10 grade pe scara Richter (1996) (titlu original Richter 10) este un roman științifico-fantastic  de Arthur C. Clarke și Mike McQuay. A fost publicat prima dată de Gollancz .

Protagonistul romanului este Lewis Crane, care urăște cutremurele datorită unui cutremur major care i-a lovit casa la șapte ani și i-a ucis părinții. Titlul cărții este o referință la scara Richter, valoarea 10 a fost considerată (atunci când scara a fost concepută) ca fiind cea mai mare putere pe care un cutremur era posibil să o aibă vreodată.

Romanul se ocupă cu prezicerea cutremurelor cu luni sau ani în avans și, eventual, eradicarea acestora prin oprirea activității tectonice.

Traduceri în limba română
 10 grade pe scara Richter, Editura Image, Colecția Odiseea SF, 2000, traducere de Irina Catanchin

Note

Legături externe

Vezi și
1996 în literatură
Lista cărților științifico-fantastice publicate în România după 1989

Cărți din 1996
Romane din 1996
Romane științifico-fantastice
Romane de Arthur C. Clarke
Romane de Mike McQuay
1996 în științifico-fantastic

10 grade pe scara Richter


بلدية توري إندومينيتش  (بالفالنسية:La Torre d'En Domènech)، هي إحدى بلديات مقاطعة كاستيلون التي تقع في منطقة بلنسية، في شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 248 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2006).

مراجع

أماكن مأهولة في كاستيون
بلديات كاستيلون

توري إندومينيتش


Maurice Cesar Joseph Pelle (16 Nisan 1863 - 16 Mart 1924), Fransız asker.

1863'te Douai'de doğdu. I. Dünya Savaşı'ndan sonra Çekoslovakya'ya gönderilen Fransız Yüksek Komiseri olarak gönderildi. 10 Şubat 1921 tarihinde İstanbul'a Fransız Yüksek Komiseri olarak atandı. Türk Kurtuluş Savaşı esnasında Ankara Hükümeti'nin İstanbul temsilcisi Hamit Bey ile sık sık görüştü. İzmir'in kurtarılmasından sonra da Mustafa Kemal Paşa ile görüşmek üzere 18 Eylül 1922 tarihinde İzmir'e gitti. Lozan Barış Konferansı'nın 23 Nisan 1923 tarihinde başlayan ikinci bölümüne Fransa delegesi olarak katıldı ve Fransa adına Lozan Antlaşması'nı imzaladı.

16 Mart 1924 tarihinde Toulon'da öldü.

Kaynakça

1863 doğumlular
1924 yılında ölenler
Fransız generaller
I. Dünya Savaşı'nda Fransız askerler

Maurice Cesar Joseph Pelle


Philadelphia, Amerika Birleşik Devletleri'nin Pensilvanya Eyaleti'nin en doğusunda bulunan eyaletin en büyük, ABD'nin ise 5. büyük şehridir. ABD'nin ilk başkentidir. 1790-1800 yılları arasında başkentlik yapmıştır.

ABD'nin eski başkanlarından Thomas Jefferson, başkan olmadan önce ve başkanlığı sırasında bu şehirde yaşamış ve çeşitli bilimsel ve siyasal çalışmalar yapmıştır.

"Declaration of Independence" olarak adlandırılan, bağımsızlık bildirgesi burada imzalanmıştır.

NFL takımlarından Philadelphia Eagles, NBA takımlarından Philadelphia 76ers, MLB takımlarından Phillies ve NHL takımlarından Flyers maçlarını Philadelphia Şehrinde, Sport Complex olarak adlandırılan, tüm statların yan yana olduğu, bir bölgede oynar.

South Street ve Market Street olarak adlandırılan çok büyük iki caddesi, birçok alışveriş merkezini, barları ve kafeleri içinde barındırır.

Şehirde çok sayıda resim-heykel akademisi vardır, şehrin her yerinde heykel görmek mümkündür.

Amerika'nın en büyük Kablo TV ve internet sağlayıcılarından olan Comcast şirketinin genel merkezi bu şehirdedir. Bu şirkete ait Comcast Building şehirdeki en yüksek binadır.

Rocky-1 filminde, Rocky'nin koşarak merdivenlerini tırmandığı Museum of Art buradadır.

Amerika'nın en eski sinema salonu bu şehirde bulunmaktadır. "State Theatre of Pennsylvania" ismindeki bu salonda 2006 yılında 197. sezon filmi gösterimi yapılmıştır.

Tarihi

Şehir kurulmadan önce bölgede Lenape Kızılderillileri yaşıyordu. Bölge ilk olarak 1609 yılında Hollandalı kaşif Henry Hudson' un Kuzeybatı Geçidi' ni aramaya başlaması sonucu bulunmuştur.

Coğrafya

Topografya
Philadelphia'nın coğrafi merkezi yaklaşık 40° 0' 34" kuzey enlemi ve 75° 8' 0" batı boylamıdır. 40. kuzey enlemi, Fairmount Park dahil Kuzeydoğu Philadelphia, Kuzey Philadelphia ve Batı Philadelphia'daki mahallelerden geçer. Şehir,  arazi ve  veya %6'sı su olan toplam  bölgeyi kapsar. Doğal su kütleleri arasında Delaware ve Schuylkill nehirleri, Franklin Delano Roosevelt Parkı, Cobbs, Wissahickon içindeki gölleri ve Pennypack derelerini kapsar. En büyük yapay su kütlesi Fairmount Park'taki East Park Rezervuarı'dır.

En düşük nokta deniz seviyesidir, en yüksek nokta ise Chestnut Hill'de, deniz seviyesinden yaklaşık } yükseklikte, Germantown bulvarı ve Bethlehem Pike kavşağının yakınındaki Summit caddesi'ndedir (yüksek noktaya yakın örnek koordinatlar: 40.07815 K, 75.20747 W).

Philadelphia, Atlantik kıyı ovasını Piedmont'tan ayıran İniş Hattı üzerindedir. Doğu Şelaleleri'ndeki Schuylkill Nehri üzerindeki akıntılar, Fairmount Water Works'teki barajın tamamlanmasıyla sular altında kaldı.

Şehir kendi ilçesi'nin merkezidir. Komşu ilçeler, kuzeybatıda Montgomery, kuzey ve kuzeydoğuda Bucks, doğuda Burlington İlçesi, New Jersey, güneydoğuda Camden İlçesi, New Jersey, güneyde Gloucester İlçesi, New Jersey ve güneybatıdaki Delaware İlçesi'dir.

Şehir manzarası

Şehir planlaması

Philadelphia'nın şehir merkezi, William Penn'in sörveyörü Thomas Holme tarafından hazırlanan planın ardından 17. yüzyılda kuruldu. Merkez Şehir, neredeyse doğu-batı ve kuzey-güney yönünde uzanan ve Delaware ve Schuylkill arasında bir ızgara düzeni oluşturan uzun, düz sokaklarla yapılandırılmıştır. Orijinal şehir planı, kolay seyahate izin verecek ve yangının yayılmasını önlemeye yardımcı olacak açık alanlarla konutları birbirinden ayıracak şekilde tasarlandı.

Altyapı
Philadephia, Güneydoğu Pensilvanya Ulaşım yetkisi (SEPTA) tarafından, işletilen otobüsler, trenler, hızlı nakliyeler ve tramvaylar ile baştanbaşa hizmet vermiş bir şehirdir. Philadelphia, 4 şehir dışı ikamet bölgesi olan Bucks County, Chester County, Pensilvanya, Delaware İlçesi, Pensilvanya, Montgomery County, Pensilvanya; ayrıca Mercer County, New Jersey, New Castle County, Delaware ilinin bakımlarını yapan bir şehirdir. Şehrin metrosu 1907 yılında açılmış ve şu anda Amerika Birleşik Devletleri'ndeki en eski 3. metro istasyonudur.

Kardeş Şehirler
Philadelphia'nin resmen 12 tane kardeş şehri vardır:

Resimler

Kaynakça

Dış bağlantılar

Pensilvanya'daki şehirler
Pensilvanya'daki il merkezleri
Amerika Birleşik Devletleri'nin eski eyaletlerinin başkentleri

Philadelphia


Geraldine "Gerri" Santoro (nascida Twerdy; Connecticut, 16 de agosto de 1935 — Connecticut, 8 de junho de 1964) foi uma mulher estadunidense que morreu devido a um aborto inseguro em 1964. Uma fotografia policial de seu cadáver, publicada pela revista Ms., em 1973, tornou-se um símbolo do movimento pelo direito ao aborto nos Estados Unidos.

Biografia
Santoro foi criada, junto com 14 irmãos, na fazenda de uma família ucraíno-americana em Coventry, Connecticut. Ela foi descrita por aqueles que a conheciam como "divertida" e "de espírito livre". Aos 18 anos casou-se com Sam Santoro; o casal teve duas filhas juntos.

Circunstâncias da morte
Em 1963, o abuso doméstico de seu marido fez com que Santoro partisse, e ela e suas filhas voltaram para sua casa de infância. Ela conseguiu um emprego na Mansfield State Training School, onde conheceu outro funcionário, Clyde Dixon. Os dois tiveram um caso e Santoro ficou grávida.

Quando Sam Santoro anunciou que estava indo da Califórnia para visitar suas filhas, Gerri Santoro temeu por sua vida. Em 8 de junho de 1964, com vinte e oito semanas de gravidez, ela e Dixon se registraram no Norwich Motel em Norwich, Connecticut, sob pseudônimos. Eles pretendiam realizar um aborto autoinduzido usando instrumentos cirúrgicos e informações de um livro que Dixon obteve de Milton Ray Morgan, professor da Mansfield School. Dixon fugiu do motel depois que Santoro começou a sangrar. Ela morreu, e seu corpo foi encontrado na manhã seguinte por uma empregada.

Dixon e Morgan foram presos três dias depois. Dixon foi acusado de homicídio culposo e Morgan foi acusado de conspirar para cometer um aborto ilegal. Dixon foi condenado a um ano e um dia de prisão.

Fotografia

A polícia tirou uma foto do corpo de Santoro como ela foi encontrada: nua, ajoelhada, caída no chão, com uma toalha ensanguentada entre as pernas. A foto foi usada em cartazes e publicada na revista Ms., em abril de 1973, tudo sem identificar Santoro. Desde então, a foto se tornou um símbolo do direito ao aborto, usada para ilustrar que o acesso ao aborto legal e realizado profissionalmente reduz as mortes por aborto inseguro.

Leona Gordon, irmã de Santoro, viu a foto na revista Ms. e reconheceu o assunto. As filhas de Santoro haviam sido informadas que sua mãe havia morrido em um acidente de carro, o que elas acreditavam até que a foto se tornou amplamente divulgada. Sobre a publicação da foto, a filha de Santoro, Joannie Santoro-Griffin, foi citada em 1995 dizendo: "Como eles ousam exibir isso? Como eles ousam pegar minha linda mãe e colocar isso na frente dos olhos do público?". Mais tarde, Joannie tornou-se uma ativista do direito ao aborto, participando da Marcha pela Vida das Mulheres em 2004 com sua filha adolescente Tara e a irmã de Gerri Santoro, Leona. Ela também fez um blog em memória de sua mãe.

Em 1995, Jane Gillooly, uma cineasta independente de Boston, Massachusetts, entrevistou Gordon, as filhas de Santoro e outros para um documentário sobre a vida de Santoro, Leona's Sister Gerri. O filme foi inicialmente transmitido na série POV da PBS em 1 de junho de 1995. Mais tarde, foi exibido em festivais de cinema, estreando nos Estados Unidos em 2 de novembro de 1995. No documentário, Leona expressou que ficou inicialmente chocada com a publicação da fotografia, mas que "com o passar dos anos [...] ela achou bom que fosse impressa".

Notas

Ver também
 Legislação sobre o aborto
 Debate sobre o aborto

Ligações externas
 Life and Liberty for Women: About Gerri
 Roe v. Wade 25 Years: In Memoriam
 Leona's Sister Gerri, by filmmaker Jane Gillooly
 PBS P.O.V. archive: Leona's Sister Gerri
 Transcript of film Leona's Sister Gerri

Naturais de Connecticut
Norte-americanos de ascendência ucraniana
Aborto nos Estados Unidos

Gerri Santoro


The following is a chronological list of mayors of Hamburg, a city-state in Germany. The mayors are the head of the city-state, part of the government of Hamburg. Since 1861, according to the constitution of 28 September 1860, the state has been governed by the ten-member Senate, which had previously been called the council (in the German language of that time: Rath). It is headed by the First Mayor of Hamburg (German title: Erster Bürgermeister der Freien und Hansestadt Hamburg) as the President of the Senate. The deputy is the Second Mayor.

For much of its history, Hamburg was a free imperial city and later a sovereign state; the position of First Mayor historically was equivalent to that of a sovereign head of state. In the 1871–1918 German Empire, the Hamburg First Mayor was equivalent to the federal princes of the 23 German monarchies (4 of whom held the title of King and the others holding titles such as Grand Duke, Duke or Sovereign Prince). Since 1918, the position is equivalent to that of the ministers-president of the (West) German states.

Prior to World War I, the two mayors were elected for one-year terms. Until 1997, the First Mayor was primus inter pares among, and was elected by, the members of the Senate. Since then, the Hamburg Parliament (German: Hamburgische Bürgerschaft) has elected the First Mayor; the First Mayor is able to appoint and dismiss other senators.

