Die Venusfigurinen von Nebra sind stark stilisierte Statuetten aus dem späten Jungpaläolithikum (Magdalénien), die zu den ältesten bekannten Kunstwerken in Sachsen-Anhalt gehören. Sie wurden im 12. bis 11. Jahrtausend v. Chr. hergestellt und 1962 bei Nebra ausgegraben. Die Figurinen sind in der Dauerausstellung im Landesmuseum für Vorgeschichte (Halle) zu sehen. Im Jahr 2009 wurden die Nebraer Statuetten im Moravské zemské muzeum (Brünn, Tschechien) und 2011 im Musée National de Préhistoire (Paris, Frankreich) präsentiert.

Fundgeschichte
Die Figürchen wurden im Sommer 1962 bei einer archäologischen Notbergung auf dem Gelände der Altenburg, einem Buntsandsteinsporn im Unstruttal nordöstlich von Nebra (Burgenlandkreis), gefunden. Ein 120 m² großer Wohnplatz von Jägern aus dem späten Jungpaläolithikum (12.–11. Jt. v. Chr.), dem Magdalénien, wurde dabei freigelegt. Insgesamt entdeckten die Ausgräber, Volker Toepfer, Helmut Hanitzsch und Dietrich Mania, etwa sechzig grubenartige Vertiefungen und Teile eines hellrot gefärbten Steinplattenpflasters auf einer halbkreisförmigen Fläche von 9 m × 3,5 m, wobei die steinzeitlichen Spuren teilweise von späteren bronzezeitlichen Siedlungsresten und einem mittelalterlichen Befestigungsgraben zerstört worden waren. Die meisten Gruben hatten eine Tiefe von mehr als einem halben Meter und enthielten neben einer großen Anzahl an Artefakttypen aus Stein, Geweih und Knochen gut erhaltene Überreste der Jagdtiere sowie Sandsteinplatten, die offenbar zur Verkeilung der Zeltstangen gedient hatten. Die Analyse der gefundenen Tierknochen zeigte die Fauna, die sich hauptsächlich aus Wildpferd und Ren zusammensetzte. Des Weiteren wurden Schneehase, Eisfuchs und Schneehuhn nachgewiesen. Die Funde und Befunde weisen somit auf einen paläolithischen Winterzeltplatz der eiszeitlichen Jäger hin und lassen eine ältere Stufe des Magdalénien vermuten.

Beschreibung
Die vier extrem vereinfachten Statuetten haben eine Länge von 5,2 bis 6,6 cm. In der Seitenansicht weisen drei von ihnen die Silhouette eines menschlichen Körpers mit stabförmigem Oberkörper und akzentuiertem Gesäß auf. Sie sind unverziert und wurden ohne Kopf sowie Füße wiedergegeben. Aufgrund der teilweise angedeuteten Brüste werden sie als Darstellungen von Frauen interpretiert. Die vierte Figur weicht von den vorgenannten Frauenstatuetten ab. Sie hat zwar das gleiche Unterteil wie die Frauenfigürchen, aber ihr Oberkörper ist anders dargestellt.

Frauenfigur 1: Diese Frauenfigurine wurde aus hellgelblichem Elfenbein gefertigt. Ihr gerades, stabförmiges und langes Oberteil, welches leicht nach hinten geneigt ist, zeigt keine Andeutung einer Brust. Die Gesäßpartie ist überbetont und hat eine konvex-dreieckige Form.

Die Statuette befand sich in der Grube 50, deren sechs dünne, senkrecht stehende Sandsteinplatten eine Kiste mit den Maßen von circa 20 × 30 cm bildeten. Die Fugen zwischen den Steinen wurden mit Knochen und dem Schulterblatt eines Pferdes ausgefüllt. Eine 60 × 70 cm lange liegende Sandsteinplatte überdeckte diese Steinkiste. Viele Knochen und Knochensplitter, vor allem vom Pferd und Rentier sowie ein zerbrochenes schaliges Kalksinterstück, welches möglicherweise als Öllampe, Fettlampe oder als Opferschale verwendet wurde, waren in dieser Grube eingelagert. Außerdem enthielt die Grube etwa vierzig Klingen und Absplisse aus Feuerstein und 25 Geräte verschiedener Typen. Ebenso wie die Grube war die Steinkiste mit Ocker gefärbt.

Frauenfigur 2: Es handelt sich um eine aus Knochen (Rengeweih) geschnitzte Figur. Ihre Färbung ist weißgrau mit rötlichem Schimmer. Ihr Unterteil ist zugespitzt und ausschwingend zu einer konvex überbetonten Gesäßpartie. Dagegen ist ihr Oberteil mit markant herausgearbeiteter Brust leicht nach hinten geneigt.

Diese weibliche Statuette stammte aus der Zeltstangengrube 33. Die Grube hatte einen runden Grundriss und war bis 65 cm eingetieft. Sie beinhaltete außerdem etwa vierzig Knochen bzw. Knochenfragmente, 15 Geräte, 11 Stichelabfälle sowie 57 Klingen und Absplisse.

Frauenfigur 3: Die geschnitzte und überschliffene Figur wurde, wie das erste Figürchen, aus Elfenbein hergestellt. Sie ist mit stilisiert herausgearbeiteter Brust und weit ausschwingender, gewölbter Gesäßpartie wiedergegeben.

Dieses Frauenfigürchen wurde zerbrochen in der Zeltstangengrube 7 gefunden. Die Grube hatte eine zylindrische Form mit einem Durchmesser von 30 cm. Sie enthielt außerdem etwa achtzig Knochen, Knochensplitter und einen Fischwirbel. Ferner fanden sich in dieser Grube zwanzig Geräte, zwölf Stichelabfälle, achtzig Klingen und Absplisse aus weißpatinierten Feuersteinen.

Anthropomorphe Figur: Die stilisierte, anthropomorphe Figur aus Elfenbein wurde in der Grube 22 entdeckt. Ihre untere Partie ist wie bei den Frauenfiguren geformt, wobei ihr Rücken eine Art Buckel bildet. Außerdem hat sie einen leicht nach vorn geneigten Kopf.

"Typ Gönnersdorf"
Entsprechend den beschriebenen Merkmalen werden die Nebraer Frauenfigurinen dem "Typ Gönnersdorf" zugeordnet. Der Terminus "Typ Gönnersdorf" wurde von Gerhard Bosinski anhand der stilisierten Gönnersdorfer Frauengravierungen und -statuetten dieses Typus festgelegt.

Charakteristische Merkmale des "Typs Gönnersdorf":

 Es ist kein Kopf wiedergegeben,
 die Figuren haben einen schlanken Leib,
 die Figuren haben ein betontes, nach hinten gestrecktes Gesäß.
 Die Wirkung der Darstellungen liegt vor allem in der Profilansicht.

Christiane Höck hat sich ebenfalls mit diesem Thema auseinandergesetzt und bevorzugte den Begriff "Darstellungsprinzip Gönnersdorf".

Die Frauenfigurinen der Fundplätze: Gourdan – Courbet – Fontalès – Mégarnie – Gönnersdorf – Andernach – Hohlenstein – Petersfels – Monruz – Oelknkitz – Garsitz – Pekarna – Býčí skála – Menzin – Mežirič – Dobraničevka gehören ebenfalls zu diesem Typ. Insgesamt sind derzeit etwa 95 Statuetten des "Typs Gönnersdorf" von 17 Fundplätzen bekannt.

Kulturelle Bedeutung

Nach Dietrich Mania deuten die Nebraer Frauenstatuetten "auf die Ausbildung einer schamanistisch geprägten Vorstellungswelt, die das Denken und Handeln dieser Jäger und Sammler bestimmte". Sie könnten somit Tiermütter oder die Herrin der Tiere darstellen. Die Figurinen seien hochgestellte Geistwesen, welche für die Fruchtbarkeit der Tiere und für das Gedeihen des Menschen verantwortlich gewesen seien.

Ähnliche Frauendarstellungen finden sich als Gravierungen auf Sandsteinplatten, beispielsweise aus Bad Kösen-Lengefeld (nahe Naumburg in Sachsen-Anhalt) und auf Schieferplatten, zum Beispiel aus Gönnersdorf im Rheinland. Allerdings wird bei den Gravierungen von Gönnersdorf nicht nur eine Frau dargestellt, sondern eine Gruppe von Frauen. Infolgedessen werden diese Gravierungen als Tanzszenen interpretiert. Im Bezug auf die plastischen Statuetten von Nebra ist es denkbar, dass sie in Verbindung mit Ritualen und Festen auch szenisch angeordnet werden konnten.

Vergleichbare, stark schematisierte Frauendarstellungen sind als Malerei oder Gravierungen auf Felswänden oder Schieferplatten und als Statuetten von mindestens 28 Fundplätzen bekannt. Ihre Verbreitung reicht von Südfrankreich (z. B. Niaux, Rond-du-Barry) über Deutschland (z. B. Andernach, Gönnersdorf, Oelknitz) bis in die Ukraine (z. B. Dobraničevka, Menzin, Mežirič). Dabei sind die Größen der Figuren sehr unterschiedlich. Das kleinste Objekt mit einer Höhe von 1,5 cm stammt aus Petersfels, während die Figur aus Andernach mit 21 cm Höhe das derzeit größte Exemplar darstellt. Die weite Verbreitung dieser Figurinen beweist den Austausch und die Kommunikation zwischen den mobilen Jägergruppen. Die Betonung der Brust und des Gesäßes ist nach Meinung von J. Grünberg ein Symbol für Fruchtbarkeit und Sexualität. Die Art der weiblichen, figürlichen Wiedergabe änderte sich im Laufe des Jungpaläolithikums (Gravettien um 31.000 v. Chr. bis Magdalénien um 12.000 v. Chr.) von üppigen (z. B. die Venus vom Hohlefels, die Venus von Willendorf) zu abstrakten Formen.

Literatur
 Zoya A. Abramova: Zur Frage der Frauendarstellungen im Magdalénien. In: Kratkie soobščenija JJMK 76, 1959, 103–107.
 Gerhard Bosinski, Gisela Fischer: Die Menschendarstellungen von Gönnersdorf der Ausgrabung 1968. (Der Magdalénien-Fundplatz Gönnersdorf 1). Steiner Franz Verlag, Wiesbaden 1974, ISBN 3-515-01927-8.
 Gerhard Bosinski: Les figurations féminines de la fin des temps glaciaires. In: Norbert Aujoulat (Hrsg.): Mille et une femmes de la fin des temps glaciaires. Musée National de Préhistoire – Les Eyzies-de-Tayac, 17 juin–19 septembre, Paris 2011, S. 49–72.
 Ingmar M. Braun: Die jungpaläolithische Kleinkunst in Mitteldeutschland. In: Praehistoria Thuringica 12, 2009, S. 164–179.
 Henri Delporte: Le problème des statuettes féminines dans le leptolithique occidental. In: Mitteilungen der Anthropologischen Gesellschaft Wien 42, 1962, S. 53–60.
 Rudolf Feustel: Jungpaläolithische Wildbeuter in Thüringen. Weimar 1961.
 Judith M. Grünberg: Nebra, Ldkr. Burgenlandkreis. In: Siegfried Fröhlich (Hrsg.): Aus der Vorgeschichte Sachsen-Anhalts. Landesmuseum für Vorgeschichte Halle (Saale), Halle (Saale) 1995, ISBN 3-910010-13-X, Nr. 2.
 Judith M. Grünberg: Frauen in der Kunst der Altsteinzeit. In: Harald Meller (Hrsg.): Schönheit, Macht und Tod. 120 Funde aus 120 Jahren Landesmuseum für Vorgeschichte Halle. Landesamt für Denkmalpflege und Archäologie Sachsen-Anhalt, Halle (Saale) 2001, S. 196–197, ISBN 3-910010-64-4.
 Judith M. Grünberg: Das Leben des modernen Menschen zur Zeit des Magdalénien. Jagd- und Sammelstrategien und der Fundplatz bei Saaleck. In: Harald Meller (Hrsg.): Paläolithikum und Mesolithikum. Kataloge zur Dauerausstellung im Landesmuseum für Vorgeschichte Halle. Bd. 1, Halle 2004, S. 251–260.
 Helmut Hanitzsch, Volker Toepfer: Ausgrabungen auf der "Altenburg" bei Nebra (Unstrut). In: Ausgrabungen und Funde 8, 1963, S. 6–9.
 Christiane Höck: Die Frauenstatuetten des Magdalénien von Gönnersdorf und Andernach. In: Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums 40, 1993, S. 253–316.
 Michel Lorblanchet, Marie-Catherine Welte: Les figurations féminines stylisées du Magdalénien supérieur du Quercy. In: Bulletin de la Société des études littéraires, scientifiques et artistiques du Lot  108, 3, 1987, S. 3–57.
 Dietrich Mania, Volker Toepfer, Emanuel Vlek: Nebra – eine jungpaläolithische Freilandstation im Saale-Unstrut-Gebiet. Landesamt für Denkmalpflege und Archäologie Sachsen-Anhalt, Halle (Saale) 1999, ISBN 3-910010-33-4.
 Dietrich Mania: Jäger und Sammler vor 15 000 Jahren im Unstruttal. In: Harald Meller (Hrsg.): Paläolithikum und Mesolithikum. Kataloge zur Dauerausstellung im Landesmuseum für Vorgeschichte Halle. Bd. 1, Halle (Saale) 2004, S. 233–249.
 Harald Meller (Hrsg.): Menschenwechsel. Jungpaläolithikum und Mesolithikum. Begleithefte zur Dauerausstellung im Landesmuseum für Vorgeschichte Halle. Bd. 2, Halle (Saale) 2011.
 Eduard Peters: Die altsteinzeitliche Kulturstätte Peterfels. Augsburg 1930.
 Eduard Peters, Volker Toepfer: Der Abschluss der Grabungen am Petersfels. In: Prähistorische Zeitschrift 23, 1932, S. 155–199.
 Gustav Riek: Die Eiszeitjägerstation am Vogelherd im Lonetal. Tübingen 1934.
 Karin Terberger: Funde der Magdalénien-Station Saaleck. In: Jahresschrift zur mitteldeutschen Vorgeschichte 70, 1987, S. 95–134.
 Volker Toepfer: Drei spätpaläolithische Frauenstatuetten aus dem Unstruttal bei Nebra. In: Fundberichte aus Schwaben N. F. Heft 17 (Festschrift für Gustav Riek). Stuttgart 1965, S. 103–111.
 Volker Toepfer: Stratigraphie und Ökologie des Paläolithikums. Periglazial – Löß – Paläolithikum im Jungpleistozän der Deutschen Demokratischen Republik. Ergänzungsheft Nr. 274 zu Petermanns Geographischen Mitteilungen, Gotha/Leipzig 1970, S. 329–422.
 Sergej Aleksandrovič Tokarev: Zur Bedeutung der Frauendarstellungen im Paläolithikum. In: Veröffentlichungen des Museums für Völkerkunde Leipzig 11, 1961, S. 682–692.
 Karel Valoch, Martina Lázničková-Galetová (Hrsg.): The Oldest Art of Central Europe. The first international exhibition of original Art from the Palaeolithic. Brno 2009.

