මොරගහ ජල ධාරා - කරයි අස්වනු සරු සාරා..

   ශ්‍රී ලංකාවේ  මධ්‍යම පළාතට අයත් වන මාතලේ දිස්ත්‍රික්කය කේන්ද්‍ර කොට ගනිමින් ආරම්භ වූ මොරගහකන්ද ජලාශ ව්‍යාපෘතිය පිළිබඳව අවධානය යොමුකිරීමට බලාපොරොත්තු වූයේ මෑත කාලයේ අප විසින් දැක ගැනීමට භාග්‍යවන්ත වූ විශාලතම ජල ව්‍යාපෘතිය එය වන බැවිනි. මෙම ජලාශ ව්‍යාපෘතිය හරහා විවිධ ක්ෂේත්‍ර සංවර්ධනය කිරීම උදෙසා පියවර සැපයෙන නමුදු මෙම ලිපිය මගින් අවධානය යොමු කරනුයේ කෘෂිකර්මාන්තයට  මොරගහකන්ද ජලාශය දක්වන දායකත්වය පිළිබදවයි. කෘෂිකර්මාන්තයේ දියුණුවට අමතරව  මෙම මොරගහකන්ද ජලාශය හරහා ,

 ජල විදුලි උත්පාදනය
 මිරිදිය ධීවර කර්මාන්තය
 නැවත පදිංචි කිරිම්
 වාරී මාර්ග
 පිරිසිදු පානිය
 සංචාරක කර්මාන්තය
 ජල සම්පාදනය

     ආදී වූ නන් පැතිකඩයන් පිළිබඳව ද අවදානය යොමු කල හැකි අතර මොරගහකන්ද ජලාශය කේන්ද්‍ර කරගනිමින් කෘෂිකාර්මික අංශයේ අභිවෘද්ධියට මෙම නවක මොරගහකන්ද ජල ධාරා තම දායකත්වය දෙන ආකාරය පිළිබද කෙටි විස්තරයක් මෙම ගින් සැපයේ.  මෙරට ආර්ථික වර්ධනය පිළිබඳව අවධානය යොමු කිරීමේදී විශේෂයෙන්ම කෘෂිකාර්මික අංශයේ දායකත්වය වැදගත් වන අතර  එය ක්‍රමයෙන්  පහත වැටිමක් වර්ථමානය වන විට දැකිය හැකිය. වර්තමානයේ ඇති දත්ත අනුව ශ්‍රි ලංකා මහ බැංකුව මගින් පෙන්වා දෙන්නේ 2015 වර්ශයේ මහ කන්නයේ වපුරණ ලද බිම් ප්‍රමාණය හෙක්ටයාර් දහස් 773ක් වන අතර යල කන්නයේ එම ප්‍රමාණය 481කි.2016දි වපුරණ ලද බිම් ප්‍රමාණය මහ යල කන්න දෙකෙහි පිළිවෙලින් හෙක්ටයාර් දහස් 756 හා 358කි.2015දි අස්වැන්න නෙළාගන්නා ලද බිම් ප්‍රමාණය  යල මහ කන්න දෙකෙහි පිළිවෙලින් හෙක්ටයාර් දහස් 735 හා 476කි.2016 වර්ශයේ අස්වැන්න නෙළාගන්නා ලද බිම් ප්‍රමාණය  යල මහ කන්න දෙකෙහි පිළිවෙලින් 743 හා 380 කි.ඒ අනුව 2015 ට සාපේක්ෂව 2016 හි බිම් ප්‍රමාණය අඩු වීම හරහා අස්වැන්නෙහි අඩු වීමක් දක්නට ඇත. ආර්ථික කටයුතු වලදි දළ දේශීය නිෂ්පාදන සදහා කෘෂිකාර්මික අංශයේ දායකත්වය පිළිබද සැළැකෙන විට 2015 දි සියයට 7.8ක් වු එම ප්‍රතිශතය 2016 දි සියයට 7.1ක් දක්වා අඩු වී ඇති බව අවබෝධ කර ගත හැකිය .

1977 පසුව කෘෂිකර්මාන්තය හරහා දළ දේශීය නිෂ්පාදනය මගින් ආර්ථිකයට  දක්වන ලද දායකත්වය පිළිබද  අවධානය යොමු කිරීමේදී ශ්‍රී ලංකාවේ කෘෂිකාර්මික නිෂ්පාදනය පහත වැටීම කෙරෙහි බලපෑ කරුණු අතර,

 වැඩි අස්වැන්නක් ලැබෙන බීජ වල හිගය
 කෘෂි නිෂ්පාදන අලෙවිය ආශිත ගැටලු
 නිෂ්පාදන පිරිවැය ඉහළ යාම
 පශ්චාත් අස්වනු හානි
 ආර්ථිකය තුළ ජල කළමනාකරණ ප්‍රතිපත්ති ක්‍රියාවට නැංවීමට නොහැකි වීම ප්‍රධාන ගැටලු අතර වේ.

මේ අනුව ශ්‍රී ලංකාවේ කෘෂිකාර්මික අංශයේ  ජල ගැටලූවට විසඳුම් සපයමින් දශක 4කට පසුව ඉදිවුණු විශාලතම යෝධ සංවර්ධන ව්‍යාපෘතිය ලෙස මෙම මොරගහකන්ද කළුගහ ව්‍යාපාරය හඳුන්වා දිය හැකිය. ශ්‍රී ලංකාවේ කෘෂිකර්මාන්තය කෙරෙහි වැඩිවශයෙන් දායකත්වයක් දක්වනු ලබන කුරුණෑගල, පොලොන්නරුව ,අනුරාධපුර, අම්පාර හා උතුරු පළාත් දිස්ත්‍රික්ක කේන්ද්‍ර කරගනිමින් එම දිස්ත්‍රික්ක සංවර්ධනය සදහා දායකත්වයක් ලබාදීමට මෙම  ව්‍යාපෘතිය අවස්ථාව  වනු බව නොඅනුමානය . එක් කන්නයක් පමණක් වගා කරමින් සිටි උතුරේ  හා රජරට පුරවරයේ ඇළහැර ප්‍රදේශ වල ජනතාව  තම වගා බිම් වල මහ කන්නය හා යල කන්නයේ දෙකෙහිම වගා කිරීමට අවස්ථාවක් ලැබීම මෙම කලාපීය   ගොවි ජනතාවට ලැබෙන මහඟු අවස්ථාවක් ලෙස දැක්විය හැකිය. විශේෂයෙන්ම කෘෂිකර්මාන්තය සඳහා ජල හිඟතාවය හේතුවෙන් කුඹුරු අස්වැද්දීමට නොහැකිව අසරණ  තත්ත්වයන්ට මුහුණ පා සිටි අම්පාර, පොළොන්නරුව, අනුරාධපුරය, ආදී වූ ගොවි ජනතාව සඳහා අහස් දියෙන් වගා කටයුතු කිරීම වෙනුවට මෙම ජලාශ ව්‍යාපෘතිය ප්‍රතිසංස්කරණය වු නව වාරි පද්ධති මගින් තම අවශ්‍යතා ඉටු කර ගැනීමට අවස්ථාව උදා වනු ඇත.එසේම විශේෂයෙන්ම මැදිරිගිරිය බිසෝපුර ප්‍රදේශයේ සංවර්ධන කටයුතු සඳහා මෙය නව මාවතක් වන අතර එම ප්‍රදේශයේ  මොරගහකන්ද ජලාශය හරහා නව භූමි ප්‍රමාණයක් අස්වැද්දීම සඳහා යොදාගෙන ඇත. ඒ අනුව හෙක්ටයාර් 5000 ක පමණ භූමි ප්‍රදේශයක් වගා කෙරෙන අතර ඒ හරහා දේශීය ආහාර අවශ්‍යතාවය සපුරාලීම සඳහා වෙළෙඳ පළට  වී මෙට්ට්‍රික් ටොන් 66000 දහසක් පමණ එකතු වේ යැයි පර්යේෂකයෝ තහවුරු කර ඇත. ශ්‍රිග්‍ර ආර්ථික වර්ධනය කරා ගමන් කරන ශ්‍රී ලංකාව  ඇතුළු ගෝලිය අනෙකුත් රටවල් කාලයත් සමග ජනගහන වර්ධනයේ ප්‍රතිඵලයක් ලෙස  ආහාර අර්බුදයට විසදුමි කිරීමට අවශ්‍ය විය .ඒ අනුව නිෂ්පාදනය වැඩි කිරීමට මෙහිදී අවධානය යොමු වූ අතර මෙහිදි අඩු බිමි ප්‍රමාණයකින වැඩ් අස්වැන්නක්  ලබා ගැනීම අරමුණ බවට පත්විය. මේ අනුව ඒ සදහා  වැදගත්වන ජලය ලබා ගැනීමේ මූලාශ්‍ර ඉදිකිරීමට  පියවර ගත් අතර ඒ අනුව මුළු ලොව මවිත කළ වැව් තැනීමේ කලාව පසක් කරමින්  ශ්‍රී ලංකාවේ ඇති ශ්‍රේෂ්ඨත්වය පසක් කරමින්  විශාල ජල මූලාශ්‍ර නිර්මාණය වූ අතර, "අහසින් වැටෙන එක ජල බිඳකුදු ප්‍රයෝජනයට නොගෙන මුහුදට ගලා යාමට ඉඩ නොදමු"යන මහ පැරකුම් නිරිදුගේ මතයේ පිහිටා අහසින්  වැටුණු ජලය රැස් වෙන හැම තැනම මහා උදාර වාරී ශිෂ්ටාචාරයක් බිහි කිරීමට ඈත අතීතයේ සිංහලයෝ උරදුන්හ. ඒ තුළින් වර්තමාන  භූමියෙන් හතරෙන් එකකට උරුමකම් කියන රන්දෙණිගල ,රන්ටැඹේ ,වික්ටෝරියා,කොත්මලේ , මාදුරුඔය, ආදී වු මහා ජලාශ වලට එක් වූ නවකයා ලෙස මොරගහකන්ද ජලාශය  නොහොත් මහා සුවිශාල මහවැලි සංවර්ධන ව්‍යාපෘතිය ලෙස මෙය හදුන්වා දිය හැකිය. කුරුණෑගල, අනුරාධපුර ,පොළොන්නරුව, මාතලේ, ත්‍රිකුණාමලය ආදී ප්‍රදේශ වල කෙත් වතු මෙම ජලයෙන් පෝෂණය ලබන අතරම එම ප්‍රදේශයන්හි මිරිදිය ධීවර කර්මාන්තයෙහි නියුක්තික යන්ටද වාසි සලසමින් අක්කර අඩි 660000ක් පමණ ප්‍රදේශයක් පුරා පැතිරී ගොස් ඇති මොරගහකන්ද ව්‍යාපෘතිය මිරිදිය මත්ස්‍ය අස්වැන්න වාර්ෂිකව ටොන් 3000 ක් පමණ බලාපොරොත්තු වන අතර ඒ හරහා ලැබිය හැකි ආදායම රුපියල් මිලියන 225ක් ලෙස හදුනාගෙන ඇත. මොරගහකන්ද ව්‍යාපෘතිය මගින්  සෘජු ප්‍රතිලාභ කෘෂිකර්මාන්තය සඳහා හිමිවන අතර  රජරට කලාපයේ  හෙක්ටයාර් 82000ක් සදහා  යල සහ මහ දෙකන්යෙහිම ගොවින්ගේ වගා කටයුතු සදහා ජලය හිමිවේ.ඒ මගින් වගා තීව්‍රතාවයේ සාමාන්‍ය අගය ඉහළ යන අතර මෙම නිසා ඒ ප්‍රදේශ වල අස්වනු ඉහළ ගොස් වාර්ෂිකව ඔවුන් ලබන ආදායමේ වර්ධනයක් සිදු වේ යැයි ගණන් බලා ඇත

මේ අනුව ඉහත දක්වා ඇති තොරතුරු මත සමෘද්ධිමත් ආර්ථිකයක් ශ්‍රි ලංකාවට උරුම කර දීම සදහාත් කෘෂිකාර්මික කටයුතු නගා සිටුවීම සදහාත් මෑත කාලීනව නිර්මාණය වු වැදගත් ජල මුලාශ්‍රයක් ලෙස මොරගහකන්ද කළුගග ව්‍යාපෘතිය හදුන්වා දිය හැකි අතර.දේශීය ආහාර ස්වයංපෝෂිත භාවය සදහාත්,දේශීය ගොවිජනතාවගේ සිහින සැබෑ වු අවස්ථාවක් ලෙසත් මෙම ව්‍යාපෘතිය හදුන්වා දිය හැකිය.

මොරගහකන්ද ජලාශ ව්යාපෘතිය හා ශ්රී ලංකාවේ කෘෂිකර්මාන්තය


Saka aşağıdaki anlamlara gelebilir:

 Saka: Su taşıyan kişi.
 Saka: Akıllı, arif.
 Saka kuşu, bir kuş türü (ornitoloji)
 Sakalar: Orta Asya'da yaşamış tarihi bir halk.

Saka (anlam ayrımı)


This is a list of operators in the C and C++ programming languages. All the operators (except typeof) listed exist in C++; the column "Included in C", states whether an operator is also present in C. Note that C does not support operator overloading.

When not overloaded, for the operators &&, ||, and , (the comma operator), there is a sequence point after the evaluation of the first operand.

C++ also contains the type conversion operators const_cast, static_cast, dynamic_cast, and reinterpret_cast. The formatting of these operators means that their precedence level is unimportant.

Most of the operators available in C and C++ are also available in other C-family languages such as C#, D, Java, Perl, and PHP with the same precedence, associativity, and semantics.

Table
For the purposes of these tables, a, b, and c represent valid values (literals, values from variables, or return value), object names, or lvalues, as appropriate. R, S and T stand for any type(s), and K for a class type or enumerated type.

Arithmetic operators

All arithmetic operators exist in C and C++ and can be overloaded in C++.