1293–1860
The function of burgomaster (mayor) was usually held simultaneously by three persons, serving as an executive college. One of the three being burgomaster in chief for a year, the second being the prior burgomaster in chief, the third being the upcoming one. Therefore, sometimes up to three names are mentioned for one year, since the names of the three appear in deeds, signed with or mentioning their names. The names in the list from 1239 until 1820 were archived in a book by Johann August Meister (1820). This is an incomplete list of burgomasters and uses the spelling in Meister's book, which is preserved in the Hamburg state library. After 1820 the list were added by hand. On 6 August 1806 Hamburg gained sovereignty as an independent country. From 1811 to 1814 Hamburg was part of France in the Bouches-de-l'Elbe.

If another reference is not noted, all mayors are taken from: Domizlaff. Das Hamburger Rathaus.

Hamburg (1860–1919)
Since 1860 Hamburg had a constitution. Members of the Hamburg senate were elected by the Hamburg Parliament—not coopted by the existing senate. They were lifelong members of the senate. From the three eldest and juristic trained members the senate elected annually the First Mayor of Hamburg (German title: Erster Bürgermeister der Freien und Hansestadt Hamburg) – the presiding head – and his deputy (Second Mayor of the Free and Hanseatic city of Hamburg, German title: Zweiter Bürgermeister der Freien und Hansestadt Hamburg).

Description of the method

All mayors are taken from Domizlaff: Das Hamburger Rathaus and are listed in Erste Bürgermeister Hamburgs 1507–2008, only changes in dates are marked by an added reference.

German Reich (1871–1945)

German Empire (1871–1918)

Weimar Republic (1919–1933)

During the German Revolution of 1918–1919 an Arbeiter- und Soldatenrat (Council of the Workers and Soldiers) was formed. From 12 November 1918 to 1919, a chairman was the head of state and city government: Heinrich Lauffenberg (−1919), Carl Hense (1919). This is not mentioned in Domizlaff: Das Hamburger Rathaus. The period in Germany after the First World War until the takeover of power – by the Nazi Party in 1933 – is called Weimar Republic. The Hamburg Parliament was democratically elected.
First Mayor of Hamburg

Second Mayor of Hamburg

Nazi Germany (1933–1945)
In Nazi Germany the "Law on the Reconstruction of the Reich" (Gesetz über den Neuaufbau des Reiches) of 30 January 1934 abandoned the concept of a federal republic. The political institutions of the Länder were abolished altogether, passing all powers to the central government. The Hamburg Parliament was dissolved. The First Mayor was appointed by the Reich Interior Minister, though Hitler himself reserved the right to appoint him (as was also the case with Berlin and Vienna). The actual head of the Hamburg executive was the Reichsstatthalter (Regional Governor) Karl Kaufmann (1933–1945).

Second Mayor

Colonel Robert Gordon Kitchen VI, Governor of Hamburg during the control of the British Army 1945–1946.

Hamburg (1945–present)

Mayors during the federal parliamentary republic of Germany.

Political party key:

Notes and references

General

(1293–1977)   (Note: not included in the 2nd edition.)

History of Hamburg
Government of Hamburg
Mayors
Hamburg

List of mayors of Hamburg


Ievhenia Eugénie Iarochynska (en ), née le , Tchounkiv, aujourd'hui raïon de Zastavniv dans l'oblast de Tchernivtsi et morte le  à Tchernivtsi, était personnalité publique de Bucovine, écrivaine féministe ukrainienne, traductrice, ethnographe, folkloriste, journaliste et éducatrice.

Biographie
Ievhenia Iarochynska est née dans la province de Bucovine dans l'ouest de l'Ukraine, qui faisait alors partie de l'Autriche-Hongrie. Parce que l'allemand était la langue officielle à l'époque, ses premières histoires ont été écrites en allemand. Après la création d'un journal ukrainien dans sa région, elle a commencé à lire des auteurs ukrainiens et à étudier le folklore ukrainien local. Elle a écrit les paroles de 450 chansons folkloriques de Bucovine.

En 1888, elle commence à écrire des articles sur la culture ukrainienne pour des périodiques ukrainiens, allemands et tchèques.

En 1890, elle a commencé à écrire des histoires en ukrainien et à traduire de la littérature en ukrainien.

Ievhenia Iarochynska a étudié pour devenir enseignante et a obtenu son certificat en 1896.

Elle s'est également impliquée dans le mouvement des femmes en Ukraine.

En 1898, elle a participé au Congrès des écrivains ukrainiens à l'occasion du 100e anniversaire de l'Énéïda de Ivan Kotliarevsky.

Ievhenia Iarochynska a contribué à l'almanach Nasha dolya (Notre destin), qui a été édité par Natalia Kobrynska.

Elle a suivi un cours de tissage puis a enseigné aux paysannes ce métier pour leur permettre de générer plus de revenus pour leurs ménages. Elle a également formé des clubs de lecture où elle lisait des journaux aux paysans pour les tenir au courant de l'actualité.

Écrivaine méconnue, ce n'est qu'en 1958, puis en 1968 et 1972, que ses œuvres sélectionnées seront publiées à Kiev. La critique littéraire ukrainienne Lydia Kovalets a republié les œuvres de Ievhenia Iarochynska sous forme de recueil dans le livre intitulé "Le trésor le plus cher".

Liens externes
 Biographie de Ievhenia Iarochynska
 Du patrimoine folklorique de Ievhenia Iarochynska
 Ievhenia Iarochynska dans la littérature ukrainienne

Femme de lettres ukrainienne
Féministe ukrainienne
Traductrice ukrainienne
Professeur ukrainien
Ethnographe ukrainien
Journaliste ukrainienne
Folkloriste ukrainien
Naissance en octobre 1868
Naissance dans l'oblast de Tchernivtsi
Décès en octobre 1904
Décès à Tchernivtsi
Traducteur ukrainien du XIXe siècle
Traducteur ukrainien du XXe siècle

Ievhenia Iarochynska


Évariste Régis Huc, CM sau abatele Huc () a fost un preot catolic misionar și explorator francez, celebru pentru relatarea călătoriei sale prin China, Tartaria și Tibet, în cartea Souvenirs d'un voyage dans la Tartarie, le Thibet, et la Chine pendant les années 1844, 1845 et 1846. De la călătoriile englezului Thomas Manning în Tibet (1811-1812) niciun european nu mai vizitase Lhasa. Huc a stimulat interesul europenilor pentru studiile Asia Centrală și a pus bazele studiilor asiatice.

Tinerețea
Huc s-a născut în satul Caylus (departamentul Tarn-et-Garonne) din Franța, la 1 august 1813. La vârsta de 24 de ani a intrat în Congregația Misiunii (cunoscută și ca ordinul vincențienilor) la Paris. La scurt timp după hirotonirea ca preot în 1839, a fost trimis în China. A petrecut optsprezece luni la Seminarul Vincențian din Macao, pregătindu-se pentru activitatea de misionar și învățând limba chineză. El și-a adaptat aspectul personal și îmbrăcămintea potrivit obiceiurilor chinezești. A fost trimis mai întâi la Guangzhou (Canton) și a lucrat la o misiune catolică din provinciile din sud ale Chinei.

S-a mutat apoi la Beijing (Peking), unde a dobândit o mai bună cunoaștere a limbii chineze, și s-a stabilit în cele din urmă pe Valea Apelor Negre sau Heishui, la 480 km nord de Beijing și în interiorul Mongoliei. Acolo, dincolo de Marele Zid Chinezesc, se refugiase o populație mare, dar împrăștiată, de creștini nativi, din cauza persecuțiilor ordonate de împăratul Jiajing (1521-1567) într-o epocă anterioară.

Tibet

Huc s-a dedicat studiului dialectelor și obiceiurilor "tartarilor", pentru care a tradus mai multe texte religioase. Intenția lui Huc era să călătorească din China la Lhasa și de acolo în India (la fel cum Xuanzang a călătorit prin Tașkent, Samarkand și Taxila mult mai devreme, în secolul al VII-lea). Studiul limbii și a obiceiurilor l-au pregătit pentru călătoria în Tibet în anul 1844, la îndemnul vicarului apostolic al Mongoliei. În septembrie 1844 el a ajuns la Dolon Nor și a făcut aranjamente pentru călătorie. Curând după aceea, însoțit de colegul său vincențian Joseph Gabet și de un tânăr preot mongol care a îmbrățișat creștinismul, el a plecat la drum. Pentru a nu atrage atenția cei trei călători au îmbrăcat haine de lama. După ce au traversat Fluviul Galben au înaintat pe traseul nisipos teribil cunoscut sub numele de Deșertul Ordos. Au suferit cumplit din cauza frigului și a lipsei de apă, dar au reușit să ajungă în provincia Gansu, fiind nevoiți să traverseze din nou Fluviul Galben care ieșise din matcă. La intrarea în Kuen-Kiang-Hien ambii misionari s-au îmbolnăvit grav și au trebuit să întrerupă călătoria pentru a se odihni și a-și reface sănătatea. În ianuarie 1845 au ajuns în orașul Tang-Kiul, aflat la granița cu Tibetul. În loc să efectueze singuri o călătorie de patru luni către Lhasa, au așteptat opt luni o caravană tibetană care urma să vină de la Peking și să se întoarcă în Tibet. Cu ajutorul unui profesor inteligent au studiat în acest timp limba tibetană și literatura budistă. Pe parcursul celor trei luni de ședere au locuit în vechea lamaserie Kunbum, care putea adăposti 4.000 de persoane. La sfârșitul lunii septembrie 1845 s-au alăturat caravanei care cuprindea 2.000 de oameni și 3.700 de animale.

Au traversat deșerturile din Koko Nor (inghai), au trecut și apoi marele lac Koko Nor, pe care se afla o insulă ce adăpostea o lamaserie. Misionarii, împreună cu Évariste, au purtat conversații îndelungate și profunde cu acești lama și au participat la meditații, ceea ce a contribuit la succesul lor în China. Acei lama au binecuvântat călătoria lor. După o călătorie dificilă peste munți acoperiți de zăpadă, ei au intrat în Lhasa pe 29 ianuarie 1846. Bine primiți de ministrul regent, ei au deschis o mica capelă. Abia începuseră să-și organizeze misiunea atunci când Qishan, reprezentantul rezident al împăratului chinez a intervenit. În timpul Primul Război al Opiului (1839-1842) Qishan, pe atunci guvernator al provinciei Zhili, a inițiat negocieri cu căpitanul Charles Elliot, mai întâi la Dagu și apoi la Canton. Acțiunea sa a fost dezaprobată, iar Qishan a fost degradat și condamnat la moarte. Pedeapsa i-a fost comutată, iar Qishai a fost trimis în Tibet ca reprezentant imperial. Bănuind că va avea probleme dacă Huc și Gabet vor ajunge în India, prin Tibet, Qishan i-a expulzat din Lhasa pe Gabet și Huc pe 26 februarie 1846, sub pază. După o anchetă oficială ce a urmărit să descopere motivele pentru care s-au îndreptat spre Tibet, ei au fost trimiși sub pază la Canton, unde au ajuns în octombrie 1846.

Reflecții politico-filozofice
Abatele Gabet s-a întors în Europa la sfârșitul anului 1846, în compania lui Alexander Johnston, secretar al lui John Francis Davis, ministrul plenipotențiar britanic în China. Davis a raportat superiorilor săi informațiile interesante obținute de la Gabet, evidențiindu-i lordului Palmerston (ministrul de externe al Marii Britanii) importanța strategică a Asiei Centrale.

Huc a rămas la Canton în următorii trei ani, scriind o relatare a călătoriei sale din China și Asia Centrală. Souvenirs d'un voyage dans la Tartarie, le Thibet, et la Chine pendant les années 1844, 1845 et 1846 a apărut la Paris în 1850. Ea a fost curând publicată în engleză, in 1851. O traducere germană a apărut la Leipzig în 1855, urmată de traduceri în limbile neerlandeză, spaniolă, italiană, suedeză, rusă și cehă (Praga, 1887). Ea a fost una dintre cărțile favorite ale celebrului scriitor ceh Jaroslav Hašek. Au fost publicate apoi ediții populare, inclusiv o ediție simplificată și ilustrată pentru elevi. O ediție prescurtată și tradusă în engleză de Julie Bedier a apărut sub titlul High Road in Tartary (1948).

Relatările lui Huc sunt scrise într-un stil lucid, picant și pitoresc, asigurându-le un grad neobișnuit de popularitate. Cu toate acestea, respectul său pentru religia și tradițiile tibetane nu a fost apreciat de reprezentanții Bisericii Catolice: "Fostul abate Huc a subliniat asemănările dintre ceremoniile budiste și romano-catolice cu o astfel de naivitate, încât, spre surprinderea lui, a aflat că  încântătoarele sale Călătorii în Tibet au fost puse la "Index"."

Souvenirs este o narațiune a unor întâmplări remarcabile petrecute pe perioada călătoriei. Huc a fost suspectat pe nedrept că a căutat să dea un accent senzaționalist călătoriilor sale. Deși observator atent, el nu a fost un geograf practic. Relatările călătoriilor sale nu conțin date științifice precise. Autenticitatea călătoriei lui Huc a fost pusă în discuție de călătorul rus Nikolai Prjevalski, dar susținută de alții. Desigur, Huc și Gabet au scris rapoarte scurte ale călătoriei lor începând din 1847 pentru Annales de la Propagation de la Foi și pentru Annales de la Congrégation de la Mission. Mai recent, scrierile lui Huc au fost criticate pentru prezentarea negativă a unor "fapte" din cauza puternicilor sale opinii creștine și vest-europene. Privite retrospectiv, scrierile sale ar putea fi considerate ca făcând parte din aceeași categorie cu In Cold Blood al lui Truman Capote, un roman de non-ficțiune.

Continuarea, Imperiul Chinez (1854), este un compendiu mult mai cuprinzător de practici religioase, legi, obiceiuri și tradiții administrative și politice din China, urmată de o istorie în mai multe volume a creștinismului în China și Asia Centrală. Huc oferă multe descrieri ale culturii chineze, inclusiv a evoluției creștinismului de-a lungul istoriei Chinei. De asemenea, el prezintă în detaliu cele trei religii tradiționale chineze, taoismul, budismul și confucianismul. În încercarea lui de a răspândit creștinismul el a făcut observații cu privire la statutul femeilor în China. În această perioadă de timp femeile trebuiau să respecte anumite tradiții în plan social. Femeia măritată trebuia să fie o umbră a bărbatului în casă. Această situație de robie socială a determinat multe femei să se convertească la creștinism, ceea ce le-a oferit șansa de a dobândi educație și un statut social superior.

În acel moment toate religiile erau tolerate în China, dar existau trei religii principale. Prima religie era confucianismul, care este cunoscut, de asemenea, ca "doctrina celor educați". Confucius este considerat patriarhul și reformatorul religiei care a oferit adepților săi o perspectivă pozitivă asupra vieții. Cea de-a doua religie este cunoscută ca taoism sau religia primitivă. Fondată de un contemporan al lui Confucius, Lao-tze, această religie este similară cu confucianismul. Preoții și preotesele depuneau un jurământ de celibat și se ocupau cu practicarea ritualurilor magice, cu astrologia și cu vrăjitoria. Cea de-a treia religie este budismul. Această religie urmează învățăturile lui Buddha și susține eliberarea individului de suferință prin cunoașterea celor patru adevăruri nobile.

Potrivit lui Huc, există un drept chinezesc numit Ta-tsing Luli. El este împărțit în șapte grupe, după cum urmează: legi generale, legi civile, legi fiscale, legi ritualice, legi militare, legi penale și legi referitoare la serviciile publice.

În vremea lui Huc era o prejudecată generală ca Asia și în special China să fie considerate ca un tărâm al despotismului și sclaviei, în timp ce poporul chinez era considerat supus loial autorităților. Cu toate acestea, cu prilejul călătoriei sale pe teritoriul imperiului, el a ajuns la concluzia că religia, obiceiurile și prejudecățile ridicau obstacole insurmontabile în exercitarea liberă a voinței poporului.

Ultimii ani

Gabet a mers la Rio de Janeiro, unde a murit curând după aceea. Huc a revenit în Europa cu o stare precară de sănătate în anul 1852. În ultimii ani a îndeplinit un rol activ în evenimentele din Cochinchina. El i-a cerut împăratului Napoléon al III-lea să ia măsuri, spunând: "Orientul Îndepărtat va fi în curând teatrul unor mari evenimente. Dacă împăratul vrea, Franța va putea să joace acolo un rol important și glorios". Napoleon a luat primele măsuri pentru a institui o dominație colonială franceză în Asia de Est. El a lansat o expediție navală în 1858 pentru a pedepsi poporul vietnamez pentru maltratarea misionarilor catolici francezi și a cerut vietnamezilor să cedeze portul Tourane și insula Poulo-Condor, conform prevederilor unui vechi tratat de 1787, care nu a fost niciodată aplicat. Acest conflict a condus în cele din urmă la o invazie în 1861.

Huc a murit la Paris pe 31 martie 1860.

Lucrări
 Scrisorile și memoriile de călătorie ale lui Huc au apărut în Annales de la propagation de la foi și în Annales de la Congrégation de la Mission, (1847–1850). Ediția completă și adnotată a celor 76 de scrisori ale lui Gabet și a celor 98 de scrisori ale lui Huc a fost volumul Jacqueline Thevenet, Joseph Gabet, Évariste Huc: Lettres de Chine et d'ailleurs, 1835–1860, Paris, Les Indes Savants (2005)
 Souvenirs d'un voyage dans la Tartarie, le Thibet, et la Chine pendant les années 1844, 1845 et 1846, 2 vol., Paris, A. LeClère & Co. (1850); ediție nouă (1992); Édition électronique intégrale du livre du Père Huc sur le site de l'Université du Québec à Chicoutimi (in French) Omnibus (2001) .
 traducere în engleză realizată de William Hazlitt, Travels in Tartary, Thibet and China, 1844–1846, 2 vol., Londra, Office of the National Illustrated Library, n. d. (1851), 100 de gravuri pe lemn. . Chicago 1898; ediție nouă (1998) .
 traducere autorizată în engleză realizată de dna. Percy Sinnett, A Journey through Tartary, Thibet, and China during the Years 1844, 1845 and 1846, 2 vol., New York, D. Appleton (1852); Londra, Longmans (1859). .
 traducere în engleză realizată de Charles de Salis, Lamas of the Western Heavens. Rugby (U.K.); The Folio Society (1982). Vol. 2 a Souvenirs d'un voyage..., cu un rezumat al vol. 1 și al cărții L'Empire Chinois. Introducere de John Keay. 46 de gravuri din ediția engleză din 1851. .
 L'Empire Chinois, 2 vol., Paris (1854); The Chinese Empire, forming a sequel to recollections of a journey through Tartary and Thibet. traducere realizată de dna. Percy Sinnett. Londra, Longmans (1855).
 Christianity in China, Tartary and Thibet, 3 vol., London, Longman, etc., (1857—1858). Le Christianisme en Chine, 4 vol., Paris (1857—1858).
 Huc, Evariste Regis (1855). The Chinese Empire: forming a sequel to the work entitled "Recollections of a journey (Vol. 1)  Londra: Longman, Brown, Green,and Longmans. -University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes
 Huc, Evariste Regis (1855). The Chinese Empire: forming a sequel to the work entitled "Recollections of a journey (Vol.2)  Londra: Longman, Brown, Green,and Longmans. -University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes
 Huc, Evariste Regis (1857–58). Christianity in China, Tartary and Thibet (Vol. 1)  Londra: Longman, Brown, Green. -University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes
 Huc, Evariste Regis (1857–58). Christianity in China, Tartary and Thibet (Vol. 2)  Londra: Longman, Brown, Green. -University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes
 Huc, Evariste Regis (1857–58). Christianity in China, Tartary and Thibet (Vol.3)  Londra: Longman, Brown, Green. -University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes

Note

Bibliografie
 Jacqueline Thevenet, Le Lama du Ciel d'Occident Paris, Payot (2004)
 Jean Guillemot, "From Peking to Lhassa, an Extraordinary Adventure", Futura-Sciences (1/3/2006) - in French
 C.-H. Desgodins, La Mission du Tibet, de 1855 à 1870, comprenant l'exposé des Affaires religieuses et divers documents sur ce pays, d'après les lettres de l'abbé [Auguste] Desgodins, Verdun, Ch. Laurent (1872)
 H. Trotter, "Account of the Pundit's [Nain Singh's] Journey in Great Tibet from Leh in Ladakh to Lhasa, and of His Return to India via Assam: Abridgement", Proceedings of the Royal Geographical Society of London, Vol. 21, No. 4 (1876–1877), pp. 325–350.
 Thomas Hungerford Holdich, Tibet, the Mysterious, New York, Frederick A. Stokes Co. (1906) - Google Books
 Leys, Simon. "Peregrinations and Perplexities of Père Huc." The Burning Forest: Essays on Chinese Culture and Politics, 47-94. New York: Holt, 1986.

Legături externe
 The missionaries - Martyn, Huc, Livingstone, Selwyn - Once a Week (magazine)

Nașteri în 1813
Decese în 1860
Misionari francezi
Exploratori ai Asiei
Francezi din secolul al XIX-lea
Romano-catolici francezi
Decorați cu Legiunea de Onoare
Exploratori francezi

Évariste Régis Huc


Cody har flere betydninger:

Personer

Fornavn
 Cody Cameron – (*1970), amerikansk filminstruktør mm.
 Cody Horn – (*1988), amerikansk skuespiller og model
 Cody Linley – (*1989), amerikansk skuespiller, sanger mm.
 Cody McFadyen – (*1968), amerikansk forfatter
 Cody Rhodes – (*1985), amerikansk wrestler
 Cody Simpson – (*1997), australsk pop/R&B sanger
 Cody Spencer – (*1981), amerikansk footballspiller
 Cody Wallace – (*1984), amerikansk footballspiller

Efternavn
 Diablo Cody – (*1978), amerikansk manuskriptforfatter mm.
 William Frederick Cody – (1846–1917), bedre kendt som Buffalo Bill
 Jennifer Cody – (*1969), amerikansk skuespiller mm.
 Liza Cody – (*1944), engelsk forfatter

Fiktion
 Cody Martin – fra tv-serierne Zack og Cody's Søde Hotelliv og Det Søde Liv til Søs

Stednavne

Canada
 Cody, British Columbia

USA
 Cody, Florida
 Cody, Nebraska
 Cody, Wyoming

Musik
 Cody (band)

Cody


La Coupe du monde de snowboard 2016-2017 est la  de la Coupe du monde de snowboard organisé par la Fédération internationale de ski.

Programme

Classements

Slalom

Général

Slalom Parallèle

Slalom-Géant Parallèle

Freestyle

Général

Half-Pipe

Slopestyle

Big Air

Cross

Calendrier et podiums

Hommes

Slalom

Freestyle

Cross

Femmes

Slalom

Freestyle

Cross

Notes et références

Liens externes
  Accueil - Snowboard, sur fis-ski.com.
  Accueil - Snowboard-Slalom, sur fis-ski.com.
  Accueil - Snowboard-Freestyle, sur fis-ski.com.
  Accueil - Snowboard-Cross, sur fis-ski.com.

2016-2017
Snowboard en 2016
Snowboard en 2017
snowboard

Coupe du monde de snowboard 2016-2017


لاعبي بسبي Busby Babes، هي مجموعة من لاعبي نادي مانشستر يونايتد صعدت من صفوف الناشئين لتلعب تحت تدريب السير مات بسبي.

مراجع

تاريخ كرة القدم في إنجلترا
كرة القدم الإنجليزية في 1951-52
كرة القدم الإنجليزية في 1952-53
كرة القدم الإنجليزية في 1953-54
كرة القدم الإنجليزية في 1954-55
كرة القدم الإنجليزية في 1955-56
كرة القدم الإنجليزية في 1956-57
كرة القدم الإنجليزية في 1957–58
لاعبو مانشستر يونايتد
مانشستر يونايتد
مجموعات ملقبة للاعبي كرة القدم

لاعبو بسبي


දෙමළ තරුණ සංවිධානය (TYO) යනු එක්සත් රාජධානිය, කැනඩාව, ප්‍රංශය, නෝරවේ, ඕස්ට්‍රේලියාව සහ තවත් රටවල් කිහිපයක ජීවත්වන තරුණ දෙමළ ප්‍රජාව එකතුවී පිහිටුවා ගත් අන්තර්ජාතික සංවිධානයකි. සංවිධානය විසින් සාමාන්‍යයෙන් විවිධ සංස්කෘතිකමය සහ විවිධ ක්‍රීඩාමය අංගයන් සංවිධානය කරන අතර, ඔවුන් ශ්‍රී ලංකාව තුල ස්වාධීන දෙමළ ඊළමක් තැනීම සඳහාද සහය දක්වන බව පැවසෙයි.

ශ්‍රී ලංකාව විසින් සංවිධානය තහනම් කිරීම
ශී‍්‍ර ලංකාව තුළ වෙනම ඊළාම් රාජ්‍යයක් පිහිටුවීමේ අරමුණින් විදෙස් රටවල සිට කි‍්‍රයාත්මක වන සංවිධාන 16 ක් ශ්‍රී ලංකා රජය විසින් 2014 අප්‍රියෙල් මසදී තහනම් කල අතර, ඊට දෙමළ තරුණ සංවිධානයද ඇතුලත් වී තිබිණි. 2001 වසරේ ජගත් ආරක්ෂක මණ්ඩලය විසින් සම්මත කරගත් 1373වන යෝජනාව අනූව, එම සංවිධාන සමග කටයුතු කරන පුද්ගලයින්ට එරෙහිව මෙරට නීතිය යටතේ කටයුතු කිරීමට හැකිවන බව පැවසේ.

දෙමළ තරුණ සංවිධානය ඇතුළුව අනෙකුත් අදාල සංවිධාන තහනම් කිරීමට හේතුව නම්, ත‍්‍රස්තවාදය මැඩලීම සහ ඔවුන්ගේ මූල්‍ය කටයුතු නැවැත්වීම සඳහා බවට, ශ්‍රී ලංකා විදේශ කටයුතු අමාත්‍යාංශය විසින්ද පැහැදිලි කරන ලදී.

මේවාද බලන්න
 දෙමළ ඩයස්පෝරාව

ආශ්‍රිත

බාහිර සබැඳි
TYO එක්සත් රාජධානිය
TYO කැනඩාව
TYO ජර්මනිය
TYO ස්විට්සර්ලන්තය
TYO නොර්වේ

දෙමළ ඩයස්පෝරාව
දෙමළ ඊළම

දෙමළ තරුණ සංවිධානය


Un sistema integrable es un caso particular de sistema hamiltoniano cuyas ecuaciones de movimiento pueden ser resueltas para cualquier conjunto de condiciones iniciales mediante cuadraturas. Estos sistemas admiten un número suficiente de constantes de movimiento en involución. El teorema de Liouville-Arnold afirma que un sistema con n grados de libertad es integrable si posee n constantes de movimiento en involución.

Definición de sistema integrable
Sea un sistema haimiltoniano definido sobre una variedad simpléctica  o, equivalentemente, sobre el espacio fásico del sistema. Se dice que una familia de funciones  definidas sobre la variedad simpléctica M (o el espacio fásico) es independiente si las 1-formas  son linealmente independientes en cualquier punto de M.