Filme
 Kunst der Eiszeit | Museum exklusiv. Landesmuseum für Vorgeschichte Halle. In: YouTube. 23. Februar 2021, abgerufen am 1. August 2022.

Weblinks

 Bilder der Venusfigurinen von Nebra
 Frauenstatuetten, www.museum-digital.de.
 Dauerausstellung Altsteinzeit, Landesmuseum für Vorgeschichte, www.lda-lsa.de.

Einzelnachweise

Archäologischer Fund (Jungpaläolithikum)
Archäologischer Fund (Sachsen-Anhalt)
Nebra (Unstrut)
Nebra
Landesmuseum für Vorgeschichte (Halle (Saale))
Magdalénien
Werk der Elfenbeinkunst

Venusfigurinen von Nebra


Dryopteridoideae, potporodica papratki, dio porodice Dryopteridaceae.

Pripada mu 7 rodova.

Rodovi
 Ctenitis C. Chr. ex C. Chr. (144 spp.)
 Phanerophlebia C. Presl (10 spp.)
 Polystichum Roth (405 spp.)
 ×Dryostichum W. H. Wagner (0 sp.)
 Cyrtomium C. Presl (37 spp.)
 Dryopteris Adans. (343 spp.)
 Arachniodes Blume (73 spp.)

Izvori

Papratke

Dryopteridoideae


Agrocybe dura (James Bolton, 1788 ex Rolf Singer, 1936), sin. Pholiota dura (James Bolton, 1788 ex Paul Kummer (1871), din încrengătura Basidiomycota, în familia Agaricaceae și de genul Agrocybe, numită în popor ciuperci de lan, este o  specie de ciuperci comestibile și saprofite, ce descompun resturi vegetale. Buretele se poate găsi în România, Basarabia și Bucovina de Nord în luminișuri peste resturi de lemn și între ace de molid, pe pajiști și ogoare, prin parcuri, livezi și grădini, dar de asemenea pe mulci, crescând câteodată solitar, dar cel mai des este întâlnit în grupuri mici sau chiar mănunchiuri. Poate apărea de la deal la munte, din (aprilie) mai până în septembrie.

Istoric

În 1788, specia a fost descrisă pentru prima dată sub denumirea Agaricus durus de micologul englez James Bolton în volumul 2 al lucrării sale An History of Fungusses growing about Halifax publicată în 1789.

După ce renumitul micolog german Paul Kummer a creat genul Pholiota, a transferat soiul la acest gen sub păstrarea epitetului, de verificat în marea sa operă Der Führer in die Pilzkunde: Anleitung zum methodischen, leichten und sicheren Bestimmen der in Deutschland vorkommenden Pilze mit Ausnahme der Schimmel- und allzu winzigen Schleim- und Kern-Pilzchen din 1871.

În 1889, micologul elvețian Victor Fayod (1860-1900) a determinat noul gen Agrocybe pentru anumite specii saprofite ce descompun resturi vegetale, adică pentru cele care nu cresc pe lemn proaspăt, ci pe sol sau lemn în putrefacție, publicat în jurnalul Annales des Sciences Naturelles Botanique et Biologie Végétale, iar după ce micologul german Rolf Singer a descoperit aceste calități la ciuperca aici descrisă, a mutat-o la acest gen, de verificat în Beiheft des Botanischen Centralblattes din 1936.
Celelalte încercări de redenumire nu au fost folosite niciodată și pot fi neglijate.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 3-10 cm  și este amenajată central peste picior, fiind cărnoasă, inițial semisferică, apoi convexă și în final întinsă, nu rar cu un gurgui slab pronunțat în mijloc, dar mereu cu marginea răsfrântă către picior. Prezintă franjuri din vălul parțial trecător pe marginea ei. Cuticula este netedă și mătăsoasă, iar la umezeală unsuroasă, cu crăpături neregulate și fine în jurul centrului. Coloritul variază de la albicios la galben-ocru, fiind la bătrânețe și pe timp uscat chiar maroniu.
 Lamelele: în tinerețe acoperite de vălul parțial, sunt dese, scunde subțiri, bombate și aderate de picior, cu lameluțe intercalate și unele bifurcate. Muchiile sunt albe, ondulate și dințate. Coloritul inițial palid gri devine cu timpul ruginiu până brun-roșcat ca tutunul, în vârstă cu nuanțe liliacee sau violacee.
 Piciorul: are o înălțime de 5-8 cm, o lățime de 1-1,5 cm, este fibros, mai întâi împăiat, apoi gol pe dinăuntru, câteodată ușor curbat, cu un inel subțire, canelat și fugace. Uneori, dacă întregul văl este prins pe pălărie, nu se formează nici un inel. Suprafața flocos-fibroasă este de culoare albicioasă, de la inel în jos granulată maroniu și devine la bătrânețe brun la bază. Acolo se observă și rizomorfe.
 Carnea: este albă, cărnoasă, pe măsura avansării în vârstă moale în pălărie, cu un miros și gust plăcut, nu de faină, câteodată foarte slab amărui. Nu se decolorează după tăiere.
 Caracteristici microscopice: Sporii bruni ca tutunul, sunt netezi și elipsoidali, poartă un por de germen și au o dimensiune cuprinsă între 8-14 x 5-7,5 microni. Culoarea lor este brună ca scorțișoara. Basidiile în formă de măciucă sau alungite au o dimensiune de 25-30 x 8-10 microni și poartă 2-4 sterigme fiecare. Cistidele în formă de măciucă bulboasă măsoară 35-50 x 12-18 microni.
 Reacții chimice: Buretele se colorează cu anilină de fenol repede liliaceu-roz, cu metol încet violet închis, apoi violet-negricios și cu tinctură de Guaiacum după câteva minute albastru.

Confuzii
Ciuperca de lan poate fi confundată cu Agrocybe erebia sin. Cyclocybe erebia (comestibilă), Agrocybe praecox (comestibilă), Clitocybe dealbata (letală), Clitocybe phyllophila sin. Clitocybe cerussata (letală), Clitocybe rivulosa (letală), mai departe și cu Hygrophorus eburneus (comestibil), Inocybe fibrosa (foarte otrăvitoare, posibil letală), Inocybe geophylla (toxică), Inocybe sambucina (foarte otrăvitoare, posibil letală), Inocybe sindonia (foarte otrăvitoare, adesea letală), Inocybe umbratica (otrăvitoare), Psathyrella spadiceogrisea sin. Psathyrella vernalis (comestibil) sau Stropharia coronilla sin. Psilocybe coronilla (necomestibilă, fără valoare culinară), Pilzforum declarând-o chiar otrăvitoare, pentru că ar conține triterpena crustulinol, o substanță toxică.

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare
Ciupercile de lan sunt comestibile, dar nu de valoare culinară ridicată. Se indică adăugarea la alte feluri sau sosuri de ciuperci. Mai departe, pălăriile bureților pot fi conservați în ulei, oțet sau sare.

Note

Bibliografie
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Giacomo Bresadola: "Iconographia Mycologica, vol. XIV, Editura Società Botanica Italiana, Milano 1930, tab. 697
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Gustav Lindau: "Kryptogamenflora für Anfänger: Eine Einführung in das Studium der blütenlosen Gewächse für Studierende und Liebhaber", vol. 2, Editura Julius Springer, Berlin 1922
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Meinhard Michael Moser: "Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Ciuperci de lan, film

Agrocybe
Ciuperci comestibile
Ciuperci saprofite
1788 în știință

Agrocybe dura


Kiralitet i kemien er det fænomen, at to molekyler er hinandens spejlbilleder (enantiomerer), men ellers opbygget af helt de samme kemiske grupper. Ordet kiral kommer af "cheiros", der på græsk betyder hånd – højre og venstre hånd er spejlbilleder af hinanden – de er kirale.

Ved kemiske reaktioner, der fører til dannelsen af et kiralt produkt, dannes de to spejlbilledformer/enantiomerer ikke nødvendigvis i et 1:1 forhold, og man taler da om forskellige grader af enantioselektivitet. I kemilaboratoriet bruges katalysatorer (typisk metalkomplekser) der fremmer en hurtigere reaktion og dannelsen af den ønskede (ene) form; de forhindrer samtidig dannelsen af den anden.

Nomenklatur
Der anvendes forskellige nomenklaturer til angivelse af den rumlige form af et kiralt molekyle:

 D,L-systemet: Dette system bruges hovedsageligt om kulhydrater og aminosyrer. 'D' er en forkortelse for dexter (latin højre), og 'L' er en forkortelse for laevus (latin venstre). Hvorvidt et kiralt molekyle er i sin D- eller L-form bestemmes ud fra molekylets Fischer-projektion.

 R,S-systemet: I dette system nummereres de fire kemiske grupper bundet til et kiralt center efter prioritet (jo højere atomvægt, desto højere prioritet). Når de tre højest prioriterede grupper træffes i rækkefølgen højest til lavest, når den fjerde og laveste gruppe peger indad, og man bevæger sig med uret, betegnes molekylet R (rectus, latin for højre). Bevæger man sig mod uret, betegnes molekylet S (sinister, latin for venstre).

Kiralitet i naturen
I levende organismer dannes kun den ene af de to spejlbilledformer. Det gælder for eksempel proteiner og DNA . Hvis der var en blanding af begge udgaver, ville DNA ikke kunne være en spiral, der er formet af nukleotid-byggestenene; sukker (i D udg./form) og aminosyrer (i L udg./ form). Hvad der kan være årsag er, hvis ikke en tilfældighed, så et mysterium.

Når naturen danner biologisk materiale, er det enzymer, der formidler og kun tillader dannelsen af den ene form.

Kirale lægemidler
Eksempel på at to udgaver af et molekyle ikke har samme egenskaber viste sig at være katastrofal for lægemidlet Thalidomid. I 1960'erne blev det ordineret til gravide mod kvalme med videre. Det var syntetisk fremstillet og indeholdt begge spejlbilledformer. Den ene havde den ønskede virkning, mens den anden viste sig at hindre udviklingen af arme og ben hos det ufødte foster.

Referencer

Litteratur
 Jacob Thorhauge. 'Kemi i 3D'. Aktuel Naturvidenskab, år 2000, nr. 3, side 22-25.

Stereokemi

Kiralitet (kemi)


කස්තානය යනු කෙටි වකුටු එක් පැත්තක් පමණක් මුවහත් ශ්‍රී ලාංකික කඩුවකි.
බොහෝ විට කස්තාන සඳහා විශේෂයෙන් සිංහ හිසක ආකාරයෙන්වූ විසිතුරු මිටක් තිබිණි.
මේවා පළමුව හමුවන්නේ උඩරට රාජධානියෙහි (16වන සියවස) වන අතර, ලංකාවේ පෘතුගීසි යුගයෙන් ආභාෂය ලැබුයේ යැයි සිතෙන අතර එබැවින් යුරෝපීය පුනරුද යුධ උපකරණ වලින් සම්භවය ලැබුවේ යැයි උපකල්පනය කල හැක.

නුතන ශ්‍රී ලංකා ධජයෙහි මෙම කඩු වර්ගය දැක්වෙන අතර  ශ්‍රී ලංකා යුද්ධ හමුදාවේ සාමාන්‍ය නිලධාරින් විසින් භාවිතා වෙයි.

බාහිර සබැඳි
http://www.oriental-arms.co.il/item.php?id=423

දකුණු ආසියානු කඩු
ශ්‍රී ලාංකික සංස්කෘතිය
ශ්‍රී ලංකාවේ යුද්ධ ආයුධ

කස්තානය


Das South Alberta Regiment (SAR) war ein kanadisches Infanterieregiment, das im Zweiten Weltkrieg diente. Die Einheit wurde 1924 aufgestellt und 1940 mobilisiert als Teil der 4. Kanadischen Infanteriedivision.
Im Februar 1942 wurde die Division reorganisiert zu einer Panzer-Einheit und erhielt Panzer vom Typ Ram, weil es Bedarf für eine zweite Kanadische Panzerdivision gab.

Das SAR kam Mitte Juni, kurz nach dem D-Day (6. Juni 1944), nach Frankreich. Anstelle der Ram-Panzer erhielten sie Stuart- und Sherman-Panzer.

Sie nahmen an der Befreiung von Holland und an der Schlacht an der Scheldemündung teil.
Im Januar 1945 nahmen sie an der Schlacht am Kapelsche Veer teil.

In den letzten Wochen des Krieges drangen sie bis nach Norddeutschland vor.

Der Name ging über auf das 'reserve reconnaissance regiment' "South Alberta Light Horse".

Weblinks
 www.eagleservices.ca/sarva/
 http://canadianheroes.org – Kriegstagebücher zweier Soldaten (englisch)

Quellen

Infanterieverband
Kanadische Militärgeschichte

South Alberta Regiment


Ambongia est un genre de plantes de la famille des Acanthacées.

Liste des espèces

  Ambongia perrieri Benoist

Liens externes

Acanthaceae (Cronquist)
Acanthaceae

Ambongia


Den europæiske kvalifikation til VM i fodbold for kvinder 2019 var en turnering, der bestemte, hvilke hold, der sammen med værtsnationen Frankrig, kom til at deltage i slutspillet.

I alt 46 UEFA medlemslande deltog i den indledende turnering, hvor Andorra var med til deres første VM-kvalifikation, og Kosovo var med i deres allerførste turnering overhovedet.

Deltagere

De 30 højest rangerede hold kom direkte i det kvalificerende gruppespil, mens de 16 lavest rangerede hold kom i en indledende prækvalifikationsrunde.

Kvalificerede hold
Følgende ni hold fra UEFA har kvalificeret sig til slutspillet.

1 Fed viser mesteren for pågældende år. Kursiv viser værten for det år.

Topscorere

10 mål
  Janice Cayman

7 mål
  Nadia Nadim
  Cristiana Girelli
  Vivianne Miedema
  Lisa-Marie Karlseng Utland
  Jennifer Hermoso

6 mål

  Sanne Troelsgaard Nielsen
  Nikita Parris
  Alexandra Popp
  Lea Schüller
  Sherida Spitse
  Caroline Graham Hansen
  Elena Danilova
  Nadezhda Smirnova
  Lara Dickenmann

Referencer

VM i fodbold (kvinder)
Fodbold i 2017
Fodbold i 2018
Kvalifikation til VM i fodbold for kvinder 2019

Kvalifikation til VM i fodbold for kvinder 2019, UEFA


John Langley ist der Name folgender Personen:

* John Langley (Eishockeyspieler) (1896–1967), US-amerikanischer Eishockeyspieler
 John Langley (Filmproduzent) (1943–2021), US-amerikanischer Drehbuchautor, Regisseur und Produzent
 John Langley (Gärtner) (Harald John Langley; * 1949), deutscher Gärtner und Moderator
 John Newport Langley (1852–1925), britischer Physiologe
 John W. Langley (1868–1932), US-amerikanischer Politiker

John Langley


András Csorba () a fost un actor român de etnie maghiară, care a lucrat, de asemenea, ca regizor de teatru și profesor universitar.