Comparison operators/relational operators

All comparison operators can be overloaded in C++. Since C++20, the inequality operator is automatically generated if operator== is defined and all four relational operators are automatically generated if operator<=> is defined.

Logical operators

All logical operators exist in C and C++ and can be overloaded in C++, albeit the overloading of the logical AND and logical OR is discouraged, because as overloaded operators they behave as ordinary function calls, which means that both of their operands are evaluated, so they lose their well-used and expected short-circuit evaluation property.

Bitwise operators

All bitwise operators exist in C and C++ and can be overloaded in C++.

Assignment operators

All assignment expressions exist in C and C++ and can be overloaded in C++.

For the given operators the semantic of the built-in combined assignment expression a ⊚= b is equivalent to a = a ⊚ b, except that a is evaluated only once.

Member and pointer operators

Other operators

Notes:

Operator precedence
The following is a table that lists the precedence and associativity of all the operators in the C and C++ languages. Operators are listed top to bottom, in descending precedence. Descending precedence refers to the priority of the grouping of operators and operands. Considering an expression, an operator which is listed on some row will be grouped prior to any operator that is listed on a row further below it. Operators that are in the same cell (there may be several rows of operators listed in a cell) are grouped with the same precedence, in the given direction. An operator's precedence is unaffected by overloading.

The syntax of expressions in C and C++ is specified by a phrase structure grammar. The table given here has been inferred from the grammar. For the ISO C 1999 standard, section 6.5.6 note 71 states that the C grammar provided by the specification defines the precedence of the C operators, and also states that the operator precedence resulting from the grammar closely follows the specification's section ordering:

"The [C] syntax [i.e., grammar] specifies the precedence of operators in the evaluation of an expression, which is the same as the order of the major subclauses of this subclause, highest precedence first."

A precedence table, while mostly adequate, cannot resolve a few details. In particular, note that the ternary operator allows any arbitrary expression as its middle operand, despite being listed as having higher precedence than the assignment and comma operators. Thus a ? b, c : d is interpreted as a ? (b, c) : d, and not as the meaningless (a ? b), (c : d). So, the expression in the middle of the conditional operator (between ? and :) is parsed as if parenthesized. Also, note that the immediate, unparenthesized result of a C cast expression cannot be the operand of sizeof. Therefore, sizeof (int) * x is interpreted as (sizeof(int)) * x and not sizeof ((int) * x).

Notes
The precedence table determines the order of binding in chained expressions, when it is not expressly specified by parentheses.
 For example, ++x*3 is ambiguous without some precedence rule(s). The precedence table tells us that:  is 'bound' more tightly to  than to , so that whatever  does (now or later—see below), it does it ONLY to  (and not to x*3); it is equivalent to (++x, x*3).
 Similarly, with 3*x++, where though the post-fix  is designed to act AFTER the entire expression is evaluated, the precedence table makes it clear that ONLY  gets incremented (and NOT 3*x). In fact, the expression (tmp=x++, 3*tmp) is evaluated with  being a temporary value. It is functionally equivalent to something like (tmp=3*x, ++x, tmp).

 Abstracting the issue of precedence or binding, consider the diagram above for the expression 3+2*y[i]++. The compiler's job is to resolve the diagram into an expression, one in which several unary operators (call them 3+( . ), 2*( . ), ( . )++ and ( . )[ i ]) are competing to bind to y. The order of precedence table resolves the final sub-expression they each act upon: ( . )[ i ] acts only on y, ( . )++ acts only on y[i], 2*( . ) acts only on y[i]++ and 3+( . ) acts 'only' on 2*((y[i])++). It is important to note that WHAT sub-expression gets acted on by each operator is clear from the precedence table but WHEN each operator acts is not resolved by the precedence table; in this example, the ( . )++ operator acts only on y[i] by the precedence rules but binding levels alone do not indicate the timing of the postfix ++ (the ( . )++ operator acts only after y[i] is evaluated in the expression).

Many of the operators containing multi-character sequences are given "names" built from the operator name of each character. For example, += and -= are often called plus equal(s) and minus equal(s), instead of the more verbose "assignment by addition" and "assignment by subtraction".
The binding of operators in C and C++ is specified (in the corresponding Standards) by a factored language grammar, rather than a precedence table. This creates some subtle conflicts. For example, in C, the syntax for a conditional expression is:
logical-OR-expression ? expression : conditional-expression
while in C++ it is:
logical-OR-expression ? expression : assignment-expression
Hence, the expression:
e = a < d ? a++ : a = d
is parsed differently in the two languages. In C, this expression is a syntax error, because the syntax for an assignment expression in C is:
unary-expression '=' assignment-expression
In C++, it is parsed as:
e = (a < d ? a++ : (a = d))
which is a valid expression.

If you want to use comma-as-operator within a single function argument, variable assignment, or other comma-separated list, you need to use parentheses, e.g.: int a = 1, b = 2, weirdVariable = (++a, b), d = 4;

Criticism of bitwise and equality operators precedence
The precedence of the bitwise logical operators has been criticized. Conceptually, & and | are arithmetic operators like * and +.

The expression  is syntactically parsed as  whereas the expression  is parsed as . This requires parentheses to be used more often than they otherwise would.

Historically, there was no syntactic distinction between the bitwise and logical operators. In BCPL, B and early C, the operators  didn't exist. Instead  had different meaning depending on whether they are used in a 'truth-value context' (i.e. when a Boolean value was expected, for example in  it behaved as a logical operator, but in  it behaved as a bitwise one). It was retained so as to keep backward compatibility with existing installations.

Moreover, in C++ (and later versions of C) equality operations, with the exception of the three-way comparison operator, yield bool type values which are conceptually a single bit (1 or 0) and as such do not properly belong in "bitwise" operations.

C++ operator synonyms
C++ defines certain keywords to act as aliases for a number of operators:

These can be used exactly the same way as the punctuation symbols they replace, as they are not the same operator under a different name, but rather simple token replacements for the name (character string) of the respective operator. This means that the expressions  and  have identical meanings. It also means that, for example, the bitand keyword may be used to replace not only the bitwise-and operator but also the address-of operator, and it can even be used to specify reference types (e.g., ). The ISO C specification makes allowance for these keywords as preprocessor macros in the header file . For compatibility with C, C++ provides the header , the inclusion of which has no effect.

See also
Bitwise operations in C
Bit manipulation
Logical operator
Boolean algebra (logic)
Table of logic symbols
Digraphs and trigraphs in C and in C++

References

External links
 .
C Operator Precedence
 .

C (programming language)
C++
Articles with example C++ code
Operators (programming)
Comparison of individual programming languages

Operators in C and C++


Brackcrowned je kompilacijski album švedskog black metal-sastava Marduk. Diskografska kuća Regain Records objavila ga je 25. veljače 2002. godine.

Popis pjesama

Osoblje
Članovi sastava
Andreas Axelsson – vokali
Legion – vokali
Morgan Steinmeyer Håkansson – gitara
Magnus "Devo" Andersson – gitara
B. War – bas-gitara
Fredrik Andersson – bubnjevi
Joakim Göthberg – bubnjevi, vokali

Izvori

Albumi sastava Marduk
Albumi iz 2002.

Blackcrowned


This is a list of Military Sealift Command ships. The fleet includes about 130 ships in eight programs: Fleet Oiler (PM1), Special Mission (PM2), Strategic Sealift (PM3), Tow, Salvage, Tender, and Hospital Ship (PM4), Sealift (PM5), Combat Logistics Force (PM6), Expeditionary Mobile Base, Amphibious Command Ship, and Cable Layer (PM7) and Expeditionary Fast Transport (PM8).

List of current Military Sealift Command ships

Previous MSC Ships

 USNS Assurance (T-AGOS-5)
 MV Atlantic Freighter
 USNS Audacious (T-AGOS-11)
 MV Baffin Strait (T-AK W9519)

 USNS Bellatrix (T-AKR-288)

 USNS Capella (T-AKR-293)

 USNS Denebola (T-AKR-289)

 SS Empire State (T-AP-1001)
 MT Evergreen State (T-AOT-5205)

 USNS Maury (T-AGS-39)

 USNS Regulus (T-AKR-292)

 HSV-2 Swift

 MV Westpac Express (HSV-4676) (charter with US Navy ended January 2018)

See also
 Strategic Sealift Ships
 National Defense Reserve Fleet
 Ready Reserve Force ships
 United States Maritime Administration
 United States Federal Maritime Commission
 Naval Inactive Ship Maintenance Facility

References

External links
Military Sealift Command Ship Inventory by Program
RRF Locations

Lists of ships of the United States
Auxiliary ships of the United States
Lists of auxiliary ships
United States Navy lists

List of Military Sealift Command ships


Afrika
 Aksumitisches Reich
 König: Ebana (ca. 415–ca. 450)

Amerika
 Maya
 Palenque
 König: K'uk Balam' (397–435)
 Tikal
 König: Siyaj Chan K'awiil II. (411–458)

Asien
 China
 Kaiser: Song Wendi (424–452)
 Nördliche Wei-Dynastie: Tai Wu (424–452)
 Sechzehn Reiche:
 Nördliche Yan: Féng Bá (409–430)
 Westliche Qin: Qǐfú Chìpán (412–428)
 Nördliche Liang: Juqu Mengxun (401–433)
 Xia: Hèlián Chāng (425–428)

 Iberien (Kartlien)
 König: Artschil I. (411–435)

 Indien
 Gupta-Reich
 König: Kumaragupta I. (415–455)
 Kadamba
 König: Kakutstha Varman (425–450)
 Pallava
 König: Skanda Varman III. (400–438)
 Vakataka
 König: Pravarasena II. (410–440)

 Japan
 Kaiser: Ingyō (411–453)

 Korea
 Baekje
 König: Guisin (420–427)
 König: Biyu (427–454)
 Gaya
 König: Chwiheui (421–451)
 Goguryeo
 König: Jangsu (413–490)
 Silla
 König: Nulji (417–458)

 Sassanidenreich
 Schah (Großkönig): Bahram V. (421–438)

Europa
 Weströmisches Reich
 Kaiser: Valentinian III. (425–455)
 Konsul: Flavius Hierius (427)

 Oströmisches Reich
 Kaiser: Theodosius II. (408–450)
 Konsul: Flavius Ardabur (427)

 Reich der Burgunden
 König: Gundahar (406–436)

 Reich der Sueben
 König: Ermenrich (409–438)

 Vandalen
 König: Gunderich (406–428)

 Westgotenreich
 König: Theoderich I. (418–451)

Religiöse Führer
 Papst: Coelestin I. (422–432)

Liste der Staatsoberhäupter 427


Jónas Trellund eða Jonas Jensen Trellund (1631–1681) var kaupmaður.

Hann fæddist 24. júlí 1631 í Rípum. Sem unglingur fluttist hann til Amsterdam. Þar giftist hann Sara Giessenbier.

Frá 1659 til 1669 hélt hann Húnaflóaverslunina.

Skipið hans Melckmeyt strandaði árið 1659 í Breiðafirði og fannst aftur árið 1992.

Trellund dó árið 1681 í Fredrikstad.

Ytri tenglar
 Jonas Jensen Trellund (Dansk Biografisk Leksikon, á dönsku)

Tilvísanir

Hollendingar
Danskir kaupmenn
Fólk fætt árið 1631
Fólk dáið árið 1681

Jónas Trellund


Ahmet Efe Aydan (d. 4 Mayıs 1955, Ankara), Türk millî basketbolcudur. Opera sanatçısı ve oyuncu Sevda Aydan'ın oğlu ve oyuncu Ege Aydan'ın abisidir. Basketbola 16 yaşında Galatasaray'da başladı. Sırasıyla Karşıyaka, Eczacıbaşı, Fenerbahçe, Beşiktaş, Paşabahçe ve Tofaş takımlarında oynadı.

1981 yılında Avrupa Karması'na seçildi ve böylece ancak Avrupa'nın en seçkin basketbolcularının katılabildiği Avrupa Karmasında yer alan ikinci Türk basketbolcu oldu. Kamuoyunda bilinenin aksine Avrupa Karması'na seçilen ilk basketbolcu değil, Avrupa Karması'nda oynayan ilk basketbolcudur. Avrupa Karması'na seçilen ilk Türk basketbolcusu 1960 ve 1964 yıllarında seçilen Nedret Uyguç'tur. Aydan, bu arada Ispanya'nın Juventut Badalona Takımına karşı oynayan karmada başarılı oyunuyla dikkat çekti. Türkiye millî basketbol takımında en fazla oynayan (259) ve en fazla (124 kez) kaptanlık yapan sporcu unvanına sahiptir. 1983 yılında Fas'ın Kazablanka kentinde düzenlenen Akdeniz Oyunları'nda bronz, 1987 yılında Suriye'nin Lazkiye kentinde düzenlenen Akdeniz Oyunları'nda altın madalya kazanan takımlarda yer aldı.

Kariyeri
 1971-73  Galatasaray
 1973-75  Karşıyaka
 1975-82  Eczacıbaşı
 1982-86  Fenerbahçe
 1986-87  Beşiktaş
 1987-88  Paşabahçe
 1988-92  Tofaşspor

Başarıları
 6 kez Türkiye Şampiyonluğu
 2 kez Balkan Şampiyonluğu,
 1 kez İslam Oyunları Şampiyonluğu
 1 kez Akdeniz Oyunları Şampiyonluğu
 1 kez Akdeniz Oyunları Üçüncülüğü
 Avrupa Gençler Turnuvası'nda ikincilik
 Avrupa Karmasına Seçilip İspanya'ya gitti (1981)

Kaynakça

Dış bağlantılar
 TBLStat.net Oyuncu Profili

1955 doğumlular
Ankara doğumlu basketbolcular
Türk erkek basketbolcular
Galatasaray SK basketbolcuları
Beşiktaş JK basketbolcuları
Fenerbahçe SK basketbolcuları
Sedat Simavi Ödülü sahipleri
Yaşayan insanlar
Karşıyaka SK basketbolcuları
Tofaş SK basketbolcuları
Eczacıbaşılı basketbolcular

Efe Aydan


Mariana Șora (născută Marianne Klein; ) a fost o scriitoare română, care s-a remarcat în special ca traducătoare, eseistă și critic literar, interesată atât de literatura română, cât și de literatura universală.

Biografie

Educația
S-a născut la 26 mai 1917 în Budapesta, în familia funcționarului și directorului de bancă Rudolf Klein și al soției sale, Elisabeta (născută Fischer, în 1896), primind la naștere numele Marianne Klein. Părinții Marianei Klein proveneau din Timișoara, aveau o origine mixtă maghiaro-evreiască, vorbeau limba germană și erau credincioși romano-catolici. Bunica ei maternă rămăsese văduvă înainte de izbucnirea Primului Război Mondial și s-a mutat cu cele două fete ale sale în anul 1914 în capitala Ungariei, pentru a locui împreună cu sora ei mai mare, care era căsătorită acolo. Rudolf Klein, tatăl Marianei, a fost mobilizat ca sublocotenent în Armata Austro-Ungară și s-a căsătorit la Budapesta cu Elisabeta Fischer în 1916, în timpul unei permisii, după care s-a reîntors pe front. Cei doi soți au trăit despărțiți în următorii doi ani, văzându-se doar în timpul permisiilor.

Familia Klein s-a întors la Timișoara în anul 1919, după război, și a locuit la ultimul etaj al Casei Banatului, care se afla în proprietatea Băncii Timișoara. Orașul Timișoara era în acea vreme un oraș cosmopolit, care avea aerul unui oraș din Mitteleuropa. Mariana, care avea ca limbi materne germana și maghiara, a urmat școala primară, în limba germană, la Institutul catolic "Notre Dame" din Timișoara, fiind permanent premiantă, cu toate că, potrivit mărturisirii ei, obișnuia să se uite adeseori pe fereastra camerei sale ca să vadă cerul și acoperișurile caselor, în loc să-și facă lecțiile. I-a plăcut mult să citească și a fost pasionată în copilărie de poveștile cu indieni ale lui Karl May, pentru ca mai târziu să descopere operele lui Rilke, Hölderlin, Goethe și Petőfi.

Tatăl ei s-a manifestat ca un cetățean loial al statului în care trăia, a învățat limba română și, fiind o persoană foarte autoritară, a hotărât ca Mariana să urmeze cursurile unui liceu românesc, susținând că "noi sîntem cetățenii acestui stat, e normal să cunoaștem această limbă". Mariana a învățat limba română abia la vârsta de 11 ani și a urmat apoi studii secundare la Liceul de Fete "Carmen Sylva" din Timișoara, pe care le-a absolvit ca șefă de promoție (1934). În ultima clasă de liceu a luat meditații la limba franceză cu un profesor particular pentru a se pregăti cât mai bine pentru bacalaureat, avându-i printre colegi pe Octavian Nistor (fiul avocatului și preotului ortodox Dimitrie Nistor, prefect al județului Timiș-Torontal în perioada 1933–1937) și Mihai Șora (fiul preotului ortodox Melentie Șora, cu care "n-a fost un amor imediat, la prima vedere"). Intenționa să urmeze studii de medicină la Universitatea din Cluj, dar întâlnirea cu tinerii Nistor și Șora, care discutau filozofie, a făcut-o să-și schimbe hotărârea, spre nemulțumirea tatălui ei.

După absolvirea liceului, a urmat studii universitare la Facultatea de Litere și Filosofie a Universității din București (1934–1938), încheiate cu două licențe, una în filosofie (teză cu prof. Dimitrie Gusti, la Catedra de sociologie) și alta în filologie (specialitate principală – germana, secundară – franceza). I-a avut ca profesori în facultate pe Tudor Vianu, Traian Herseni, Nae Ionescu, Mircea Vulcănescu, Anton Golopenția și Mircea Eliade și a frecventat, de asemenea, cursurile lui Nicolae Iorga. S-a împrietenit în perioada studiilor universitare cu Mihai Șora, pe care a avut ocazia atunci să-l cunoască mai bine. Mircea Eliade îi menționează în memoriile sale pe Mariana Klein și Mihai Șora printre cei mai activi studenți pe care i-a avut la seminar, descriindu-i elogios: Mariana Klein – "una dintre cele mai strălucite studente ale mele" și Mihai Șora – "un alt excelent student al meu".

În perioada studiilor universitare Mariana Klein a început să fie tot mai interesată de limba română și a citit scrierile marilor clasici: Eminescu, Creangă, Caragiale și Slavici, precum și teoriile filozofice despre spațiul mioritic ale lui Lucian Blaga. Nu a avut simpatii politice în acei ani, fiind o persoană mai retrasă, dar în vara anului 1937 s-a deplasat, împreună cu alți colegi, la Palatul de Justiție pentru a-l susține pe Mircea Eliade, care fusese dat în judecată pentru pornografie. Prezența Marianei Klein la proces și intervenția ei "cu ochii în lacrimi" la Nae Ionescu în sprijinul tânărului profesor este evocată chiar de Eliade în memoriile sale, care susține că studenta "părea o walkirie deznădăjduită" și că Nae Ionescu însuși a rămas impresionat de devotamentul ei.

Perioada războiului
După încheierea studiilor universitare, Mariana Klein s-a căsătorit la 3 ianuarie 1939 cu filozoful și eseistul Mihai Șora, cu care a avut ulterior trei copii: Alexandra ("Sanda", 1943), Andrei (1945–2022) și Tom (1956). Părinții celor doi tineri nu au fost anunțați și au aflat ulterior de căsătorie, iar tatăl lui Șora nu a fost deloc încântat. Tinerii soți au plecat apoi la București și s-au cununat la Biserica "Sfântul Elefterie". Căsătoria a schimbat planurile tinerei familii: Mihai Șora, care câștigase un premiu oferit de Institutul Francez și obținuse astfel o bursă oferită de guvernul Franței, a decis să-l anunțe pe Alphonse Dupront, directorul Institutului Francez din București, că nu poate să mai plece la studii în Franța deoarece nu voia să o părăsească pe Mariana. Aflând acestea, directorul Institutului Francez a decis să-i acorde Marianei o jumătate de bursă, pentru a-l însoți pe Mihai Șora în străinătate. Că urmare, cei doi tineri soți au plecat pe 21 ianuarie 1939 în Franța, ca bursieri ai statului francez. În ciuda perspectivelor sumbre ale apropierii războiului, populația Parisului trăia într-o stare de totală inconștiență, de aceea Mihai Șora considera că primul an petrecut la Paris a fost "paradisul pe pământ": au explorat frumusețile orașului și s-au împrietenit, de asemenea, cu colegii lor de bursă, care au devenit ulterior figuri importante ale culturii române (Eugen și Rodica Ionescu, Emil Cioran și Constantin Noica).

Soții Șora au părăsit Parisul în iunie 1940, cu unul din ultimele trenuri, atunci când unitățile militare germane se aflau la o distanță de 18 km de oraș, și, după mai multe popasuri (inclusiv unul de 3-4 luni la Nisa în toamna acelui an, de unde au trebuit să se retragă în luna noiembrie, din cauza pătrunderii Armatei Italiene în sudul Franței), s-au refugiat în decembrie 1940 în orașul universitar Grenoble din sud-estul Franței, unde se afla Jacques Chevalier, sub îndrumarea căruia Mihai Șora dorea să-și continue teza de doctorat începută la Paris cu profesorul Jean Laporte. Mariana Șora, care absolvise studii postuniversitare de limba și literatură franceză la Universitatea Sorbona (1940), a urmat studii de licență în limba și literatura engleză la Universitatea din Grenoble (1940–1944). Cei doi soți au corespondat în această perioadă cu Mircea Eliade, care lucra atunci ca atașat cultural la Ambasada României din Portugalia, și au trăit apoi ororile războiului, atunci când orașul Grenoble s-a aflat pentru aproximativ un an (1943–1944) sub ocupație militară germană. În fiecare seară ascultau emisiunile Radio Londra, urmărind evoluția fronturilor. Întâmplările acelor ani au fost evocați ulterior în volumul memorialistic O viață-n bucăți (1992).

După eliberarea Franței, ei s-au întors în anul 1945 la Paris, unde au avut o situație materială precară și au locuit o vreme în casa lui Nicolae Iorga, care devenise adăpost pentru studenții și doctoranzii români. În noiembrie 1945 l-au reîntâlnit la Paris pe Mircea Eliade, care își părăsise postul diplomatic în urma schimbării regimului politic și se mutase în capitala Franței, iar profesorul a fost bucuros să afle că Editura Gallimard acceptase să publice studiul Du dialogue intérieur: Fragment d'une anthropologie métaphysique al lui Mihai Șora. Relația soților Șora cu fostul lor profesor a continuat în anii următori: Eliade i-a ajutat cu sume importante de bani, pe care nu le-a mai cerut înapoi, iar Mihai Șora a tradus în franceză studiul Mitul eternei reîntoarceri.

Mihai și Mariana Șora au fost angajați în iunie 1946 în cadrul Legației României din Paris. Spre deosebire de soțul ei, Mariana Șora a fost angajată pe perioadă determinată și a lucrat mai întâi ca traducătoare la Serviciul de Presă al Legației (iunie 1946 – decembrie 1947) și apoi a fost detașată ca dactilografă în cadrul Secției Consulare a Legației (decembrie 1947 – iunie 1948), având sarcina să efectueze traduceri și să redacteze corespondența simplă. A călătorit în România în 1947, înainte de instaurarea regimului comunist, și nu a observat schimbări importante care să o facă să devină precaută.

Plecat într-o excursie propagandistică (organizată de Frontul Național Român) cu un grup de comuniști francezi în România în octombrie 1948, Mihai Șora nu a mai putut să se întoarcă în Franța, astfel încât soția sa a rămas singură acolo, împreună cu cei doi copii mici ai lor. O notă biografică întocmită ulterior de Securitate precizează că, în perioada absenței soțului ei, Mariana Șora ar fi fost arestată de poliția franceză cu ocazia unei razii efectuate în rândul studenților români cu convingeri comuniste. Lipsa informațiilor cu privire la soarta soțului ei a făcut-o pe Mariana Șora să se îmbolnăvească de icter, timp în care o prietenă a ajutat-o cu îngrijirea copiilor. Tatăl ei a sunat-o la telefon și anunțat-o că Mihai Șora nu se va mai întoarce în Franța, iar această informație a fost confirmată de ambasadorul României la Paris care a vizitat-o acasă. În aceste condiții, Mariana Șora s-a repatriat, împreună cu primii doi copii, la sfârșitul anului 1948 pentru a-i fi alături soțului ei. A călătorit spre România cu vaporul "Transilvania" și a adus cu ea biblioteca pe care soțul ei începuse să o formeze încă din liceu. Lada cu cărți a fost oprită o vreme la Constanța, fiind restituită mai târziu, cu excepția manuscriselor lui Mihai Șora, care au fost confiscate.

Revenirea în România
Familia Șora a locuit inițial într-o cămăruță de pe Bulevardul Dacia. Traiul pe care l-au dus acolo a fost foarte greu, atât din cauza sărăciei, cât și a constrângerilor politice. Mihai Șora lucra ca referent de specialitate la Ministerul de Externe în perioada ministeriatului Anei Pauker, în timp ce Mariana stătea acasă pentru a avea grijă de copii. Cei doi copii (Sanda și Andrei) vorbeau doar franțuzește și nu vorbeau românește, iar Mariana i-a trimis la mama ei la Timișoara, unde au urmat primii ani de școală primară. Într-una din zile familia Șora a fost vizitată de tânărul scriitor Petru Dumitriu, cu care Mariana a avut o discuție lungă.

Mariana Șora a lucrat un timp ca asistentă la Catedra de limba germană a Facultății de Litere și Filozofie din București (1950–1952), fiind destituită în timpul epurărilor politice din 1952. Mutarea soțului ei ca șef de secție la Editura pentru Limbi Străine (1951–1954) a dus la formarea unui grup de traducători din limba germană, iar Mariana a fost cooptată acolo și s-a ocupat cu realizarea de traduceri.

A realizat numeroase traduceri din literatura română clasică și contemporană (Nicolae Filimon, I.L. Caragiale, Barbu Delavrancea, Mihail Sadoveanu, Camil Petrescu, Mircea Eliade, Zaharia Stancu, Mihail Sebastian, Vasile Voiculescu – în germană – și Max Blecher, Ioan Slavici – în franceză –) în limbile germană și franceză, traducând, de asemenea, din germană, franceză și maghiară (Jakob Wassermann, Franz Kafka, Karl May, Eugen Ionescu, Thomas Mann, Heinrich Böll, Magda Szabó etc.) în limba română și din literatura maghiară (István Nagy, András Sütő, Károly Balla) în limba germană. Numărul cărților traduse de Mariana Șora depășește 100 de titluri. Mariana Șora a lucrat, de asemenea, ca lexicograf, colaborând la elaborarea dicționarului german-român din 1957 și a celui român-german din 1963.

Printre traducerile din literatura română se numără teatrul și proza lui I.L. Caragiale (București, 1953, 1962), romanul Dulăii al lui Zaharia Stancu (București, 1954), volumul Rumänische Ballade (Berlin, 1957, în colab.), nuvelele lui Ioan Slavici (București, 1955), romanul Un om între oameni al lui Camil Petrescu (Ein Mensch unter Menschen, București, 1956, în colab.), romanul Accidentul al lui Mihail Sebastian (Der Unfall, București, 1960), nuvela "Iubire magică" a lui Vasile Voiculescu (Magische Liebe, București, 1970), romanul Întâmplări în irealitatea imediată al lui Max Blecher (Aventures dans l'irréalité immédiate, Paris, 1973, 1989), romanul Nuntă în cer al lui Mircea Eliade (Hochzeit im Himmel, Freiburg, 1989) și nuvela "Șarpele" a lui Eliade ("Der Versucher und die Schlange", Freiburg, 1990) etc. A tradus în limba română romanul Castelul al lui Franz Kafka (1968, 1995), romanul Comoara din lacul de argint al lui Karl May (1969, 1995), piesele de teatru Amedeu, Improvizație la Alma, Delir în doi, în trei, în câți vrei și Setea și foamea ale lui Eugen Ionescu (1970), romanul Epava al lui Siegfried Lenz (1970), volumul Scrisori al lui Thomas Mann (1974), romanul Onoarea pierdută a Katharinei Blum al lui Heinrich Böll (1978) ș.a. Traducerea în limba franceză a romanului Lina al lui Tudor Arghezi a rămas în manuscris și nu a mai fost publicată.