Un sistema hamiltoniano sobre M de dimensión 2n se dice integrable en el sentido de Liouville si su hamiltoniano admite n integrales de movimiento independienes en involución, es decir:
  para .
  para .
 .
donde  es el paréntesis de Poisson.

Ejemplos

Sistema que admite n variables ángulo-acción
Considerando las variables estándar ángulo-acción  cualquier hamiltoniano de la forma  es integrable con las integrales:

que están en involución en cualquier punto y son independientes.

Oscilador armónico
Sea un oscilador armónico con n grados de libertad y sean las coordenadas canónicas , entonces cualquier hamiltoniano de la forma:

Es integrable siendo las integrales de movimiento en involución:

Integrabilidad y foliación
Geométricamente puede demostrarse que la definición de integrabilidad en el sentido de Liouville garantiza que existen n foliación tales que la intersección de ellas son precisamente las trayectorias del sistema en el espacio fásico.

Referencias

Bibliografía

Mecánica hamiltoniana

Sistema hamiltoniano integrable


DarkBASIC (eng. dark - dark și BASIC) — Un limbaj de programare special creat de The Game Creators special pentru crearea de jocuri tridimensionale și bidimensionale. Structura lingvistică este împrumutată de la BASIC, iar limba este similară cu AMOS, folosită pe Amiga.

Aproape toți operatorii au trecut de la BASIC la DarkBASIC și s-au adăugat comenzi specifice legate de motorul de joc dezvoltat în The Game Creators pentru a crea jocuri utilizând DirectX.

Elemente de limbă
 Imagine
 Utilizarea automată a tamponului dublu
 Abilitatea de a deschide programul pe ecran complet
 Animație
 Intrare-ieșire
 Intrare de la mouse, tastatură, joystick-uri și alte controale de joc
 Feedback-ul (force feedback)
 Apeluri de sistem
 Lucrează cu fișiere
 Sunet
 2D
 Programe de desenare 2D
 Blocare rapidă 2D
 Transluciditatea
 Sprite, inclusiv animate
 Detectarea coliziunii Pixel
 3D
 Primitive 3D încorporate
 Animație model
 Iluminat
 Texturare

DarkBASIC Professional
DarkBASIC Professional este dezvoltat ca înlocuitor pentru DarkBASIC. Versiunea actuală este 7.5, lansată pe 28 iunie 2010.

Spre deosebire de DarkBASIC, versiunea "profesională" generează codul mașinii. Folosit inițial în DirectX 8.1, dar ulterior a fost actualizat pentru a fi utilizat în DirectX 9.0c. Limba este, în esență, aceeași ca DarkBASIC, cu unele adăugiri. În special, este posibil să se combine tipuri simple în structuri.

În noiembrie 2009, The Game Creators la 10 ani de existență, au lansat versiuni electronice gratuite ale programului DarkBASIC Professional.

DarkBasic Professional este în prezent software open source.

Un exemplu de program «Hello, World!», scris în DarkBASIC:
PRINT "Hello, World!"
WAIT KEY
Programul poate fi dezvoltat astfel:
SET TEXT SIZE 40
INK RGB (0,0,0), RGB (0,0,255)
PRINT "Hello,"
WAIT 5000
SET TEXT SIZE 20
INK RGB (0,0,0), RGB (255,0,0)
CLS
PRINT "World!"
WAIT KEY

Mai jos este un exemplu de program care funcționează cu cuburi:
Sync On
Sync Rate 60
Make Object Cube 1, 25
Color Object 1, RGB(128, 64, 78)
Position Camera 30, 30, 30
Point Camera 0, 0, 0
Make Light 1
Position Light 1, 0, 30, 0
Do
 If Downkey()=1 then Pitch Object Down 1,1
 If Upkey()=1 then Pitch Object Up 1,1
 If Leftkey()=1 then Turn Object Left 1,1
 If Rightkey()=1 then Turn Object Right 1,1
 Sync
Loop

Legături externe
 www.thegamecreators.com/product/dark-basic-pro-open-source — site-ul proiectului
 area.mediahouse.ru  — forum oficial DarkBasic și DarkBasic Pro

Limbaje de programare

Dark Basic


Herman Rydin henviser til:

 Herman Rydin (professor) (1822–1904) – svensk juridikprofessor
 Herman Rydin (generaldirektør) (1861–1930) – svensk embedsmand

Herman Rydin


Naturpark Stechlin-Ruppiner Land er en naturpark i den nordlige del af en tyske delstat Brandenburg. Naturpark har navn efter Großer Stechlinsee og det historiske landskab Ruppiner Land og omfatter landskaberne Rheinsberger Seengebiet og Ruppiner Schweiz.

Et område på 1.774 kektar omkring Großen Stechlinsee fik allerede 1938 status som naturschutzgebiet. 8.760 hektar i Naturschutzgebiet Stechlin blev beskyttet 15. november 2002. Oprettelsen af naturpark blev bekendtgjort i 2001
I Naturpark Stechlin-Ruppiner Land ligger mere end halvdelen af de naturlige søer i Brandenburg og derudover nogle særegenheder som forekomsten af brunvandede søer moser, og skove, især bøgeskove. Naturparken har et areal på ca. 680 km², deraf består ca. 62 % af skov, ca. 7 % søer (mere end 100) og floder, ca. 17 % dyrket mark, ca. 9 % græsarealer og ca. 5 % af infrastruktur og boligareal.

Beliggenhed og vejforbindelser

Naturparken ligger i Landkreisene Oberhavel (ca. 1/3) og Ostprignitz-Ruppin (ca. 2/3) i den nordlige del af delstaten Brandenburg og grænser mod øst til til Mecklenburg-Vorpommern og Naturpark Uckermärkische Seen. Naturparken omfatter områder af byerne Fürstenberg/Havel, Gransee, Lindow (Mark), Neuruppin, Rheinsberg og Wittstock/Dosse samt kommunerne Großwoltersdorf, Herzberg (Mark), Sonnenberg, Stechlin, Storbeck-Frankendorf og Vielitzsee.

Bundesstraße B 122 fører gennem området, og ved den østlige udkant sgår Bundesstraße B 96 og ved sydenden Bundesstraße 167.

NaturParkHaus
Besøgscentret i naturpark ligger i Menz. I NaturParkHaus vises en interaktiv udstilling, som er særligt interessant for børn, og hvor de karakteristiske levesteder i området - bøgeskove, moser og søer - bliver præsenteret med deres indbyggere. NaturParkHausdrives af en forening, "Naturlandschaft Stechlin und Menzer Heide e. V.", som også tilbyder et omfattende program af miljøuddannelser.

Se også
 Naturparker i Tyskland

Literatur
 Tom Kirschey, Silke Oldorff: Das Naturschutzgebiet Stechlin im Naturpark Stechlin-Ruppiner Land. In: Jahrbuch Ostprignitz-Ruppin, Jahrgang 12, 2002, S. 136–140.
 Manfred Lütkepohl, Martin Flade (Hrsg.): Das Naturschutzgebiet Stechlin. In: Natur und Text, Rangsdorf 2004, , 267 S.

Kilder og henvisninger

 Stechlinsee-Gebiet  (PDF; 348 kB) NABU-Stiftung Nationales Naturerbe
 Naturpark Stechlin-Ruppiner Land MUGV Brandenburg
 NaturParkHaus

Brandenburgs geografi
Naturparker i Tyskland

Naturpark Stechlin-Ruppiner Land


Kielmeyera rupestris é uma espécie de planta do gênero Kielmeyera e da família Calophyllaceae.
Kielmeyera
rupestris difere de Kielmeyera divergens por forma e largura das
folhas e das sépalas, pelas nervuras secundárias mais próximas entre si e pelas
pétalas menores. Ela é distinta de Kielmeyera sigillata pela textura das folhas
e por forma e tamanho das sépalas.

Ela ocorre na região de Nova Venécia, no Espírito Santo, e está criticamente em perigo de extinção.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 1973 por Apparício Pereira Duarte.

Forma de vida
É uma espécie rupícola, terrícola e arbórea.

Descrição

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada no estado brasileiro de Espírito Santo.
A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de vegetação sobre afloramentos rochosos.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Trad, R.J. Kielmeyera  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Kielmeyera rupestris no projeto Flora e Funga do Brasil
 Kielmeyera rupestris no portal do Centro Nacional de Conservação da Flora (Brasil)

Kielmeyera
Plantas descritas em 1973
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Kielmeyera rupestris


Alexander Strähuber ou ( Straehuber ), né le  à Mondsee et mort en 1882 à Munich, est un peintre d'histoire et illustrateur de livres. De 1865 à 1882, il est professeur à l'Académie royale des beaux-arts de Munich.

Biographie
Alexander Strähuber naît le  à Mondsee en Haute-Autriche. Il est le fils d'Alexander Strähuber, un maître d'écurie de la baronnie Wrede de Bavière.

À l'âge de sept ans, il s'installe à Munich avec ses parents et fréquente la grammar school. Après avoir montré un talent pour le dessin, il est transféré à l'École polytechnique de Munich ( Polytechnische Schule München ), fondée en 1828, où il reçoit des cours de dessin de Joseph Anton Rhomberg et de Hermann Mitterer. En 1829, il s'inscrit à l'Académie royale des beaux-arts, devenant l'élève des peintres d'histoire et de sujets bibliques Heinrich Hess et Clemens von Zimmermann, ainsi que du nazaréen Julius Schnorr von Carolsfeld. Von Carolsfeld confie à Strähuber des commandes individuelles pour la peinture du palais royal de la résidence de Munich.

En 1860, Alexander Strähuber est l'un des membres fondateurs de la  (Association pour l'art chrétien) de Munich, dont il sera le premier président de 1866 à sa mort. En 1862, il commence à travailler comme professeur assistant à l'Académie royale, et en 1865, il est nommé professeur, et avec Johann Georg Hiltensperger et Hermann Anschütz, il enseigne dans la classe des antiquités; parmi ses étudiants, il y a Wilhelm Leibl, Franz Widnmann, Julian Fałat, Édouard Loëvy, et . En 1879, il est décoré de l'Ordre de Saint-Michel.

En plus des peintures, Alexander Strähuber créé de nombreux dessins religieux et des illustrations pour des livres religieux, ainsi que des dessins pour des vitraux, notamment pour l'atelier de peinture sur verre de Max Ainmiller.

En 1844, il épouse Magdalena Stahl, fille d'un musicien de la cour bavaroise; de ce mariage naissent trois fils, Max, Sigmund et Julius. Max Strähuber étudie les sciences et la théologie et devient aumônier de l'église Saint-Ludwig de Celle. Sigmund Strähuber étudie à l'  (Académie des beaux-arts), et  devient professeur à l'École royale des arts appliqués de Munich. Julius Strähuber, étudie à l'école polytechnique de Munich ().

Alexander Strähuber meurt le  à Munich, et est inhumé dans l'  (ancien cimetière du Sud), à Munich. En 1947, la Strähuberstrasse, dans le quartier de Solln à Munich, est baptisée de son nom.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 Verein für christliche Kunst in München (Hrsg.): Festgabe zur Erinnerung an das 50jähr. Jubiläum. Lentner'sche Hofbuchhandlung, Munich 1910, pp. 67–70

Liens externes

Peintre autrichien du XIXe siècle
Naissance en février 1814
Naissance en Haute-Autriche
Naissance dans l'empire d'Autriche
Décès en décembre 1882
Décès à Munich
Décès dans le royaume de Bavière
Décès à 68 ans

Alexander Strähuber


Frank Williams Hunt (December 16, 1861 – November 25, 1906) was the fifth governor of Idaho from 1901 until 1903.

Biography
Hunt was educated in the common schools of Louisville, Kentucky.  He moved to Idaho, pursued work as a miner, and was married to Ruth Maynard on November 10, 1896.

Career
Elected to the Idaho State House of Representatives in 1892, Hunt held that position until 1894. Hunt served as a captain in the Idaho Regiment of Volunteers in the Philippines during the Spanish–American War (1898).

Elected governor in 1900 at the age of 38 Hunt remains the youngest governor in Idaho history. In March 1901 Hunt signed legislation creating the Academy of Idaho (now Idaho State University) in Pocatello. Hunt also ended the state of martial law in northern Idaho enacted by his predecessor, Frank Steunenberg, in 1899 as a response to labor unrest.

Hunt was defeated for reelection in 1902 by Republican John T. Morrison. After leaving office he became vice president and general manager of Dewey Combination Lease Company.

Death
Late in 1906 Hunt contracted pneumonia in Goldfield, Nevada and died on November 25, in Boise, Idaho, at the age of 44. He is buried in the Boise Pioneer Cemetery (which has become known as "The Masonic Cemetery"). The Gem County Museum in Emmett includes an exhibit of his belongings.

References

External links
National Governors Association
The Political Graveyard

1861 births
1906 deaths
American military personnel of the Spanish–American War
Democratic Party governors of Idaho
United States Army officers
People from Newport, Kentucky
19th-century American Episcopalians
19th-century American politicians
20th-century American politicians

Frank W. Hunt


مأساسويت هو ساتشيم (زعيم هندي) لكل قبائل الوامبانواغ التي سكنت أجزاء من ماساتشوستس ورود آيلند حافظ على علاقات ودية مع المستوطنين الإنكليز في بليموث، وفي مارس 1621 بعد أشهر من وصول الإنكليز إلى المنطقة على متن ماي فلاور ذهب إلى المستعمرة مع زميله ساموسيت الذي بدا علاقات طيبة مع الإنكليز، واقتنع بأهمية التجارة مع القادمين الجدد فشرع يحافظ على السلام الذي بقي حتى وفاته عام 1666 وفي المقابل تعلم تقنيات الزراعة والطبخ من المستوطنين وعندما مرض بشدة في شتاء 1623 ساعده المستوطنون ويقال أن الحاكم إدوارد وينسلو عبر أميالا في الثلج ليسلم الدواء له.