A făcut parte timp de 35 de ani din trupa Teatrului Secuiesc (ulterior Teatrul Național) din Târgu Mureș (1952-1987) și a predat la Institutul de Teatru "Szentgyörgyi István" începând din 1954, după mutarea sediului institutului de la Cluj la Târgu Mureș. A îndeplinit funcțiile de director al Teatrului de Stat din Târgu Mureș (1970-1973) și rector al Institutului de Teatru "Szentgyörgyi István" din Târgu-Mureș (1981-1987).

Biografie

Formarea profesională
S-a născut în 25 august 1927 în orașul Brăila din România, ca fiul al soților István și Berta Csorba. Mai mulți secui din Transilvania migraseră în Vechiul Regat după Unirea Transilvaniei cu România în căutarea unei vieți mai bune și formaseră colonii maghiare în orașele românești cu o economie dezvoltată. Tatăl lui András, István Csorba, un ucenic cizmar din satul Sândominic, obținuse la începutul anilor 1920 un loc de muncă la Brăila. Acolo a întâlnit-o pe Berta Csűdör, originară din satul Lunga, care lucra ca servitoare în casa unor boieri. Cei doi tineri secui s-au căsătorit și au avut împreună un copil numit András. În 1940 familia Csorba s-a întors în Transilvania și s-a stabilit în orașul Târgu Mureș, care fusese anexat recent Ungariei în urma Dictatului de la Viena.

András Csorba a urmat studii la Liceul Comercial Real din Târgu Mureș și a participat periodic în timpul studiilor liceale, alături de colegele Irma Erdős și Márta Ollender, la spectacole de teatru pentru amatori. Cu ocazia unui spectacol organizat în Palatul Apollo, cei trei tineri au fost remarcați de scriitorul János Kemény, care le-a sugerat să urmeze studii universitare în domeniu. András Csorba și Irma Erdős s-au înscris la Facultatea de Arte Dramatice a Institutului Maghiar de Artă din Cluj (devenit în 1950 Institutul de Teatru "Szentgyörgyi István" și mutat în 1954 la Târgu Mureș), iar Márta Ollender – devenită mai târziu Márta Csorba – la Facultatea de Economie a Universității Bolyai din Cluj. Calitățile actoricești ale lui Csorba au fost remarcate încă din primul an de facultate de profesorul și regizorul Miklós Tompa, care i-a încredințat rolul căpitanului Igor în spectacolul cu piesa Argilă și porțelan a dramaturgului leton Arvīds Grigulis, în care a jucat alături de György Harag, Béla Horváth, Loránd Lohinszky și Bella Tanai.

Cariera artistică
A absolvit Institutul de Teatru "Szentgyörgyi István" din Cluj în 1952, cu rolul Andrei din spectacolul cu piesa Student în anul III de A. Borozina și A. Davidson, pus în scenă de regizorul Jenő Szentimrei, și, după absolvire, a fost angajat la Teatrul Secuiesc din Târgu Mureș, ce fusese înființat în 1946 de regizorul Miklós Tompa. A debutat pe scena Teatrului Secuiesc în toamna anului 1952, sub îndrumarea regizorului Ernő Szabó, în rolul Jóska Pintea din spectacolul cu piesa Furtună în munți a lui László Kiss și Dezső Kováts, iar în primăvara anului 1953, în cursul aceluiași sezon, a jucat cu succes rolul Riabinin din spectacolul Tinerețea părinților după Boris Gorbatov.

A trăit până la sfârșitul vieții la Târgu Mureș și a făcut parte din trupa Teatrului de Stat Secuiesc și, din 1978, a succesorului său legal, Teatrul Național. I-a avut ca parteneri pe scena teatrului din Târgu Mureș pe renumiții actori György Kovács, Margit Kőszegi, Ernő Szabó, Márton Andrási, Béla Lantos, Duci Szabó, László Kiss, Loránd Lohinszky, Ferenc Tamás, Ottó Jeney și Ottó Szabó. A fost director al Teatrului de Stat din Târgu Mureș în perioada 1970-1973, demisionând din propria sa voință.

Jocul său actoricesc a radiat forță atât în tragedii, cât și în dramele lirice sau chiar în dramele burgheze. András Csorba a interpretat numeroase roluri principale din dramaturgia maghiară și universală precum Don Carlos din Donna Diana de Agustín Moreto y Cabaña, Oreste din Dragostea mea, Electra de László Gyurkó, István Nagy Jr. din Învățătoarea de Sándor Bródy, Miklós Kis Misztótfalusi din Scuza de Lajos Szabó, Csongor din Csongor și Tünde de Mihály Vörösmarty, Budai Nagy Antal din piesa omonimă a lui Károly Kós, Callimaco din Mătrăguna de Niccolò Machiavelli, Andrei din Trei surori de Anton Cehov, Nil din Micii burghezi de Maxim Gorki, Basov din Vilegiaturiștii de Maxim Gorki, Nikita din Puterea întunericului de Lev Tolstoi, Petruchio din Îmblânzirea scorpiei de William Shakespeare, Macbeth din piesa omonimă a lui Shakespeare, Othello din piesa omonimă a lui Shakespeare, Stanley din Un tramvai numit dorință de Tennessee Williams și Tata din Jocul vieții și al morții în deșertul de cenușă de Horia Lovinescu și a devenit unul dintre cei mai apreciați actori maghiari din Transilvania, rămânând în memoria spectatorilor prin simțul neobișnuit al umorului. Istoricul literar Tibor Oláh susținea că stilul de interpretare al lui András Csorba este definit de un "talent înnăscut, instincte deosebit de puternice, temperament actoricesc și o cartografiere amănunțită a «ce, de ce, pentru ce», adică utilizarea conștientă a talentului abundent", în timp ce armele lui sunt vocea, tehnica de vorbire, mișcarea și postura, care-l fac să obțină "identificarea fizico-mental-spirituală cu personajul".

Csorba a jucat, de asemenea, în filme, interpretând rolul principal (Mihály Tímár) în filmul unguresc Omul de aur (1962), regizat de Viktor Gertler după romanul omonim al lui Mór Jókai, apoi rolul grofului Gáspár Kornis în filmul românesc Buzduganul cu trei peceți (1977), regizat de Constantin Vaeni. Filmul Omul de aur a devenit foarte popular în Ungaria, fiind difuzat des în cinematografele din această țară și inclus de numeroase ori în programele televiziunilor maghiare. Rolul interpretat de Csorba în acest film a contribuit la popularitatea sa ca actor, cu toate că interpretarea sa a fost, în mod paradoxal, una dintre cele mai criticate, fiind considerată "lipsită de greutate" de către istoricul de film László Kelecsényi. Din contra, interpretarea sa din filmul românesc Buzduganul cu trei peceți a fost elogiată de criticul Eva Sîrbu, care a consemnat că Ferenc Fábián, András Csorba și Ferenc Bencze "desfășoară o uluitoare știință a conciziei și concentrării de exprimare în roluri de mică întindere".

Activitatea didactică
După mutarea Institutului de Teatru "Szentgyörgyi István" de la Cluj la Târgu Mureș în 1954, András Csorba a devenit profesor universitar de artă dramatică și a contribuit la formarea unor viitori actori precum Éva Balogh, Károly László, Tamás Tóth și László Szamosközi. El a îndeplinit funcția de rector al institutului în perioada 1981-1987.

Cu toate că a trăit într-o perioadă de dictatură, András Csorba s-a manifestat ca un om din afara sistemului: a refuzat să condamne public Revoluția Ungară din 1956, a evitat să aducă laude regimului comunist și președintelui Ceaușescu în cuvântările ținute la deschiderea anului universitar, preferând să vorbească doar despre viața universitară și responsabilitatea intelectualilor, și a refuzat să facă compromisurile necesare pentru a obține o situație personală mai bună.

Starea lui de sănătate s-a înrăutățit în ultimii ani de viață. Csorba a suferit o operație la inimă, dar, după câteva luni de absență, s-a întors la universitate, fiind aplaudat minute în șir la sosire de către cadrele didactice, funcționarii și studenții aflați atunci în clădire. A murit la 24 august 1987 la Târgu Mureș, cu o zi înainte de a împlini vârsta de 60 de ani. A fost înmormântat în Cimitirul Romano-Catolic din Târgu Mureș în prezența reprezentanților tuturor trupelor teatrale maghiare din Transilvania și a unui număr mare de oameni, care au dorit să-i aducă un ultim omagiu.

Roluri în piese de teatru

 Jó mulatást (spectacol de varietăți, 1953) — pacient / șef de secție
 Vannak még hibák (spectacol de varietăți, 1954) — Férfi
 Spectacol aniversar în cinstea artistei emerite Margit B. Kőszegi (1975) — Egor Bulîciov
 Ady Endre – poezii (Ady Endre – versek, recital de poezii ale lui Ady Endre, 1977)
 Aleksei Arbuzov: Tania — Ignatov
 Aurel Baranga: Arcul de triumf — Matei, fiul familiei Zapan, soțul Magdei
 Aurel Baranga: Rețeta fericirii — Dan
 Bertolt Brecht: Ascensiunea lui Arturo Ui poate fi oprită — Dogsborough, cârciumar, membru al Consiliului Municipal
 Sándor Bródy: A dada — polițistul
 Sándor Bródy: Învățătoarea — István Nagy Jr. / medicul
 I.L. Caragiale: O scrisoare pierdută — Zaharia Trahanache
 Anton Cehov: Platonov — Osip
 Anton Cehov: Trei surori — Andrei
 Gergely Csiky: Paraziții — Károly Darvas
 Lucia Demetrius: Oameni de azi — dr. Vasile Murgu, medic al casei de sănătate din Găvan
 Dorel Dorian: Oricât ar părea de ciudat — Nicolae Roșca
 Paul Everac: Camera de alături — Marcel Bondoc
 Paul Everac: Simple coincidențe — Emil
 Paul Everac: Ștafeta nevăzută — Dobrian
 Ivan Franko: Fericirea furată — tânărul dansator
 Aleksandr Gladkov: Revelion — Sahov, pilot
 Boris Gorbatov: Tinerețea părinților — Stepan Riabinin
 Maxim Gorki: Micii burghezi — Nil, fiul adoptat al lui Besemenov
 Maxim Gorki: Vilegiaturiștii — Serghei Vasilievici Bajov, avocat
 László Gyurkó: Dragostea mea, Electra — Oreste
 Kipphardt Heimar: Se caută urgent un Shakespeare — dramaturgul Raban
 Jenő Heltai: Cavalerul mut — Péter Agárdi, erou maghiar
 Ágoston Horváth: Varga Katalin — Melinte
 Gyula Illyés: Făclia — Sebő Vukovics
 Konstantin Isaev – Aleksandr Galici: La telefon Taimirul — Giujikov, directorul economic al construcțiilor din Taimîr / Misian, operator radio
 Peter Karvaš: Liturghia de la miezul nopții — Brecker, ofițer german
 Elemér Kincses: Porond — Péter, un aruncător de cuțite la circul Nova
 László Kiss – Dezső Kováts: Furtună în munți — tăietorul de lemne Jóska Pintea / mașinistul Balázs Jakabos / inginerul feroviar Lajos Lónyai
 Heinrich von Kleist: Amphitryon — Amphitryon, general din Teba
 Károly Kós: Budai Nagy Antal — Budai Nagy Antal
 István Kocsis: Ușa nu e încuiată — Károly
 György Kovács – Eugen Mirea: Ultimul tren — Imre Szabó, fiul văduvei
 Gyula Krúdy: Poștalionul roșu — Eduárd Alvinczy
 Boris Lavreniov: Ruptura — stegarul I
 Corneliu Leu: Femeia fericită — Gherasim
 Horia Lovinescu: Citadela sfărâmată — pilotul Dan Pleșa
 Horia Lovinescu: Jocul vieții și al morții în deșertul de cenușă — Tata
 Horia Lovinescu: Petru Rareș — sultanul Soliman Magnificul
 Niccolò Machiavelli: Mătrăguna — Callimaco
 Imre Madách: Tragedia omului — domnul
 György Méhes: Noi, bărbații — Péter
 Molière: Tartuffe — Damis, fiul lui Orgon
 Agustín Moreto y Cabaña: Donna Diana — Don Carlos
 Zsigmond Móricz: Chef boieresc — Kudora / Malmossy
 Zsigmond Móricz: Fii bun până la moarte — directorul liceului
 Zsigmond Móricz: Nu pot trăi fără muzică — moșierul Balázs
 Zsigmond Móricz: Pasărea mică — stăpânul casei
 Tudor Mușatescu: ...escu — generalul Stamatescu
 István Nagy: Înainte de potop — Bojan
 Richard Nash: Omul care aduce ploaia — Fille, ajutorul de șerif
 Branislav Nušić: Doamna ministru — Széda, ginerele lui Szima Popovics
 Eugene O'Neill: Lungul drum spre casă — Olsen
 Reginald Rose: 12 oameni furioși — juratul nr. 3
 Edmond Rostand: Cyrano de Bergerac — căpitanul Carbon de Castel-Jaloux
 Friedrich Schiller: Don Carlos — Marele Inchizitor
 George Bernard Shaw: Discipolul diavolului — Richard Dudgeon
 William Shakespeare: A douăsprezecea noapte — Sir Toby, unchiul Oliviei
 William Shakespeare: Îmblânzirea scorpiei — Petruchio, gentleman din Verona
 William Shakespeare: Macbeth — Macbeth
 William Shakespeare: Othello — Othello
 Konstantin Simonov: Un flăcău din orașul nostru — Sevastianov
 András Sütő: Nuntă la castel — József (Jóska) Demeter, agronom la G.A.C. "Spicul roșu"
 Lajos Szabó: Fidelitate — dr. István Tamás, medic generalist
 Lajos Szabó: Refugiul — Gábor Kenderes, student medicinist
 Lajos Szabó: Scuza — Miklós Kis Misztótfalusi
 Áron Tamási: Curcubeu înșelător — domnul Tibád, negustor în sat
 Constantin Teodoru: Partea leului — Varlaam, inginer șef
 Lev Tolstoi: Puterea întunericului — Nikita
 Petru Vintilă: Cine ucide dragostea — maiorul Felix
 Vsevolod Vișnevski: Tragedia optimistă — Aleksei, marinar clasa I al Flotei Baltice
 Tiberiu Vornic – Ioana Postelnicu: Împărăția lui Machidon — Nicolae, fiul lui Machidon Olteanu
 Mihály Vörösmarty: Csongor și Tünde — tânărul erou Csongor
 Tennessee Williams: Noaptea iguanei — Hank
 Tennessee Williams: Un tramvai numit dorință — Stanley
 Friedrich Wolf: Profesorul Mamlock — Ernst
 G. M. Zamfirescu: Domnișoara Nastasia — Vulpașin

