National Living Treasure is a status created and occasionally updated by the National Trust of Australia's New South Wales branch, awarded to up to 100 living people. Recipients were selected by popular vote for having made outstanding contributions to Australian society in any field of human endeavour.

History
In 1997, the National Trust of Australia (NSW) called for nominations from the public for 100 Australian Living Treasures, and each nomination was counted as one vote. The nominees had to be living and had to have made a substantial and enduring contribution. The choice of those who were named as National Living Treasures was made by more than 10,000 Australians voting. Their votes determined who was chosen. The first list of 100 Living Treasures was published in 1997. Phillip Adams, himself named as a National Treasure, gave his own opinion in an article on ANZAC Day in 2015 that when the list was first published in 1997, most were amused to find they were nominated; he suggested an alternative list to "celebrate those who make us happy".

In 2004, the list was refreshed with 15 new names, following the deaths of some people on the list and the exclusion of former Justice Marcus Einfeld who was imprisoned subsequent to his retirement for perjury and perverting the course of justice relative to a speeding ticket, following an identical process to that used in 1997 – a public nomination and vote.

On 23 January 2012, the National Trust of Australia (NSW) joined with Woman's Day magazine to launch a nationwide search for seven new National Living Treasures. They were announced, amid controversy, on 4 March 2012, when the National Trust refused to endorse the NSW branch's listing of the mining magnate Clive Palmer as one of the members. Graeme Blackman, the chairman of the Australian Council of National Trusts, said that "I am telling you, as the chairman, it is not auspiced by the National Trust nationally." However, the next day it was reported that "trust president Ian Carroll said the titles recognised that the country's culture was more than just our buildings and natural heritage." It was later revealed that the vote for Palmer had been manipulated, with a number of internal emails having been sent to his company's staff, their family and friends, urging that they vote for "Professor Clive Palmer".

On 30 July 2014, the board of the National Trust of Australia (NSW) voted to remove Rolf Harris from the list after his conviction on 12 charges of indecent assault between 1969 and 1986 and to also withdraw the award. Harris had been among the original 100 Australians selected for the honour in 1997.

Current list
The 71 still-living people on the 2014 list which originally contained 93 living people:

 Phillip Adams, humanist, social commentator
 Dame Marie Bashir, Governor of New South Wales, professor
 John Bell, actor
 Geoffrey Blainey, professor, historian
 Raelene Boyle, Olympic runner, sports commentator
 Frank Brennan, social commentator
 Bob Brown, politician, Australian Greens activist
 Julian Burnside, barrister, refugee rights advocate, author
 Tim Costello, social activist, commentator
 Bill Crews, social activist
 Russell Crowe, actor
 Judy Davis, actress
 Sir William Deane, High Court judge and Governor-General of Australia
 Ernie Dingo, Indigenous Australian television personality
 Mick Dodson, Indigenous Australian leader
 Pat Dodson, Indigenous Australian activist/leader, politician
 Peter Doherty, immunologist, professor, Nobel Prize winner
 Ted Egan, musician, activist, administrator
 Herb Elliott, Olympic runner
 John Farnham, entertainer
 Dawn Fraser, Olympic swimmer, politician
 Ian Frazer, scientist
 Cathy Freeman, Indigenous Australian sportsperson, Olympic runner
 Peter Garrett, politician, singer and social activist
 Jennie George, Australian Council of Trade Unions leader, politician
 Evonne Goolagong Cawley, Indigenous Australian tennis player
 Shane Gould, Olympic swimmer
 Germaine Greer, writer, social activist
 John Hatton, independent NSW politician
 Peter Hollingworth, Archbishop of Brisbane, Governor-General
 Gabi Hollows, social activist, philanthropist
 Janet Holmes à Court, business leader, philanthropist
 John Howard, politician, Prime Minister
 Barry Jones, politician, author, polymath
 Paul Keating, Prime Minister
 Thomas Keneally, writer
 Cheryl Kernot, politician
 Nicole Kidman, actress
 Michael Kirby, lawyer, judge, social commentator
 Karl Kruszelnicki, scientist, author, media personality
 Rod Laver, tennis player
 Michael Leunig, cartoonist, social commentator
 David Malouf, novelist
 Garry McDonald, actor
 Walter Mikac, survivors' advocate
 Kylie Minogue, singer, actress
 Graeme Murphy, dancer, choreographer
 John Newcombe, tennis player, television commentator
 Greg Norman, golfer, businessman
 Sir Gustav Nossal, scientist, administrator
 Lowitja O'Donoghue, Indigenous Australian leader
 Pat O'Shane, magistrate, Indigenous Australian leader
 Clive Palmer, mining magnate, placed on list after his staff were instructed to vote for him
 Mary Paton, founder of the Nursing Mothers' Association
 Noel Pearson, Indigenous Australian leader
 Kieren Perkins, Olympic swimmer, television commentator
 Pat Rafter, tennis player
 Henry Reynolds, historian
 Ken Rosewall, tennis player
 Dick Smith, businessman, social commentator
 Fiona Stanley, physician
 Richard Tognetti, violinist and conductor
 Anthony Warlow, singer
 Gai Waterhouse, racehorse trainer
 Steve Waugh, cricketer
 Robyn Williams, science broadcaster
 David Williamson, playwright
 Tim Winton, novelist
 Fiona Wood, physician
 Roger Woodward, pianist
 John Yu, medical doctor

Deceased

Betty Archdale, cricketer, educator (d. 2000)
Faith Bandler, academic, activist and advocate (d. 2015)
Nancy Bird Walton, aviator (d. 2009)
Arthur Boyd, artist (d. 1999)
Sir Jack Brabham, world champion Formula One driver (d. 2014)
Sir Don Bradman, cricketer (d. 2001)
Don Burrows, jazz musician (d. 2020)
Harry Butler, naturalist and conservationist (d. 2015)
Ruth Cracknell, theatre, film and television actress (d. 2002)
Bart Cummings, racehorse trainer (d. 2015)
Betty Cuthbert, Olympic runner (d. 2017)
Sir Roden Cutler, World War II hero, Governor of New South Wales (d. 2002)
Don Dunstan, Premier of South Australia, social commentator (d. 1999)
Slim Dusty, singer, entertainer (d. 2003)
Malcolm Fraser, former Prime Minister of Australia (d. 2015)
Margaret Fulton, writer, food expert (d. 2019)
Catherine Hamlin, physician (d. 2020)
Hazel Hawke, social activist (d. 2013)
Basil Hetzel, medical researcher, public health advocate (d. 2017)
Donald Horne, academic, writer, author of The Lucky Country (d. 2005)
Robert Hughes, art critic, author (d. 2012)
Barry Humphries, entertainer (d. 2023)
Elizabeth Jolley, author (d. 2007)
Caroline Jones, television personality, social commentator (d. 2022)
Ian Kiernan, businessman, social activist (d. 2018)
Dame Leonie Kramer, academic, businesswoman (d. 2016)
John Landy, Olympic athlete, Governor of Victoria (d. 2022)
Jimmy Little, Indigenous Australian singer (d. 2012)
Ted Mack, politician, social commentator (d. 2018)
Edward (Ted) Matthews, World War I soldier and last Gallipoli survivor (d. 1997)
Colleen McCullough, author, writer (d. 2015)
Jack Mundey, trade union leader (d. 2020)
Les Murray, poet (d. 2019)
Dame Olivia Newton-John, singer, actress (d. 2022)
Sir Mark Oliphant, physicist, Governor of South Australia (d. 2000)
Margaret Olley, artist (d. 2011)
Charles Perkins, Indigenous Australian leader (d. 2000)
Peter Sculthorpe, musician, composer (d. 2014)
Mum Shirl Smith, Indigenous Australian activist (d. 1998)
Dame Joan Sutherland, opera singer (d. 2010)
Mavis Taylor, humanitarian (d. 2007)
Tom Uren, politician (d. 2015)
Sir Alan Walker, social commentator/activist (d. 2003)
Morris West, author (d. 1999)
Gough Whitlam, former Prime Minister (d. 2014)
Margaret Whitlam, social activist (d. 2012)
R. M. Williams, businessman (d. 2003)
Judith Wright, poet (d. 2000)
Galarrwuy Yunupingu, Indigenous Australian leader (d. 2023)

Removed while living
Marcus Einfeld, former judge; removed 2008
Rolf Harris, entertainer; removed 2014

Related lists
 Western Australia's Department of Culture and the Arts has a list of State Living Treasures awarded in 1998, 2004, and 2015 to "honour influential elders of the artistic community", "acknowledge the ability of artists to engage, move, involve and entertain audiences. They honour the skill, imagination and originality of the artist" and "honour those artists whose lifetime work has enhanced the artistic and cultural life of Western Australia, providing inspiration for other artists and enriching the community."

References

External links
National Trust of Australia (NSW)

Lists of Australian people

National Living Treasure (Australia)


Dundee United Football Club er skoskt knattspyrnufélag með aðsetur í Dundee.

Saga
Dundee United var stofnað sem Dundee Hibernian árið 1909. Stofnendur komu flestir úr írska samfélaginu í borginni og var nafnið dregið af Hibernian F.C. í Edinborg sem einnig átti írskar rætur. Áður höfðu Írar í Dundee fylgt að máli Dundee Harp sem lagt hafði upp laupana. Ári síðar hóf félagið að taka þátt í skosku deildarkeppninni og tók upp núverandi nafn sitt á árinu 1923. Tilgangurinn með nafnbreytingunni var að breikka skírskotun félagsins til annarra en fólks af írskum uppruna.

Fyrstu hálfa öldina var Dundee United aðeins í fjögur ár í efstu deild, en endaði oftast nær um miðja næstefstu deild. Það breyttist undir stjórn Jerry Kerr sem stýrði félaginu frá 1959 til 1971 og markaði það upphafið á gullaldarskeiði þess. Strax á fyrsta ári kom hann liðinu upp um deild þar sem það átti eftir að vera sleitulítið næstu 35 árin. Á þessum árum var fátítt að leikmenn utan Bretlandseyja væru á mála hjá skoskum liðum en Kerr kom sér upp tengslum á Norðurlöndum og fékk þaðan marga góða leikmenn, sem sköpuðu Dundee United sérstöðu.

Árið 1966 vann Dundee United það fáheyrða afrek að slá Barcelona úr leik í Borgakeppni Evrópu eftir 1:2 sigur á útivelli. Var það fyrsti sigur skosks félagsliðs á Spáni.

Jim McLean tók við af Kerr árið 1971 og stýrði liðinu allt til ársins 1993, en áður hafði hann þjálfað erkifjendurnar í Dundee F.C. sem hafði fram að því verið talið stærra félag. McLean kom Dundee United í sinn fyrsta bikarúrslitaleik árið 1974 og í þriðja sæti deildarinnar árin 1978 og 1979, sem þá var metaárangur.

Leiktíðina 1982-83 vann Dundee United sinn fyrsta Skotlandsmeistaratitil. Deildin var með ellra jafnasta móti, þar sem Dundee United lauk keppni með metfjölda stiga, 56 talsins, einu meira en bæði Celtic og Aberdeen. Ekki dró úr sigurgleðinni að titillinn vannst með sigri á Dundee F.C. í lokaumferðinni.

Þátttaka Dundee United í Evrópukeppni meistaraliða árið eftir varð söguleg. Liðið fór alla leið í undanúrslitin og mætti þar A.S. Roma. Fyrri leiknum lauk með 2:0 sigri Skotanna en Ítalir unnu seinni leikinn 3:0. Síðar var Rómarliðið raunar sektað af knattspyrnuyfirvöldum fyrir að bjóða dómara leiksins mútur.

Mesta afrekið í Evrópusögu Dundee United var þó leiktíðina 1986-87 þegar félagið varð það fyrsta frá Skotlandi til að komast í úrslit Evrópukeppni félagsliða, eftir að hafa m.a. slegið Barcelona úr keppni, með sigri í báðum leikjum. Að lokum mátti liðið þó lúta í gras fyrir sænska liðinu IFK Göteborg.

Um miðjan níunda áratuginn virtust Dundee United og Aberdeen ætla að hnekkja einokunarstöðu Celtic og Rangers í skoska boltanum. Síðarnefndu liðin gengu undir nafninu Old Firm og tóku gárungar því að tala um New Firm þeim til aðgreiningar. Með tímanum reyndist aðstöðumunurinn þó slíkur að stórliðin frá Glasgow endurheimtu fyrri stöðu í krafti fjárhagslegra yfirburða.

Síðustu árin gegndi Jim McLean starfi stjórnarformanns samhliða stjórastarfinu. Árið 1993 steig hann til hliðar sem knattspyrnustjóri eftir meira en tvo áratugi í brúnni. Við tók Júgóslavinn Ivan Golac, sem síðar átti eftir að taka við liði Skagamanna. Golac byrjaði með látum og vann Dundee United sinn fyrsta bikarmeistaratitil undir hans stjórn. Sá sigur var þó ekki undanfari frekari afreka.

Dundee United féll úr efstu deild árið 1995 og þótt liðið kæmist skjótt aftur upp hefur það aldrei aftur komist nærri því að ógna toppliðunum. Annar bikarmeistaratitill vannst þó árið 2010 eftir 3:0 sigur á Ross County.

Viðureignir við íslensk lið
Dundee United hefur einu sinni komið í keppnisferð til Íslands og tvívegis mætt íslenskum félagsliðum í Evrópukeppni.

Árið 1966 kom Dundee United til landsins í boði Fram sem þá var í 2. deild. Liðið keppti þrívegis á Laugardalsvelli og vann stórsigra í öllum leikjum sínum, fyrst 7:2 gegn Frömurum, þá 4:0 gegn KR og loks 6:0 gegn íslensku úrvalsliði. Ferðin var öðrum þræði hugsuð sem undirbúningur fyrir þátttöku Dundee United í Borgakeppni Evrópu þar sem liðið vann frægan sigur á Barcelona.

Keflvíkingar voru mótherjar Dundee United í Evrópukeppni félagsliða veturinn 1975-76. Suðurnesjamenn reyndust Skotunum lítil fyrirstaða sem unnu 4:0 og 2:0.

FH lék sína fyrstu Evrópuleiki á móti Dundee United haustið 1990. Jafntefli varð á Kaplakrika, 2:2, í miklum rokleik en skoska liðið varð hlutskarpara ytra, 3:1.

Titlar
Skoska úrvalsdeildin (1): 1982–83
Skoski bikarinn (2): 1993-94, 2009–10
Skoski deildarbikarinn (2): 1979–80, 1980–81

Heimildir
 https://www.dundeeunitedfc.co.uk/

Skosk knattspyrnufélög
Stofnað 1909

Dundee United


Yengeç Dönencesi (Tropic of Cancer), yeryüzünün kuzey yarım küresinde Ekvator'un 23° 27' kuzeyinden geçtiği varsayılan enlemdir. 23° 27' kuzey enlemine Yengeç Dönencesi adı verilir. Yerküre 23° 27' eksen eğikliğine sahip olduğu için oluşur. Yerküre yörüngesinde 21 Haziran konumunda iken, kuzey yarımküre güneşe doğru 23° 27' eğiktir. Bu durumda güneş ışınları Ekvator'dan 23° 27' kuzeye, yani Yengeç Dönencesine dik düşer.

Yengeç Dönencesi, 23°27′ güney enleminde yer alan Oğlak Dönencesinin simetriğidir. Ekvator, Yengeç Dönencesi, Oğlak Dönencesi, Kuzey Kutup Dairesi ve Güney Kutup Dairesi beş önemli enlemdir.

21 Haziran'da Güneş ışınları Yengeç Dönencesine dik açıyla gelmesine bağlı olarak:

 Kuzey yarım kürede yaz mevsimi, güney yarım kürede ise kış mevsimi başlamaktadır.
 Yengeç Dönencesinden kuzeye gidildikçe gündüz süreleri daha fazla uzar. Güneye gidildikçe gece süreleri uzar.
 Dünya üzerinde herhangi bir noktadan, kuzeye doğru gidildikçe gündüzler uzamaya, güneye doğru gidildikçe geceler uzun olmaya başlar.
 Kuzey yarım kürede en uzun gündüz, en kısa gece yaşanır. Bu duruma yaz gündönümü adı verilir. Güney yarım kürede ise bunun tam tersidir.
 Yengeç Dönencesine Güneş ışınları dik açıyla geldiği için gölge boyu sıfırdır.
 Bu tarihten sonra Güneş'in dik açı ile geldiği yerler güneye doğru kaymaya başlar.
 Bu tarihten sonra kuzey yarım kürede gündüzler kısalmaya, geceler ise uzamaya başlar. Fakat 23 Eylül tarihine kadar gündüzler gecelerden uzun olmaya devam eder. 23 Eylül'de gece-gündüz eşitliği (12 saat gündüz-12 saat gece) yaşanır.
 23 Eylül günü ise Güneş ışınlarının dik açı ile geldiği yer 0° enlemi olan Ekvator'dur.

Yengeç Dönencesinin üzerinden geçtiği ülkeler, batıdan doğuya (harita üzerinde) sırasıyla; Meksika, Bahamalar, Batı Sahra, Moritanya, Mali, Cezayir, Nijer, Libya, Mısır, Suudi Arabistan, Birleşik Arap Emirlikleri, Umman, Hindistan, Bangladeş, Miyanmar, Çin ve Tayvan'dır.

Adı
Dönenceler tespit edildiği 2000 yıl önce Dünya 21 Haziran'da Cancer (Yengeç) Takımyıldızı karşısındaydı. Tropic of Cancer adı buradan geliyordu. Fakat Dünya'nın Yörüngesel salınım hareketi dolayısı ile 21 Haziranda artık Taurus (Boğa) Takımyıldızı karşısındadır.

Ayrıca bakınız

 Oğlak Dönencesi

Dönenceler
Astronomik koordinat sistemleri
Kuzey enlemleri

Yengeç Dönencesi


Gemsbokken (Oryx gazella) er et dyr i underfamilien hesteantiloper af skedehornede pattedyr. Den har en skulderhøjde på omkring 1,2 m, er mellem 1,9 og 2,4 m lang og vejer 100-210 kg. Pelsen er lys brunlig-grå med lysere partier bagtil. Halen er lang og sort. En mørk stribe går fra kinden og nedad langs kanten mod halsen, og der er ligeledes en markant mørk stribe nederst langs hver side af kroppen. Benene er hvide med et mørkt område foran. Begge køn har lange, lige horn, der i gennemsnit er 85 cm lange.

Gemsbokken lever naturligt i tørre områder i det sydlige Afrika, som Kalahari-ørkenen. Den er afbildet i Namibias nationalvåben, og er almindeligt forekommende i Namibia. Dyrene lever i flokke på normalt mellem 10-40 individer af begge køn, som anføres af en dominerende han og derudover består af nogle få ikke-dominerende hanner samt hunner. De er ganske hurtige og kan opnå en fart på op til 60 km/t.

Udover det naturlige udbredelsesområde i det sydlige Afrika er gemsbokken udsat i New Mexico i USA, hvor der i perioden 1969-1977 blev udsat 93 dyr, som siden har formeret sig til omkring 3.000 individer. I det naturlige udbredelsesområde estimeres det, at der lever omkring 373.000 gemsbokke.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dyr fra det sydlige Afrika
Heste- og sabelantiloper

Gemsbok


August Robatz (* 1757 in Krumau, Böhmen; † 4. Februar 1815 in Wien) war ein österreichischer Bildhauer.

Robatz war ein Gehilfe und Schüler Franz Anton Zauners. 1810 schuf er die Bildnisbüste Joseph Haydns für die Walhalla (Kat.-Nr. 76). Fälschlich lautet der Namenszug auf der Büste Heyden. Über den Verbleib einer für den gleichen Zweck geschaffenen Büste Kaiser Karls V. ist heute nichts mehr bekannt. Er arbeitete auch als Figurenbildhauer.

Literatur

 Simone Steger: Die Bildnisbüsten der Walhalla bei Donaustauf. München 2011 (Diss.)

Einzelnachweise

Bildhauer (Österreich)
Person (Habsburgermonarchie vor 1804)
Geboren 1757
Gestorben 1815
Mann

August Robatz


رشاش كورد أو خورد في ، و من عيار 7ر12 ملم في بيان عملي، وهو مدفع رشاش يستخدم كسلاح مضاد للآلات العسكرية غير المصفحة والآلات المصفحة الخفيفة..

الكورد هو البديل لل NSV 12.7 القديم

تلقيم من السلسلة مبرد بالهواء يعمل بدفع الغاز واوتماتيكي ويمكن تلقيم السلاح من اليمين أو اليسار على حد سواء والسبطانة سهلة الفصل السلاح يستخدم تقنية ZID المستعملة في مدفع الطائرات GSh-23 وهذه التقنية تعطي السلاح دقة أكبر وعدم ارتفاع درجة الحرارة والسلاح مجهز بمانع وميض (flash hider) ومخفف ارتداد (muzzle brake).

توجد نسخة معدة منه للتركيب على الدبابات والمدرعات ولا يختلف عن السلاح الخفيف الا يزناد كهربائي وأول الدبابات التي جهز بها السلاح هي دبابة t90 ويتم التحكم بالسلاح عن بعد وهو على برج الدبابة.

مراجع

رشاشات
أسلحة روسيا

رشاش كورد


حسن ونعيمة فيلم مصري من إنتاج عام 1959، من إنتاج شركة أفلام محمد عبد الوهاب قدم فيه عبد الرحمن الخميسي وجها جديدا ليلعب بطولة هذا الفيلم مع الوجه والمطرب الجديد محرم فؤاد والوجه الجديد سعاد حسني. وقصة الفيلم مأخوذة عن واقعة حقيقية لأحد المطربين الشعبيين الذي قتل بسبب حبه لفتاة في قرية مجاورة لقريته، وألقيت جثته في الترعة لتطفو وتنكشف الجريمة التي هزت أركان الدلتا في مصر. لا يزال منزل حسن المغنواتي موجوداً بالقرية (الدراكسة تابعة لمركز دكرنس سابقا ولمركز منية النصر حاليا). يسكن فيه اليوم أحفاد شقيقه لأن حسن لم يتزوج ولم ينجب. الفيلم من إخراج هنري بركات.

قصة الفيلم
تدور أحداث الفيلم حول نعيمة ابنة الحاج متولي، الذي يسعى دائما لاقتناء الأرض والمال، والذي يطمع عطوة في الزواج منها لجمالها وثرائها، ولكنها ترفض لحبها لحسن المغنواتي، الذي يرفض والدها أن تتزوج منه لفقره، فتهرب نعيمة للزواج من حسن، وتتوالى الأحداث.

بطولة

 محرم فؤاد: (حسن)
 سعاد حسني: (نعيمة)
 محمود السباع: (عطوة)
 وداد حمدي: (فاطمة الدلالة)
 محمد توفيق: (ابن صبيحة)
 حسن البارودي: (عبد الحق)
 حسين عسر: (متولي)
 عبد العليم خطاب: (عبد الباسط)
 عبد الغني النجدي: (محمد الطبال)
 نعيمة وصفي: (والدة حسن)
 ليلى فهمي: (ما شالله)
 عايدة رزق: (مباركة)
 لطفي الحكيم: (العمدة)
 سعاد وهبي: (محاسن)
 أحمد زكي يكن: (غتوري)
 زكي عبد المجيد: (رمضان)
 حسين إسماعيل: (العريس)
 نعمت مختار: (راقصة)
 ببا إبراهيم: (راقصة)
 محمد طه: (الرواي)

فريق العمل
 إخراج: هنري بركات
 قصة وسيناريو وحوار: عبد الرحمن الخميسي
 شارك في السيناريو: هنري بركات
 إنتاج: فيلم عبد الوهاب
 توزيع: فيلم عبد الوهاب
 مونتاج: كمال أبو العلا
 موسيقى تصويرية: محمد عبد الوهاب
 مدير التصوير: ألفيزي أورفانيللي
 أخذت المناظر في ستوديو ناصيبيان
 تم الطبع والتحميض في ستوديو ناصيبيان

الأغاني
 كلمات: مرسي جميل عزيز
 ألحان: محمد الموجي
 أغنية حسن ونعيمة كلمات وألحان: عبد الرحمن الخميسي

المصادر

 صفحة الفيلم على موقع السينما دوت كوم http://www.elcinema.com/work/1010210/
 الفيلم كامل على يوتيوب https://www.youtube.com/watch?v=cUgFVgmWoi0
 صفحة الفيلم على موقع المعرفة www.marefa.org/حسن_ونعيمة
 حسن ونعيمة.. الحب حينما يتحول إلى دم ودموع - اليوم السابع / اطلع عليه بتاريخ الخميس، 01 يناير 2009 11:37م
 « حسن ونعيمة » أول أفلام سعاد حسني ومحرم فؤاد - جريدة الاتحاد / اطلع عليه بتاريخ الجمعة 13 نوفمبر 2015

وصلات خارجية

 صفحة الفيلم في قاعدة بيانات الأفلام العربية
 IMDb

أفلام باللغة العربية
أفلام دراما إنتاج عقد 1950
أفلام دراما مصرية
أفلام محرم فؤاد
أفلام رومانسية مصرية
أفلام سعاد حسني
أفلام مبنية على أحداث حقيقية
أفلام مصرية إنتاج 1959
أفلام مصرية بالأبيض والأسود
أفلام هنري بركات

حسن ونعيمة (فيلم)


Ana Miranda ist der Name folgender Personen:

* Ana Miranda (Schriftstellerin) (* 1951), brasilianische Schriftstellerin
 Ana Miranda de Lage (* 1946), spanische Politikerin, MdEP
 Ana Miranda Paz (* 1971), spanische Politikerin (BNG)
 Ana-Maria Miranda (* 1937), französische Sängerin (Sopran)

Ana Miranda


Pixeline Skolehjælp: Dinosaurer - De frygtelige øgler  er det nittene spil i Pixeline Skolehjælp serien. Spillet er fra 2009 og er udgivet af Krea Media.

Spillet starter med at Pixelines lillebror bliver fanget af en dinosaurer, så Pixeline må frem og tilbage i tiden for at samle jordnødder til et gammlet egern, som ved hvor lillebror er.

Opgaverne består bl.a. i at banke kød til en tandløs dinosaurer, vendespil og farvelægning.
Til sidst når man har fundet en masse jordnødder, skal man så kæmpe mod en Dinosaurer, for at få lillebror fri.

Referencer

Dinosaurer - De frygtelige øgler
Computerspil fra 2009

Pixeline Skolehjælp: Dinosaurer – De frygtelige øgler


Sir Ronald Urwick Cooke, FRGS DL (né le  ) est un professeur de géographie et de géomorphologie qui est vice-chancelier de l'Université d'York de 1993 à 2002 .

Carrière
La carrière universitaire de Cooke commence comme chargé de cours au Département de géographie de l'University College de Londres en 1961 : il accède au poste de professeur en 1981 et de vice-recteur en 1991-93 dans la même institution . De 1993 à 2002, il est vice-chancelier de l'Université de York . Cooke est nommé président du Comité conjoint des systèmes d'information (JISC) en 2004 . Il est administrateur du Musée national des sciences et de l'industrie de 2005 à 2008 .

Il vit à York où il est actif dans la vie de la ville, par exemple dans la collecte de fonds pour la restauration de la Cathédrale d'York, et dans la planification et la restauration par le biais du York Civic Trust . Le York Civic Trust publie également sa monographie Why York is Special  et son livre de 2016 York, Changer le visage de la ville.

Il reçoit la médaille du fondateur de la Royal Geographical Society (RGS) en 1994  et est président de la RGS de 2000 à 2003 . En 2002, il reçoit la Scottish Geographical Medal de la Royal Scottish Geographical Society . Il est fait chevalier pour ses services à l'enseignement supérieur dans la liste des honneurs du Nouvel An 2002 . En 2006, il est nommé Freeman honoraire de la ville de York .

Le Ron Cooke Hub du campus Heslington East de l'Université d'York est nommé en son honneur.

Ouvrages
Les livres publiés :

 1969 Tendances en géographie (avec JHJohnson)
 1973 Géomorphologie des Déserts (avec A.Warren)
 1974 Géomorphologie dans la gestion de l'environnement (avec JCDoornkamp; une nouvelle introduction, 1990)
 1976 Arroyos et le changement environnemental dans le sud-ouest américain (avec RWReeves)
 1980 Géologie, géomorphologie et pédologie à Bahreïn (contributeur)
 1982 Urban Geomorphology in Drylands (Editeur et contributeur)
 1984 Dangers géomorphologiques à Los Angeles
 1993 Géomorphologie du Désert (avec A.Warren et ASGoudie)
 1993 Un patrimoine en ruine ? (avec GBGibbs)
 2016 York - Changer le visage de la ville
 2018 Les rues de York - Quatre siècles de changement (avec d'autres)

Il a publié plus de 100 articles avec comité de lecture. Celles-ci concernent principalement ses grands thèmes de recherche : la géomorphologie des déserts (principalement au Chili, aux États-Unis, en Afrique du Nord et dans plusieurs pays du Moyen-Orient), la géomorphologie historique dans le sud-ouest des États-Unis, la géomorphologie dans la gestion de l'environnement (notamment au Moyen-Orient) et les études de l'altération de la pierre au Royaume-Uni. En outre, il existe des rapports publiés des comités qu'il a présidés: par exemple HEFCE 02/15 Informations sur la qualité et les normes dans l'enseignement supérieur ; HEFCE 99/26 Apprentissage et enseignement - Stratégie et financement ; par exemple, les rapports du Comité conjoint des systèmes d'information.

Références

Liens externes

Naissance en septembre 1941
Professeur à l'université d'York
Président de la Royal Geographical Society
Knight Bachelor
Membre de la Royal Geographical Society
Deputy Lieutenant du Yorkshire du Nord
Professeur à l'University College de Londres
Géographe britannique

Ron Cooke


An Epidendrum wercklei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Epidendrum wercklei in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum wercklei


An Eulalia bicornuta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Norman Loftus Bor. An Eulalia bicornuta in nahilalakip ha genus nga Eulalia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eulalia (Poaceae)

Eulalia bicornuta


Roberto Duarte Júnior ou simplesmente Roberto Duarte (Porto Alegre, ) é um advogado e político brasileiro filiado ao Republicanos.

Carreira Política
Iniciou sua carreira política almejando o cargo de senador pelo Acre nas eleições de 2014, terminando a disputa em terceiro lugar, mas não se elegendo.

Conquistou seu primeiro cargo eletivo com sua eleição para vereador de Rio Branco, sendo o vereador mais votado daquele ano, com 3.984 votos (2,08%).

Antes do término de seu mandato como vereador, foi eleito deputado estadual pelo Acre nas eleições de 2018, sendo o segundo mais votado, com 9.405 votos (2,22%).

Foi candidato a prefeito nas eleições municipais de 2020 em Rio Branco, ficando em 4° lugar, com 12.362 votos (6,97%), não disputando o segundo turno.

Nas eleições estaduais de 2022 foi eleito pelo partido Republicanos, ao cargo de deputado federal para a 57.ª legislatura (2023 — 2027) com 14.522 votos.

Em maio de 2023, foi escolhido como presidente estadual no Acre pelo seu partido Republicanos.

Naturais de Porto Alegre
Deputados federais do Brasil pelo Acre
Membros do Republicanos (partido político)
Membros do Movimento Democrático Brasileiro (1980)
Membros do Partido Liberal (2006)

Roberto Duarte Jr.


Der Sierpiński-Raum ist ein topologischer Raum, bestehend aus zwei Punkten, in dem exakt eine Menge offen und nicht zugleich abgeschlossen ist. Es handelt sich um den kleinsten Raum mit nicht diskreter und nicht trivialer Topologie.

Definition
Die dem Sierpiński-Raum  zugrundeliegende Punktmenge ist ; seine offenen Mengen sind  und .

Beziehung zu anderen topologischen Räumen
Ist  eine beliebige Menge, und  eine zweielementige Menge, dann entspricht jeder Funktion  eine Teilmenge , und umgekehrt.

Eine zu  analoge Rolle übernimmt  im Fall von stetigen Funktionen und offenen Teilmengen. Sei  ein beliebiger topologischer Raum. Für eine stetige Funktion  gilt nach der Definition für stetige Funktionen, dass die Urbilder offener Mengen offen sind.  und . Ein interessantes Ergebnis liefert . Dies ist nämlich eine offene Teilmenge von  und wird durch das stetige  eindeutig bestimmt.

Der Sierpiński-Raum ist Kogenerator der Kategorie der Kolmogorow-Räume: Sind  stetige Abbildungen zwischen zwei Kolmogorow-Räumen  und  mit , so existiert eine stetige Abbildung , sodass : Sei hierfür  mit , so ist zumindest  durch eine offene Umgebung  von  getrennt, oder umgekehrt (da  ein Kolmogorow-Raum ist). Dann liefert  das gewünschte . Tatsächlich sind die Kogeneratoren der Kategorie der Kolmogorow-Räume gerade alle Kolmogorow-Räume, die einen Unterraum enthalten, der homöomorph zu  ist.

Einzelnachweise

Literatur

Topologischer Raum

Sierpiński-Raum


Mezuzá sau "ușor" ori "uscior", "mezuză" (în ebraică veche :מזוזה - mezuzá, "uscior", "ușor" sau "tocul" ușii la plural:mezuzot, românește - mezuze) este un obiect de cult iudaic, așezat pe ușorul sau tocul din dreapta al ușii la intrarea unei camere sau locuințe. În iudaismul rabinic, este o cutie de forma cilindrică conținând un pergament pe care sunt scrise după reguli caligrafice speciale în limba ebraică două pasaje biblice.
Mezuza se fixează la intrarea în încăperi de locuit sau de uz permanent, inclusiv în bucătărie, salon, dormitoare, cu excepția veceurilor și debaralelor.
Mezuza se punea pe vremuri și la poarta de intrare în localități.
Pasajele biblice pe care le conține mezuza sunt pericopa "Shmá Israél" (Ascultă, Israele!) și pericopa "Vehayá im shamóa" (De veți asculta), ambele din Cartea Deuteronomului. Acestea fac parte si din cele 4 texte incluse în filacterii (tefilin).
Foaia de pergament (în ebraică "klaf") este preparată de un scrib autorizat ("sofer stam"), care a făcut un curs îndelungat de caligrafie meticuloasă. El scrie versetele cu o pană specială cu ajutorul unei cerneli negre indelibile. Pergamentul este apoi răsucit și introdus în cutia mezuzei.
Pe spatele mezuzei - pe cutie sau pe pergamentul vizibil printr-o deschizătură,
este înscris cuvântul Shadai, unul din numele lui Dumnezeu, menționat în Psalmul 91,1  ("La umbra lui Sadai el se va adaposti") și care este interpretat  în acest caz și ca o prescurtare a cuvintelor "Păzitor al ușilor lui Israel"

Denumirea
În ebraica biblică mezuza era fiecare ușor sau uscior al unei uși sau porți de intrare într-o casă sau cameră, de la prag (inferior) la buiandrug (superior).
În Cartea Ieșirii în relatarea exodului israeliților, se precizează ca in timpul Plăgii noilor născuti, israeliții și-au însemnat porțile caselor cu sânge unor miei sacrificați de Paște, atât pe cei doi ușori (mezuzot), cât și pe buiandrug, aceasta, pentru a fi scutiți de plagă.
În literatura religioasă halahică, cuvântul mezuza desemnează atât ușorii cât și, prin metonimie, obiectul de cult fixat pe unul din ușori.

Porunca fixării mezuzei și cauzele ei

Sursa poruncii
Porunca fixării mezuzei este scrisă în Cartea Dvarim - Deuteronom 6, 6...9

și tot în Deuteronom 11, 18...20

Porunca scrierii "acelor cuvinte" fiind explicită, pericopele respective din Deuteronom 6,4-9 și 1"1, 13-21, sunt cele scrise pe pergamentul din mezuză.
Iudaism

În Midrash
Învățații talmudiști au apreciat foarte mult respectarea poruncii fixării mezuzei, unii afirmând că cine poartă filacterii - tefilin, de asemenea și talit cu tzitzit, și fixează mezuza la poartă, este considerat ca lipsit de păcate.
(Talmudul Babilonean, tratatul Menahot 43), deoarece pericopele din mezuza reprezintă o permanentă aducere aminte despre unicitatea lui Dumnezeu si teama de Dumnezeu. Învățații au văzut în aplicarea  acestei porunci una din semnele principale de identitate ale evreului, alături de punerea de filacterii și purtarea de tzitzit. (Talmudul Babilonean, Menahot, 43,72)
Casa pe a cărei poartă are mezuza, este ca și cum ar fi păzită afară de însuși Dumnezeu.
În schimb, cine nu fixează mezuza la poarta lui, este excomunicat în cer. (Talmudul babilonean, Tratatul Pesahim 113)

Mezuza ca pavăză

Pentru unii învățați (hahamim, "hazal") ai iudaismului mezuza are însușiri magice, apărând de necazuri. În Tratatul Pea din Talmudul palestinian (ierusalimitean) se povestește cum Rabi Yehuda Hanassí a primit în dar de la regele part Artaban
un mărgăritar, și ca să se revanșeze, i-a trimis acestuia o mezuză, spunând "Mi-ai trimis un obiect pe care îl păzesc, în schimb eu ți-am trimis un obiect care  te păzește el pe tine, și atunci când dormi".

De asemenea in Tratatul Avoda zara 11,1, din Talmudul Babilonean stă scris ca învățatul Onkelos a spus trimișilor împăratului Adrian, veniți să-l aresteze, atunci când l-au întrebat pentru ce sărută mezuza: "După obiceiul lumii, regele carne și oase stă înăuntru, iar robii săi îl păzesc din afară, iar Dumnezeu (Cel Sfânt Binecuvântat) - robii săi stau înăuntru, iar El îi păzește din afară." Citate asemănătoare se pot găsi și în tratatul Menahot 33,2 , tot din Talmudul Babilonean.
În cartea Zohar din Cabala la Pericopa Vaethanan se spune că mezuza îl păzește pe om, din toate părțile, dinăuntru și dinafară, cu alte cuvinte, mezuza ocrotește sufletul de instinctul cel rău - yetzer hara -  și păzește corpul de orice necaz.

Tur (rabinul Yaacov Ben Asher) și Codul iudaismului Shulhan Aruh s-au referit, de asemenea, l acest subiect, dar au subliniat ca porunca fixării mezuzei nu se aplică din cauza virtuții ei de a apăra de necazuri, ci din cauza ca aceasta așa a poruncit Dumnezeu.
Maimonide (rabinul Moshe Ben Maimon sau Rambam) a criticat cu asprime pe cei care înscriu în mezuze nume de îngeri protectori. În Hilhot Mezuza capitolul 5 el notează:
Însă cei care înscriu înăuntru nume de îngeri sau nume de sfinți, sau vreun verset (suplimentar n.n) sau peceți, aceștia nu vor avea parte de viața de apoi.Aceasta fiindcă ei fac dintr-o poruncă mare, legată de unicitatea lui Dumnezeu, iubirea și munca lui, un amulet (kaméa)

Când dr Garrett Reisman, cel dintâi cosmonaut evreu, a plecat spre stația spațială internațională care înconjură Pamântul și a ajuns la aceasta la bordul navetei spațiale Endeavour, el s-a grăbit să fixeze o mezuză la intrarea în cabina în care a dormit.
În cercurile tradiționaliste evreiești există obiceiul ca, în caz de mari necazuri ca de pildă o boală grea sau faliment financiar și pierderea sursei de venituri, să se verifice calitatea mezuzelor din casă, dacă nu cumva ele nu sunt valabile din cauza unui defect ca de pilda - erori în scrierea textelor, umezeală etc. Dacă se adeverește existența unui astfel de defecțiune se  procedeaza de îndată la înlocuirea sau repararea mezuzei.

Confecționarea mezuzei

Alcătuirea mezuzei
Mezuza constă dintr-o foaie de pergament, pe care sunt scrise cu litere după tipicul scribilor evrei - sofrey stam  - două pericope din textul Scripturii biblice (Vechiul Testament). Acestea cuprind poruncile biblice cu privire la mezuze: "Shma Israel", în care este amintită porunca unicității lul Dumnezeu și a iubirii de Dumnezeu. și "Vehaya im shamoa", în care este menționat principiul răsplății ca urmare a împlinirii poruncilor.
În zilele noastre se practică răsucirea pergamentului pe care sunt scrise textele pericopelor, apoi acesta este acoperit cu fâșii de nylon pentru a fi protejat, și apoi este introdus în casa (cutia) mezuzei, care este confecționată din materiale diverse, ca de pilda plastic (uneori plastic transparent), metal,  sau lemn. Lungimea mezuzei poate fi diferită, fără o limită anumită, dar în zilele noastre se obișnuiește să aibă lungimea de 10-12 cm. Totuși, mezuza cu o foaie de pergament mică necesită o caligrafiere cu litere mai mici, care au riscul de a se șterge mai ușor și de a duce la descalificarea ei și de aceea se preferă o lungime mai mare.

Mezuză


Šatrijos Ragana ("Vrăjitoarea din Šatrija") a fost pseudonimul lui Marija Pečkauskaitė (), o pedagogă și scriitoare romantică și umanistă. Cele mai de succes lucrări ale ei sunt Sename dvare (Pe vechea moșie, 1922) și Irkos tragedija Irkos tragedija (Tragedia lui Irka).

Biografie
S-a născut pe 8 martie 1877, în Medingėnai, Gubernia Kovno, într-o familie din mica nobilime lituană, fiind crescută în cultură poloneză. Totuși, s-a  împrietenit cu țărăni și, influențată de tutorele ei Povilas Višinskis, s-a alăturat Renașterii Naționale Lituane. Datorită sănătății precare și taxei de școlarizare mare, nu a absolvit gimnaziul la Sankt Petersburg și a trebuit să-și completeze educația privat în reședința Labūnava, lânga Užventis. Višinskis a tradus primele ei lucrări, scrise în poloneză, în lituaniană și le-a publicat în publicații lituane periodice libere, precum  Varpas și Ūkininkas. Totuși, ea nu a fost de acord cu agenda lor laice și s-a întors spre Tėvynės sargas și alte ziare pro-catolice. După moartea tatălui ei în 1898, familia s-a mutat în Šiauliai deoarece vechea proprietate a fost vândută pentru a achita datorii. În 1905 a primit o bursă de la societatea Žiburėlis, înființată de Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, pentru a studia pedagogia la Universitatea din Zurich și Universitatea din Fribourg din Elveția. În timpul studiilor, l-a întâlnit pe Friedrich Wilhelm Foerster și a fost afectată de opiniile lui despre educație. Mai târziu a tradus o parte din lucrările sale în lituaniană. După ce s-a întors în Lituania în 1907, a stat o perioadă scurtă în Šaukotas și Vilnius. În 1909 a fost angajată ca profesoară la o școală de fete din Marijampolė. În 1915, s-a mutat în Židikai, unde și-a petrecut restul vieții lucrând ca profesoară. Ea a fost implicată activ în viața culturală a orașului, promovând abținerea de la băutură, organizând coruri de tineri și făcând fapte de caritate. Pentru realizările ei în pedagogie, a primit diploma de onoare a Univeristății din Lituania în 1928. A murit pe 24 iulie 1930, în Židikai, Lituania.

Opere
 Margi paveikslėliai" (1896),

 "Pirmas pabučiavimas" (1898),
 "Dėl ko tavęs čia nėra?" (1898),
 "Jau vakaruose užgeso saulėlydžiai" (1900),
 "Rudens dieną" (1903),
 "Viktutė" (1903),
 "Iš daktaro pasakojimų" (1904),
 "Atsiminimai apie broliuką Steponą" (1939),
 "Sulaukė" (1906),
 "Vincas Stonis" (1906),
 "Pertraukta idilija" (1906),
 "Nepasisekė Marytei" (1906),
 "Dėl tėvynės" (1907),
 "Adomienė" (1908),
 "Pančiai" (1920),
 "Sename dvare" (1922)
 "Irkos tragedija" (1924),
 "Mėlynoji mergelė" (1925),
 "Motina – auklėtoja" (1926).

Note

Nașteri în 1877
Nașteri pe 8 martie
Decese în 1930
Decese pe 24 iulie
Scriitoare din secolul al XIX-lea
Scriitoare din secolul al XX-lea
Femei din Lituania

Šatrijos Ragana


ʽMadame de La Roche-Lambert' est un cultivar de rosiers introduit au commerce en 1851 par le rosiériste français Robert, d'Angers. Ce rosier mousseux est fameux chez les amateurs de roses anciennes.

Description
Le buisson de ʽMadame de La Roche-Lambert' est érigé, mais de port un peu lâche. Il s'élève en moyenne à 150 cm. Son feuillage aux folioles épaisses est vert foncé, bordé de brun lorsqu'il est jeune. Ses rameaux sont très épineux, avec des aiguillons rouges sur les jeunes tiges.

Il présente des fleurs doubles, pleines (26-40 pétales), de forme globuleuse au coloris rose foncé à amarante et de 7 à 8 cm de diamètre. Les sépales, les pédoncules et le calice sont recouverts d'une légère mousse verte. Les parfum des roses est citronné. La floraison est remontante à la fin août.

C'est une variété toujours fort prisée aujourd'hui. Elle est rustique et supporte des températures hivernales à -20°.

Notes et références

Bibliographie
 August Jäger, Rosenlexikon, 1936, réimpr 1983, page 615

Rosier mousseux
Cultivar de rosier
Roses anciennes

Madame de La Roche-Lambert


Giuseppe Archinto (Milão, 7 de maio de 1651 - Milão, 9 de abril de 1712) foi um cardeal do século XVIII

Nascimento
Nasceu em Milão em 7 de maio de 1651. De família patrícia. Quarto dos quatorze filhos do senador Carlo Archinto, conde de Tanata, e Caterina Arese. Os outros irmãos eram Anna, Margherita, Filippo, Lodovico, Lucrezia e oito crianças que morreram na infância ou muito jovens. Tio-avô do cardeal Alberico Archinto (1756). Tio-avô do cardeal Giovanni Archinto (1776). Seu sobrenome também está listado como Archinti.

Educação
Estudou no colégio jesuíta de Brera, Milão, onde recebeu o hábito eclesiástico; no Seminário Romano , Roma desde 1665, onde estudou filosofia e teologia; continuou sua formação na Universidade Jesuíta de Ingolstadt por dois anos; depois, passou um ano em Viena com seu irmão Ludovico, que era militar do exército imperial de imperiale sob o comando de Raimondo Montecuccoli; de Viena, durante três anos, visitou a Alemanha, a Hungria, a maior parte dos países do Noroeste da Europa, terminando na Dinamarca; em seguida, estudou na Universidade de Pavia, onde obteve o doutorado in utroque iure , direito canônico e civil, em 1675. Publicou Oratio de Spiritus Sancti Adventu em Roma em 1674. Foi admitido naCollegio degli avvocati de Milão em 1676.

Início da vida
A pedido do Cardeal Livio Odescalchi e do Papa Inocêncio XI, foi para Roma, onde iniciou sua carreira eclesiástica com o cargo de protonotário apostólicoparticipationium em 22 de agosto de 1679. Vice-legado em Bolonha, de 22 de agosto de 1679 até 1685. Referendário dos Tribunais da Assinatura Apostólica da Justiça e da Graça, 1683. Abade commendatario de S. Giovanni Battista di Vertemate, diocese de Como; e de S. Giovanni delle Vigne, diocese de Lodi.

Sacerdócio
Ordenado (sem informações encontradas).

Episcopado
Eleito arcebispo titular de Tessalônica em 18 de março de 1686. Consagrado em 31 de março de 1686, na igreja de S. Giovanni dei Fiorentini, Roma, pelo cardeal Flavio Chigi, bispo de Albano. Núncio na Toscana, 22  de abril de 1686 até dezembro de 1689. Núncio em Veneza, 15 de dezembro de 1689. Núncio na Espanha, 13 de janeiro de 1696 até agosto de 1700. Durante a crise de sucessão ao trono espanhol, viu-se no meio das intrigas políticas entre os proponentes dos Habsburgos e dos Bourbons. Seguindo as diretrizes da política papal e manobrando habilmente entre as "panelinhas", conseguiu manter a confiança de D. Carlos II e ter assim um peso considerável na decisão do rei a favor de um príncipe da casa dos Bourbon. Transferido para a sede metropolitana de Milão em 18 de maio de 1699; ele recebeu o pálio em 14 de março de 1701.

Cardinalado
Criado cardeal sacerdote no consistório de 14 de novembro de 1699. Participou do conclave de 1700, que elegeu o Papa Clemente XI; teve que se ausentar por motivo de doença em 22 de novembro de 1700, e não votou na eleição do dia seguinte. Recebeu o chapéu vermelho em 11 de janeiro de 1701; e o título de S. Prisca, em 14 de março de 1701. Entrou na arquidiocese de Milão em julho de 1701. Legado a latere para o casamento do rei Filipe V da Espanha e Maria Luisa Gabriella di Savoia em 8 de agosto de 1701; sobre sua legação, ele escreveu Relatio Legationis a Latere, qua Philippum V. Hispamarum & Indiarum Regem Niceeae in Provinciam, cum Sabaudiae Ducis filia matrimonio iunxit. Como arcebispo de Milão, deu particular atenção às condições pastorais e administrativas da arquidiocese, supervisionando especialmente as atividades do clero e regulando o uso das pensões eclesiásticas. Dedicou-se a obras de caridade e, além da fundação de um convento de trinitários ao lado da igreja de S. Maria di Monteforte, por sua devoção a S. Filippo Neri e S. Carlo Borromeo, deu considerável ajuda financeira a da Congregação dos Oblatos de Milão. Preocupado em proteger a disciplina eclesiástica, ordenou à Confraternite laicall dei disciplini, em 1702, para seguir uma observância mais estrita das regras. Ele supervisionou a compilação e publicação de livros litúrgicos e supervisionou pessoalmente a impressão do Breviário do Cardeal Caccia e, em 1712, fez uma reimpressão em Milão do Missale Ambrosianum . Em 24 de setembro de 1706, as tropas austro-piemontesas fizeram sua entrada solene em Milão, sob o comando do príncipe Eugênio de Sabóia; O cardeal Archinto foi obrigado, na qualidade de arcebispo, a participar oficialmente das cerimônias solenes. Isso marcou o início de uma política de cooperação mútua entre o novo governo e as autoridades eclesiásticas

Morte
Morreu em Caprarola em 9 de abril de 1712, à 1h, Milão. Exposto na catedral metropolitana de Milão; e enterrado junto ao túmulo do arcebispo Filippo Archinto, um dos seus predecessores, na capela de S. Caterina da Siena, naquela catedral

Cardeais nomeados pelo papa Inocêncio XII
Cardeais da Itália

Giuseppe Archinto


-ova este un sufix întâlnit foarte des în toponimie. În țările slave, acesta reprezintă sufixul feminin pentru multe nume de familie. Acestea se schimbă după sexul noului membru al familiei (ex.: Petrov → Petrova).

Exemple în toponimie

 Italia: Padova, Genova, Taurianova

 România: Moldova, Prahova, Castranova, Petrova, Craiova, Somova, Răchitova, Gorgova

 Spania: Terra de Celanova

 SUA: Cordova

Vezi și
 -ovo/-evo, un sufix slav
 -ești, un sufix românesc
 -uți, un sufix slav

Sufixe

-ova


Eowa (auch Eawa, Eoba; † 5. August 642 in der Schlacht von Maserfield) war in den Jahren von etwa 635 bis 642 König des angelsächsischen Königreiches Mercia.

Leben
Eowa war ein Sohn des Königs Pybba (593–606/615) aus der Dynastie der Iclingas. Seine Mutter und seine Frau sind unbekannt. Über seine beiden Söhne Alweo und Osmod ist nur überliefert, dass sie Vorfahren der späteren Könige Æthelbald (716–757)<, Offa und Ecgfrith wurden.

Eowas Stellung als Herrscher ist unter Historikern umstritten. Möglicherweise wurde Penda um 635 von seinem Bruder Eowa (635?–642), der von einigen Historikern als northumbrischer Marionettenkönig angesehen wird, vom Thron gedrängt. Manche Historiker halten es für möglich, dass Eowa von etwa 635 bis 642 der dominierende König in Mercia war und das nördliche Mercia beherrschte, während Penda nur die südlichen Gebiete regierte. Andere Historiker sehen in Eowa wiederum einen Mitkönig Pendas. Zu Eowas Herrschaft wurden keine Details überliefert.

Im Jahr 642 griff der northumbrische König Oswald (634–642) Penda, der mit dem walisischen König Cynddylan ap Cyndrwyn von Powys verbündet war, an und fiel am 5. August in der Schlacht von Maserfield (wohl bei Oswestry), nahe der walisischen Grenze. Der Historia Brittonum und den Annales Cambriae folgend fiel auch Pendas Bruder Eowa bei dieser Schlacht. Es ist jedoch unklar, ob Eowa als Mitkönig an der Seite seines Bruders Penda, oder als Marionettenkönig an der Seite seines "Herrn" Oswald in der Schlacht kämpfte. Nach seinem Tod war Penda alleiniger König Mercias.

Quellen
 anonym: Angelsächsische Chronik, Online im Project Gutenberg (englisch)
 anonym: Annales Cambriae, Annales Cambriae 447-954 im Medieval Sourcebook (englisch)
 Nennius: Historia Brittonum, Online im Medieval Sourcebook (englisch)
 Anglian Collection

Literatur
 Barbara Yorke: Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England. Routledge, London-New York 2002, ISBN 978-0-415-16639-3. PDF (6,2 MB)
 Nicholas Brooks: Anglo-Saxon Myths: State and Church, 400-1066, Hambledon & London, 1998, ISBN 978-1852851545.
 Frank M. Stenton: Anglo-Saxon England. 3. Aufl., Oxford University Press, Oxford 1971, ISBN 0-19-280139-2.

Weblinks
 Eoppa (Eowa, Offa) in Foundation for Medieval Genealogy.

Einzelnachweise

Familienmitglied der Iclinge
König (Mercia)
Herrscher (7. Jahrhundert)
Angeln (Britannien)
Geboren im 6. oder 7. Jahrhundert
Gestorben 642
Mann

Eowa


Epipactis ohwii, vrsta kruščike s otoka Tajvana

Sinonim
 Epipactis helleborine subsp. ohwii (Fukuy.) H.J.Su

Izvori

Kruščika
Flora Tajvana

Epipactis ohwii


Mijo Franković (Haljinići, Kakanj, 1946.), bh. stručnjak za zaštitu spomenika kulture i prirode, etike baštine, ekologije i šumarstva, autor prostornih planova

Životopis
Rodio se u Haljinićima kod Kaknja. U Kaknju završio gimnaziju. U Sarajevu 1972. završio Šumarski fakultet. Položio izvanredno ispite na odsjeku društvene ekonomije Ekonomskog fakulteta u Sarajevu. