaoa i Vlade Nizozemskih Antila.

Izvori

Zemlja Curaçao


Yerköy, Yozgat ilinin güneybatısında yer alan Kırşehir, Kırıkkale  ve Çorum'a sınırı olan,  il merkezine 39 km uzaklıktaki ilçedir.

Deniz seviyesinden 774 m yükseklikte bulunan Yerköy'ün nüfusu 38.925'tir. 1.245 km² yüzölçümüne sahip ilçenin 1 Salmanlı Bucağı ve Saray ve Sekili olmak üzere 2 belde belediyesi ve 58 köyü vardır.
Karasal iklimin görüldüğü ilçenin büyük bir kısmı bozkırdır. Akarsu kenarları ise genelde ağaçlıktır.

Osmanlı döneminde ufak bir köy olan Yerköy, cumhuriyet döneminde Ankara - Kars demir yolununhizmete açılmasından sonra gelişmeye başladı. 1935'te bucak olan Yerköy, 1945 yılında Yozgat'ın ilçesi oldu.

İlçe halkının büyük bir kısmı geçimini tarım ve hayvancılıktan sağlar. Buğday, arpa, nohut, ayçiçeği, şeker pancarı, patates, soğan, elma, kavun ve karpuz yetiştirilen ürünlerin başında gelmektedir. Küçük ve büyükbaş hayvancılığı hem mera hayvancılığı hem de besi hayvancılığı şeklinde yapılmaktadır. Ayrıca ilçede çeşitli sanayi tesisleri de bulunmaktadır.

Konumu
İl topraklarının batısında yer alan ilçenin, doğusunda; Yozgat, ilçe güneydoğusunda; şefaatli, güneybatısında; Kırşehir-Çiçekdağı, batısında; Kırıkkale, kuzeyinde ise Çorum-Sungurlu yer almaktadır.

Nüfus

Coğrafya
İlçedeki geniş düzlükler ve aşınmış tepeler, yer şekillerinin genel hatlarını oluşturmaktadır. Arazinin büyük bir kısmını, Delice Irmağı'nın taşıdığı alüvyonlarla üzerini örttüğü Yerköy Ovası kaplamakta olup, doğu ve güneyden Çiçekdağı ve Orta Dağı ile, diğer kenarlarda da aşınmış tepeler kuşatılmıştır. En önemli akarsuyu Karanlıkdere vadisinden sonra ilçe sınırlarına giren Delice Irmağı'dır. Suları yazın azalıp, baharda kabaran Delice Irmak, ilçedeki küçük dere ve çayları da toplayarak, Sekili sınırlarında Ankara-Yozgat kara yolunu keserek, ilçe ve il topraklarını terk eder.

Karasal iklimin egemen olduğu ilçede yazlar; sıcak ve kurak, kışlar; soğuk ve sert geçmekte, yıllık yağış tutarının büyük bir bölümü ilk ve sonbaharda düşmektedir.

Deniz seviyesinden yüksekliği az olduğu için yaz sıcaklığı merkez ilçe ve çevresine göre daha yüksektir. Bozkırların yaygın olduğu ilçede orman örtüsü yok denecek kadar azdır. (%4.81) Orman örtüsü olarak ilçenin kuzeybatısında yer alan Salmanlı köylerini kapsayan Aygar dağı üzerindeki prestep meşe ormanlarından oluşan baltalık ormanlar vardır. Tepeler çıplaktır ve Delice Irmak boylarında Karanlıkdere vadisinde olduğu gibi, söğüt, kavak ve meyve ağaçları bulunmaktadır.

Ayrıca bağlı olduğu il olan Yozgat'a 41 km uzaklıktadır.

Ekonomi
İlçe halkının temel geçim kaynağı tarım ve hayvancılıktır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yerköy Kaymakamlığı
 Yerköy Belediyesi
 Yerköy Gazetesi

Yerköy


13701 Roquebrune este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
13701 Roquebrune este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Caussols, în cadrul proiectului ODAS. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,27 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 3,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 13001-14000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

13701 Roquebrune


La route régionale 807 () est une route régionale allant de Rantsila à Siikalatva jusqu'à Siikajoenkylä à Siikajoki en Finlande.

Présentation
La seututie 807 est une route régionale d'Ostrobotnie du Nord.

Références

Annexes

Liens externes

Articles connexes
 Seututie

807

Transport à Siikajoki
Transport à Siikalatva
Rantsila

Seututie 807


La bataille de Marioupol peut désigner :
 celle de 1919 ;
 celle de 2014 ;
 celle de 2022.

Bataille de Marioupol