Filmografie
 Omul de aur (1962) — Mihály Tímár
 Buzduganul cu trei peceți (1977) — groful Gáspár Kornis

Note

Bibliografie
 Ion Calion, "Deschiderea stagiunii: Cartea lui Ioviță. Jocul vieții și al morții în deșertul de cenușă", în Vatra, anul X, nr. 10 (20 oct. 1980), p. 14, 2 foto.
 Tibor Oláh, "Csorba András", în Színjátszó személyek, București, 1982.
 László Ablonczy, "Csorba András", în Film, Színház, Muzsika, nr. 36/1987.
 Pál Márton, Mosolygó Thália: pillanatképek erdélyi színházakból ("Thália zâmbitoare: instantanee din teatrele din Transilvania"), Szabadság Kiadó, Cluj-Napoca [Kv.], 1991. - 207 p.
 György Székely (red. șef), Magyar színházművészeti lexikon, Akadémiai Kiadó, Budapesta, 1994.
 Ágnes Kenyeres (red. șef), Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z), Akadémiai, Budapesta, 1994.
 Tibor Oláh, Miklós Kund Nagy (ed.), Thália vonzásában: [tanulmányok, cikkek], Impress, Târgu Mureș, 1996. - 170 p.
 László Markó (red. șef), Új magyar életrajzi lexikon, vol.: ACs., Budapesta, 2001.
 Teréz Chereji Peris, Színháztörténeti morzsák (Teatru și munca teatrală), Editura Ardealul, Târgu Mureș, 2002. - 137 p.
 Sándor Fodor, Járom az utat...: Az aranyember alakítója, în Népújság (Színes világ), 26 august 2006, p. 1.
 János Csifó, "Csorba András portré" ("Portretul lui András Csorba"), în vol. Megy a magnó... egy rádiós emlékei ("Magnetofonul înregistrează... amintirile unui operator radio"), Garabontzia Könyvkiadó, Târgu Mureș [Marosvásárhely], 2013, pp. 219-223. .

Legături externe

 Népújság
 Színházi Adattár

Nașteri în 1927
Decese în 1987
Maghiari din România
Brăileni
Actori maghiari
Actori români

András Csorba (actor)


La Minute de vérité (Their Purple Moment) est un film muet américain de James Parrott sorti en 1928 ;
 La Minute de vérité (L'ora della verità) est un film franco-italo-autrichien de Jean Delannoy sorti en 1952 ;
 La Minute de vérité (Seconds From Disaster) est une série documentaire télévisée diffusée de 2004 à 2012.

La Minute de vérité (homonymie)


William Hing Cheung Hung (; born January 13, 1983) is a Hong Kong motivational speaker and former singer who gained fame in  2004 as a result of his unsuccessful audition singing Ricky Martin's hit song "She Bangs" on the third season of the television series American Idol.

At the time of his audition, Hung was a civil engineering student at UC Berkeley. After his spirited audition to be the next American Idol, he won the support of many fans, ironically, based on his perceived lack of musical talent. Hung voluntarily left university to pursue a music career. His recording career was marked by negative critical reaction.

He brought his own career as a musician to an end when in 2011 he accepted a job opportunity as a technical crime analyst for the Los Angeles County Sheriff's Department, and decided to pursue law enforcement. Since then, Hung has reflected positively on his pop music career.

Personal life
Hung is a 73rd-generation descendant of Confucius.

After growing up in the Sha Tin district of British Hong Kong, Hung moved with his family to the Van Nuys area in Los Angeles, California, at age 11. He was a civil engineering student at University of California, Berkeley, when he competed on the US television contest series American Idol. He exited college to pursue his music career and later graduated from California State University, Northridge with a degree in mathematics. Hung later completed an MBA from Marist College.

Hung was married to Jian Teng on June 18, 2014. Prior to this marriage, he had already gone through a divorce. This second marriage also ended in divorce. In 2022, Hung admitted that his gambling addiction had contributed towards his divorce and that he was taking steps to eradicate it from his life.

Career

Initial fame
While studying civil engineering at the University of California, Berkeley, Hung auditioned for the third season of American Idol in San Francisco in September 2003, becoming the final auditioner on the show of January 15, 2004.

"I want to make music my living," said Hung, before he started singing and dancing to Ricky Martin's "She Bangs". As judges Randy Jackson and Paula Abdul tried to restrain their laughter, judge Simon Cowell dismissed Hung's performance, remarking "You can't sing, you can't dance, so what do you want me to say?", to which Hung replied, "Um, I already gave my best, and I have no regrets at all."  Jackson and Abdul applauded his positive attitude, with Abdul remarking, "That's the best attitude yet." Hung's response to Cowell's criticism starkly contrasts with the often confrontational rejoinders of other contestants.  Hung added, "...you know, I have no professional training of singing and dancing," eliciting mock surprise from Cowell, who replied, "No? Well, this is the surprise of the century." Hung was not admitted through to the next round.

Cult following
Hung rapidly gained a cult following. A William Hung fan site, set up by realtor Don Chin and his wife Laura, recorded over four million hits within its first week. Remixes of Hung's audition performance topped song request lists at a number of radio stations.

Hung subsequently appeared on several television programs including Jimmy Kimmel Live!, On Air with Ryan Seacrest, Entertainment Tonight, George Lopez, the Late Show with David Letterman, Countdown with Keith Olbermann, The Howard Stern Radio Show, The Ellen DeGeneres Show, Dateline NBC, Arrested Development and CBS's The Early Show.  Hung was featured in several national magazines and newspapers; he was parodied on Saturday Night Live, Mad TV, Celebrity Deathmatch, and The Fairly OddParents.  He was reportedly invited to perform at MTV's Asia Awards held in mid-February.

An online petition to bring Hung back to American Idol included more than 100,000 signatures by late February. Hung was brought back to American Idol as part of a mid-season special titled Uncut, Uncensored and Untalented, airing March 1, 2004. The special documented what it was like to experience the audition process and, in Hung's case, emerge as an inadvertent celebrity.

At the 2006 Artichoke Festival in Castroville, California, Hung was crowned the Artichoke King; Marilyn Monroe had previously received a similar honor.

Record deal
William Hung was offered a $25,000 advance on a record deal from Koch Entertainment in 2004, and released three albums on that label in 2004 and 2005. His first album was Inspiration. Produced by Giuseppe D, it was recorded over a March 2004 weekend with Hung singing vocals over karaoke music. To promote it, Hung performed before nearly 20,000 fans during half-time at a Golden State Warriors basketball game on April 6 and performed "She Bangs", included on the album, on such shows as The Tonight Show with Jay Leno. The album received highly negative reviews, but ultimately went on to sell about 200,000 copies and reached Number One on Billboard's Top Independent Album Chart. His two follow-up albums were far less successful, as Hung for the Holidays (a Christmas album) only sold 35,000 copies, despite a national promotion campaign including appearances on The Howard Stern Show, and Miracle: Happy Summer from William Hung (another karaoke cover album) only sold 7,000. In a February 2006 interview, he said he was working on a fourth album of 5 or 6 tracks, but none was released, and he retired in 2011.

Television, commercials and movies
Hung appeared in commercials for the search engine Ask.com, the Game Show Network (spoofing Freddie Mercury and singing an off-key "We Are the Champions"), as well as the mobile phone service provider Cingular Wireless. He also appeared to sing "Take Me Out to the Ballgame" in May 2004 at the Rogers Centre for the Toronto Blue Jays.

His first movie, a low-budget Hong Kong period comedy called Where is Mama's Boy (2004), was released in January 2005. Hung played a good-natured village kid who sells Chinese pancakes to pay his mother's medical bills. His character gets discovered as a singer, and helps a woman protect her business from her jealous, conniving elder sister. In the film, Hung played opposite veteran Hong Kong actress Nancy Sit and parodied his own American Idol performance with the song "Siu Beng" (Cantonese) ("Chinese Pancake"), an allusion to his American Idol audition song, "She Bangs". Despite solid financial backing and the involvement of Nancy Sit, the film was a box office flop.

Lampooning his own career, Hung later made appearances in Airline, Arrested Development, and George Lopez.

Retirement from music
In 2011, Hung became a technical crime analyst for the Los Angeles County Sheriff's Department, and retired from music. Hung remains optimistic about his new career path, and states he does not regret that his music career has ended. "I showed that even the Average Joe could succeed," he remarked on his short-lived time as a pop star.

Hung later joined the Los Angeles County Department of Public Health around 2014. In 2017, Hung became a motivational speaker; he has been booked as a keynote speaker for groups such as the Asian Realtors Association of America.

On April 7, 2016, he made a surprise performance of "She Bangs" on the American Idol season 15 finale.

On May 2, 2022, Hung made another surprise appearance on American Idol season 20.

Analysis of popularity
Commentator Emil Guillermo claimed that Hung may not have gained as much attention had he been of another race, and his popularity may be derived from his being a representation of the Asian stereotype, characterized by nerdiness, bucked teeth, studiousness, speaking with a strong "fresh off the boat" accent, and lacking singing talent or rhythm. Documentary filmmaker James Hou commented, "As Asian Americans, we look through this racial lens, and we see this guy who embodies all the stereotypes we're trying to escape from."

Some analysts have argued that Hung's career arose out of mockery, and that the media exploited him as a joke rather than as a talented or inspirational figure. Ron Lin, former editor in chief of the UC Berkeley's Daily Californian asserts: " really difficult for Asian American males to break through and (Hung) may not be the most appealing example."

Amber Eliza Watts suggested that Hung's cult following derived from him being the antithesis of everything Idol represented, with his lack of musical talent and odd looks, and how unlike other audition failures he was not arrogantly expecting to be made a pop star, he just wanted to sing. In a 2008 American Idol extra, in response to the question, "Why do you think it is that people gravitate towards William Hung so much?", Hung stated, "I believe it's my attitude and charisma, I tell people constantly, media, everywhere I go, just never give up on your dream."

Discography

Albums

Studio albums

Extended plays

Singles

Music videos

Hung's music video, "She Bangs", was viewed over 2 million times on YouTube before it was made private.

See also
Fernando Villares - a Mexican singer with a similar music career

References

External links

 Wittmeyer, Alicia.  Daily Californian. Monday February 2, 2004.
 Bulwa, Demian. "UC's accidental pop star / 'American Idol' reject is hot item on campus -- and far beyond." San Francisco Chronicle. Wednesday February 11, 2004.
 Guillermo, Emil. "William Hung: Racism, or Magic?" San Francisco Chronicle. Tuesday April 6, 2004.
 Navarro, Mireya. "Trying to Crack the Hot 100." The New York Times. March 4, 2007.
 William Hung at Rolling Stone
 William Hung poker tournament results

1983 births
Living people
American Idol participants
American Internet celebrities
American male pop singers
American poker players
California State University, Northridge alumni
Descendants of Confucius
MNRK Music Group artists
Hong Kong emigrants to the United States
John H. Francis Polytechnic High School alumni
Male actors from Los Angeles County, California
Marist College alumni
Musicians from Los Angeles County, California
Outsider musicians
People from Van Nuys
Singers from California
University of California, Berkeley alumni

William Hung


Kamikaze ist ein starker Cocktail, der sowohl im Cocktailglas als auch als Kurzer ausgeschenkt wird.

Er besteht zu je einem Drittel aus Wodka, Triple sec und Limettensaft, die Zutaten werden entweder mit oder ohne Crushed Ice gemixt. Hinzu können noch Eiswürfel und eine Limettenscheibe gegeben werden. Als Variationen sind unterschiedliche Mischungsverhältnisse möglich, etwa indem mehr Wodka und dafür weniger Limettensaft benutzt wird.

Die International Bartenders Association führt den Cocktail offiziell unter den New Era Drinks. Seinen Namen verdankt er seiner Wirkung, die mit der Stärke japanischer Kamikaze-Spezialtruppen verglichen wird.

Weblinks

 Kamikaze bei der International Bartenders Association
 Kamikaze bei Cocktailberater

Alkoholhaltiger Cocktail

Kamikaze (Cocktail)


Tai chi er en dansk dokumentarfilm fra 1985 instrueret af Rigmor Kubiak Rasmussen.

Handling
SAND, VAND OG PERLEMOR 1. proces: Videooptagelser af Tai Chi, længde 13 min. 2. proces: Diasshow (162 slides affotograferet fra Tai Chi-videoen) som indgik i et rumprojekt i Pakhuset på Langelinie under Fools Festival. 3. proces: Videooptagelser af rumkunsten, længde 7 min. Et spændende og tankevækkende meditationsprogram.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1985

Tai chi (dokumentarfilm)


Florin se poate referi la:

Monede
Florin (monedă);
Florin austro-ungar;
Florin arubez;
Florin florentin, emis la Florența, începând din 1252;
Florin maghiar sau forint;
Florin renan, monedă din Evul Mediu, care circula în Renania;
Florin toscan, moneda oficială a Marelui Ducat al Toscanei, între 1826 și 1859.

Nume
 Florin (nume), un nume de familie și prenume

Toponime
Florin, California, Sacramento County, California,

Florin


IC 1067 est une galaxie spirale barrée située dans la constellation de la Vierge. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . Cette galaxie a été découverte par l'astronome français Stéphane Javelle en 1891.

La classe de luminosité d'IC 1067 est II et elle présente une large raie HI.

Groupe d'IC 1066
Selon Abraham Mahtessian, IC 1067 fait partie du groupe d'IC 1066. Ce groupe de galaxies compte 15 membres. IC 1066 n'est ni la plus brillante ni la plus grosse galaxie du groupe, mais c'est la première galaxie de la liste de Mahtessian. Plusieurs des galaxies de cette liste se trouvent dans d'autres groupes décrits par d'autres sources, dont IC 1067 dans le groupe de NGC 5775. Les membres du groupe selon l'ordre décrit pas Mahtessian sont : IC 1066, IC 1067, NGC 5770, NGC 5774, NGC 5775, NGC 5806, NGC 5813, NGC 5831, NGC 5839, NGC 5838, NGC 5845, NGC 5846, NGC 5854, NGC 5864 et NGC 5869.

Puisque IC 1066 fait partie de l'amas de la Vierge III, un des amas du superamas de la Vierge, le groupe d'IC 1066 en fait également partie.

Groupe de NGC 5775
Selon A. M. Garcia et Richard Powell, IC 1067 fait partie du groupe de NGC 5775. Ce groupe de galaxies compte cinq membres. Les quatre autres galaxies du groupe sont NGC 5770, NGC 5774, NGC 5775 et IC 1066.

Le groupe de NGC 5775 fait partie de l'amas de la Vierge III, un des amas du superamas de la Vierge.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du IC

Liens externes

 IC 1067 sur le site du professeur C. Seligman

1067
Constellation de la Vierge
Galaxie spirale barrée
Galaxie découverte en 1891
Objet céleste découvert par Stéphane Javelle

IC 1067


Axel Vornam (* 7. Dezember 1956 in Castrop-Rauxel) ist ein deutscher Theaterregisseur und Theaterintendant.

Leben
1967 zogen seine Eltern und er in die DDR. Zuerst machte er eine Ausbildung zum Wirtschaftskaufmann, im Anschluss daran war er im Studententheater Leipzig als Schauspieler und Regisseur tätig. Zwischen 1980 und 1985 studierte er Schauspielerei und Regie an der Berliner Hochschule Ernst Busch. Von 1985 bis 1988 arbeitete er als Regisseur am Meininger Theater, ab 1988 war er Schauspieldirektor am Rudolstädter Theater in Rudolstadt (Thüringen). In der Zeit von 1995 bis 1998 hatte er die Leitung des Schauspiels im Theater Vorpommern (früher Stralsunder Theater) inne, zwischen 1998 und 2001 war er freischaffend. Von 2001 bis 2003 arbeitete er als Chefregisseur am Landestheater Schleswig-Holstein und inszenierte mehr als 70 Stücke: So von Shakespeare, Goethe, Schiller, Büchner, Lessing, Kleist, Euripides, Hölderlin, Ibsen, Heiner Müller, Hauptmann, Beckett, Wilde, Fo, Goldoni, Schwab, Jonigk, Chatten, Moliére, Labiche, Bronnen, Bukowski. Ab 2003 arbeitete er als Intendant und Geschäftsführer am Theater Rudolstadt, wo er bereits von 1988 bis 1995 Schauspieldirektor gewesen war. Dort erweiterte er das Angebot durch Kooperationen zum Spektrum eines Drei-Sparten-Hauses (Schauspiel, Musiktheater, Tanztheater). Dies galt seinerzeit als ein "in Deutschland einmaliges Konzept", weil es alle Sparten eines Theaters bediente. Der Erfolg am Thüringer Theater Rudolstadt war bedeutend:

Im Herbst 2006 wurde seine Arbeit beim Thüringer Theater Rudolstadt gewürdigt. So nominierte das Fachblatt Theater heute das Haus als Theater des Jahres für die beste künstlerische Gesamtleistung.

Am 15. Februar 2007 wurde er vom Heilbronner Gemeinderat zum Intendanten des Stadttheaters Heilbronn gewählt, seit September 2008 leitet er dieses. Sein Vertrag, mehrfach verlängert, läuft bis 2026.

Theater (Regie)
 1985: Alexei Arbusow: Mein armer Marat – (Volksbühne Berlin – Theater im 3. Stock)

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Ensemblemitglied des Theaters Vorpommern
Künstler (Heilbronn)
Theaterintendant
Theaterregisseur
DDR-Bürger
Deutscher
Geboren 1956
Mann

Axel Vornam


El Torneo de Viña del Mar es un torneo de tenis que se jugó en arcilla. Se disputó en la ciudad de Viña del Mar. Fue la 13° edición oficial del torneo. Se realizó entre el 30 de enero y el 5 de febrero.

Campeones

Individuales Masculino

 José Acasuso venció a  Nicolás Massú por 6-3 y 6-4

Dobles Masculino

 José Acasuso /  Sebastián Prieto vencieron a  František Čermák /  Leoš Friedl por 7-6(2) y 6-4

Véase también
 Torneos ATP en 2006

Enlaces externos
 ATP Tennis

Torneo de Viña del Mar (2001-2009)

Torneo de Viña del Mar 2006


Pokolj u Kopijarima bio je ratni zločin kojeg su počinili pripadnici Armije BiH-a 18. listopada 1993. u Kopijarima (Bosna i Hercegovina) kada su ubili šestero hrvatskih civila i nepoznati broj zarobljenih pripadnika HVO-a, tijekom Bošnjačko-hrvatskog sukoba.

Početkom jeseni bošnjačko-hrvataki sukob proširio se na i na ovaj prostor. Taktikom spaljene zemlje i zastrašivanja pučanstva ritualnim ubojstvima poslužili su se i ovdje. Opći napad na varešku općinu postrojbe Armije BiH poduzele su 18. listopada 1993. iz pravca Breze, Visokoga, Kaknja i Zenice. Pala je u napadu važna kota Liješnica. Kopijari su bili pod nadzorom brigade HVO Bobovac Vareš. 18. listopada 1993. snage tzv. ARBIH napale su selo Kopijare te izgnali 150 Hrvata. Selo su potpuno opljačkale i spalile. Pri tome su ritualno masakrirali šestoro civila Hrvata. Jedan od ubijenih civila bio je mali dječak. Poginulo je i više vojnika HVO-a. Na koti Liješnici u blizini sela, muslimanska vojska je počinila ratni zločin svirepim mučenjem i ritualnim ubijanjem, nepoznatog broja zarobljenih pripadnika HVO-a. Selo su zauzeli 19. listopada. Radi prikrivanja stravičnog ritualnog ubijanja, zapovjednik napadne postrojbe ARBIH nije dopustio da se tijela ubijenih vojnika HVO izvuče i dostojno pokopa. UN-ovi vojni promatrači izvijestili su da je UNPROFOR-ovom vodu bilo spriječeno ući u Kopijare. Vojni promatrači UN-a izvijestili su da je ARBIH spriječila i UNPROFOR ući u selo. Tri tjedna poslije snage tzv. ARBIH izvršile su masovni ratni zločin u selu Borovici. Etničko čišćenje od Hrvata i masovni zločini nad njima prošli su su bez odjeka u svjetskoj javnosti i svjetskim medijima. Muslimanskim generalima nije se sudilo po zapovjednoj odgovornosti, niti je itko pozivao na odgovornost bošnjačko-muslimanske političare. Hrvatske snage napravile su odmazdu tjedan dana poslije napavši vojni cilj u Stupnom Dolu. Bošnjački predsjednik koji je nezakonito bio na položaju predsjednika BiH pravdao je zločin u Kopijarima događajem iz budućnosti, pokoljem u Stupnom Dolu koji se zbio tjedan poslije i koji nije bio dio vojne akcije, nego samovoljna akcija izdvojene skupine upletene u lanac krijumčarenja.

Izvori

Ratni zločini Armije RBiH nad Hrvatima u Ratu u BiH

Pokolj u Kopijarima


Jánovce este o comună slovacă, aflată în districtul Galanta din regiunea Trnava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 486 de locuitori.

Istoric
Localitatea Jánovce este atestată documentar din 1792.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Jánovce, Galanta


{{Ülke bilgi kutusu
| adı                                  = Hindistan
| tam_adı                              = Hindistan Cumhuriyeti
| kendi_dilinde_adı                    =
| arma_resmi                           = Emblem of India.svg
| bayrak_resmi                         = Flag of India.svg
| slogan                               = "Satyameva Jayate" (Sanskrit)   (Devanāgarī)Yalnız doğruluk kazanır"
| ulusal_marş                          = Jana Gana ManaSen İnsanların Kafasında Kural
| kraliyet_marşı                       =
| diğer_sembol_adı                     = Millî Marş
| diğer_sembol_resmi                   = Vande MataramI bow to thee, Mother
| harita_resmi                         = India (orthographic projection).svg
| harita_açıklaması                    = Koyu yeşil alan Hindistan kontrolü altındadır; Açık yeşil alan Hindistan'ın hak iddia edip kontrolü altında bulunmayan bölgedir.
| harita2_resmi                        =
| harita2_açıklaması                   =
| başkent                              = Yeni Delhi
| başkent_koordinatları                =
| en_büyük_şehir                       = Mumbai

| resmî_diller                         = Hintçe, İngilizce
| bölgesel_diller                      =
| dil_tipi                             = Ulusal Dil
| diller                               =
| etnik_gruplar                        =
| etnik_grup_yılı                      =
| demonim                              = Hint
| yönetim_biçimi                       = Federal parlamenter cumhuriyet
| yönetici_unvanı1                     = Cumhurbaşkanı
| yönetici_adı1                        = Draupadi Murmu
| yönetici_unvanı2                     = Başbakan
| yönetici_adı2                        = Narendra Modi
| yönetici_unvanı3                     =
| yönetici_adı3                        =
| yönetici_unvanı4                     =
| yönetici_adı4                        =
| yönetici_unvanı5                     =
| yönetici_adı5                        =
| yasama_organı                        = Parlamento
| üst_meclis                           = Eyaletler Meclisi
| alt_meclis                           = Halk Meclisi
| olay1                                =
| olay1_tarihi                         =
| olay2                                =
| olay2_tarihi                         =
| olay3                                =
| olay3_tarihi                         =
| olay4                                =
| olay4_tarihi                         =
| olay5                                =
| olay5_tarihi                         =
| olay6                                =
| olay6_tarihi                         =
| olay7                                =
| olay7_tarihi                         =
| olay8                                =
| olay8_tarihi                         =
| olay9                                =
| olay9_tarihi                         =
| yüzölçümü_sırası                     = 7
| yüzölçümü                            =
| yüzölçümü_milkare                    =
| yüzölçümü_dipnotu                    = ‡
| su_yüzdesi                           = 9,56
| yüzölçümü2                           =
| yüzölçümü2_açıklaması                =

| population_estimate          = 1.425.775.850
| population_estimate_year    = 2023
| population_estimate_rank    = 1
| population_density_km2      = 420,7
| population_density_rank     = 30

| GDP_PPP                     = 10,207 trilyon $
| GDP_PPP_year                = 2021
| GDP_PPP_rank                = 3
| GDP_PPP_per_capita          = 7.333 $
| GDP_PPP_per_capita_rank     = 122.

| GDP_nominal                 = 3,05 trilyon $
| GDP_nominal_year            = 2021
| GDP_nominal_rank            = 6
| GDP_nominal_per_capita      = 2.191 $
| GDP_nominal_per_capita_rank = 139

| Gini                        = 33.9
| Gini_year                   = 2013
| Gini_change                 =
| Gini_ref                    =
| Gini_rank                   = 79

| HDI                         = 0.645
| HDI_year                    = 2019
| HDI_change                  = increase
| HDI_ref                     =
| HDI_rank                    = 131

| para_birimi                          = Hint rupisi (₹, INR)
| utc                                  = +05:30
| yaz_zaman_dilimi                     = kullanılmamaktadır
| yaz_utc                              =
| takvim                               =
| trafik_akışı                         = sol
| cctld                                =.in
| ISO_3166_kodu                        = IN
| electricity                          = 230 V–50 Hz
| telefon_kodu                         = +91
| harita3_resmi                        =
| harita3_açıklaması                   =
| dipnotlar                            =
| dipnot1                              =
| dipnot2                              =
| dipnot3                              =
| dipnot4                              =
| dipnot5                              =
| dipnot6                              =
| dipnot7                              =
| resmî_site                           = india.gov.in
}}

Hindistan ya da resmî adıyla Hindistan Cumhuriyeti (Hintçe: भारत गणराज्य Bhārat Gaṇarājya; İngilizce: Republic of India''), Güney Asya'da bulunan bir ülkedir. Dünyanın en büyük yedinci coğrafi alanı ve en büyük nüfusuna sahip olan ülkenin ulusal marşı Jana Gana Mana'dır. Ülkede resmi dilleri İngilizce ve Hintçe oluşturur, ancak 22 adet tanınmış bölgesel dil de bulunur. Hindistan'da baskın din Hinduizm olup, ülke Endonezya ve Pakistan'dan sonra sayıca en kalabalık Müslüman nüfusa sahiptir. Hindistan nominal fiyatlarla dünyanın en büyük on ikinci ekonomisine ve satın alma gücü paritesine göre dünyanın en büyük dördüncü ekonomisine sahiptir.

Güneyinde Hint Okyanusu, batısında Umman Denizi ve doğusunda Bengal Körfezi'nin bulunmasıyla birlikte Hindistan'ın deniz kıyısı 7.517 kilometre uzunluktadır. Batısında Pakistan, kuzeydoğusunda Çin, Nepal ve Bhutan ve doğusunda Bangladeş ve Myanmar ülkeleri ile sınır paylaşmaktadır. Ayrıca Sri Lanka, Maldivler ve Endonezya'ya çok yakındır.

İndus Vadisi Uygarlığı, geçmişte ticaret yolları ve büyük imparatorlukların yer aldığı bölge olan Hint Yarımadası, uzun tarihin çoğu boyunca ticari ve kültürel zenginliği için biliniyordu. Hindistan, dünyanın en önemli dinlerinden olan Hinduizm, Budizm, Jainizm ve Sihizmin doğum yeridir. Ayrıca, Zerdüştlük, Yahudilik, Hristiyanlık  dinleri M.S. birinci yüzyıldan itibaren ülkeye gelerek bölgenin çeşitli kültürünü şekillendirdi.

Hindistan, 28 tane eyalet ve birlik bölgesinden oluşan ve parlamenter demokrasi olan bir cumhuriyettir. Borsa sayılarına göre dünyanın en büyük on ikinci ekonomisine ve dünyanın en büyük dördüncü satın alma gücü paritesine sahiptir. 1991'den beri uygulanan ekonomik yenilikleri nedeniyle dünyanın en hızlı büyüyen ekonomilerinden birisidir. Buna karşın yoksulluk ve kötü beslenme oranları hâlâ çok yüksek, okuryazarlık ise çok düşüktür. Çin ile birlikte dünya gezegeninde nüfusu 1 milyar sınırının üstündeki iki ülkeden birisi olarak önemli bir yere sahip olan Hindistan, daha yüksek olan nüfus artış hızı sebebiyle yakın bir gelecekte dünyanın en kalabalık ülkesi olacaktır.

Etimoloji
Hindistan adı, eski Farsça İndus adından türetilmiştir. Bu isim İndus Irmağı ve çevresi için kullanılmıştır. Eski Yunanlar, İndus toplumunu Hintler olarak adlandırdı. Hindistan adı, Hindistan anayasasında ve Hindistan'da birçok yerel dilde Bharat olarak geçmektedir. Bharat adı, Bharata klanının söylencesel kutsal kralı olan Kral Bharata'nın adından türetilmiştir. Farsça bir sözcük olan Hindistan adı İndus ülkesi için kullanılmış olsa da bugün ülke için kullanılmaktadır.