استطاع أن يحافظ على السلام لعقود لكن موجات الأوروبيين التواقين للأراضي زادت التوتر بين الفريقين فأدى هذا في النهاية إلى حرب الملك فيليب التي قادها ابنه الثاني ميتاكوم والذي عرف باسم الملك فيليب.

وقد أخطأ الإنجليز مركزه واسمه (وتعني مأساسويت الزعيم العظيم)، وكان اسمه الحقيقي ووساميكوين (الريشة الصفراء).

مصادر

 إنسيكلوبيديا بريتانيكا 1978

قادة أمريكيون أصليون في القرن 17
أمريكيون أصليون في القرن 17
أمريكيون أصليون من ماساتشوستس
تاريخ الأمريكيين الأصليين في ماساتشوستس
زعماء أمريكيون أصليون
زعماء قبائل
مواليد عقد 1580
وفيات 1661

ماساسويت


Valentine Duteil est une musicienne, arrangeuse et compositrice née le  à Marseille.

Biographie

Carrière
Depuis 2007, elle collabore avec le chanteur Alex Beaupain sur scène mais aussi en studio à travers des arrangements de cordes sur des musiques de film (Les Malheurs de Sophie de Christophe Honoré, Jonas de Christophe Charrier) ; de théâtre (Croque-Monsieur et Des journées entières dans les arbres mis en scène par Thierry Klifa) ainsi que sur certains de ses albums (Loin, ceux du livre-disque Les gens dans l'enveloppe et de la reprise de l'album Love ont the beat). Elle a également composé la musique de certaines de ses chansons.

Entre 2011 et 2014, elle compose des chansons sur des textes d'Alex Beaupain, Diastème, Kéthévane Davrichewy et Christophe Honoré qu'elle interprète sur scène aux Trois Baudets et lors d'une série de concerts au théâtre Les Déchargeurs. Elle fait ses « adieux à la scène » en tant que chanteuse au festival « Tout un foin » de Bayeux.

Elle réalise les arrangements cordes pour Imany sur les albums The Shape of a Broken Heart, The Wrong Kind Of War et sur la musique du film Sous les jupes des filles. Elle collabore aux arrangements de la comédie musicale de Marc Lavoine et Fabrice Aboulker Les Souliers Rouges, au disque Fabian de Françoise Fabian dans lequel elle signe la composition du titre Au bout du compte et au titre Voilà de Barbara Pravi.

Elle crée le spectacle Un été aux Baudets qui est joué tous les soirs du mois de juillet 2017 dans la salle parisienne des Trois Baudets puis repris l'hiver de la même année.

En 2021, ses arrangements sont joués par l'Orchestre philharmonique de Radio France sous la direction d'Alexandra Cravero lors d'un concert de la reprise de l'album Love on the Beat de Serge Gainsbourg par Alex Beaupain diffusé sur France Inter puis par un ensemble de cordes à l'auditorium de Radio France en janvier 2022 dans le cadre de l'Hyper Weekend Festival.

Depuis 2019, elle publie tous les 15 jours sur le site de Télérama, une interview intitulée Les airs de jeunesse, dans laquelle elle demande à des chanteurs et musiciens leur rapport à la musique quand ils étaient enfants.

Son documentaire Je n'aime que toi (portrait intime d'Alex Beaupain) qu'elle a co-réalisé avec Karine Moralès est diffusé sur la chaine France 3 Bourgogne en décembre 2021, en reprise jusqu'à juin 2022 sur la chaîne de france TV. Il est aussi diffusé sur Ciné + le 26 mars 2022 puis sur TV5 Monde.

Elle a composé la musique du téléfilm Rien ne vaut la douceur du foyer réalisé par Laurent Jaoui et celle du film Le Monde d'hier réalisé par Diastème qui sort en salle le 30 mars 2022.

Notes et références

Liens externes

Violoncelliste française
Naissance en décembre 1974
Naissance à Marseille

Valentine Duteil


مخيم الدهيشة مخيم لاجئين فلسطيني يقع جنوب شرقي بيت لحم في الضفة الغربية. مساحة المخيم 1.5 كم مربع. بحسب معطيات الجهاز المركزي للإحصاء الفلسطيني في منتصف عام 2006 يقدر عدد سكان المخيم بـ 9,399 نسمة.

تأسس المخيم كمخيم مؤقت لـ 3,400 لاجئ فلسطيني يعود أصلهم إلى 45 قرية غربي القدس والخليل غادروا بيوتهم خلال حرب 1948. في البداية عاش اللاجئون في خيام لكنهم الآن يعيشون في بيوت، أزقة المخيم ضيقة وهنالك نقض في المياه في فصل الصيف.

تاريخ
تأسس مخيم الدهيشة في 1949 على قطعة أرض مساحتها تقدر بـ 430 دونم داخل حدود بيت لحم في الضفة الغربية. وتعود أصول الساكنين فيه إلى أكثر من 45 قرية غربي القدس والخليل. كان الدهيشة أحد المخيمات المؤقتة التي كانت حلا إنسانيا مؤقت لمشكلة إسكان اللاجئين الفلسطينيين. عند نهاية خمسينات القرن العشرين بدأت الأونروا ببناء وحدات سكنية بسيطة: غرفة واحدة مساحتها 10 أمتار مربعة، سقف معدني وأرضية من الباطون. بمرور السنين قام اللاجئون ببناء بيوت أوسع من الوحدات التي بنيها الأونروا.

أثناء الانتفاضة الأولى أقام الجيش الإسرائيلي سياجا أمنيا حول المخيم وباب دوار معدني عند المدخل الرئيسي لمنع رمي الحجارة على السيارات الإسرائيلية المارة على طريق القدس الخليل الرئيسي. بقي الجدار حتى أزيل عام 1995، حينا أصبح المخيم تحت سيطرة السلطة الفلسطينية.

في 1995، أنشأ ساكنو المخيم لجنة للمخيم تعد الآن أكثر اللجان نشاطا في مخيمات لاجئي الضفة الغربية.

في 1997، أنشأت الأونروا مدرسة بنات جديدة وجهزتها بتبرعات من وكالة المعونة الأمريكية.

السكان
سكان المخيم ينحدرون من 45 قرية معظمها من القسم الغربي لقضاء القدس وقضاء الخليل. وينحدر أصول أكثر من نصف سكان المخيم إلى قرى زكريا، بيت عطاب، جرش، بيت نتيف، علار، رأس أبو عمار، الولجة. فيما ينحدر بقية سكان المخيم من دير آبان، عجور، القبو، رافات، خربة بيت فار، خلدة وغيرها.

أعلام بارزون
 إبراهيم ملحم
 إبراهيم رمضان
 آيات الأخرس
 حنان الحروب
 ناصر اللحام
 خالد الحروب

المراجع

أماكن مأهولة أسست في 1949
محافظة بيت لحم
مخيمات اللاجئين الفلسطينيين في الضفة الغربية

مخيم الدهيشة


An Pleurothallis ruscifolia in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Nikolaus Joseph von Jacquin, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Robert Brown. An Pleurothallis ruscifolia in nahilalakip ha genus nga Pleurothallis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pleurothallis

Pleurothallis ruscifolia


Le sentier de grande randonnée 60 (GR 60) est un sentier de grande randonnée de  reliant le signal de Mailhebiau en Lozère à Saint-Mathieu-de-Tréviers dans l'Hérault.

Informations
Ce sentier de grande randonnée français relie un volcan de l'Aubrac, le signal de Mailhebiau à la commune de Saint-Mathieu-de-Tréviers. Il mesure environ . Le dénivelé positif cumulé est de . L'altitude minimale est de  et l'altitude maximale est de  au passage au pied du mont Aigoual.

Communes et lieux traversés
Ce GR traverse les communes suivantes : Saint-Germain-du-Teil, Banassac, La Canourgue, Sainte-Enimie, Hures-la-Parade, Saint-André-de-Majencoules, Saint-Julien-de-la-Nef, Ganges, Laroque, Saint-Bauzille-de-Putois, Brissac, Notre-Dame-de-Londres, Saint-Martin-de-Londres et Cazevieille.

Le GR passe par quelques refuges dont le refuge des Rajas.

On retrouve des lieux et endroits marquants tels que le mont Aigoual, le château de Sallèles (transformé en hôtel), le dolmen de Chardonnet, l'église de Champerboux, les sources de l'Hérault, la chapelle Saint-Cyprien, le château de Laroque, la grotte des Demoiselles, le ravin des Arcs, la chapelle Saint-Gérard, le plan d'eau de la Jasse.

Notes et références

060

Sentier de grande randonnée 60


ක්‍රිස්තු පූර්ව 5 වන සියවසේ අගබාගයේ දක්ෂිණ භාරතයේ කලිගු වංශය අනාර්ය වංශ අතර උසස්ම වංශය ලෙස සලක තිබේ.  කලිගු වංශය අනෙකුත් වංශ පහත ලෙස සලක තිබු නිසා දක්ෂිණ භාරතයේ අනෙකුත් වංශ  ඔවුන් කෙරෙහි දැක්වුයේ විරුද්ධ මතවාදයකි. දනයෙන් සහ බලයෙන් ඉහල තැනක සිටි බැවින් අන් වංශ වලට කල හැකි වුයේ සගවා සිට පහර දීම හෝ වෙළද කණ්ඩායම් වලට පහර දීමයි. මෙය වැඩි වශයෙන්ම සිදුකලේ සිංහ වංශික මිල්ලෙච්ච ගෝත්‍රික කණ්ඩායම් විසිනි.
ක්‍රිස්තු පූර්ව 6 වන සියවස වන විට කලිගු රට සහ එයට යාබද වංග රට අතර අරගලයක් ඇතිවිය ( වංග යනු වර්තමාන අන්ද්‍රා ප්‍රදේශයයි ).

ඉතිහාසය

ශ්‍රී ලංකාවේ සැගවුණු ඉතිහාසය


Rhodomyrtus macrocarpa é uma espécie da família botânica Myrtaceae. Ela cresce em uma árvore, nativa do nordeste da Austrália, Nova Guiné e Ilhas Aru.

Na Austrália, fontes botânicas descrevem-no como ocorrendo naturalmente desde o centro costeiro de Queensland até os trópicos úmidos, onde se estende até 800m acima do nível do mar, e até a Península do Cabo York. Cresce em florestas tropicais úmidas complexas, embora seja mais comum em tipos mais secos e sazonais e em florestas de monções.

Às vezes é cultivada para flores ornamentais e frutas vermelhas brilhantes. No entanto, esta fruta é especialmente tóxica para as crianças e é conhecida por causar cegueira permanente.

Referências

Fontes

Myrtaceae

Rhodomyrtus macrocarpa


An Macroclinium glicensteinii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John T. Atwood. An Macroclinium glicensteinii in nahilalakip ha genus nga Macroclinium, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Costa Rica. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Macroclinium

Macroclinium glicensteinii


El Óblast Autónomo Cherkeso (, en idioma kabardino-cherkesio: Адыгэ автоном куей) fue una división administrativa de la RSFS de Rusia, en la Unión Soviética, que se encontraba dentro de las fronteras del krai de Stávropol y que existió entre 1928 y 1957. Su centro administrativo era Cherkesk.

Historia

El 30 de abril de 1928 fue formado por la división del Óblast autónomo Karachái-Cherkeso, correspondiéndole la región del Kubán y los valles del Bolshói Zelenchuk y del Maly Zelenchuk. El 13 de marzo de 1937 pasó a formar parte como entidad en el krai de Ordzhonikidze y a partir del 12 de enero de 1943 del krai de Stávropol. A raíz de la deportación de los karacháis a Asia Central y Kazajistán bajo la acusación de haber colaborado con la Alemania Nazi y la disolución del óblast autónomo Karachái, el OA Cherkeso vio aumentado su superficie.

A partir del 7 de diciembre de 1939, estaba compuesto por una ciudad de subordinación regional (Cherkesk) y cinco raiones: Cherkeski (Cherkesk), Ikon-Jalkovski (Ikon-Jalk), Kírovski (Isprávnaya), Kuvinski (Ersakón), Jabezski (Jabez). En ese momento tenía 92 898 habitantes.

El 9 de enero de 1957 fue abolido, integrándose su territorio con el antiguo territorio del OA Karachái para reconstituir el óblast autónomo Karachái-Cherkeso dentro del krai de Stávropol.

Cambios territoriales del óblast autónomo Cherkeso

Enlaces externos y referencias

 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Черкесская автономная область.

Karacháyevo-Cherkesia
Krai de Stávropol
Cherkeso
Óblasts desaparecidos de Rusia
Estados y territorios fundados en 1928
Estados y territorios desaparecidos en 1957

Óblast autónomo Cherkeso


'Madame Horace de Carbuccia' est un cultivar de rosier obtenu par le rosiériste d'Antibes Michel Kriloff (1916-2010) dont c'est la première rose introduite au commerce. Elle l'a été par la maison Meilland en 1941. Elle rend hommage à Adry de Carbuccia (1900-1994), épouse de l'homme de presse Horace de Carbuccia, personnalité mondaine de l'époque, fondatrice d'un service d'ambulances militaires et future productrice de cinéma.