Emigrarea în Germania și moartea
În 1977 s-a stabilit în Germania, mai întâi la Köln și apoi, după un an, la München, colaborând la emisiunile în limba română ale postului de radio BBC (cu sprijinul lui Ion Negoițescu) și la ziarul Curentul (condus de Vasile C. Dumitrescu). În această perioadă s-a aflat sub supravegherea Securității române, iar UM 0544 (Direcția de Informații Externe) avertiza conducerea organelor de securitate într-un raport întocmit la 18 decembrie 1979 că, din datele culese și verificate, Mariana Șora era folosită de Europa Liberă în "activitatea de racolare și exploatare informativă a unor intelectuali români ce călătoresc temporar în străinătate", printre care Alexandru Paleologu și Nicolae Balotă.

Mariana Șora și-a continuat activitatea literară în acest timp, iar un articol despre Emil Cioran, pe care-l cunoscuse în timpul studiilor din Franța, a fost transformat apoi într-un volum ce a fost publicat la Paris (Cioran jadis et naguère, 1988). După Revoluția din decembrie 1989 a reluat legătura cu spațiul cultural românesc și a reprezentat una din sursele de inspirație ale grupului "A Treia Europă" din Timișoara, inițiat în anii 1990 de Adriana Babeți, Mircea Mihăieș și Cornel Ungureanu cu scopul de a perpetua memoria spiritului multicultural al orașului. Mariana Șora a mai publicat în România două romane (Rătăcire, 1995; Mărturisirile unui neisprăvit, 1999), proză scurtă de factură psihologică (Filigrane. Scrisori din Paris și alte proze din cinci decenii, 2000), eseuri (Despre, despre, despre…, 1995), jurnale și memorii (O viață-n bucăți, 1992; Cenușa zilelor. Jurnal, 1997–2001, 2002; Două jurnale față în față, 2009).

Într-un interviu acordat în 2007, cu ocazia împlinirii vârstei de 90 de ani, scriitoarea își mărturisea frica de moarte care o bântuia: "Recunosc, am o teama de sfîrșit, nu am acea credință care te mîntuie. Credința mea nu este atît de puternică încît să-mi anuleze frica de moarte. O zi la bătrînețe trece mult mai repede.". Starea de sănătate a Marianei Șora s-a înrăutățit în următorii ani, făcând necesară în anul 2009 internarea ei într-un azil pentru a beneficia de îngrijire medicală specializată. Potrivit afirmațiilor fiului ei cel mai mic, Tom, în perioada în care Mariana se lupta cu boala, soțul ei, Mihai Șora, a cunoscut-o pe poeta, eseista și traducătoarea Luiza Palanciuc (n. 1972), cu care a început o relație. Mariana Șora a murit în 19 decembrie 2011, la München, la vârsta de peste 94 de ani. Soțul ei, Mihai Șora, s-a căsătorit în iulie 2014, la vârsta de 96 de ani, cu Luiza Palanciuc.

Activitatea literară
Mariana Șora a debutat în 1946 cu recenzii literare în revista Cahiers Franco-Roumains din Paris. După o lungă pauză, a reînceput să publice din 1964 în revista Gazeta literară, scriind în această perioadă mai multe articole și studii literare despre I.L. Caragiale, Ion Creangă, Lucian Blaga, Thomas Mann, Jakob Wassermann, Robert Musil, Franz Kafka, Mircea Eliade, Eugen Ionescu, Heinrich Böll și Günter Grass, ce au fost incluse ulterior în volumul Unde și interferențe. Studii, eseuri, articole (1969). A colaborat, de asemenea, cu articole în Gazeta literară, Viața românească, Secolul 20, Manuscriptum, România literară etc. A debutat editorial cu monografia amplă Heinrich Mann. Omul și opera (1966), dedicată scriitorului Heinrich Mann, simpatizant al comuniștilor, ca urmare a faptului că nu i s-a aprobat publicarea unei monografii a vieții și operei lui Thomas Mann, și a scris apoi mai multe volume de eseistică, memorialistică și critică literară precum Unde și interferențe. Studii, eseuri, articole (1969) – o culegere de eseuri despre câțiva scriitori români (Lucian Blaga, Vasile Voiculescu, I.L. Caragiale) și străini –, Cunoaștere poetică și mit în opera lui Lucian Blaga (1970), Gândirea lui Goethe în texte alese (1973) și Despre, despre, despre… (1995, 2000). A publicat, de asemenea, studii, recenzii, interviuri și prefețe.

Cărțile publicate de Mariana Șora nu au fost populare, fiind apreciate doar de un număr mic de oameni. Cronicile scrise în presă au foarte puține și, potrivit afirmațiilor scriitoarea, "au fost scrise de niște oameni care ori n-au contat, ori n-au înțeles mare lucru din ce scriam eu". Cu toate acestea, opiniile unor critici literari au fost elogioase și au scos în evidență cultura vastă a Marianei Șora, precum este cazul criticului Dumitru Micu care o considera pe Mariana Șora un "eseist de formație filosofică, cu vast orizont intelectual, având în centru spațiul germanic".

După moartea ei, unii intelectuali precum Vladimir Tismăneanu (profesor de științe politice la Universitatea Maryland) și Aurelian Crăiuțu (profesor de științe politice la Universitatea Indiana) au elogiat în articolele lor talentul literar al Marianei Șora, pe care l-au descoperit în special în eseurile și scrierile sale memorialistice: astfel, Tismăneanu scria că a "fost fascinat de orizontul filosofic al scrierilor ei, de capacitatea de a uni fragmente disparate într-un întreg explicativ coerent în care Rațiunea se întâlnea cu alte zone ale cunoașterii umane, fără gelozie și fără suspiciune", adăuga că "memoriile Marianei Șora vorbesc despre visuri, agonii, nevroze, ruine, identități vătămate și răni deschise, despre o lume pierdută și pe care ne obstinăm să o regăsim" și conchidea că "Mariana și Mihai Șora sunt și vor rămâne repere ale conștiinței libertății în cultura românească, spirite pluraliste, ostile îngustimilor și reducționismelor de orice fel", iar Crăiuțu susținea că memoriile Marianei Șora dovedesc "nu doar combustia interioară, ci și melancolia trează și lucidă, întărită de conștiința acută a propriilor talente și limite" și reprezintă "o culme a genului în literatura română", plasând-o pe autoare alături de memorialistele contemporane Alice Voinescu și Jeni Acterian prin "patosul ideilor filosofice și pasiunea pentru autenticitate".

Activitatea memorialistică
Mariana Șora a ținut un jurnal încă din ultimele clase de liceu, în care a notat nu atât propriile trăiri intime, cât mai ales opinii livrești, dar a renunțat în ultimii ani ai vieții din cauza lipsei de putere fizică. A fost o admiratoare a lui Goethe, Thomas Mann și Ernst Jünger, cărora le invidia vitalitatea fizică și disciplina intelectuală, dar s-a simțit apropiată și de spiritele neliniștite precum Emil Cioran. Pofta ei de viață și de cunoaștere era enormă, după cum mărturisea într-o notă de jurnal din noiembrie 1940: "Vreau viață, viață proteică. Invidiez orice ființă despre care am impresia că trăiește mai din plin decât mine. Vreau să fiu tot: fetiță proastă, aventurier, copil, femeie, scriitor, vagabond, poet, muncitor, explorator. Oh, explorator! Simt chemarea mării, mă atrage largul, ca pe un adolescent".

Scriitoarea își pune deseori problema rolului omului în univers: "Ce caut aici? Ce caut pe acest pământ? Vast, de necuprins, cel puțin pentru noi, furnici gânditoare, și el minuscul punct în necuprinsul universului prezent cu prezența sa înfricoșătoare de câte ori căutăm cu privirea repere fixe în vastitatea nemărginită: stele fixe, constituind forme fixe ce ne devin prietene prin denumirile inventate pentru ele de antici. De oameni ca noi care au trăit cândva, în vremuri de demult. Ce ar fi o minte omenească fără aportul minților celorlalte, multe, multe, care au tot țesut de-a lungul veacurilor la pânza vaporoasă a tuturor celor știute, țesătura întrucâtva accesibilă singuraticului ce se minunează, nesătulului care vrea să mai știe, să știe despre tot ce ne înconjoară și tot ce suntem. În vastitatea înfricoșătoare a nemărginitului, reperele preluate de la antici, Perseu și Andromeda, Lebăda și Orionul, Câinii de vânătoare și Cloșca cu Pui, Carul Mare și cel Mic punctează spațiul, transformând incomensurabilitatea sa abstractă într-un câmp al miturilor, într-o hartă a terenurilor familiare".

Ea detectează existența unui sentiment al supraviețuirii în așteptarea unor noi "invazii barbare": "Acum supraviețuim. Viețuim într-o epocă în care suntem străini... Nu numai eu sunt chemată să dispar în curând, ci toată viața asta întru spirit și cultură pe care am iubit-o, eu și alți nebuni de teapa mea. Dar o vom iubi în continuare, expunându-ne râsetelor și apoi uitării, a căror victimă devine cu timpul ea însăși". Omul are datoria de a-și salva amintirile și de a le transmite urmașilor ca un ghid pentru generațiile următoare, de "a salva de la înec scânteile, luminile, misterele la care noi... am avut acces în momentele privilegiate ale istoriei noastre, chiar dacă știm că și cele păstrate și reactualizate vor fi la fel de pieritoare".

Primul volum memorialistic, O viață-n bucăți (1992), prezintă perioada primilor 5 ani petrecuți în Franța (1939–1944) și evocă ambianța intelectuală interbelică și personalități precum Mircea Vulcănescu, Eugen Ionescu și alții. Mariana Șora a întreținut o vastă corespondență cu personalități culturale române și străine precum Emil Cioran, Ov. S. Crohmălniceanu, Mircea Eliade și Eugen Ionescu, care a fost ordonată de ea și îngrijită pentru publicare de Tiberiu Avramescu (un vechi prieten de familie, fost redactor la ESPLA). Această corespondență (care urma să fie cuprinsă în patru volume), împreună cu jurnalele nepublicate și volumul de confesiuni De senectute, urmau a fi publicate după moartea scriitoarei. Publicarea corespondenței și a jurnalelor (care au fost așezate în 9 cutii cu o masă totală de 110 kg, transportate mai târziu la locuința lui Mihai Șora) a fost sistată ulterior sub pretextul că acele materiale nu erau editate în mod științific; această justificare ar fi fost formulată, potrivit lui Tom Șora, de Luiza Palanciuc.

Scrieri

Volume
 Heinrich Mann. Omul și opera, monografie, Editura pentru Literatură Universală, București, 1966;
 Unde și interferențe. Studii, eseuri, articole, eseuri, Editura pentru Literatură, București, 1969;
 Cunoaștere poetică și mit în opera lui Lucian Blaga, Editura Minerva, București, 1970;
 Gândirea lui Goethe în texte alese, antologie și studiu introductiv, 2 vol., Editura Minerva, București, 1973;
 Cioran jadis et naguère, Éditions de l'Herne, Paris, 1988;
 O viață-n bucăți, memorialistică, Editura Cartea Românească, București, 1992 (ed. a II-a, Editura Academiei Române, 2001; ed. a III-a, Editura Fundației Culturale Române, 2007);
 Despre, despre, despre…, eseuri, Editura Nemira, București, 1995 (ed. a II-a adăugită, Editura Universal Dalsi, 2000);
 Rătăcire, roman, Editura Fundației Culturale Române, București, 1995;
 Mărturisirile unui neisprăvit, roman, Editura Cartea Românească, București, 1999;
 Filigrane. Scrisori din Paris și alte proze din cinci decenii, Editura Elion, București, 2000;
 Cenușa zilelor. Jurnal, 1997–2001, Editura Albatros, București, 2002;
 Două jurnale față în față, Editura Cartea Românească, București, 2009.

Studii
 "Rolul teatrului în opera lui Heinrich Mann, creatorul epicei dramatice", în Revista de filologie romanică și germanică, Editura Academiei Republicii Populare Romîne, București, supliment la anul VI (1962), pp. 57–84.

Traduceri în limba română
 Elisabeth Hering, Povestea scrisului, București, 1960;
 Willi Bredel, Părinți, Fii, Nepoți, I–III, București, 1962–1966;
 Jan Petersen, Strada noastră, București, 1966;
 Jakob Wassermann, Cazul Maurizius, București, 1967;
 Franz Kafka, Castelul, București, 1968 (ed. a II-a, 1995);
 ***, Proza austriacă modernă, București, 1968;
 Karl May, Comoara din lacul de argint, București, 1969 (ed. a II-a, 1995);
 Eugen Ionescu, Teatru, I–II, București, 1970;
 Siegfried Lenz, Epava, București, 1970;
 Marlen Haushofer, Mansarda, București, 1974;
 Thomas Mann, Scrisori, București, 1974;
 Arnold Hauser, Zăpadă târzie, București, 1974;
 Luise Rinser, La cumpăna vieții, București, 1975;
 Heinrich Böll, Onoarea pierdută a Katharinei Blum sau cum se poate isca și unde poate duce violența, București, 1978.

Traduceri în limba germană
 Mircea Eliade, "Der Versucher und die Schlange" ("Șarpele"), Herder, Freiburg–Basel–Wien, 1990 – revizuire a traducerii mai vechi a lui Günther Spaltmann.

Note

Nașteri în 1917
Nașteri pe 26 mai
Decese în 2011
Decese pe 19 decembrie
Eseiști români
Critici literari români
Traducători români
Oameni din Budapesta

Mariana Șora


Le phénomène des néo-paysans s'est développé ces dernières décennies avec pour principe le  de personnes formées à une première profession employée en milieu urbain, laissant leur travail dans le cadre d'une reconversion professionnelle et investissant leur fortune et leur temps dans la création de leur propre entreprise : souvent des micro-fermes biologique.

Définition
Selon le site Rustica,

On peut compléter cette définition par quelques aspects cruciaux. Tout d'abord, il est important de préciser qu'il existe de nombreuses sortes de néo-paysans, même si l'exemple type est celui du maraîcher travaillant sur une micro-ferme biologique. Le principe du mouvement néo-paysan est un désir de retour à la terre : la plupart d'entre eux avaient une profession dans un tout autre domaine et, en quête de sens, ont entamé une reconversion professionnelle vers les métiers de la paysannerie. Une fois néo-paysan, leur principal objectif est de minimiser la mécanisation et de limiter les intrants chimiques, en mettant l'accent sur le travail manuel. Ils ont donc recours à plus de main d'œuvre que les agriculteurs conventionnels.

Histoire
Ce phénomène est apparu en France dans les années 70 en parallèle du mouvement des hippies mais il n'a commencé à s'enraciner que récemment. La documentation spécialisée n'est pas abondante. Il existe des reportages, principalement des films et aussi quelques livres. Ces derniers ne sont pas nombreux et consistent en des récits de vie ou des guides pratiques : il y a très peu de statistiques ou d'analyse approfondie de sociologue.

Le terme « néo-paysan », quant à lui, est apparu pour la première fois en 2016 dans le livre du même nom. Les deux auteurs, Gaspard d'Allens et Lucille Leclair, y racontent les projets de sept néo-paysans à travers la France. Ils y montrent une très grande diversité de parcours : entre berger citadin, micro-maraîcher et paysan-boulanger, il n'y a en commun qu'un désir de retour à la terre. Ce terme a par la suite été utilisé d'une façon plus générale pour désigner ce phénomène.

Ce mouvement est cependant en pleine expansion et attire de plus en plus de monde. En France, là où il est né, il fait de plus en plus parler de lui, surtout à travers des reportages et des chaînes YouTube. Les personnes qui en parlent sont très souvent acquises à la cause ; il est donc difficile d'avoir un regard objectif sur la question. On peut toutefois citer deux aspects de la critique : les néo-paysans sont parfois perçu comme très utopiques car leur recours à la main d'œuvre (pour minimiser la mécanisation et les intrants) implique un coût de production plus élevé et augmente donc le prix des denrées vendues, ce qui peut dissuader les potentiels acheteurs. De plus, les néo-paysans pratiquent souvent le maraîchage (qui permet un grand rendement pour une petite surface) et les légumes ne suffisent pas à nourrir une population, il faut aussi des féculents ; même si certains néo-paysans cultivent aussi des céréales, leur rendement n'est pas suffisant.

Références

Paysannerie

Néo-paysan


El suimanga estriado (Kurochkinegramma hypogrammicum) es una especie de ave paseriforme de la familia Nectariniidae propia del Sudeste Asiático. Es el único miembro del género Kurochkinegramma.

Distribución y hábitat
Se encuentra en Brunéi, Camboya, sur de China, Indonesia, Laos, Malasia, Birmania, Singapur, Tailandia, y Vietnam. Su hábitat natural son las selvas húmedas tropicales y subtropicales de las tierras bajas.

Subespecies
Se reconocen las siguientes:
K. h. lisettae (Delacour, 1926) - norte de Myanmar, sur de China (Yunnan), norte de Tailandia y norte-centro de Indochina
K. h. mariae (Deignan, 1943) - sur de Indochina
K. h. nuchale (Blyth, 1843) - península malaya
K. h. hypogrammicum (Müller, S, 1843) - Sumatra y Borneo
K. h. natunense (Chasen, 1935) - Islas Natuna (noroeste de Borneo)

Referencias

Enlaces externos
 Image at ADW
 Sonidos y mapa de distribución de Kurochkinegramma hypogrammicum en Xeno-canto.

Nectariniidae
Géneros monotípicos de aves
Paseriformes de Sumatra
Paseriformes de Borneo
Paseriformes de Malaca
Paseriformes de Indochina
Fauna de las islas Natuna
Fauna endémica del Sudeste Asiático
Taxones descritos por Salomon Müller
Vertebrados descritos en 1843

Kurochkinegramma hypogrammicum


هذه قائمة بالأفلام المصرية لسنة 1994 مرتبة أبجديا

1994
 لصوص خمس نجوم
 الجينز
 سواق الهانم
 سوق النساء
 كارت أحمر
 ليلة القتل
 المهاجر
 الإرهابي

وصلات خارجية

مصر في 1994
أفلام مصرية إنتاج 1994
9
قوائم أفلام مصرية حسب السنة
قوائم أفلام حسب البلد أو اللغة 1994

قائمة الأفلام المصرية سنة 1994


Kamenjarska gorska metvica (lat. Clinopodium acinos, sinonim Acinos arvensis), biljna vrsta iz porodice medićevki, nekada uključivana u danas nepriznati rod Acinos (marulja), a danas rodu talac ili bukvica.

Kamenjarska gorska metvica raste po cijeloj Europi (uključujući Hrvatsku), zapoadnom Sibiru, a uvezena je i u neke druge dijelove Azije.

Postoje brojni sinonimi.

Izvori

Bukvica

Kamenjarska gorska metvica


No início da Segunda Guerra Mundial, em setembro de 1939, a Dinamarca declarou-se neutra. Durante a maior parte da guerra, o país foi um protetorado e depois um território ocupado da Alemanha. A decisão de ocupar a Dinamarca foi tomada em Berlim em 17 de dezembro de 1939. Em 9 de abril de 1940, a Alemanha ocupou a Dinamarca na Operação Weserübung. O governo e o rei dinamarqueses funcionaram como relativamente normais em um protetorado de fato sobre o país até 29 de agosto de 1943, quando a Alemanha colocou a Dinamarca sob ocupação militar direta, que durou até a vitória em 5 de maio de 1945. Ao contrário da situação em outros países sob ocupação alemã, a maioria das instituições dinamarquesas continuou a funcionar de forma relativamente normal até 1945. Tanto o governo dinamarquês quanto o rei permaneceram no país em uma relação difícil entre um sistema democrático e um totalitário até o governo dinamarquês renunciou em protesto contra as exigências alemãs de instituir a pena de morte por sabotagem.

Pouco mais de 3 000 dinamarqueses morreram como resultado direto da ocupação. Outros 2 000 voluntários do Free Corps Denmark e Waffen SS, dos quais a maioria originária da minoria alemã do sul da Dinamarca, morreram lutando na Frente Oriental enquanto 1 072 marinheiros mercantes morreram no serviço aliado. No geral, isso representa uma taxa de mortalidade muito baixa quando comparada a outros países ocupados e países mais beligerantes. Alguns dinamarqueses optaram por colaborar durante a ocupação juntando-se ao Partido Nacional Socialista dos Trabalhadores da Dinamarca, Schalburg Corps, HIPO Corps e Peter Group (muitas vezes com sobreposição considerável entre os participantes dos diferentes grupos). O Partido Nacional-Socialista dos Trabalhadores da Dinamarca participou na eleição do Folketing dinamarquês de 1943, mas apesar do apoio significativo da Alemanha, recebeu apenas 2,1% dos votos.

Um movimento de resistência se desenvolveu ao longo da guerra, e a maioria dos judeus dinamarqueses foi resgatada e enviada para a neutra Suécia em 1943, quando as autoridades alemãs ordenaram seu internamento como parte do Holocausto.

Ligações externas

 "Agreement between U.S. Secretary of State and Danish Minister on the status of Greenland April 10, 1941"
 The BBC's Danish broadcast, 4 May 1945, 20:30 announcing the surrender of the German army units in Denmark (áudio, RealPlayer)
 Podcast with one of 2,000 Danish policemen in Buchenwald. O episódio 2 é sobre a Dinamarca durante a Segunda Guerra Mundial.
 Besaettelsessamlingen, web museum about Denmark 1940–45

Dinamarca na Segunda Guerra Mundial


වෘත්තීය ජීවිතය පිළිබඳ තොරතුරු (1984 - 2003)

NBA Draft 1984/ 1වැනි වටය/Pick:
අධ්‍යාපන ආයතනය :  උතුරු කැරොලිනා විශ්ව විද්‍යාලයය.

වෘත්තීය කණ්ඩායම

චිකාගෝ බුල්ස් (1984 – 1993, 1995 – 1998)

ටොරින්ටන් විසාර්ඩ් (2001 – 2003)

ක්‍රීඩා ජීවිතයේ සංඛ්‍යා ලේඛණ

ලකුණු - 672
	රිබවුන්ඩ් Assists	5633

ක්‍රීඩා ජීවිතයේ විශේෂ අවස්ථා සහ ලබා ගත් පදක්කම්

සටහන

මයිකල් ජෙෆ්රි ජෝර්ඩන් (උපත. 1963.02.17) විශ්‍රාමික වාත්තීය බාස්කට් බෝල ක්‍රීඩකයෙකු මෙන්ම ක්‍රියාකාරී ව්‍යාපාරිකයෙකි. නැෂනල් බාස්කට් බෝල ඇසෝසියේෂන් නමින් (NBA) තිබෙන වෙබ් අඩවියේ ඔහුගේ ජීවිත කථාවෙහි මෙසේ  සඳහන් වේ. "මයිකල් ජෝර්ඩන් යනු සියලු කල්හිම ශ්‍රේෂ්ඨ බාස්කට් බෝල ක්‍රීඩකයෙකි." ජෝර්ඩන් ඔහුගේ පරම්පරාවේ වෙළඳ පලක් ඇතිකර ගත් කීප දෙනාගෙන්එක් අයෙකි. එසේම (NBA) ජාතික බාස්කට් බෝල සංගමය 1980 සහ 1990 දශක වල ලෝකය පුරා ජනප්‍රිය කිරීමට හේතු සාධක වූ පුද්ගලයාය.

ඔහු උතුරු කැරොලිනා විශ්ව විද්‍යාලයේ ගත කළ සාර්ථක වෘත්තීය කටයුතුවලින් පසු 1984 දී NBA හි චිකාගෝ බුල්ස් කණ්ඩායමට බැඳුනේය. සාර්ථකව ලකුණු ලබා ගැනීමෙන් ප්‍රේක්ෂක ජනතාව අමන්දානන්දයට පත්කරමින් ඔහු කණ්ඩායමේ තරුවක් ලෙස නැගී ආවේය. ස්ලැම්ඩන්ක් තරඟ වලදී නිදහස් විසි කිරීමේ රේඛාවේ සිට ඔහු විදහා දැක් වූ පැනීමේ හැකියාව ෙහ්තුවෙන් ඔහුට 'එයාර් ජෝර්ඩන්' සහ 'හිස් එයාර්නස්' යන නම් පට බැඳුනේය. ඔහු බාස්කට් බෝල තරඟ වලදී හොඳම ආරක්ෂක ක්‍රීඩකයන්ගෙන් එක් අයෙකු  වූ ගෞරවයද ලබා ගත්තේය. 1991 දී ඔහු 'බුල්ස්' කණ්ඩායම සමග ක්‍රීඩා කර ඔහුගේ පළමු ශූරතාවය දිනා ගත්තේය. එම ජයග්‍රහණය 1992 සහ 1993 වර්ෂවලදීද ලබා ගත්තේය. ඔහු 1993 – 94 වසර වල 'බුල්ස්' කණ්ඩායමෙන් ඉවත් වූ නමුත් නැවත 1995 දී කණ්ඩායමට බැඳී 1996, 1997, සහ 1998 වසරවල් සඳහා අතිරේක ශූරතාවයන්ද ලබා ගත්තේය. 1999 දී ඔහු දෙවැනි වතාවටත් ඉවත් විය. එහෙත් තවත් NBA තරඟ දෙකක් සඳහා 2001දී නැවතත් එම කණ්ඩායමට සම්බන්ධ විය. එසේ සම්බන්ධ වූයේ වොෂින්ටන් විසාර්ඩ් හි සාමාජිකයෙකු වශයෙනි.

ජෝර්ඩාන් තනිවම  ලබා ගත් සම්මාන, පදක්කම්, හා ගෞරවයන් අතරට MVP සම්මාන පහක් සමස්ත NBA - පළමු කණ්ඩායම් ගරු නාමයද,ඕල් ඩිෆෙන්සිටි පළමු කණ්ඩායම් ගෞරවයද NBA සමස්ත ස්ටාර් ගේම් පෙනී සිටීම් දාහතරක්ද, ඕල් ස්ටාර් MVP තුනක්ද NBA අවසාන MVP සම්මාන හතරක්ද සහ 1998 NBA වසරේ ආරක්ෂිත ක්‍රීඩකයා උපහාරයද, ඇතුලත් වේ. 1999 දී ESPN සේවය විසින් 20 වෙනි ශත වර්ෂයේ ශ්‍රේෂ්ඨ උතුරු අමෙරිකානු ක්‍රීඩකයා සම්මානය පිරිනමන ලදි.