Tarihi

Hindistan tarihi boyunca birçok uygarlığa ev sahipliği yapmıştır. Hindistan 1,3 milyon yıl önce Homo erectus akınlarına uğradı. 60.000 ila 80.000 yıl önce İnsanlar, Hindistan'a girdiler. MÖ 9000 gibi tarım yapılmaya başlandı. Tarım toplumunun oluşması ile birlikte İndus Vadisi Uygarlığı yükseldi. Aryan göçleri sonrasında Veda uygarlığı başladı. Veda döneminde Hinduizm ve ilk Hint medeniyetleri doğdu. Daha sonraki dönemlerde Budizm, Jainizm ve Sihizm'de ortaya çıktı. Pers ve Makedonya işgaline de uğradı. Makedonya yıkıldıktan sonra doğan iktidar boşluğundan Maurya İmparatorluğu doğdu. Hindistan Maurya İmparatorluğundan sonra uzun süre boyunca siyasi birliği olmadan yaşadı. Gupta İmparatorluğunun yükselmesiyle birlikte Hint medeniyeti altın çağını yaşadı. İslam fetihleri sonucunda İslam dini Hindistan'a girdi. Hindistan, Orta çağ boyunca baharat ticaretinin ana merkezi oldu. 13. yüzyıldan itibaren Delhi Sultanlığı 16. yüzyıldan itibaren ise Babür devleti Hindistan'ı kontrol etti. 15. yüzyıldan itibaren Hindistan'da Avrupa ticareti kurulmaya başlandı. 7 yıl savaşları sonucunda Hindistan'ın geneli Britanya kolonisi oldu. 1944 yılında Hindistan bağımsızlığını kazandı. Kaşmir için Pakistan ile arasında bir dizi savaş gerçekleştirdi.

Coğrafyası

Hindistan, Asya kıtasının Güneylerinde yer alan Kuzeybatısında Pakistan, Kuzeyinde tartışmalı eyalet olan Kaşmir, Kuzeydoğusunda Çin Halk Cumhuriyeti, Nepal, Bhutan, Güneydoğuda Bangladeş, Doğusunda ise Myanmar ile komşudur. Hindistan, Hint alt kıtası ile Avrasya'nın çarpışması sonucunda oluşmuştur. Hindistan'ın Coğrafi konumu: 20 00 Kuzey derecesi, 77 00 Doğu boylamıdır. Yüzölçümü ise: 3,287,590 km² dir.

İdari bölümler

Hindistan, yirmi sekiz tane eyalet ve yedi tane birlik bölgesinden oluşan bir Federal Cumhuriyettir. Her eyalet, Puduçeri ve Delhi kendi seçilen hükûmetlerine sahiptir. Diğer beş birlik bölgesinin kendi atanmış memurları vardır ve böylece doğrudan Cumhurbaşkanı'nın idaresi altındadır. 1956'da uygulanan "States Reorganisation Act"'ine göre eyaletler, dillere göre oluşmakta ve günümüzde de bu uygulama devam etmektedir. Eyaletler ve birlik bölgeleri 610 tane ilçeye de bölünür.

Eyaletler:
{|
|-
|
 Andhra Pradeş
 Arunaçal Pradeş
 Assam
 Bihar
 Chhattisgarh
 Goa
 Gucerat
|

 Haryana
 Himaçhal Pradeş
 Cemmu ve Keşmir
 Carkhand
 Karnataka
 Kerala
 Madhya Pradeş
|

 Maharaştra
 Manipur
 Meghalaya
 Mizoram
 Nagaland
 Orissa
 Pencap
|

 Racastan

 Sikkim

 Tamil Nadu

 Tripura

 Uttar Pradeş

 Uttarakhand

 Batı Bengal
|}
Birlik bölgeleri:

Demografi

Hindistan 1,428 milyar nüfusu ile dünyanın en kalabalık ülkesidir. Son 50 yılda tıbbi gelişmeler, tarımsal verimlilik ve Yeşil Devrim nedeniyle Hindistan'da büyük bir nüfus artışı olmuştur. Hindistan'da kentsel nüfus 1991-2001 yılları arasında %31,2 artarak çok büyük bir artış göstermiştir. 2001 yılında yapılan sayıma göre Hindistan nüfusunun %70'i kırsal kesimde, 285 milyon Hindistanlı ise kentlerde yaşıyor. Bombay, Delhi ve Kalküta Hindistan'ın en büyük üç şehridir. Hindistan'da okuryazarlık oran kadınlarda %53,7, erkeklerde %75,3 toplam nüfusta ise 64,8'dir.

Sayımlar 1 Mart 1991 ve 1 Mart 2001, hesaplama ise 1 Ocak 2006 tarihlidir. Nüfus rakamları sadece şehrin nüfusuna dairdir, etrafındaki yerleşim alanlarının nüfusunu kapsamaz.

Dil

Din

2011 nüfus sayımına göre Hindistan'da en çok takipçisi olan din %79,8 oranı ile Hinduizm olmaktadır. Hinduizmi, İslam (%14,23), Hristiyanlık (%2,3), Sihizm (%1,72), Budizm (%0,7), Jainizm (%0,36) ve diğer dinler (%0,9) takip etmektedir. Ülke, dünyanın en büyük Hindu, Sih, Jainist, Zerdüştçü ve Bahai nüfusunu barındırmaktadır. Ayrıca dünyada en çok Müslümanın yaşadığı üçüncü ülke olup bu açıdan sadece çoğunluğu Müslüman olmayan ülkeler içerisinde değerlendirildiğinde birincidir.

Kültür
Hint sineması, Hint mutfağı, Hint müziği ve Hint dansı, Hindistan kültürünün önemli temsilcileri arasında yer almaktadır

Sinema

Hindistan ekinci ve yaşamı Hindistan dışında özellikle Hint Filmleri ile tanınmıştır. Hindistanın değişik bölgelerinde ayrı film prodüksiyonları vardır. Bunlardan en önemlisi Mumbai'deki Bollywood film endüstrisidir. Bollywood adı Hollywood ve Bombay (Mumbai) adlarından oluşturulmuştur.

Mutfak

Genelde bol baharatlı yemekler yapılır. Et olarak yalnızca tavuk ve deniz ürünleri kullanılır, bakliyat, meyve ve baharat ağırlıklı bir mutfaktır. Tatlıdan tavuğa kadar bütün yemekler baharatlıdır. Tatlılar tarçın ağırlıklı, tuzlular köri (zerdeçal) ağırlıklıdır ancak bunların yanı sıra Hint mutfağında yüzlerce çeşit baharat vardır. Hinduizm inancı nedeniyle inek eti asla kullanılmaz. Dindarlık seviyelerine göre bazı Hindular her türlü hayvansal gıdadan uzak durur. Özellikle güneyde hindistan cevizi ve muz ile bunlardan üretilen ürünler yaygın kullanılır. Mercimek ve pirinç de tüm ülkede çok yaygın kullanılır. Tavuk kullanımı kuzeyde daha çoktur. Ülkede uluslararası fast food zincirleri dahi vejetaryen/vegan menüler sunmaktadır.

Ekonomi
Hindistan ekonomisi, nominal olarak dünyanın yedinci büyük ve satınalma gücü paritesi bakımından üçüncü büyük ekonomisidir. Ülkenin ekonomisi 20 yıldır ortalama %7 oranında büyümekte olup yeni sanayileşen ülke olarak sınıflandırılmaktadır. Hindistan ekonomisi 2014 yılının son çeyreğinde Çin'i geçerek dünyanın en hızlı büyüyen büyük ekonomisi haline geldi.

İngiliz işgali bittikten sonra korumacılık, ithal ikameciliği, Fabian sosyalizmi ve sosyal demokratik ilham politikaları Hindistan'ı bir süre için yönetmişti. Ekonomi daha sonra geniş düzenleme, korumacılık, büyük tekellerin kamu mülkiyeti, yaygın yolsuzluk ve yavaş büyüme ile tanımlanmıştı. 1991'den bu yana, ekonomik serbestleştirme, ülkeyi pazar odaklı bir ekonomiye doğru yöneltti. 2008 yılına gelindiğinde, Hindistan dünyanın en hızlı büyüyen ekonomileri arasında yerini almıştı. 2008-2009 döneminde büyüme %7,0'a gerileyerek yavaşlamış ancak 2009-2010 döneminde daha sonra %7,4'e yükselirken, mali açığın aynı dönemde %5,9'dan %6,5'e yükseldiği görülmüştür. Hindistan'ın cari açığı bir önceki çeyrekte %3,2 iken 2. çeyrekte GSYİH'ya oranı %4,1 seviyesine yükselmişti. 2012-13 yılları için işsizlik oranı, Hindistan Hükûmeti Çalışma Bürosuna göre, UPS yöntemi ile ülke genelinde %4,7 idi ve hesaplamanın %3'ü NSSO yöntemi ile gerçekleştirilmiştir. Hindistan'ın tüketici fiyat enflasyonu 2009-2013 döneminde %8,9 ile %12 arasında değişiyordu.

COVID-19 Salgını

Ülke COVID-19 salgınında ağır kayıplar vermiştir, 500 bini aşkın kişi hayatını kaybetmiştir. Delhi'ye giden CBC muhabiri Christopher Livesay, "Cehenneme geldim" yorumunu yapmıştır.

Ayrıca bakınız
 Bağımsızlık Günü (Hindistan)
 Doğu Hint Adaları

Kaynakça

Dış bağlantılar

The World Factbook'ta Hindistan
 İGEME Hindistan Ülke Masası
 Ankara'daki Hindistan Büyükelçiliği
 Açık Dizin Projesi'nde Hindistan

İngiliz Milletler Topluluğu üyesi ülkeler
Birleşmiş Milletler üyesi ülkeler
G20 ülkeleri

Hindistan


An Palmorchis imuyaensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dodson ngan Gustavo Adolfo Romero. An Palmorchis imuyaensis in nahilalakip ha genus nga Palmorchis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Palmorchis

Palmorchis imuyaensis


Atentatul de la Sarajevo  se poate referi la:

 Atentatul de la Sarajevo – evenimentul care a avut loc în data de 28 iunie 1914 în Sarajevo
 Atentatul de la Sarajevo (film din 1968) în regia lui Fadil Hadzic
 Atentatul de la Sarajevo (film din 1972) serial TV în regia lui Arsenije Jovanović
 Atentatul de la Sarajevo (film din 1975) în regia lui Veljko Bulajić

Atentatul de la Sarajevo (dezambiguizare)


El distrito de Ticapampa es uno de los once que conforman la provincia de Recuay, ubicada en el departamento de Ancash, en el Perú.

Su capital es el pueblo de Ticapampa se ubica a 3465 m s.n.m. y tiene 545 viviendas.

Toponimia
 Primera alternativa
Cuenta la historia que la "Cultura Ticapampa" con sus vestigios de la ciudadela de mármol en Tomapata-Izcu y las edificaciones de Jecosh constituían una población que usó la arcilla y caliza en sus utensilios con influencia Cupisnique, Pakatnamú y Chavin en el estadio formativo. La toponimia de Ticapampa significa (1)pampa de flores, (2)llanura de canlla (piedras) y (3)cerro de metales preciosos (Quellejirca).
 Segunda alternativa
 Tika( yaku rumiyashqa) agua congelada
 Panpa ( hatun kichakashqa patsa) planicie, llanura, meseta.
 Ticapampa es la llanura del agua congelada<ref> Hankaruna: Anqash Rimay Qutu ( glosario de habla ancashina)</ref>
 Tercera alternativa
Tica tica significaría zona donde abunda la puya Raimondi, llamada también titanca. En este caso tica = puya Raimondi. Cabe pues colegir que tika panpa = planicie de la puya raimondi. Y esta planta crece profusamente  en las faldas cordilleranas.

 Historia
 Desarrollo como territorio minero

A partir de la década de 1860 y 1870 se da la apertura del camino de herradura desde la hacienda así llamada entonces Minera de Ticapampa, jurisdicción del distrito de Recuay, provincia de Huaraz hasta el Puerto de Huarmey.

A principios de 1860 los ingenieros Sokolosky (polaco) y Henry Thierry (francés) compran las minas de Santa Rosa, hoy Collaracra y establecen en el paraje de Ticapampa una pequeña planta de beneficios de minerales de plata por el sistema de amalgamación, empleando el azogue de Huancavelica para producir la famosa "Plata bella" para remitir a la Casa de la Moneda de Lima, para su refinación y acuñación de los soles de nueve décimos.

La gran riqueza de este distrito estuvo en los minerales de su subsuelo (plomo-plata, oro, caliza y mármol). Antonio Raimondi hizo un estudio minero de la zona de Ticapamapa en 1870. Fueron los mineros portugueses, polacos, ingleses y franceses desde sus primeras exploraciones en Tucu, Cotaparaco, Santa Rosa y su primera Oficina Metalúrgica, se establecieron en Parco, y luego al ubicar El Gran Socavón (1860), Collaracra y Huancapeti estas investigaciones permitieron que se crease The Anglo French Ticapampa Silver Mining Company Ltd. (AFT) en 1880, siendo la "primera empresa minera-metalúrgica" en el Perú, antes que la Cerro de Pasco Corp. (1902).

Se caracterizan su templo católico con una sola torre por su origen portugués, y sus bebidas y tragos por la influencia anglo-francesa, que dieron origen al pisco sour . Durante más de 200 años la explotación de las canteras de mármol de Izcu manejada por el italiano Espartaco Tonaccera para Mármoles Roselló en Lima; y las minas de Collaracra, Huancapetí y otras, con su planta concentradora y fundición en Ticapampa fue la base de la economía de este distrito.

Ticapampa fue elevada a la categoría de distrito mediante Ley n.º 561 del .

 Geografía
Se encuentra a 3300  en 'la sierra más hermosa de Sudamérica'.

 Centros poblados
El distrito tiene una población total de 2436 habitantes con 912 viviendas distribuidas en 74 centros poblados.

 Autoridades
 Municipales
 2013-2014
 Alcalde: Pedro Melecio Cochachin Ortiz, del Movimiento independiente regional Río Santa Caudaloso (MIRRSC).
 Regidores: Ridina Nilda Maza Durand (MIRRSC), Avilio Abel Casayco Mejía (MIRRSC), Riter Espinoza Villanueva (Reconstruyamos Ancash), Geovani Tannia Robles Mariño (Reconstruyamos Ancash), Remigio Sebero León Torre (Reconstruyamos Ancash).
 2011-2013
 Regidores: Víctor Ramírez Reyes (Movimiento Río Santa Caudaloso), Ridina Maza Durand (Movimiento Río Santa Caudaloso), Venancio Huerta Tarazona (Movimiento Río Santa Caudaloso)
 2007-2010
 Alcalde: Melecio Cochachin, del Partido Acción Popular.
 2003-2006
 Alcalde: Rodolfo Armando Roldan Guzmán, del Partido Renacimiento Andino.