Description
Il s'agit d'un rosier hybride de thé présentant un buisson érigé au feuillage dense. Ses fleurs, de couleur rouge cramoisi, sont de dimension moyenne, doubles (17-25 pétales), en forme de coupe et bien turbinées. Elles exhalent un fort parfum. La floraison est remontante.

Ce cultivar résiste aux hivers relativement froids, préfère une situation ensoleillée et se plaît sous le climat méditerranéen. Il s'inscrit dans la mode des jardins des années 1940-1950 à la recherche de roses bien rouges contrastant avec le vert des pelouses. Elle est rarement commercialisée aujourd'hui, mais présente dans de grandes roseraies publiques européennes.

Cette variété est issue d'un croisement 'Admiral Ward' (Pernet-Ducher, 1915) × 'Madame Méha Sabatier' (Pernet-Ducher, 1916).

Notes et références

Bibliographie
 .

Liens externes
 Biographie, obtentions et photographies des roses de Kriloff
 Article biographique sur Kriloff en captivité en Allemagne

Cultivar de rosier
Hybride de thé

Madame Horace de Carbuccia


الحِنَّوْرِيَّات أو الكوليات أو آكلات الفئران  هي  من الطيور تتبع ال من  الطيور.

التصنيف
 فصيلة الكوليات
 حنور
 الكولي السهمي

مراجع

كوليات
كوليات
كوليات

حنوريات


Tatsuya Yamashita (født 7. november 1987) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Cerezo Osaka.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Tatsuya Yamashita


Closterium, rod parožina iz porodice Closteriaceae, dio reda Desmidiales. Postoji 208 priznatih vrsta, tipična je slatkovodna alga C. lunula

Žive u perifitonu kiselih, oligotrofnih jezera i ribnjaka; rijetko u eutrofičnoj okolini. Neke vrste su planktonske (C. aciculare)

Vrste

 Closterium abruptum West
 Closterium acerosum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium aciculare T.West
 Closterium acuminatum Corda
 Closterium acutum Brébisson
 Closterium amblyonema Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium amphiceps C.-C.Jao
 Closterium anguineum D.B.Williamson
 Closterium angustatum Kützing ex Ralfs
 Closterium angustum Hantzsch
 Closterium annandalei P.J.Brühl & K.P.Biswas
 Closterium antarcticum Ehrenberg
 Closterium antiacerosum De Notaris
 Closterium archerianum Cleve ex P.Lundell
 Closterium arcuarium E.O.Hughes
 Closterium arcus A.J.Brook & D.B.Williamson
 Closterium areolatum H.C.Wood
 Closterium arnoldianum Y.V.Roll
 Closterium atomicum M.I.Claassen
 Closterium attenuatum Ralfs
 Closterium bacillum Joshua
 Closterium baillyanum (Brébisson ex Ralfs) Brébisson
 Closterium balatonicum Hortobágyi
 Closterium bandericense Petkoff
 Closterium barbaricum M.I.Claassen
 Closterium biclavatum Børgesen
 Closterium bitangchoianum J.P.Keshri & D.Das
 Closterium boyanum M.I.Claasen
 Closterium braunii Reinsch
 Closterium brunelii Bourrelly
 Closterium bucharica I.A.Kisselev
 Closterium caffrorum Claassen
 Closterium calosporum Wittrock
 Closterium capense Rabenhorst
 Closterium capillare Delponte
 Closterium ceratium Perty
 Closterium chittagongianum A.K.Islam & Akter
 Closterium claassenii Levanets
 Closterium closterioides (Ralfs) A.Louis & Peeters
 Closterium columbianum G.S.West
 Closterium compactum Nordstedt
 Closterium complanatum Delponte
 Closterium concinnum T.Hinode
 Closterium cornu Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium costatosporum Taft
 Closterium costatum Corda ex Ralfs
 Closterium crassestriatum W.Archer
 Closterium crassum Rabenhorst
 Closterium croasdaleae A.K.Islam
 Closterium cylindrocystis Kützing
 Closterium cymbellaeformis Claassen
 Closterium cynthia De Notaris
 Closterium cynthiiforme Van Westen & Coesel
 Closterium dacchense A.K.Islam
 Closterium decorum Brébisson
 Closterium decussatum Kützing ex Ralfs
 Closterium delpontei (Klebs) Wolle
 Closterium dianae Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium didymotocum Corda ex Ralfs
 Closterium directum W.Archer
 Closterium eboracense W.B.Turner
 Closterium ehrenbergii Meneghini ex Ralfs
 Closterium elenkinii Kossinskaja
 Closterium eriense Taft
 Closterium evesiculatum P.W.Cook
 Closterium exiguum West & G.S.West
 Closterium exile West & G.S.West
 Closterium flaccidum Delponte
 Closterium forte E.A.Flint & D.B.Williamson
 Closterium fulvum I.F.Lewis, C.Zirkle & R.Patrick
 Closterium fusiforme F.Gay
 Closterium gracile Brébisson ex Ralfs
 Closterium groenbladii Cook
 Closterium guyanense (Bourrelly & Couté) Coesel
 Closterium hibernicum (West) A.J.Brook & D.M.Williamson
 Closterium hirudo Delponte
 Closterium hunanense C.-C.Jao
 Closterium hutchinsonii M.F.Rich
 Closterium idiosporum West & G.S.West
 Closterium incurvum Brébisson
 Closterium insolitum Claassen
 Closterium intermedium Ralfs
 Closterium jenneri Ralfs
 Closterium johnsonii West & G.S.West
 Closterium joostenii Van Westen & Coesel
 Closterium juncidum Ralfs
 Closterium karnakense Coesel
 Closterium khasianum W.B.Turner
 Closterium knysnanum Huber-Pestalozzi
 Closterium kolhapurense N.D.Kamat
 Closterium kranskopense Claassen
 Closterium kuetzingii Brébisson
 Closterium Kützingii Bréb.
 Closterium lagoense Nordstedt
 Closterium lanceolatum Kützing ex Ralfs
 Closterium laterale Nordstedt
 Closterium leibleinii Kützing ex Ralfs
 Closterium limneticum Lemmermann
 Closterium lineatum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium littorale F.Gay
 Closterium loktakense Brühl & Biswas
 Closterium londaensis Bharati & Gonzalves
 Closterium lunula Ehrenberg & Hemprich ex Ralfs - tipična
 Closterium macilentum Brébisson
 Closterium magnificum Playfair
 Closterium maharastrense N.D.Kamat
 Closterium malinvernianiforme Grönblad
 Closterium malmei O.Borge
 Closterium mamenchoanum J.P.Keshri & D.Das
 Closterium manipurense Brühl & Biswas
 Closterium manschuricum Skvortzov
 Closterium medioleve W.Archer
 Closterium methueni F.E.Fritsch
 Closterium minutum Y.V.Roll
 Closterium modesta Kant & P.Gupta
 Closterium molle Playfair
 Closterium moniliferum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium monotaenium W.Archer
 Closterium nasutum Nordstedt ex Wolle
 Closterium navicula (Brébisson) Lütkemüller
 Closterium nematodes Joshua
 Closterium nordstedtii Chodat
 Closterium nylandicum (Grönblad) A.J.Brook & D.B.Williamson
 Closterium obtusangulum A.K.J.Corda
 Closterium okaritoense E.A.Flint & D.B.Williamson
 Closterium okavangicum Coesel & Van Geest
 Closterium oncosporum Nordstedt
 Closterium pakistanicum Masud-ul-Hassan, T.Rasool & M.Nizamuddin
 Closterium paludosum Thunmark
 Closterium paradoxum Wille
 Closterium parvulum Nägeli
 Closterium pegleri F.E.Fritsch
 Closterium peracerosum F.Gay
 Closterium planum E.O.Hughes
 Closterium pleurodermatum West & G.S.West
 Closterium porrectum Nordstedt
 Closterium praegrande Rabenhorst
 Closterium praelongum Brébisson
 Closterium pritchardianum W.Archer
 Closterium prolongum M.F.Rich
 Closterium pronum Brébisson
 Closterium pseudocostatum J.Stastný & F.A.C.Kouwets
 Closterium pseudocynthia J.P.Keshri & D.Das
 Closterium pseudoincurvum J.P.Keshri & D.Das
 Closterium pseudokuetzingii D.B.Williamson
 Closterium pseudoleibleinii M.I.Claassen
 Closterium pseudolunula O.Borge
 Closterium pseudonasutum C.-C.Jao
 Closterium pseudopusillum Messikommer
 Closterium pseudopygmaeum Kouwets
 Closterium pulchellum West & G.S.West
 Closterium pusillum Hantzsch
 Closterium pygmaeum Gutwinski
 Closterium quadrangulare A.K.J.Corda
 Closterium ralfsii Brébisson ex Ralfs
 Closterium ranunculi I.F.Lewis, C.Zirkle & R.Patrick
 Closterium rectimarginatum A.M.Scott & Prescott
 Closterium recurvum Prescott
 Closterium regulare Brébisson
 Closterium reticulatum J.P.Keshri & D.Das
 Closterium rostratum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium schweickerdtii Claassen
 Closterium scoticum W.B.Turner
 Closterium selenaeum Maskell
 Closterium selenastroides Roll
 Closterium semicirculare Willi Krieger & A.M.Scott
 Closterium setaceum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium sikkimicum J.P.Keshri & D.Das
 Closterium siliqua West & G.S.West
 Closterium sinense Lütkemüller
 Closterium sinuosum D.B.Williamson
 Closterium soroksariense M.Halász
 Closterium sphaerosporum (G.S.West) A.J.Brook
 Closterium spinosporum W.Hodgetts
 Closterium spiraliforme Schroeder
 Closterium strigosum Brébisson
 Closterium striolatum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium subbiclavatum Lacoste de Díaz
 Closterium subcostatum Nordstedt
 Closterium subcrassum W.B.Turner
 Closterium subdecorum M.I.Claassen
 Closterium subfusiforme Messikommer
 Closterium subjuncidiforme Grönblad
 Closterium sublagoense M.I.Claassen
 Closterium sublanceolatum Woronichin
 Closterium sublaterale Ruzicka
 Closterium sublatifrons G.S.West
 Closterium subrostratum Willi Krieger
 Closterium subscoticum Gutwinski
 Closterium subtile Brébisson
 Closterium subulatum (Kützing) Brébisson
 Closterium tacomense Prescott
 Closterium tetractinium F.Gay
 Closterium tortitaenioides Coesel
 Closterium tortum B.M.Griffiths
 Closterium toxon West
 Closterium trabeculoides Corda
 Closterium truncatum W.B.Turner
 Closterium tumidulum F.Gay
 Closterium tumidum L.N.Johnson
 Closterium turgidum Ehrenberg ex Ralfs
 Closterium validum West & G.S.West
 Closterium variabile A.J.Brook
 Closterium venus Kützing ex Ralfs
 Closterium wallichii W.B.Turner
 Closterium warmbadianum M.I.Claassen
 Closterium wittrockianum W.B.Turner
 Cosmarium nilssonii M.Lewin

Izvori

Desmidiales

Closterium


A penguin is a flightless bird from the Southern Hemisphere.

Penguin or penguins may also refer to:

Arts and entertainment
Penguin (album), by Fleetwood Mac
Penguin (book), a children's picture book by Polly Dunbar
Penguin (character), a villain in the Batman comic books
Penguin (film), a 2020 Indian film
Penguins (film), a 2019 Disney nature documentary film
The Penguin King, a 2012 nature documentary, also released as Penguins and Penguins 3D
The Penguin (TV series), an upcoming TV series on Max
The Penguins, an American doo-wop band
The Penguins of Madagascar, or simply Penguins, an animated television series
"Penguins", an episode of the television series Teletubbies
Nickname for the nun who ran the Catholic orphanage in The Blues Brothers (film)
Opus the Penguin, from the comic strip Bloom County by Berkeley Breathed
"Penguin", a 2011 song by Christina Perri from Lovestrong

Businesses
Penguin (restaurant), a restaurant in Nahariya, Israel
Penguin Group, a publishing company
Penguin Books, the British arm of the Penguin Group
Penguin Software, a 1980s video game publisher
The Penguin, a Wilmington, North Carolina radio station brand that has broadcast on WGHJ, WFBT (FM), and WUIN (FM)
Original Penguin, an American clothing brand

Food
Penguin Mints, a brand of caffeinated mints
Penguin (biscuit), a brand of chocolate biscuit

Military
, various Royal Navy ships
USS Penguin, three United States Navy ships
, various Royal Australian Navy ships and shore installations
Penguin (missile), an anti-ship missile in service since 1972

People
Parit Chiwarak, Thai democracy activist
George Mitchell (Irish criminal)

Places
Penguin, Tasmania, Australia, a town
Penguin Island (disambiguation)
Penguin Islands, Namibia
Penguin Islands (Newfoundland and Labrador), Canada
Penguin River, South Georgia Island
Penguin Bay, South Georgia Island
Penguin Bight, Seymour Island
Penguin Heights, Queen Maud Land, Antarctica
Penguin Point (disambiguation), three points in the Antarctic

Sports
Pittsburgh Penguins, a National Hockey League team
Wilkes-Barre/Scranton Penguins, an American Hockey League team
Krefeld Pinguine, a Deutsche Eishockey Liga team also known as the Krefeld Penguins
Penguin Football Club, an Australian rules football club based in Penguin, Tasmania
Dominican Penguins, the sports teams of Dominican University of California
Youngstown State Penguins, the sports teams of Youngstown State University
Penguin (dinghy), a class of racing sailboat
Ron Cey (born 1948), American retired Major League Baseball player nicknamed "The Penguin"
Penguins Cup, an ice hockey tournament for over 80 high school teams from western Pennsylvania

Transportation
MV Penguin, a cargo liner in commission with the United States Bureau of Fisheries from 1930 to 1940 and with the United States Fish and Wildlife Service from 1940 to 1950
MV Penguin II, a United States Fish and Wildlife Service ship in commission from 1950 to 1963
SS Penguin, a New Zealand ferry which sank near Wellington in 1909
MacCready Gossamer Penguin, a solar-powered experimental aircraft
Antarctic Snow Cruiser, a 1930s vehicle designed for transport in Antarctic, also known as "The Penguin" and "Penguin 1"

Other uses
Penguin (solitaire), a card game
Google Penguin, an update to natural search engine rankings by Google
Penguin Award, an annual award given for excellence in broadcasting by the Television Society of Australia
Penguin High School, Penguin, Tasmania
An archaic name for the great auk

See also

 Pinguin (disambiguation)
 Pingouin (disambiguation)
 Pengouin, a French ship wrecked in February 1881

Penguin (disambiguation)


Ingiríður Danadrottning (Ingrid Victoria Sofia Louise Margareta) (28. mars 1910 – 7. nóvember 2000) var drottning Danmerkur frá 1947-1972 en Ingiríður var eiginkona Friðriks 9. Danakonungs. Dóttir þeirra Margrét Þórhildur er núverandi drottning Danmerkur.

Ingiríður var dóttir Gústafs Adolfs 6. Svíakonungs og fyrstu konu hans Margrétar prinsessu af Connaught. Árið 1935 gekk Ingiríður í hjónaband með Friðriki, sem þá var krónprins Danmerkur. Hjónin eignuðust þrjár dætur, Margréti Þórhildi Danadrottningu, Benediktu prinsessu af Sayn-Wittgenstein-Berleburg og Önnu Maríu fyrrum Grikklandsdrottningu.

Friðrik eiginmaður Ingiríðar varð kóngur í Danmörku árið 1947 og Ingiríður varð þá drottning. Ingiríður breytti um margt ásýnd dönsku krúnunnar. Hún aflétti mörgum eldri hefðum krúnunnar og skapaði afslappaðra andrúmsloft við opinberar móttökur. Friðrik Danakonungur lést árið 1972 og dóttir þeirra Margrét Þórhildur varð drottning.

Heimild

 Fyrirmynd greinarinnar var "Ingrid of Sweden" á ensku útgáfu Wikipedia. Skoðað 16. febrúar 2021.

Fólk fætt árið 1910
Fólk dáið árið 2000
Bernadotte-ætt
Drottningar Danmerkur
Danska konungsfjölskyldan
Handhafar stórkross Hinnar íslensku fálkaorðu

Ingiríður Danadrottning


An Schizostachyum kalpongianum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni M.Kumar ngan Remesh. An Schizostachyum kalpongianum in nahilalakip ha genus nga Schizostachyum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schizostachyum

Schizostachyum kalpongianum


إمارات رزق (16 سبتمبر 1985 -)، ممثلة سورية.

حياتها الخاصة
تزوجت من المخرج السينمائي يوسف رزق الذي ساعد بدخولها للمجال الفني وفي عام 2005 رزقا بابنهما «دانيال» لكنهما انفصلا بعد ذلك بسبب غيرتها عليه. وبعده تزوجت من المغني حسام جنيد ورُزقا بابنهما «وطن» بعام 2013، وتشاركا سويّا بتقديم برنامج «نورت سمانا» الذي بِث على قناة سما السورية في عام 2014، وفي سبتمبر 2018 أنجبت ابنتهما «إحساس».
في مارس 2022 أعلنت إنفصالها عنه نهائيا.

أعمالها

الأعمال التلفزيونية

روابط خارجية

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من درعا
ممثلات أفلام سوريات
ممثلات تلفزيون سوريات
ممثلات سوريات في القرن 20
ممثلات سوريات في القرن 21
مواليد 1406 هـ
مواليد 1985

إمارات رزق


Min have i Provence er en dansk dokumentarfilm fra 1963 instrueret af Ib Schmedes efter eget manuskript.

Handling
Det særprægede insektliv, der udfolder sig i Provence, hvor billedhuggeren Ib Schmedes bor.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1963

Min have i Provence


Halga, también Helgi, Helghe o Helgo (n. 528) fue un legendario rey vikingo de Dinamarca en la era de Vendel (). La fecha nunca ha sido tema de polémica y se da como válida por las fuentes escritas contemporáneas y las incursiones de Hygelac en Frisia hacia 516. Su figura protohistórica recibe el aval de las excavaciones arqueológicas en los montículos funerarios de los reyes Eadgils y Ohthere en Suecia.

Etimología
Su nombre procede del protonórdico *Hailaga, que significa «dedicado a los dioses».

Fuentes
Los historiadores coinciden que Halga aparece en el poema épico Beowulf (Helgi) y fuentes de tradición escandinava como las sagas nórdicas y crónicas danesas. En todas las fuentes Halga aparece como monarca de la dinastía Skjöldung, hijo de Healfdene y hermano de Hroðgar. En Beowulf, su relación con Hroðulf no se ha aclarado, pero si no era el padre, según la tradición nórdica, por lo menos era su tío. También las fuentes mencionan la deuda de sangre con Froda e Ingeld.

Las fuentes anglosajonas, no obstante, no se prodigan mucho en la figura de Halga que sin embargo las fuentes escandinavas ofrecen más información, todas ellas vinculadas con la incestuosa relación del rey con su hija Yrsa, y como fruto de esa relación nació el héroe Hrólfr Kraki (Hroðulf).

Beowulf
En el poema épico Beowulf, Halga se menciona brevemente como el «valiente Halga», uno de los cuatro hijos de Healfdene, junto a Heorogar, Hroðgar y una hija sin nombre (pero que las fuentes nórdicas llaman Signý) que casó con el rey de Suecia

Hroðulf (Hrólfr Kraki) solo se menciona como el sobrino de Hroðgar, pero se especifica como hijo de Halga en las fuentes nórdicas.

Chronicon Lethrense y Annales Lundenses
En Chronicon Lethrense (y su libro Annales Lundenses) citan que Halfdan (Healfdene) tuvo dos hijos, Helghe y Ro (Hroðgar). Cuando Halfdan murió de edad avanzada, Helghe y Ro dividieron el reino. Ro gobernó la tierra, y Helghe los mares. Un día, Helghe llegó a Halland/Lolland y se acostó con Thore, la hija de uno de los granjeros de Ro y como resultado de la reclación nació Yrsa. Más tarde, conoció a Yrsa, desconociendo que era su propia hija y la dejó embarazada de Hrólfr Kraki (Hroðulf). Helghe más tarde luchó en Wendland y mató al rey de los wendos. También obtuvo Dinamarca al matar al rey Hodbrod. Tras encontrar a Yrse, con quien había dormido y tuvo una hija, se dirigió hacia el Este y se suicidó.

Con Helghe y Ro muertos, el rey Hakon/Athisl (Eadgils) forzó a los daneses a aceptar a un perro como rey. El rey Can fue reemplazado por Hrólfr Kraki.

Gesta Danorum
Si Chronicon Lethrense menciona que los suiones (suecos) humillaron a los daneses tras la muerte de Helge, Saxo Grammaticus no menciona ni una palabra, pero sin embargo Helgo humilla a los suecos en Gesta Danorum (Libro 2). Por otro lado confunde la figura de Helgo con Helgi Hundingsbane, quien en otras fuentes se identifica con un Völsung o un gauta Wulfing (Ylfing), posiblemente por la información sobre ambos relacionado con la muerte de Hothbrodd.

Saxo coincide con Beowulf y Chronicon Lethrense con la descripción de Helgo y Ro (Hroðgar) como hijos de Haldanus (Healfdene). Igual que Chronicon Lethrense, menciona que Ro y Helgo partieron el reino tras la muerte de su padre, Ro tomado la tierra y Helgo el mar. Saxo también dice que Helgo era un personaje de gran estatura.

Helgo atacó y mató al rey Skalk de Sklavia (rey de Wendland), subyugando Sklavia en una provincia danesa. En sus incursiones, Helgo llegó a Thurø, donde encontró y forzó a la joven Thora, y así nació Urse.

Ganó el apodo Hundingsbane tras matar a Hunding, rey de Sajonia, y conquistó Jutlandia, imponiendo a sus lugartenientes Heske, Eyr y Ler en el gobierno. Luego humilló a la aristocracia sajona mediante la promulgación de una ley que el asesinato de uno de ellos sería no más costoso en el pago de un wergeld por un plebeyo.

Cuando Helgo regresó a Thurø años más tarde, Thora vengó su virginidad perdida enviando Urse a Helgo, quien sin saberlo violó a su propia hija. De esa relación nace Roluo Kraki (Hroðulf).

Aunque Chronicon Lethrense y Annales Lundenses no explican la razón de matar a Hothbrodd para obtener Dinamarca, Gesta Danorum presenta a Hothbrodd como rey de los suecos, quienes invadieron Dinamarca y mataron a Ro. Tras matar a Hothbrodd, en venganza por la muerte de su hermano, humilló a los suecos prohibiendo que cualquier delito contra los suecos pudiese ser penalizado por la ley. Más tarde, odiando a su propia patria, fue hacia el Este y se suicida lanzándose sobre su propia espada. Roluo le sucedió en el trono.

Hrólfs saga kraka
En Hrólfs saga kraka, Halfdan (Healfdene) tenía tres hijos, Helgi, Hróarr (Hroðgar) y una hembra Signý. La hermana era la mayor y casó con un jarl llamado Sævil, con quien tuvo un hijo llamado Hrókr. Halfdan murió en manos de su propio hermano Fróði (Froda) y ambos hermanos tuvieron que buscar refugio en una isla al amparo de un hombre llamado Vivil hasta encontrar la oportunidad de vengar a su padre y matar a Fróði.

Hróarr se fue a Northumbria y casó con la hija del rey Norðr, llamada Ögn, mientras Helgi se convertía en nuevo rey de Dinamarca, pero se mantuvo soltero. Helgi cortejó a la reina de Sajonia llamada Oluf. Ella le rechazó, pero no contenta con la negativa, además le afeitó la cabeza y le cubrió con alquitrán mientras dormía, devolviéndole a su reino con su barco.  Más tarde regresó, y engañando a la reina, la secuestró por un tiempo y la dejó preñada.

Cuando Oluf regresó a su reino, dio a luz una niña que llamó Yrsa como su perro y fue enviada para ser criada con un pastor hasta que cumplió los doce años cuando conoció a su padre Helgi que se enamoró de ella sin saber que era su propia hija. Oluf ocultó el parentesco con vistas a vengarse de Helgi. Helgi e Yrsa concibieron un hijo, Hrólfr Kraki (Hroðulf).

Por su parte del reino, Hróarr recibió un anillo precioso, una reliquia. Pero había un pretendiente al trono, su sobrino Hrókr que no recibió nada. Hrókr se dirigió a Northumbria, mató a Hróarr y lanzó el anillo al mar, que más tarde recuperó Agnar, el hijo de Hróarr. Helgi vengó la muerte de su hermano, amputando las extremidades de Hrókr.

Conociendo que Helgi e Yrsa vivían felices juntos, la reina Oluf viajó a Dinamarca para decirle a su hija la verdad. Yrsa se conmocionó y aunque Helgi quiso mantener la relación como estaba, ella insistió en abandonarle. Más tarde el rey de los suiones (suecos) Aðils (Eadgils) la tomó como esposa, lo que hizo a Helgi aún más desdichado.

Más tarde, durante la época de Yule, un ente aparece en forma de anciana visitó a Helgi mientras estaba en su cabaña de caza. Nadie, a excepción del rey, estaba autorizado a entrar en la cabaña pero la aparición insistió en dormir en su cama. Helgi aceptó no de buen grado y cuando se postró en la cama, se convirtió en una hermosa mujer elfo, la más bella nunca vista antes. Helgi la forzó y la dejó embarazada de una niña llamada Skuld.  Helgi olvidó a la mujer, pero unos días más tarde el ente apareció con la niña en brazos. Más tarde la niña casaría con el guerrero Hjörvarðr (Heoroweard), el verdugo de Hrólfr Kraki.

Añorando a Yrsa, Helgi fue a Gamla Uppsala para recuperarla, pero el rey Aðils lo mató en el campo de batalla y le sucedió en el trono su hijo Hrólfr.

Saga Skjöldunga y Bjarkarímur
La saga Skjöldunga y Bjarkarímur relatan que Halfdan (Healfdene) y su reina consorte Sigrith tuvieron tres hijos: dos varones, Roas (Hroðgar) y Helgo, y una hembra Signý.

Ingjaldus (Ingeld, aquí aparece como hermanastro de Halfdan) atacó a Halfdan, matándole y tomando a Sigrith como esposa. Ingjaldus y Sigrith tiene dos hijos Rærecus y Frodo (Froda), while Signý creció con su madre hasta que casó con el jarl de Selandia Sævil. Roas y Helgo sobreviven escondidos en una isla cerca de Skåne, y cuando crecieron, vengaron a su padre matando a Ingjaldus.

Ambos hermanos gobernaron Dinamarca en diarquía, Roas casó con la hija del rey de Inglaterra. Helgo, por su parte, forzó a Olava, reina de los sajones y dio a luz una niña llamada  Yrsa. La niña casó más tarde con el rey Adillus (Eadgils), rey de los suiones (suecos). Años más tarde, Helgo atacó a los suecos y capturó a Yrsa, a quien violó y dio a luz un niño llamado Rolfo (Hroðulf). Después de algunos años, la madre de Yrsa, la reina Olava, la visitó y le confesó que Helgo era su propio padre. Yrsa se fue con Adillus, dejando a su hijo atrás. Helgo murió cuando Rolfo cumplió ocho años, y le sucedió en el trono. Roas fue asesinado por sus hermanastros Rærecus y Frodo, y en consecuencia Rolfo se convirtió en único soberano de Dinamarca.

Saga Ynglinga
La saga Ynglinga de Snorri Sturluson, también hace mención de Helgi, Eadgils e Yrsa, y hace referencia en sus citas a la versión perdida de la saga Skjöldunga de la que tuvo acceso.

Snorri menciona que Helgi, hijo de Halfdan (Healfdene), gobernó Lejre. Invadió Suecia con un gran ejército y el rey Aðils (Eadgils) no puedo hacer más que escapar a Upsala. Helgi amasó una gran riqueza con el botín y tomó a la reina Yrsa para él (quien Aðils encontró en Sajonia). Yrsa dio a luz un hijo llamado Hrólfr Kraki (Hroðulf). Cuando el muchacho cumplió tres años, la madre de Yrsa, la reina Alof de Sajonia, la visitó y confesó que Helgi era su propio padre. Yrsa regresó a Suecia con el rey Aðils. Hrólfr Kraki tenía ocho años cuando Helgi murió en una expedición vikinga, y Hrólfr fue proclamado su heredero y sucesor.

Adán de Bremen
Según Adán de Bremen, el rey Halga fue derrocado por el vikingo de origen sueco, Olof el Descarado cuyo linaje dominaría Dinamarca al menos durante varias generaciones.

Véase también
 Reinos vikingos de Dinamarca

Referencias

Enlaces externos
 Textos originales:
 Hrólfs saga kraka ok kappa hans en nórdico antiguo en heimskringla.no
 University of Oregon: Norse: Fornaldarsögur norðurlanda: Hrólfs saga kraka ok kappa hans
 Sagnanet: Hrólfs saga kraka
 Literary Encyclopedia
 Beowulf:
 Beowulf read aloud in Old English
 Modern English translation de Francis Barton Gummere
 Modern English translation de John Lesslie Hall
 Ringler, Dick. Beowulf: A New Translation For Oral Delivery
 Several different Modern English translations
 Chronicon Lethrense y Annales Lundenses:
 Chronicon Lethrense y Annales Lundense trad, Peter Tunstall
 Chronicon Lethrense y Annales Lundense en northvegr.org
 Book 2 of Gesta Danorum
 Saga Ynglinga trad. Samuel Laing, 1844 en northvegr.org
 Skáldskaparmál:
 Snorri Sturluson – Edda Prosaica en nórdico antiguo
 CyberSamurai Encyclopedia of Norse Mythology: Prose Edda - Skáldskaparmál (en inglés)
 CyberSamurai Encyclopedia of Norse Mythology: Prose Edda - Skáldskaparmál (en nórdico antiguo)

Reyes vikingos legendarios de Lejre
Personajes de Beowulf

Halga


Laša Bekauri (Ahmeta, 26. srpnja 2000.) profesionalni je gruzijski judist. Aktualni je olimpijski pobjednik (Tokio 2020.) i europski prvak u kategoriji do 90 kilograma (Lisabon 2021.) Bivši je dvostruki svjetski prvak za mlade (Nassau 2018. i Marakeš 2019.)

Najveći uspjeh u karijeri mu je osvajanje zlatnog odličja na Olimpijskim igrama u Tokiju. Pobjedama protiv Izraelca Li Kochmana u osmini finala, Uzbekistanca Davlata Bobonova u četvrtfinalu, Rusa Mihaila Igolnikova u polufinalu, izborio je borbu na naslov olimpijskog pobjednika u kategoriji do 90 kg. U finalu ga je čekao Nijemac Eduard Trippel. Laša je slavio i osvojio prvo zlato za Gruziju na Olimpijskim igrama u Tokiju.

Osim naslova olimpijskog i europskog prvaka, ostvario je još nekoliko zapaženih uspjeha u karijeri. Osvajač je zlata (2019.) i bronce (2021.) s IJF Svjetskih mastersa, zlata s IJF Grand Slama u Jeruzalemu (2021.) i srebra s Ljetne univerzijade održane u Napulju 2019. godine.

Vanjske poveznice
Profil Laše Bekaurija na LesSports.info

Izvori

Gruzijski džudaši

Laša Bekauri


العيون، منطقة من مناطق محافظة الجهراء في الكويت.

و هي تعني عين الماء وقد كان يوجد بها عدة عيون ماء عذب، ولكن مع مرور الزمن عليها نضبت. وتتميز منطقة العيون بارتفاعها الجغرافي علي المناطق المحيطة بها مثل الواحة والنسيم.

أماكن مأهولة في الكويت

العيون (الكويت)


පැතුම් නිස්සංක සිල්වා යනු ශ්‍රී ලංකාව වෙනුවෙන්  ක්‍රීඩා කරන වෘත්තීය ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෙකි.  ඔහු 2021 මාර්තු මාසයේදී ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් කණ්ඩායම වෙනුවෙන් ජාත්‍යන්තර තරගයට පිවිසි අතර දැනට ස්ථිර ආරම්භක පිතිකරුවා ලෙස ස්ථාවර වී ඇත.

මුල් සහ ගෘහස්ථ වෘත්තිය
පැතුම් නිශ්ශංක 1998 මැයි 18 වන දින ගාල්ලේදී උපත ලැබීය. ඔහුගේ පියා සුනිල් සිල්වා ග්‍රවුන්ඩ් බෝයි ලෙස සේවය කළ අතර ඔහුගේ ආදායම අඩු විය. පැතුම්ගේ අම්මා කළුතර පන්සල ළඟ මල් විකුණුවා. මුල් ළමාවියේදී ඔහු හැදී වැඩුණේ දුප්පත් පවුල් පසුබිමක ය.  ඔහුගේ ක්‍රිකට් දිවිය ආරම්භ කළේ කළුතර විද්‍යාලයෙන් .  ඔහු පාසල් ක්‍රිකට් ශූරතාවලියේදී කොළඹ කෝල්ට්ස් පිටියේදී රාජගිරිය ජනාධිපති විද්‍යාලයට එරෙහිව පන්දු 190කදී නොදැවී ද්විත්ව ශතකයක් (205) රැස් කළේය.  ඔහු 2017 මාර්තු 17 වන දින 2016-17 දිස්ත්‍රික්ක එක්දින තරඟාවලියේදී හම්බන්තොට දිස්ත්‍රික්කය වෙනුවෙන් ඔහුගේ පළමු List A තරඟයට පිවිසියේය  ඔහු 2018 පෙබරවාරි  වන දින 2017-18 SLC විස්සයි20 තරඟාවලියේදී බදුරලිය ක්‍රීඩා සමාජය වෙනුවෙන් සිය මංගල විස්සයි20 ක්‍රීඩා කළේය.
ශ්‍රී ලංකීය ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයන්
ජීවමාන ජනයා
1998 උපත්

පැතුම් නිස්සංක


Guðjón Valur Sigurðsson (8 de agosto de 1979, Reikiavik, Islandia) es un exjugador profesional de balonmano que jugaba de extremo izquierdo, y que en la actualidad ejerce como entrenador del VfL Gummersbach.

Sigurðsson fue un componente de la selección de balonmano de Islandia, de la que es uno de los máximos anotadores históricos, con 1660 goles conseguidos en 313 partidos. Con su selección ha logrado ser medalla de plata en los Juegos Olímpicos de 2008 y medalla de bronce en el Campeonato de Europa de 2010. También disputó el Europeo de 2012, acabando en décimo posición y siendo elegido como parte del equipo ideal del torneo.

Ha sido dos veces elegido como el mejor jugador de la Bundesliga, en 2005 y 2006.

Carrera
Empezó a jugar al balonmano a temprana edad, en equipos locales de Islandia como el Grótta o el Seltjarnarnes. Luego jugaría con uno de los mejores equipos del país, el KA Akureyri, con el que ganó la liga islandesa en su último año como jugador del equipo, en 2001. Ese verano, emigró a Alemania, al TUSEM Essen, un club conocido por sus múltiples secciones y éxitos en todas ellas, no solo en balonmano. Estuvo cuatro años en el equipo y en su última temporada, consiguió la Copa EHF, ganando en la final a otro equipo alemán SC Magdeburg. Su carrera ese año ascendió del todo, fue elegido mejor jugador de la Bundesliga y fichó por uno de los mejores equipos de Alemania, el VfL Gummersbach, donde estuvo tres años, siendo elegido mejor jugador de la Bundesliga, además de ser el máximo goleador en su primer año.

En enero de 2014, se confirma su fichaje por el FC Barcelona para la temporada 2014-15, siendo el sustituto de Juanín García, que finaliza contrato, y que formará con Aitor Ariño, la pareja de extremos izquierdos del Barça.

Equipos
  KA Akureyri (-2001)
  TUSEM Essen (2001-2005)
  VfL Gummersbach (2005-2008)
  Rhein-Neckar Löwen (2008-2011)
  AG København (2011-2012)
  THW Kiel (2012-2014)
  FC Barcelona (2014-2016)
  Rhein-Neckar Löwen (2016-2019)
  PSG (2019-2020)

Palmarés

KA Akureyri
 Liga de Islandia (2001)

TUSEM Essen
 Copa EHF (2005)

AG Kobenhavn
 Liga de Dinamarca (2012)
 Copa de Dinamarca (2012)

THW Kiel
 Bundesliga (2013)
 Copa de Alemania (2013)
 Supercopa de Alemania (2012)

FC Barcelona
 Copa Asobal (2015), (2016)
 Liga Asobal (2015), (2016)
 Velux EHF CL (2015)
 Copa del Rey (2015), (2016)

Rhein-Neckar Löwen

 Liga de Alemania de balonmano (1): 2017
 Supercopa de Alemania de balonmano (1): 2017
 Copa de Alemania de balonmano (1): 2018

PSG

 Liga de Francia de balonmano (1): 2020

Selección nacional

Campeonato de Europa
  Medalla de bronce en el Campeonato de Europa de 2010

Juegos Olímpicos
  Medalla de plata en los Juegos Olímpicos de 2008

Consideraciones personales
 Mejor jugador de la Bundesliga (2005 y 2006)
 Máximo goleador de la Liga de Alemania (2006)
 Deportista de Islandia del año (2006)
 Máximo goleador del Mundial (2007)
 Elegido mejor extremo izquierdo de los Juegos Olímpicos (2008)
 Elegido mejor extremo izquierdo del Europeo (2012)

Referencias

Enlaces externos
 Perfil en THW Kiel

Balonmanistas de Islandia
Balonmanistas en los Juegos Olímpicos de Atenas 2004
Balonmanistas en los Juegos Olímpicos de Pekín 2008
Balonmanistas en los Juegos Olímpicos de Londres 2012
Medallistas olímpicos de balonmano
Medallistas olímpicos de plata de Islandia
Medallistas olímpicos de plata de Pekín 2008
Balonmanistas del VfL Gummersbach
Balonmanistas del Rhein-Neckar Löwen
Balonmanistas del AG København
Balonmanistas del THW Kiel
Balonmanistas del Fútbol Club Barcelona
Nacidos en Reikiavik

Guðjón Valur Sigurðsson


Clodomiro Picado Twight, cunoscut sub numele de Clorito Picado, () a fost un om de științăa de frunte costarican, recunoscut pe plan internațional pentru cercetările și descoperirile sale. Pionier în cercetarea șerpilor și șerpilor otrăvuri, printre realizările sale este inclusă fiind unul dintre precursorii descoperirii
penicilina , pe care a folosit-o pentru tratarea pacienților cu puțin timp înainte de descoperirea oficială a lui Fleming.

Nașteri în 1887
Decese în 1944
Oameni de știință
Costaricani

Clodomiro Picado Twight


Orfeo es una discográfica clásica alemana fundada en 1979 y lanzada en 1982. Ha presentado los archivos de la Orquesta Sinfónica de la Radio de Baviera.

Enlaces externos

 Página web oficial

Discográficas de Alemania
Discográficas de música clásica

Orfeo (discográfica)


6320 Bremen este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6320 Bremen este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tautenburg de Freimut Börngen. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,44 ua, o excentricitate de 0,17 și o înclinație de 2,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Familia  Nysa

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

6320 Bremen


Hotel de France bzw. Hôtel de France ist der Name folgender Hotels:
 Hotel de France (Berlin), eine in Alt-Berlin im 18./19. Jh. vorhandene Nobelherberge
 Hotel de France (Conakry)
 Hôtel de France (Dresden)
 Hotel de France (Jersey)
 Hotel de France (Monaco)
 Hotel de France (Paris)
 Hotel de France (Tabarka)
 Hotel de France (Wien)

Siehe auch:
 Grand Hotel de France
 Hôtel de France (Film), französischer Spielfilm (1987) von Patrice Chéreau

Hotel de France


Mazepa (rus. «Мазепа») - ruski film redatelja Vasilija Gončarova iz 1909. godine.

Film je rađen po Puškinovoj poemi Poltava i libretu opere Poltava Petra Iljiča Čajkovskog.

Radnja
Film govori o hetmanu Mazepi koji je zaljubljen u Kočubejevu kćer Mariju i traži od njenog oca pristanak da je oženi, ali otac ga odbija. To ih ne zaustavlja i oni bježe...

Uloge
 Vasilij Stepanov: Kočubej
 Andrej Gromov: Mazepa
 Raisa Rejzen: Marija
 Antonina Požarskaja: Marijina majka

Izvori

Vanjske poveznic e
 Mazepa na Kino Poisk

Ruski filmovi 1900-ih

Mazepa (1909.)