ජෝර්ඩන් ඔහුගේ නිෂ්පාදන ඉදිරිපත් කිරීම් සම්බන්ධයෙන්ද සැලකිල්ල යොමුවුනු පුද්ගලයෙකි. 1985 දී හඳුන්වා දෙනුලැබූ NIKE පාවහන් නිෂ්පාදනයේ සාර්ථකත්වයටද ඔහු බෙහෙවින් උදව් කළේය. මෙම නිෂ්පාදනය මේ දක්වා ජනප්‍රියව පවතී. ඔහු 1996 දි ආරම්භ කරන ලද Space Jam නම් චිත්‍රපටියෙහිද රඟ පෑවේය. ඔහු වර්තමානයේ උතුරු කැරොලිනාවේ බාස්කට් බෝල මෙහෙයුමේ කළමණාකරුවෙකු සහ සම අයිතිකරුවෙකි.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Michael_Jordan

1963 උපත්

මයිකල් ජෝර්ඩන්


CM Airlines es una aerolínea hondureña. CM tiene como significado "Cielo Maya", es precedida por el empresario hondureño de origen palestino Carlos Mourra.

Destinos

Flota

Códigos compartidos
CM Airlines actualmente posee código compartido con las siguientes aerolíneas:

  ARM Aviación
  TAG Airlines

Referencias

Enlaces externos
 Sitio oficial

Aerolíneas de Honduras

CM Airlines


Glenea paradiana é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Lin e Montreuil em 2009.  É conhecida a sua existência em Vietname e Laos.

Referências

Borneo catalog 2005

paradiana
Coleópteros descritos em 2009

Glenea paradiana


Onthophagus pedisequus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Balthasar em 1969.

Referências

Ligações externas

pedisequus
Coleópteros descritos em 1969

Onthophagus pedisequus


Deontoloji, bir mesleği uygularken mutlaka uyulması gereken ahlaki değer ve etik kuralları inceleyen normatif etik teorisidir.

İnsanın belirli ödevleri olduğunu varsayan ahlak öğretilerini temel alır ve bu öğretilerden kaynaklanan görev ve kuralların çeşitli mesleklerdeki somut izdüşümlerini inceler.

İzlenmesi vazgeçilmez ya da zorunlu olan kurallar (örneğin işveren emri) deontiktir, uyup uymama konusunda kişinin seçimine kalmış kurallar (örneğin öğretmenin anlattığı) epistemiktir.

Argoda (örneğin çeteciler, korsanlar arası) "racon", İngilizcede "code of conduct / honor code" konusu olabilecek kurallardır.

Etik
Etik teorileri
Ahlâk

Deontoloji


Hans-Alexander von Plato (* 25. Februar 1942 in Salzwedel) ist ein deutscher Historiker und Autor.

Leben
Plato entstammt dem alten hannoverischen Adelsgeschlecht von Plato. Er wurde als Sohn des Forst- und Landwirts Ernst-August von Plato und seiner Frau Elisabeth, geb. Gräfin Hardenberg, in Salzwedel geboren und wuchs auf dem Familiengut Grabow im Wendland auf. Nach dem Abitur am Nordsee-Internat in Sankt Peter-Ording 1963 und einem halbjährigen Maschinenbaupraktikum begann er zunächst ein Wirtschaftsingenieursstudium an der Technischen Universität Berlin. Nach dem Wechsel an die Freie Universität Berlin studierte er Philosophie, Soziologie und Theaterwissenschaften und wurde im Mai 1973 bei Margherita von Brentano mit einer Arbeit zur Einschätzung der Klassenkämpfe in der Weimarer Republik promoviert. Anschließend arbeitete er als Studienleiter und Dozent beim Evangelischen Studienwerk Villigst.

Er zählte in den 1970er Jahren zur Spitze der Kommunistischen Partei Deutschlands (Aufbauorganisation).

Von 1980 bis 1983 war er an der Universität Essen wissenschaftlicher Mitarbeiter beim Oral-History-Experten Lutz Niethammer. Danach wechselte er an die Fernuniversität Hagen, wo er 1993 das Institut für Geschichte und Biographie gründete, das er bis 2007 leitete und dessen Kuratorium er seit 2017 angehört.

1996–2000 war er Sekretär der International Oral History Association, 2006–2008 Vizepräsident. Er ist Mitherausgeber und Redakteur von BIOS – Zeitschrift für Biographieforschung, Oral History und Lebensverlaufsanalysen. Von Plato war wissenschaftlicher Berater des 2000 veröffentlichten TV-Doku-Dramas Deutschlandspiel.

2007 hatte er eine Gastprofessur an der Universität Wien inne. 2012 erhielt er den John-G.-Diefenbaker-Preis, mit dem eine Gastprofessur an der kanadischen Universität, University of Winnipeg, verbunden war. 2015 arbeitete er als Gastprofessor in Woronesch (Russland).

2019 veröffentlichte er den historisch-politischen Roman Verwischt. Eine Liebe in Deutschland 1989.

Veröffentlichungen
 Zur Einschätzung der Klassenkämpfe in der Weimarer Republik. KPD und Komintern, Sozialdemokratie und Trotzkismus. Oberbaumverlag, Berlin 1973, ISBN 3876280656 (Zugl.: Berlin, Freie Univ., Diss., 1973 u.d.T.: "Trotzkismus" und Bolschewismus. Eine Auseinandersetzung mit den Theorien über das Verhältnis zwischen KPD und Komintern, mit dem Sozialfaschismus und der Einheitsfrontfrage).
 mit anderen: Ein anderes Deutschland – Texte und Bilder des Widerstands von den Bauernkriegen bis heute, 1978.
 Auferstanden aus Ruinen… Von der SBZ zur DDR (1945–1949) – ein Weg zu Einheit und Sozialismus, Rote Fahne, Köln 1979.
 mit Lutz Niethammer: "Wir kriegen jetzt andere Zeiten". Auf der Suche nach der Erfahrung des Volkes in nachfaschistischen Ländern. Lebensgeschichte und Sozialkultur im Ruhrgebiet 1930 bis 1960. Dietz Nachf., Berlin 1989.
 mit Almut Leh: Ein unglaublicher Frühling. Erfahrene Geschichte im Nachkriegsdeutschland 1945–1948. Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn 1997.
 mit Lutz Niethammer, Dorothee Wierling: Die volkseigene Erfahrung. Rowohlt, Berlin 1991.
 Wendezeiten – Zeitenwende – Zur Entnazifizierung und Entstalinisierung. Ergebnisse-Verlag, Hamburg 1991.
 Die Vereinigung Deutschlands – ein weltpolitisches Machtspiel. Bush, Kohl, Gorbatschow und die internen Gesprächsprotokolle. 3. Auflage, Links, Berlin 2010, ISBN 978-3-86153585-0.
 The End of the Cold War? Bush, Kohl, Gorbachev and the Reunification of Germany, Palgrave, New York 2015.
 mit Karen Brglez: Canada's Role in Global Politics, 1989–1995, Special Issue of Oral History Forum, Winnipeg 2015.
 mit Tomas Vilimek, Piotr Filipkowski und Joanna Wawrzyniak: Opposition als Lebensform. Dissidenz in der DDR, in der ČSSR und in Polen, Berlin 2013.
 mit Almut Leh und Christoph Thonfeld (ed.): Hitlers Sklaven. Lebensgeschichtliche Analysen zur Zwangsarbeit im internationalen Vergleich, Wien 2008, ISBN 978-3-20577753-3.
 Verwischt. Eine Liebe in Deutschland 1989. Ein historisch-politischer Roman. epubli, Berlin 2019, ISBN 978-3-7502-0355-6.

Weblinks

 Profil an der Fernuniversität in Hagen
 Interview mit Alexander von Plato (Teil 1) beim Online-Archiv Zwangsarbeit 1939–1945
 Alexander von Plato bei Perlentaucher
 Alexander von Plato: Die Vereinigung Deutschlands bei H-Soz-Kult

Einzelnachweise

Hochschullehrer (Fernuniversität in Hagen)
KPD/AO-Mitglied
Sachbuchautor
Gremienmitglied des Instituts für Geschichte und Biographie
Deutscher
Geboren 1942
Mann
Parteifunktionär (Deutschland)

Alexander von Plato


පි. එච්. ඞි. වෛද්‍යතිලක (ඉංග්‍රීසි: P. H. D. Waidyatilleka) යනු සිවිල් ඉංජිනේරු සහ ප්‍රතම ශ්‍රී ලංකික ජ්‍යාත්‍යන්තර මළල ක්‍රීඞා සංගම් තාක්ෂණ නිලධරයා /  උපදේශක වරයායි.

ජීවන සටහන්

වෛද්‍යතිලක  කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසුවෙකි.

ආශ්‍රිත

 වෛද්‍යතිලක ගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

 කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසු ක්‍රීඩකයන් / පරිපලකවරුන්

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ

පි. එච්. ඞි. වෛද්‍යතිලක


Arthur Betz Laffer () este un economist american, cunoscut pentru conceptul de "curbă Laffer", funcție care stabilește corelația dintre rata de taxare a veniturilor și colectarea acestora la bugetul de stat.

A studiat economia la Universitatea Yale și obține doctoratul în acest domeniu după încheierea studiilor la Universitatea Stanford.

În perioada administrației Reagan, deține funcția de membru al Economic Policy Advisory Board.
De asemenea, a fost consilier economic în cadrul campaniei electorale a lui Donald Trump (2016).

Referințe

Nașteri în 1940
Nașteri pe 14 august
Economiști americani
Absolvenți ai Universității Stanford
Absolvenți ai Universității Yale
Americani în viață
Oameni de știință americani din secolul al XX-lea
Oameni de știință americani din secolul al XXI-lea

Arthur Laffer


Starcrash este un film american științifico-fantastic din 1978 regizat de Luigi Cozzi. Scenariul este scris de Luigi Cozzi și Nat Wachsberger. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Marjoe Gortner, Caroline Munro, Judd Hamilton, Robert Tessier, Christopher Plummer și David Hasselhoff.

Prezentare

Proscrișii contrabandiști Stella Star (Caroline Munro) și Akton (Marjoe Gortner) reușesc să salveze un naufragiat în timp ce fug de autorități. Acesta se dovedește a fi singurul supraviețuitor dintr-o misiune secretă de a distruge o superarmă misterioasă proiectată de maleficul Conte Zarth Arn (Joe Spinell). Contrabandiștii vor fi recrutați în curând de Împăratul Galaxiei (Christopher Plummer) pentru a finaliza misiunea, precum și pentru a-l salva pe fiul împăratului, Prințul Simon (David Hasselhoff), care a dispărut.

Distribuție
 Caroline Munro - Stella Star
 Marjoe Gortner - Akton
 Judd Hamilton - Elle
 David Hasselhoff - Simon
 Christopher Plummer - Împăratul
 Joe Spinell - Contele Zarth Arn
 Robert Tessier - Thor
 Nadia Cassini - Corelia

Coloană sonoră
Coloana sonoră a filmului Starcrash a fost compusă și dirijată de compozitorul John Barry. Coloana sonoră a fost lansată într-o versiune limitată de 1.500 de exemplare prin BSX Records în decembrie 2008 și este formată din paisprezece melodii.

"Starcrash Main Title" (2:36)
"Escape Into Hyperspace" (1:49)
"Captured" (2:09)
"Launch Adrift" (1:42)
"Beach Landing" (2:09)
"The Ice Planet/Heading for Zarkon" (3:03)
"The Emperor's Speech" (3:17)
"Strange Planet/The Troggs Attack" (2:37)
"Akton Battles the Robots" (2:18)
"Network Ball Attack" (1:00)
"Space War" (4:40)
"Goodbye Akton" (3:34)
"Starcrash End Title" (2:57)
"Starcrash Suite" (7:14)

Producție
Într-un interviu acordat revistei Variety, regizorul Luigi Cozzi a descris Starcrash ca "science fantasy" spre deosebire de science fiction.

A fost realizat în Tehnicolor cu sunet Dolby.

Nava spațială din secvența de deschidere poartă numele scriitorului american Murray Leinster.

Note

Legături externe

Starcrash at the Internet Archive

Starcrash B-Movie Review at www.badmovies.org
Star Crash - Scontri stellari oltre la Terza Dimensione at terrediconfine.eu

Vezi și
 Space Western
 Listă de filme științifico-fantastice din anii 1970
 Listă de filme SF de acțiune

Filme din 1978
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Luigi Cozzi
Filme SF din anii 1970
Filme Technicolor
Filme New World Pictures
Filme de aventură în spațiul cosmicFilme cu nave spațiale
Space Westerns
Filme SF de acțiune

Starcrash


Salat mechouia ("grillet salat") er en tunesisk salat, der er typisk for Kap Bon, men meget populær i hele landet. Den baseres på grøn peber, tomater og andre grøntsager, der grilles over et kulbækken. Derefter fjernes alt skind (og kernerne, hvis man ikke ønsker en pikant smag), og grøntsagerne mases sammen. Olivenolie, salt, kommen og hvidløg giver smag, og æg og tun er typiske tilbehør.

Kilder

Mad og drikke i Tunesien
Salat

Salat mechouia


, ත්ර ස්තවාදය හා රාජ්යා ත්රථස්තවාදය සදහා නිර්වචන එකිනෙකට පරස්පර විරෝධී වේ.

(1).	˝ජ්යා‍තන්තර ත්ර්ස්තවාදය˝ යනු එක්රාජ්යනයකට වඩා වැඩි රාජ්ය  ප්රකමාණයක භුමිය‍ට හෝ ජනතාවට හෝ සම්බන්ධ වන ත්රනස්තවාදයයි.

(2).	 ˝ත්රධස්තවාදය˝ යන යෙදුමේ අර්ථය වන්නේ කලින් සැළසුම් කරන ලද, දේශපාලනිකව පොළඹවන ලද ප්ර්චණ්ඩත්වය උප ජාතීය කණ්ඩායම් හෝ රහසිගත කණ්ඩායම් මගින් යුද්ධයට සම්බන්ධ නොමැති ඉලක්ක වලට  එරෙහිව යෙදවීමයි.

(3).	 ˝ ත්රටස්තවාදි සංවිධාන˝ යන්නෙන් අර්ථ ගැන්වෙන්නේ ජ්යාලතන්තර ත්රපස්තවාදය ක්රිකයාත්මකකරණ හෝ උප කණ්ඩායමක් මෙහෙයවන කණ්ඩායමක් ලෙසයි.

ඇ.එ.ජ. යේ 2006 දී පල කළ ත්රයස්තවාදය පිළිබද වාර්තාවක් වන ˝Country Reports on Terrorist˝ හි රාජ්යට අනුග්රකහය ලබන ත්ර ස්තවාදය යන්න අර්ථකතනය කර ඇත්තේ ˝යම් රාජයයක් දිගින් දිගටම ත්ර˝ස්තවාදී ක්රි්යා සදහා සහයෝගය ලබා දෙන්නේ නම් ලෙසයි˝

රාජ්‍ය අනුග්‍රහය ලබන ත්‍රස්ථවාදය


Les élections cantonales bernoises de 2018 ont lieu le  afin de renouveler pour quatre ans les membres du parlement et du gouvernement du canton suisse du Berne.

Mode de scrutin

Grand Conseil
Le Grand Conseil est élu tous les quatre ans au scrutin proportionnel plurinominal.

Conseil du Jura bernois
Les citoyens de l'arrondissement administratif du Jura bernois élisent le Conseil du Jura bernois au scrutin proportionnel. Les  attribués pour une législature de quatre ans se répartissent de la manière suivante : 11 pour le district de Moutier, 10 pour celui de Courtelary et 3 pour celui de La Neuveville.
Cette élection découle de la Loi sur le statut particulier (LStP).

Conseil-exécutif
Les membres du Conseil-exécutif sont élus tous les quatre ans au scrutin majoritaire à deux tours.
Le canton de Berne étant bilingue français et allemand, la constitution cantonale bernoise garantit un siège à un francophone au Conseil-exécutif. Le siège francophone est attribué selon un calcul spécifique appelé « moyenne géométrique », qui donne plus de poids aux suffrages exprimés dans le Jura bernois. Cette moyenne géométrique est la racine carrée du produit des suffrages exprimés dans le Jura bernois et des suffrages exprimés dans l'ensemble du canton. Ainsi, un candidat qui arrive premier dans le Jura bernois peut être élu même s'il arrive derrière le septième candidat ayant obtenu le plus de voix sur l'ensemble de canton et même si celui-ci atteint la majorité absolue, constituée de la moitié des bulletins valables plus un.

Résultats

Grand Conseil

Conseil du Jura bernois

Conseil-exécutif

Notes et références

Notes

Références

2018 en Suisse
Politique dans le canton de Berne
Berne
Politique en mars 2018

Élections cantonales bernoises de 2018


Carole Penny Marshall (October 15, 1943 – December 17, 2018) was an American actress, director and producer. She is known for her role as Laverne DeFazio on the television sitcom Laverne & Shirley (1976–1983), receiving three nominations for the Golden Globe Award for Best Actress – Television Series Musical or Comedy for her portrayal.

Marshall made her directorial debut with Jumpin' Jack Flash (1986) before directing Big (1988), which became the first film directed by a woman to gross more than $100 million at the U.S. box office. Her subsequent directing credits included Awakenings (1990), which was nominated for the Academy Award for Best Picture, A League of Their Own (1992), Renaissance Man (1994), The Preacher's Wife (1996) and Riding in Cars with Boys (2001). She also produced Cinderella Man (2005) and Bewitched (2005), and directed episodes of the television series According to Jim and United States of Tara.

Early life
Carole Penny Marshall was born in the Bronx, New York City, on October 15, 1943, to Marjorie Irene (née Ward), a tap dance teacher who ran the Marjorie Marshall Dance School, and Anthony W. Marshall (né Masciarelli), a director of industrial films and later a producer. She had a brother, actor/director/TV producer Garry Marshall; and a sister, television producer Ronny Hallin. Penny's birth name, Carole, was selected because her mother's favorite actress was Carole Lombard. Her middle name was selected because her older sister Ronny, wanting a horse, was saving pennies; their mother chose the middle name in an attempt to console Ronny.

Penny's father was of Italian descent, his family having come from Abruzzo, and her mother was of German, English, and Scottish descent; Marshall's father changed his  surname from Masciarelli to Marshall before she was born. Religion played an odd role in the Marshall children's lives. Garry was christened Episcopalian, Ronny was Lutheran, and Penny was confirmed in a Congregational Church, because "[Mother] sent us anyplace that had a hall where she could put on a recital. If she hadn't needed performance space, we wouldn't have bothered."

She grew up at 3235 Grand Concourse, the Bronx, in a building which was also the childhood home of Neil Simon, Paddy Chayefsky, Calvin Klein, and Ralph Lauren. She began her career as a tap dancer at age three, and later taught tap at her mother's dance school. She graduated from Walton High School, a public girls' high school in New York and then went to University of New Mexico for 2 years where she studied math and psychology. While at UNM, Marshall became pregnant with daughter Tracy Reiner (née Tracy Henry), and soon after married the father, Michael Henry, in 1963. The couple divorced three years later in 1966. During this period, Marshall worked various jobs to support herself, including working as a choreographer for the Albuquerque Civic Light Opera Association. In 1967, she moved to Los Angeles to join her older brother Garry, a writer whose credits at the time included TV's The Dick Van Dyke Show (1961–1966).

Career

Marshall first appeared on a television commercial for Head and Shoulders beautifying shampoo. She was hired to play a girl with stringy, unattractive hair, and Farrah Fawcett was hired to play a girl with thick, bouncy hair. As the crew was lighting the set, Marshall's stand-in wore a placard that read "Homely Girl" and Fawcett's stand-in wore a placard that said "Pretty Girl". Fawcett, sensing Marshall's insecurity about her looks, crossed out "Homely" on the Marshall stand-in placard and wrote "Plain".

Marshall and Billie Hayes were the only actresses to audition for the role of Witchiepoo for H.R. Pufnstuf, produced by Sid and Marty Krofft. Marshall thought that she was not right for the part, and Hayes got the role.

In 1968 Marshall accepted an offer from her brother to appear in a movie he had written and was producing, a comedy called How Sweet It Is! (1968). She landed another small role in the biker film The Savage Seven (1968), as well as a guest appearance on the hit television series That Girl, starring Marlo Thomas. Marshall was considered for the role of Gloria Bunker Stivic on All in the Family, but lost the part to Sally Struthers.

In 1970, Garry Marshall became the executive producer of the television series The Odd Couple. The following year, Marshall was added to the permanent cast to play a secretary, Myrna, and held the role for four years. In Marshall's final appearance on The Odd Couple, her character married her boyfriend, Sheldn ("they left the "o" off the birth certificate", she explains), played by Rob Reiner, her real-life husband. The episode included Marshall's real-life siblings, Garry and Ronny, as Myrna's brother and sister.

While she was on The Odd Couple, Marshall played small roles in TV movies such as Evil Roy Slade (1972), starring John Astin and Mickey Rooney (and produced by brother Garry); The Crooked Hearts (1972) starring Douglas Fairbanks Jr. and Rosalind Russell, in which she played a waitress; The Couple Takes a Wife, starring Bill Bixby; and Wacky Zoo of Morgan City (1972).

In 1974, James L. Brooks and Allan Burns cast Marshall as Janice Dreyfuss, sister-in-law to Paul Dreyfuss (played by actor Paul Sand) in the series Paul Sand in Friends and Lovers. It aired on CBS-TV Saturday nights beginning September 14, 1974. Despite good reviews and decent ratings, it was canceled mid-season. Brooks and Burns, along with studio head Grant Tinker, were so impressed with Marshall's comedic talent that the following season, they hired Marshall and actress Mary Kay Place to play Mary Richards' new neighbors (Paula and Sally Jo) on The Mary Tyler Moore Show.

Garry Marshall, creator and then part-time writer for Happy Days, cast Marshall and Cindy Williams to guest appear on an episode of the show. The installment, titled "A Date with Fonzie", aired on November 11, 1975, and introduced the characters Laverne DeFazio and Shirley Feeney (played by Marshall and Williams, respectively). In that episode, Laverne and Shirley were a pair of wisecracking brewery workers who were dates for Fonzie (Henry Winkler) and Richie (Ron Howard). The pair were such a hit with the studio audience that Garry Marshall decided to co-create and star them in a successful spinoff, Laverne & Shirley (1976–1983).

The characters of Laverne and Shirley appeared in five more episodes of Happy Days. In 1982 at the beginning of Laverne & Shirleys eighth season, Williams left the show due to her pregnancy. Marshall continued with the show, but it was canceled after that season's final episode aired in May 1983.

In 1983, while still filming Laverne & Shirley, Marshall resumed working with James L. Brooks when she guest starred on Taxi in a cameo appearance as herself. In the Taxi episode "Louie Moves Uptown," Marshall is turned down for residency in a new high-rise condominium in Manhattan. The Laverne & Shirley episode "Lost in Spacesuits" is referred to in the scene.

Marshall would again work with Brooks, now a co-producer for the animated series The Simpsons, when she lent her voice to Ms. Botz, a.k.a. Ms. Botzcowski, the "babysitter bandit," on the first produced episode of The Simpsons, making her the first official guest star to appear on the show.

Marshall also played a cameo role as herself on the HBO series Entourage. She also made a cameo appearance alongside her brother Garry in the Disney Halloween-themed movie Hocus Pocus as husband and wife. She was reunited with her Laverne & Shirley co-star, Cindy Williams, on a November 2013 episode of Sam & Cat.

Directing career

With the encouragement of her brother, Marshall became interested in directing. While starring on Laverne and Shirley, she began her directing career with four episodes of that show.

In 1979, she directed several episodes of the short-lived sitcom Working Stiffs, starring Michael Keaton and James Belushi. She soon moved on to theatrical films; her first film was going to be Peggy Sue Got Married (which at that point was scheduled to star Debra Winger in the leading role). Marshall and the writers of the film, however, had creative differences, and Marshall left the project, with Winger also leaving out of loyalty to Marshall.

Marshall was soon given the directorial job of the crime comedy Jumpin' Jack Flash (1986) starring Whoopi Goldberg after the original director dropped out of the project. She also gave her daughter Tracy and her brother Garry roles in the film. Marshall described her leap into directing feature films as very hard to learn, likening it to "cramming four years of college into one semester."

While on set all day, she spent her nights planning out the rest of the film, trying to get it finished on time. Marshall also added that Whoopi Goldberg would take her aside and calm her down if she was looking exhausted that day.

In 1999, Marshall's Parkaway Productions company was transferred from Universal to Sony. Jessica Cox was hired to run the company in 2000.

Marshall directed several successful feature films from the mid-1980s onwards, including Big (1988) starring Tom Hanks (the first film directed by a woman to gross over US$100 million), Awakenings (1990) starring Robin Williams and Robert De Niro, A League of Their Own (1992) with Geena Davis, Tom Hanks, Madonna and Rosie O'Donnell, and The Preacher's Wife (1996) starring Denzel Washington and Whitney Houston. In 1991, she was awarded the Women in Film Crystal Award.

In 2010 and 2011, Marshall directed two episodes of the Showtime series United States of Tara. Women in Film and Video presented her with the Women of Vision Award in 2013. Marshall planned on developing a biopic on Effa Manley, but it never materialized.

Personal life

While at college, Marshall met Michael Henry, a football player, and left school at age twenty to marry him in 1963. They had one daughter named Tracy in 1964 (now Tracy Reiner). The marriage lasted three years.

On April 10, 1971, Marshall married actor and director Rob Reiner, who later adopted Tracy. Her marriage to Reiner ended in 1981. The couple had five grandchildren.

Following her divorce from Reiner, Marshall dated actor Larry Breeding, who had made guest appearances on Laverne & Shirley. Marshall suffered a personal loss when Breeding was killed in a car accident in 1982.

Marshall had a brief relationship with singer Art Garfunkel in the mid-1980s, and he credits her with helping him through his depression.

In 2010, it was reported that Marshall had been diagnosed with lung cancer that had metastasized to her brain, but two years later she was "fine now". Following her recovery she published a memoir, My Mother Was Nuts.

Death
Marshall died in Los Angeles on December 17, 2018, at the age of 75. According to her death certificate, the causes were cardiopulmonary failure, atherosclerotic cardiovascular disease, and diabetes mellitus type 1.

Marshall is interred at Forest Lawn Memorial Park in Hollywood Hills. The 'L' from her Laverne character is emblazoned at the bottom of her headstone.

Awards
 1978: Golden Globe Nominee—Best Performance by an Actress in a Television Series—Musical or Comedy
 1979: Golden Globe Nominee—Best Performance by an Actress in a Television Series—Musical or Comedy
 1980: Golden Globe Nominee—Best Actress in a Television Series—Comedy or Musical Laverne & Shirley
 1988: Venice Film Festival Winner—Children and Cinema Award—Special Mention for Big (1988)
 1990: Saturn Award Nominee—Best Director for film Big (1988) (Academy of Science Fiction, Fantasy and Horror Films USA)
 1992: American Comedy Awards Winner—Lifetime Creative Achievement Award
 1992: Hochi Film Awards Winner—Best Foreign Film for A League of Their Own
 1994: New York Women in Film and Television Winner of Muse Award
 1995: Flaiano International Prizes Winner—Career Award in Cinema
 1997: Elle Women in Hollywood Awards Winner—Icon Award (shared with Meryl Streep, Jane Campion, and Laura Ziskin)
 1998: Munich Film Festival Winner of High Hopes Award for With Friends Like These...
 2000: Online Film & Television Association Winner—OFTA TV Hall of Fame
 2002: Cabourg Romantic Film Festival—Golden Swann Winner for film Riding in Cars with Boys (2001)
 2004, Star on the Walk of Fame at 7021 Hollywood Blvd.
 2013: Society of Camera Operators Winner—Governor's Award

Works

Central themes in Marshall's films
Marshall's films tend to address contemporary issues in society such as coming of age, women's accomplishments, and oppression of the mentally disabled. For instance, the oppression of the mentally disabled is well elaborated in the film Awakenings. The film unites two big stars in a story about the plight of mentally disabled individuals and how a person who is not living with any life-threatening condition gets to learn a lesson about humanity after spending time with a mentally disabled person. Achievement of women has been elaborated well in the film A League of Their Own, a film that stars two blood sisters joining the women's baseball league during World War II. In that time, many men in professional leagues joined the armed forces. The movie exposes exciting victories and personal conflicts on the field, while, at the same time, building sisterhood and strong bonds among teammates.

Film

Producer
 Calendar Girl (1993) (executive producer)
 Getting Away with Murder (1996)
 With Friends Like These... (1998)
 Risk (2003)
 Cinderella Man (2005)
 Bewitched (2005)

Acting roles

Television
Director

Acting roles

References

External links

 Turner Classic Movies

 Penny Marshall at Aveleyman (older version)

1943 births
2018 deaths
20th-century American actresses
21st-century American actresses
Actresses from New York City
American Congregationalists
American film actresses
American people of Italian descent
Film producers from New York (state)
American people of English descent
American people of German descent
American people of Scottish descent
American stunt performers
American television actresses
American television directors
American women film directors
Burials at Forest Lawn Memorial Park (Hollywood Hills)
Comedy film directors
Deaths from diabetes
Film directors from New York City
People from the Bronx
People of Abruzzese descent
University of New Mexico alumni
American voice actresses
American women television directors
American women film producers
Reiner family

Penny Marshall


Tsvetana Pironkova (; nacida el 13 de septiembre de 1987 en Plovdiv) es una tenista búlgara. Alcanzó su mejor ranking en individuales el 13 de septiembre de 2010, cuando se ubicó en el puesto 31 del mundo. Se convirtió en la segunda jugadora búlgara en alcanzar la semifinal de un torneo de Grand Slam (después de Manuela Maleeva), en Wimbledon 2010.

Títulos WTA (1; 1+0)

Individual (1)

Clasificación en torneos del Grand Slam

Gallery

Referencias

Enlaces externos

Tenistas femeninas de Bulgaria
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Pekín 2008
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Londres 2012
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro 2016
Nacidos en Plovdiv

Tsvetana Pironkova


Bokhorst Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Steinburg iline bağlı yerleşim yeridir. 5,87 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 138 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Lars Nassauer tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-schenefeld.de

Steinburg iline bağlı yerleşim birimleri

Bokhorst


Onismor Bhasera (Mutare, Zimbabue, 7 de enero de 1986) es un futbolista de Zimbabue que juega como defensa en el SuperSport United F. C. sudafricano.

Selección nacional

Debutó con la selección de fútbol de Zimbabue contra la selección de fútbol de Malaui en junio de 2006. Participó también con Zimbabue, en los partidos de clasificación para el Mundial 2010 y la Copa de África 2010.

Clubes

Enlaces externos

Futbolistas del Maritzburg United
Futbolistas del Kaizer Chiefs
Futbolistas del Plymouth Argyle Football Club
Futbolistas del Bidvest Wits
Futbolistas del SuperSport United Football Club
Futbolistas de la selección de fútbol de Zimbabue

Onismor Bhasera


Lalele este un cântec compus de Temistocle Popa interpretat de artistul român Luigi Ionescu. Acesta a fost un șlagăr. Fusese realizat sub forma unui vals lent pentru un spectacol al Teatrului de Revistă "Constantin Tănase" și se numea "Gagarin", în cinstea primului om care ajunsese în spațiul cosmic. "Piesa s-a cântat într-un spectacol-concert, dar fără succes. Luigi Ionescu, cel care era un interpret foarte apreciat de public, ieșea din scenă cu mai puține aplauze decât a intrat", ne povestește Aurel Storin, pe atunci, secretar literar la "Constantin Tănase".

Versuri
 textul de Aurel Storin
 muzica de Temistocle Popa

Lalele, laleleFrumoasele mele lalele, Cât îndrăgesc aceste floriCu chipul în multe culori!

Lalele, lalele, Sfioasele mele lalele, Ei îi vorbiți în locul meuȘi-i spuneți ce-aș vrea să-i spun eu.

Speranțe ați trezit în orice îndrăgostitȘi-n lume câte graiuri petalele-au vorbit, Iar roșu-nflăcărat ce-n gură vi l-au datÎn clipa când v-au sărutat.

Lalele, laleleFrumoase ca visele mele, Suntem uniți și fericiți, Lalele, lalele înfloriți!

Lalele, laleleFrumoasele mele lalele, Cât îndrăgesc aceste floriCu chipul în multe culori!

Lalele, lalele, Sfioasele mele lalele, Ei îi vorbiți în locul meuȘi-i spuneți ce-aș vrea să-i spun eu

Speranțe ați trezit în orice îndrăgostitȘi-n lume câte graiuri petalele-au vorbit, Iar roșu-nflăcărat ce-n gură vi l-au datÎn clipa când v-au sărutat.

Lalele, laleleFrumoase ca visele mele, Suntem uniți și fericiți, Lalele, lalele înfloriți, Lalele, lalele înfloriți!

Note

Vezi și
 Luigi Ionescu

Legături externe

Cântece românești

Lalele (cântec)


Black art  may refer to:

 African-American art
 Black Art, record label run by Jamaican producer Lee "Scratch" Perry
 Black Arts Movement
 Black Art (poem), written by Amiri Baraka
 Black art (theatre), an optical effect in stage magic

See also
 Black Magic (disambiguation)
 Black Ops (disambiguation)
 Black Paintings, a group of 14 paintings by Francisco Goya
 Blackwork, a form of embroidery generally worked in black thread
 Dark arts (disambiguation)

Black art


Vittoria "Vicky" Piria (* 11. November 1993 in Mailand) ist eine italienische Automobilrennfahrerin. Ihr Vater ist Italiener und ihre Mutter ist Britin.

Karriere
Vicky Piria fing 2003 im Kartsport mit ihrer Motorsportkarriere an. Dort startete sie bis 2008 und wechselte 2009 in den Formelsport.

Ihre ersten Formel-Rennen bestritt sie 2009 mit einem Mygale FB02 in der Formel Lista junior. Sie fuhr in dem Jahr weitere Rennen in der Italienischen Formel Renault 2.0 und für das Team Tomcat Racing in der Italienischen Formel 2000 Light und der Italienischen Formel 2000 Light Winter Trophy. In der Formel 2000 erreichte sie den 19. Platz in der Gesamtwertung.

2010 und 2011 startete sie mit einem Tatuus FA010 in der Italienischen Formel Abarth. Im ersten Jahr fuhr sie dort mit dem Team Tomcat Racing und im zweiten Jahr mit dem Prema Powerteam. In der Saison 2011 erzielte sie mit dem 15. Rang in der Gesamtwertung ihr bestes Ergebnis in der Rennserie. Parallel fuhr sie 2011 in der Europäischen Formel Abarth und wurde 18. Im Gesamtklassement.

Piria ging 2012 für das Team Trident Racing in der GP3-Serie an den Start. Sie war damit neben Carmen Jordá und Alice Powell eine der ersten Frauen, die in dieser Rennserie starteten. Ihr bestes Rennergebnis war der 12. Platz beim Sprint-Rennen in Monaco. Parallel fuhr sie in dem Jahr mit einer Lotus Elise zwei Rennen im UNIQA Lotus Ladies Cup.

2013 startete sie mit einem Dallara F312 in der European F3 Open und belegte zum Saisonende den zehnten Platz. Parallel fuhr sie einige Rennen in der MRF Challenge - Formula 2000 und wurde 14. in der Gesamtwertung.

Im folgenden Jahr ging sie in der US-amerikanischen Formelserie Pro Mazda Championship bei drei Rennen an den Start und belegte in der Gesamtwertung den 26. Rang. In Europa fuhr sie 2014 mit einem Peugeot RCZ in der Italienischen Tourenwagen-Langstreckenmeisterschaft. Nach eine längeren Pause bestritt sie 2018 zwei Rennen im Porsche Carrera Cup Italien.

2019 und 2021 startete Piria in der W Series und belegte zum Saisonende 2019 den neunten Platz. Im folgenden Jahr fuhr sie in der W Series Esports League, da wegen der COVID-19-Pandemie die W Series 2020 abgesagt wurde. In dieser Simracing-Rennserie erreichte sie den 20. Platz in der Gesamtwertung. Im selben Jahr fuhr sie in vier Rennen der Formel Renault Eurocup und erreichte den 21. Platz in der Gesamtwertung.

Statistik

Einzelergebnisse in der W Series

Weblinks

Einzelnachweise

Rennfahrer (Italien)
Italiener
Geboren 1993
Frau

Vicky Piria


Juraj Kucka (n. 26 februarie 1987) este un fotbalist slovac care joacă pe postul mijlocaș pentru echipa italiană din Serie A Parma și pentru echipa națională de fotbal a Slovaciei.

Cariera pe echipe
Kucka și-a făcut debutul în Superliga Slovaciei pentru MFK Ružomberok la 11 martie 2007. A jucat șase meciuri în primul său sezon. În total, Kucka a jucat 49 de meciuri și a marcat opt goluri pentru Ružomberok. Antrenorul ceh Michal Bílek, care se afla la cârma lui Ružomberok în 2008, l-a recomandat pe Kucka la Sparta Praga. În ianuarie 2009, a semnat un contract pe trei ani pentru Sparta. În sezonul 2009-2010 din prima ligă din Cehia a câștigat campionatul.

Genoa
La 6 ianuarie 2011 a semnat un contract de patru ani și jumătate pentru suma de transfer de 3,5 milioane de euro cu CFC Genoa (ulterior prelungit cu încă un an până la 30 iunie 2016). El a debutat în meciul de Coppa Italia împotriva lui Inter Milano pe 12 ianuarie 2011. El a fost votat omul meciului de către fanii lui Genoa după egalul scor 1-1 cu AC Milan pe 6 februarie 2011. Kucka s-a integrat rapid în echipă, prezentând o forță fizică remarcabilă și aptitudini tehnice bune, fiind doilea cel mai bun jucător de la Genoa. El a înscris primul gol pentru Genoa într-o victorie scor 2-1 împotriva lui Lazio la 18 septembrie 2011.

La 31 august 2011, ultima zi a perioadei de transfer, Inter și Genoa au ajuns la un acord pentru a face schimb de drepturi federative între Juraj Kucka (8 milioane de euro) și Emiliano Viviano (5 milioane de euro). În iunie 2012, Kucka s-a întors la Genoa unde a jucat în sezonul 2011-2012 fiind împrumutat pentru 6,5 milioane de euro, în timp ce Samuele Longo s-a întors la Inter pentru 7 milioane de euro.

AC Milan
La 28 august 2015, Kucka a semnat cu AC Milan suma de transfer cifrându-se în jurul valorii de 3 milioane de euro. Milan a plătit, de asemenea, încă un milion de euro unui club nedivulgat. El a debutat la 29 august 2015 într-o victorie de 2-1 împotriva lui Empoli și a marcat primul gol pentru AC Milan pe 9 ianuarie 2016 într-un egal cu AS Roma scor 1-1.

Trabzonspor
La 7 iulie 2017, Kucka a semnat cu Trabzonspor un contract de trei ani în valoare de 2,25 milioane de euro pe an, suma de transfer fiind de 5 milioane de euro. A devenit al treilea jucător slovac care a ajuns la Trabzonspor în perioada 2016-2017, după Matúš Bero și Ján Ďurica. Trio-ul a fost ulterior completat de către Tomáš Hubočan, împrumutat de la Marseille. La începutul sezonului 2018-2019, Kucka a fost singurul slovac rămas în echipă. În total, Kucka a marcat 3 goluri în 38 de meciuri pentru Trabzonspor.

Parma
Kucka s-a întors în Italia la 14 ianuarie 2019, când s-a alăturat Parmei. El a declarat că intenționează să înscrie mai multe goluri pentru Parma și să joace mai bine decât când a părăsit Italia cu un an și jumătate în urmă.

El a debutat pentru Parma la primul meci jucat de echipa sa de când a ajuns acolo, când l-a înlocuit pe Alessandro Deiola în minutul 73, cu echipa de Serie A fiind eliminată în meciul din deplasare cu Udinese. Parma a câștigat meciul cu 2-1 cu golurile lui Roberto Inglese și Gervinho.

În cel de-al treilea meci pentru Parma, Kucka a dat primele două pase de gol. La 2 februarie, el i-a pasat lui Barillà în minutul 64 și internaționalului ivorian Gervinho în minutul 74. Parma a reușit să revină în meciul cu Juventus, care se afla pe primul loc, marcând ultimele două goluri ale partidei, ducând scorul la 3-3. Kucka a jucat 86 de minute din acest meci.

Cariera internațională
Kucka, fost jucător al echipei sub 21 de ani a Slovacia, si-a facut debutul internațional într-un meci amical împotriva Liechtensteinului la 19 noiembrie 2008. Managerul Sloveniei Vladimír Weiss l-a chemat pentru Campionatul Mondial din 2010, în ciuda faptului că Kucka nu a jucat în meciurile de calificare. A jucat în trei partide la Campionatul Mondial: împotriva Noii Zeelande, Italiei și Țărilor de Jos.

Kucka a fost chemată la lot pentru turneul Campionatului European din 2016 din Franța.

Statistici privind cariera

Club

 Din 5 mai 2019.

Internațional

 Începând cu 21 martie 2019

Goluri internaționale

 Din meciul jucat la 16 noiembrie 2018. Secțiunea scor arată scorul după fiecare gol înscris de de Kucka.

Titluri

Club
Sparta Praga

 Gambrinus liga (1): 2009-10
 Supercupa (1): 2010

AC Milan

 Supercoppa Italiana: 2016

Referințe

Legături externe

 Site oficial
 Profilul jucătorului
 Juraj Kucka

Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2010
Fotbaliști ai lui AC Milan
Fotbaliști ai Genoa CFC
Fotbaliști internaționali slovaci
Fotbaliști slovaci
Mijlocași
Oameni în viață
Nașteri în 1987

Juraj Kucka