 Festividades
 Enero: San Idelfonso.
 Julio: El sábado 25 de julio de 2010 nació el "Festival: Ticapampa, Origen del Pisco Sour" ("Ticapampa, Pisco Sour Tourist Fest"). Iniciada por antiguas familias lugareñas: Rondán, Colonia, Torre y Faraggy .
 Septiembre 30: Aniversario de Creación de la Provincia de Recuay.
 Octubre: La fiesta principal en honor a la Virgen del Pilar se celebra el 12 de octubre.

 Origen del Pisco Sour

La Casa de Gerencia de la empresa minera The Anglo French Ticapampa Silver Mining Company Ltd. es el lugar de origen del pisco sour, donde "nació la mezcla perfecta" que ahora es un trago internacional, siendo "uno de los cinco más preferidos en el mundo".  A fines de 1800 y a inicios de 1900 allí eran atendidos los ingenieros extranjeros por bármanes ingleses y franceses siendo estos de apellidos Faraggy, Vandevelde y Mercier quienes formaron una generación peruana de chefs y bármanes como Juan de Dios Mejia, Demetrio Ríos, Teodosio Sánchez, Eleazar Villanueva, Francisco Maguina, Santos Colonia y Silvestre Ríos. El trabajo de Andrés Tinoco académico-investigador de la U. Ricardo Palma, refiere detalladamente los antecedentes y sucesos que dieron origen al pisco sour.

 Creación del Pisco Sour El "Pisco Acholado" de Pacarán (Cañete) se vendía siempre en la mercantil (bodega)para consumo de los trabajadores por ser una zona fría; siendo don Osvino La Madrid el último Jefe de mercantil que fue trasladado de Cerro de Pasco en el ano 1940. Anteriormente en 1914 el barman Juan de Dios Mejía Romero en una ocasión a falta del "licor ácido" para el "sour inglés", usó el pisco en lugar de "ginger ale" de Caraz(ahora "evervess" en Lima) y le salió el "pisco sour"; es decir, nació "la mezcla perfecta" en las minas. Esto le hace merecedor a Ticapampa ser el lugar de Origen del Pisco Sour por su calidad inigualable, bouquet y sabor. Ahora es un trago internacional muy preferido en los mejores bares del mundo.

 Difusión del Pisco Sour Demetrio Ríos fue enviado a la otra minera francesa Huarón Mines en Cerro de Pasco, para trabajar como barman, un señor Morris que trabajaba como contador en The Cerro de Pasco Railway (ferrocarriles) enseñado de Demetrio Ríos todo sobre el Pisco Sour. Siempre las empresas mineras han compartido experiencias y cada vez mejores modos de vida por estar ubicadas en la sierra de frío y altura.

Posteriormente Juan de Dios Mejía Romero se traslada a Lima y llega a ser jefe de los bármanes del Country Club y primer concesionario de "Rent a Car", así orienta a sus paisanos ancashinos "mozalbetes blancos" de hablar con dicción y sin dejos, de vestir con terno y corbata impuesto por los ingleses, que fue característica de Ticapampa pequeño pueblo cosmopolita de ese entonces (1900), para desempeñarse como mozos y bármanes en el Hotel Maury y en el Gran Hotel Bolívar donde trabaja en las noches por recomendación del Sr. José Antonio Miró Quesada, asesor de prensa de la CPC-Cerro de Pasco Corp. en las oficinas ubicada en el Jr. Carabaya 891 ubicada en la plaza San Martín de Lima. Igualmente en 1927 asesora al Bar Morris de la Calle Boza en Lima.

También llega a administrar el Restaurante "El Suizo" y "El Peruano" de la exclusiva playa la Herradura (1945) y llega a ser propietario de la Agencia de Transportes "Cahuide" ubicada en la cuadra 4 de la Av. Grau (actual ubicación de Esalud). De esa generación creativa vive aún Silvestre Ríos(90 años), último administrador del Club de la empresa The Anglo French Ticapampa Silver Mining Co. Ltda. (1880-1980).

  "Ticapampa: Pisco Sour Town" .- Existe un reconocimiento como valor cultural intangible la creación del "Pisco Sour" de parte del Gobierno Regional de Ancash, a través de la Dirección Regional de Cultura.

 "Ticapampa: Pueblo-Museo de la Minería Primigenia", ahora conserva los restos de la primera Central Hidroeléctrica(1900) "que dio luz eléctrica al primer pueblo peruano antes que Lima" como mencionaba el Ing. Roberto Heredia en sus clases en la Universidad Nacional de Ingeniería y nos refiere su alumno el Ing. Víctor Mejía Huerta, especialista en diseño de plantas concentradoras de minerales.

Igualmente existen los restos de las instalaciones del Molino Cónico para concentración de minerales(1905), primer Horno de Fundición(1912), Puente de Calicanto "Mercier" (1913), Bocamina Gran Socavón(1860) y Bocatoma y canal de calicanto que atraviesa por lo alto al pueblo. "La Casa de Gerencia" y el Local del Club "El Obrero", ya se refiere que son "dignos de ser Declarados Patrimonio Cultural de Ancash" por el Ministerio de Cultura (RDR No.032-2012-DRC-ANC/MC), y tiene que cumplir una responsabilidad 'histórica' el Gobierno Distrital de Ticapampa con su Alcalde Lic. Melecio Cochachin en este año del 2012.

También es un punto turístico de la tecnología anglo-francesa como "patrimonio industrial-minero" dejado por el ingeniero Rafael Cáceres último gerente de AFT y promovido por la Cámara Distrital de Turismo de Ticapampa-Tica Tur que espera el apoyo de la Sociedad Nacional de Minería, Petróleo y Energía-SNMPE por gestión de la ONG empresarial "Latino Perú"

La Cerro de Pasco Corporation - CPC, ahora Doe Run Perú - DRP creada en 1902 fue la segunda empresa minero-metalúrgica como refiere "El Perú Minero" de Mario Samamé Boggio.

 Ticapampa Pisco Sour Tourist Fest
Se realiza cada cuarto sábado del mes de julio, con elección de una reina del festival. En la víspera hay Fuegos Artificiales. En el día principal: desfiles, concursos, premios, degustación, conjuntos musicales y baile. Ha sido reconocido por la Dirección Regional de Cultura del Gobierno Regional de Ancash: "Ticapampa Cuna del Pisco Sour" y "Declarar de Interés Regional el III Festival Internacional Ticapampa, Pisco Sour Tourist Fest" por su Director el Mg. José Antonio Salazar Mejía (RDR No.032-2012-DRC-ANC/MC. Huaráz, 12 de julio de 2012).

Desfiles: Alegóricos, Estudiantina, Clubes, Barrios y Centros poblados. Desfile de autos clásicos.
Concursos: De bármanes de pisco sour, jóvenes y másteres. Creación de tragos con pisco. De platos típicos por el Club de Madres.
Bailes: brasilero, portugués, inglés, francés, hindú, flamenco, cumbia peruana, marinera, chuscada, huayno, zaña y otros.

 La Casa de gerencia
La Casa de Gerencia de The Anglo French Ticapampa Silver Mining Co.'' ha sido declarado patrimonio cultural por el Gobierno Regional de Ancash a través de la Dirección Regional de Cultura, por ser el lugar histórico donde nació la 'mezcla perfecta' del pisco sour.

Gastronomía
Los platos apreciados son 'jaca picante' el picante de cuy frito, 'cuchi kanka' asado de chancho, 'llustu' sopa de trigo y los guisos de cordero son muy apreciados.

La fruta capuli, sirve para preparar el 'capuli pisco sour'.

Patrimonio y atractivos turísticos
 Murallas de Tomapata, lugar donde se ubica la ciudadela de mármol, de la Cultura Ticapampa, de origen Chavín y Cupisnique.
 Cascada Atacho, ubicada a 2 km. con acceso en construcción por el Gobierno Distrital de Ticapampa. Zona de reposo como un AZRAM YOGA.
 Zona Arqueológica de Jecosh, ubicada en las faldas de la Cordillera Blanca a 3 km del pueblo.
 Cristo de Montebello, bello paraje con un "Cristo de Montebello" de marmolina que sirve de mirador del pueblo hacia el paisaje de la Cordillera Blanca.

Véase también
 Organización territorial del Perú
Relave de Ticapampa

Referencias

Bibliografía
 Facultad de Ingeniería Industrial-URP, Tinoco, Andrés (2010):"Etnotecnología: Ticapampa, origen del Pisco Sour". pp.131-132. Revista "Paradigmas" Volumen 2 No. 1. Edit. DHM Graphics. Lima, Perú. ISSN 2220-2056.
 Arias Torre, Ana (2009): "Toponimia de Ticapampa". Vol. Acad. Lengua. UNMSM.
 Olivas, Rosario(2012): "Posdata" entrevista a la investigadora gastronómica USMP. El Comercio. Pág. A28, 16.07.2012. Lima. Perú.
 Torre Camones, Aníval (2010): "Historia de Ticapampa".
 Samamé Boggio, Mario. "El Perú Minero".

Enlaces externos
 INEI Perú
 Ticapampa.com
 Casa del pisco sour peruano, Tica sour. Viajeros.com
 Entrevista a Ana Dolata (21 de mayo de 2008).

Ticapampa

Distrito de Ticapampa


Fenedy Masauvakalo (11 de abril de 1985) es un futbolista vanuatuense que juega como delantero o mediocampista en el AS Central Sport.

Carrera

Debutó en 2006 en el Tupuji Imere de su país, pero en 2007 viajó a Australia para incorporarse al Mitchelton, club donde jugó hasta 2010, cuando llegó al Amicale FC. Luego de conseguir el subcampeonato en la Liga de Campeones de la OFC 2014, tuvo un corto paso en el AS Central Sport francopolinesio, para luego volver al Amicale. En 2017 volvió a incorporarse al club francopolinesio.

Selección nacional
Disputó la Copa de las Naciones de la OFC 2016 en representación de . Además, ganó la medalla de bronce en los Juegos del Pacífico Sur 2007.

Referencias
Masauvakalo en ceroacero
Masauvakalo en transfermarkt

Futbolistas de Vanuatu
Futbolistas de Vanuatu en la Copa de las Naciones de la OFC 2016
Futbolistas del Tupuji Imere
Futbolistas del Amicale Football Club
Futbolistas del AS Central Sport
Futbolistas del Port Vila Sharks

Fenedy Masauvakalo


Dietrichsweiler ist ein Ortsname:
 Dietrichsweiler (Jagstzell), Weiler der Gemeinde Jagstzell im Ostalbkreis in Baden-Württemberg
 Dietrichsweiler, 1940–1945 Name der Gemeinde Doruchów im Powiat Ostrzeszowski, Woiwodschaft Großpolen, Polen

Dietrichsweiler


Jardinópolis es un municipio brasileño del estado de Santa Catarina. Tiene una población estimada al 2022 de 1776 habitantes. Pertenece al área de expansión de la Región metropolitana del Extremo Oeste.

Historia
Los primeros pobladores de la localidad se instalaron en 1948, gauchos de ascendencia italiana. Conocido entonces como Vila Jardim y subordinado a União Do Oeste, cambió su nombre de Jardinópolis en 1992 en su emancipación.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio del municipio
 Sitio de la cámara del municipio

Localidades de Santa Catarina
Localidades establecidas en 1992
Brasil en 1992

Jardinópolis (Santa Catarina)


Raquel Cardeira Varela (Cascais, 15 de outubro de 1978) é uma historiadora, professora universitária, investigadora e autora portuguesa. Especialista em temas relacionados com o mundo laboral e os direitos dos trabalhadores, tornou-se conhecida do grande público devido às obras publicadas e através da participação em programas televisivos ou de rádio, como comentadora ou membro de um painel.

Biografia
Raquel Varela fez a sua licenciatura Pré-Bolonha em História Moderna e Contemporânea, em 2005, no ISCTE-IUL, uma pós-graduação em História Moderna e Contemporânea na FCSH Universidade Nova de Lisboa e o seu doutoramento (cum laude) em História Política e Institucional no ISCTE, Instituto Universitário de Lisboa, em 2010. Fez o seu pós-doutoramento (2010-2016) em culturas de trabalho (IHC-FCSH/UNL), e em História Global do Trabalho em 2013 no IISH Amsterdam. Frequentou a Faculdade de Direito da Universidade de Coimbra (1997-2000).

Desde 2015 que faz parte do grupo de comentadores (composto também por Inês Pedrosa, Joaquim Vieira e Rodrigo Moita de Deus) de O Último Apaga a Luz , um programa semanal da RTP3 moderado por Pedro Vieira em que se que debate, comenta e analisa como as noticias têm sido tratadas e os acontecimentos da atualidade. Já antes, no 2º semestre de 2014 e o 1º de 2015, havia sido comentadora residente de um programa semelhante, emitido também pela RTP3 (canal que então se apresentava sob o nome "RTP Informação"), Barca do Inferno. De igual modo, em janeiro de 2022 passou a ter uma rubrica sobre temas variados na Antena 1, também da emissora pública portuguesa, com o título "Palavra de Honra" e em que interage com o escritor Joel Neto. A rubrica semanal terminou em fevereiro de 2022, sendo imediatamente substituída por outra com os mesmos intervenientes e intitulada "Efeito Borboleta". Varela também participou de forma esporádica noutros programas audiovisuais, como, por exemplo, no Canal Q.

Raquel Varela é uma figura mediática em Portugal desde a primeira metade da década de 2010 - nomeadamente a partir de uma participação sua no extinto programa de debate Prós e Contras, em 2013.

Historiadores de Portugal
Professores de Portugal
Naturais de Cascais
Negacionistas das alterações climáticas
Negacionistas da pandemia de COVID-19

Raquel Varela


මානව සන්නිවේදනය සඳහා භාවිත කිරීමට නිර්මාණය කළ භාෂා සැලසුම් කළ භාෂා ලෙස හැඳින් වෙයි. එම නිසා පර්යේෂණයකට, කලා කටයුත්තකට (ස්ටාර් ට්‍රෙක්හි ක්ලින්ගොන් බස වැනි), රහස් සන්නිවේදනයට ආදි කටයුතුවලට නිර්මාණය කළ භාෂා, සැලසුම් කළ භාෂා ගණයට අයත් නොවේ.

මේවා අතරින් බහුතරයක් අන්තර්ජාතික උපකාරක භාෂාවක භූමිකාව නිරූපණය කිරීමට නිර්මාණය කර තිබේ. එහෙත් මේ අතර වෘත්තීයමය කටයුතු සඳහා සැලසුම් කළ සීස්පීක් (Sea-Speak) වැනි භාෂා ද, කලාපීය උපකාරක භාෂා වශයෙන් සැලසුම් කළ ස්ලෝවියො වැනි භාෂා ද, අන්තර්ජාතික උපකාරක භාෂාවක අරමුණින් නිර්මාණය නොකළත්, අන්තර්ජාතික මට්ටමින් සන්නිවේදනයට භාවිතා වෙන තෝකි පෝන වැනි භාෂා ද ඒ අතර වෙයි.

බොහෝ විට සාමන්‍ය ලේඛණ භාෂාවන් විවිධ මට්ටමින් වාක් මාලාව අතින් හෝ ව්‍යාකරණය අතින් හෝ සැලසුම් කළ හෝ සකසනු ලැබෙමින් පවතින ඒවා වෙයි. එහෙත් සැලසුම් කළ භාෂාවක් වශයෙන් විශේෂයෙන් යොදන්නේ සැලසුමෙන් ලැබෙන නව ඵලය මුළුමනින් ම නව භාෂාවක් නම් පමණි. වෙනත් භාෂාවන් ගෙන් අංගෝපාංග ලබා ගනිමින් නව භාෂාවක් සැකසූ විට, එම මූලාශ්‍ර භාෂාවන්, සැකසීමට පෙර හෝ පසුව, නව භාෂාවේ උප භාෂා ලෙස සලකනු නොලැබේ. ඇතැම් සැලසුම් කළ භාෂා සඳහා ද සැලසුම් කළ යන විශේෂණය නොයොදයි. එනම් යම් භාෂාවකට උප භාෂා ගණනාවක් පවතින විට හා ඉන් එකක්වත් විශේෂ නොවන විටෙක දී, එම උප භාෂා එකතු කරමින් තැනූ ජාතික භාෂාවකට සැලසුම් කළ යන විශේෂණය නොයොදයි. ඉන්දුනීසියාවේ භාෂා ඉන්දුනීසියා උදාහරණ වෙයි.

සැලසුම් කළ භාෂා විශේෂ

 අන්තර්ජාතික උපකාරක භාෂා

 කලාපීය උපකාරක භාෂා

 ලෝශ්බාන් වැනි තාර්කික භාෂා

ග්‍රන්ථාවලිය
 Bausani, Alessandro (1921- ) Geheim- und Universalsprachen, Entwicklung und Typologie Stuttgart: Kohlhammer, 1970

 Bausani, Alessandro Le lingue inventate. Linguaggi artificiali, linguaggi segreti, linguaggi universali Roma: Ubaldini, 1974 (151 p.)

 Blanke, Detlev Internationale Plansprachen, eine Einfuehrung Berlin: Akademie-Verlag, 1985 (408 p.)

 Bodmer, Frederick The loom of language New York: Norton, 1985

 Brugmann, Karl + Leskien, August Zur Kritik der kuenstlichen Weltsprachen Strassburg: Truebner, 1907

 Burney, Pierre Les langues internationales Paris: Presses Universitaires de France, 1962, 1966 (128 p.)

තවද බලන්න
 නිර්මිත භාෂා

 සැලසුම් කළ භාෂා සහ සැලසුම් කළ භාෂා ව්‍යාපෘති ලයිස්තුව

 එස්පෙරාන්තොවලින් ප්‍රභින්න වූ භාෂා

බාහිර වෙබ් අඩවි
 Langmaker භාෂා නිර්මාණකරුවන්ගේ විකියක්

භාෂා
සැලසුම් කළ භාෂා
භාෂා වර්ග

උපකාරක භාෂා


التلفزيون العربي السوري يتبع الهيئة العامة للإذاعة والتلفزيون في سوريا وهو التلفزيون الرسمي في سوريا تأسس بالتزامن مع شقيقه التلفزيون المصري، فقد انطلقا معاً في زمن الوحدة بين مصر وسورية في يوم واحد، هو الثالث والعشرون من تموز (يوليو) عام 1960.

التأسيس
تأسس التلفزيون في سوريا عام 1960، عندما كانت سوريا ومصر (اللتان اعتمدتا التلفزيون في نفس العام) جزءًا من الجمهورية العربية المتحدة. تم بثه بالأبيض والأسود حتى عام 1976. وفي عام 1985 تم إنشاء قناة ثانية وفي عام 1995 استأجر التلفزيون السوري قناة على عربسات وبدأ البث ثماني ساعات يوميا عبر القمر الصناعي في عام 1996. القنوات السورية مملوكة في الغالب وتسيطر عليها هيئة البث التلفزيوني والإذاعي العربي السوري (SATRBC) المرتبطة بوزارة الإعلام. لديها 4800 موظف. سواء موظفي الحكومة أو العاملين لحسابهم الخاص.

منذ بداية الحرب الأهلية السورية في عام 2011، انخرطت الدولة في "حرب إعلامية" لمكافحة الانتقادات التي تبثها وسائل الإعلام الشعبية الأخرى في العالم العربي وعلى المستوى الدولي، مثل قناة العربية والجزيرة. تغطي التغطية التلفزيونية السورية الحكومة ضد قوات المتمردين مثل جبهة النصرة والجيش السوري الحر والجبهة الإسلامية. ووفقاً لبي بي سي عربي، فإنها تميل أيضاً إلى حذف أو التقليل من أهمية التقارير التي تتحدث عن وقوع خسائر في صفوف المدنيين في تغطيتها للمواجهات مع الجماعات "الإرهابية". طلبت الجامعة العربية رسميًا من مشغلي الأقمار الصناعية عربسات ونايل سات التوقف عن بث وسائل الإعلام السورية في يونيو 2012. في 27 أبريل 2013، أعلنت شبكة الجزيرة الإعلامية أنها ستعلق أنشطتها إلى أجل غير مسمى في جميع أنحاء سوريا بسبب التخويف والتهديدات المزعومة ضد موظفيها.

لمحة تاريخية
بدأ إرساله مساء يوم 23 يوليو 1960 من قمة جبل قاسيون في دمشق. حيث أقيمت أول محطة إرسال بقوة منخفضة لا تزيد عن 10 كيلو واط تبث بالأبيض والأسود استمر إرسالها ساعة ونصف فقط في اليوم الأول من داخل استديو أنشئ بجانب محطة الإرسال فوق قمة الجبل وزادت ساعات الإرسال بعد ذلك.
واعتمد في بداياته على عناصر فنية من الإذاعة السورية بعد إرسالها في دورات تدريبية قصيرة.

تأسس التلفزيون العربي السوري متزامنا مع التلفزيون المصري، في وقت لم تكن التقنية كما هي اليوم. وترأسه في البداية الدكتور صباح قباني الأخ الشقيق للشاعر نزار قباني مع إداريين وكادر فني مميز هم الرواد الأوائل في التلفزيون. وكانت الأعمال التلفزيونية السورية الأولى تعتمد على فصول تمثيلية وسهرات مسرحية تبث مباشرة على الهواء.، وقد قدم التلفزيون السوري الكثير من الأعمال القوية التي ما تزال في الذاكرة وسهرات ولقاءات مع كبار الفنانين السوريين والعرب وكون سجلا موسوعيا من أهم التسجيلات السورية والعربية وكانت التلفزيون السوري سباقا في العديد من البرامج على المستوى العربي.

القنوات الفضائية

 تلفزيون الدنيا (البائد)
 تلفزيون أراي (البائد)
 تلفزيون الشام (البائد)
 تلفزيون لانا
 تلفزيون لانا بلس
 تلفزيون الخبر
 تلفزيون مسايا
 تلفزيون سما
 أورتاس
 نور الشام
 تلفزيون سوريا
 قناة الدراما السورية
 تلفزيون التعليم السوري
 التلفزيون الطبي السوري (البائد)
 قناة الأخبار السورية
 تلفزيون طلاقي (البائد)
 سبيستون (أغلق في سوريا)

القنوات الإقليمية
من أوائل من ظهروا على الشاشة (نهاد قلعي - دريد لحام - رفيق سبيعي - محمود جبر) وشملت برنامج منوعات كان يقدمه نهاد قلعي ودريد لحام يتضمن مشاهد كوميدية خفيفة بعنوان سهرة دمشق.
العمل الدرامي الأول: تمثيلية الغريب 1960 وهي أول تمثيلية عرضها التلفزيون مباشرة على الهواء بسبب بساطة وبدائية وسائل توليف (مونتاج) الفيديو آنذاك ويتناول العمل أحداث الثورة الجزائرية وبطولاتها وأمجادها. وكان من إخراج سليم قطايا وبطولة ثراء دبسي وياسر أبو الجبين وبسام لطفي. تطور التلفزيون السوري بشكل كبير وصور وسجل وأنتج مئات الأعمال والأفلام التسجيلية التي توثق لمسيرة الفن والثقافة والأدب في سوريا في كافة المراحل منذ افتتاحة، إضافة لأرشيف لكبار الفنانين والفنانات السوريين والعرب وأهم حفلات الفنانين في سوريا والاحتفالات المختلفة.

 تلفزيون روج آفا (الكردي)
 قناة روناهي (الكردية)
 تلفزيون منبج (الكردي) (البائد)
 تلفزيون نسور (البائد)
 سوريا بلدنا (البائدة)

القنوات الأرضية

 القناة الأولى (باللغة العربية ) (البائدة)
 القناة 2 (التركيز على الرياضة والأسرة والصحة بما في ذلك المتغيرات الإقليمية) (البائدة)

وسائل الإعلام المتمردة

القنوات الفضائية

 قناة أورينت، ومقرها اسطنبول، تركيا
 حلب اليوم، ومقرها إسطنبول، تركيا
 تلفزيون سوريا (خاص)، مقره اسطنبول، تركيا
 سوريا الشعب (البائدة)
 سوريا الغد (البائدة)
 قناة الجسر (البائدة)

التقسيم الإداري لمديرية التلفزيون
تتألف مديرية التلفزيون من :
 قسم البرنامج العام ـ القناة الأولى
 قسم القناة الثانية
 قسم القناة الفضائية
 قسم الأخبار المصورة
 قسم المراكز التلفزيونية
 قسم البرامج التنموية
 قسم التبادل الإخباري والبرامجي
 قسم الشؤون السينمائية
 قسم رقابة البرامج
 قسم التشغيل التلفزيوني

وصلات خارجية
 الهيئة العامة للإذاعة والتلفزيون - سورية

مراجع

محطات تلفزيونية باللغة العربية
إعلام سوريا
التلفزيون في سوريا
صفحات بترجمات غير مراجعة

التلفزيون السوري


Ascension-fregatfugl (Fregata aquila) er en fugleart, der lever på Ascension (Atlanterhavet).

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Atlanterhavets fugle
Fregatfugle

Ascension-fregatfugl


දිය හොල්මන එසේත් නැත්නම් දිය ඩේඟරය යනු කුඹුරු වල වගා පාලු කිරීමට පැමිණෙන මීයන් කුරුල්ලන් වැනි කුඩා සතුන් එලවීම සඳහා අතීත සිංහල  ගැමියන් විසින් බහුලව යොදා ගනු ලැබූ සරල උපකරණයකි. මෙය කුඹුරු බිම්හී බොහෝ විට යොදා ගන්නා ලදී.

ඇටවීම
දිය හොල්මනක් අටවනු ලබන්නේ වක්කඩක් ආශ්‍රිතව වේ.  වක්කඩේ ගලා යන දියපහරට සම්බන්ධ කරනු ලැබූ උණ බටයක් ආධාරයෙන් මෙය නිමවයි.වේල්ලක යටි පැත්තේ අටවනු ලැබේ.පුරුක් දෙකකින් යුත් උණ බටයක එක් කොනක පෙත්ත ආනතියකින් යුක්තව කපා හරි මැදින් හරස් ලීයක් දමා නියරේ වත්කඩයට යටින් ලී කරු දෙකක් මත රදවනු ලැබේ .එවිට එහි පෙත්ත කැපු කෙලවරට ජලය පිරී ඉබේම පහත්වේ,මෙහි යටි පැත්තේ ඇති පුරුක යට ඇති යටින් අටවන ලද  ගලලේ වැදී ශබ්දය ඇසේ ,යටි පුරුක හිල් කර ඇති නිසා ශබ්දය දුරට ඇසේ.

ගැමි සාහිත්‍යය
ගැමි සාහිත්‍යය තුලද දිය හොල්මන පිළිබඳ කියැවෙන තැන් සොයා ගත හැකිවේ.

අඩ සඩකලේ මං පැදයන ගොන් පැටියා
දඩබඩ කළේ ගෙල බැඳි සොකඩා කැටියා
උණ දඬු කපන තැන උණ දඬු රිකිල්ලා
වතුර ගලන තැන හොල්මන් කුරුල්ලා

උණ දඩු කපන තැන උණ දඩු රිකිල්ලා
බට දඩු කපන තැන බට දඩු රිකිල්ලා
වතුර ගලන තැන හොල්මන් කුරුල්ලා
පැල් කවි කියන්නට කවුරුත් වරෙල්ලා</blockquote>

මේවාද බලන්න
ටකය

මූලාශ්‍ර

ගොවිතැන
ටක වර්ග

දිය හොල්මන


И هو أحد حروف الأبجدية السيريلية ويعتبر من أقدم الحروف المستعملة خلال فترات السيريلية القديمة والحديثة، نظيره بالعربية هو الصوت «آي» أو I باللاتينية ( يظهر في السلفونية القديمة، السلفونية الكنسية القديمة، الروسية، المقدونية، الصربية، وهي بهيئة مخففة في الأوكرانية، السلفونية النسية الحديثة). الشكل الصغير في الكتابة المترابطة قد يشبه الحرف u باللاتينية.

مراجع

انظر أيضا

 I
 Й
 U

حروف سيريلية
حروف مصوتة

И


Prignano sulla Secchia ist eine italienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Modena, Region Emilia-Romagna.

Geographie
Die Gemeinde liegt etwa 29,5 Kilometer südwestlich von Modena im toskanisch-emilianischen Apennin auf  Prignano sulla Secchia grenzt unmittelbar an die Provinz Reggio Emilia. Der Fluss Secchia begrenzt das Gemeindegebiet westlich.

Geschichte
Von 1940 bis 1943 unterhielt das faschistische Italien das Konzentrationslager Prignano sulla Secchia für Sinti und Roma, in dem Mitglieder der späteren Partisanengruppe Leoni di Breda Solini interniert waren und 1943 fliehen konnten.

Persönlichkeiten
 Maria Rosa Pellesi (1917–1972), Ordensfrau und Selige
 Ignazio Bedini (* 1939), katholischer Ordensgeistlicher, emeritierter Erzbischof von Isfahan
 Ruggero Franceschini (* 1939), katholischer Ordensgeistlicher, emeritierter Erzbischof von Izmir

Verkehr
Am westlichen Rand der Gemeinde führt die Strada Statale 486 di Montefiorino von Modena kommend nach Pievepelago (Passe delle Radici).

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in der Provinz Modena
Weinbauort in Italien

Prignano sulla Secchia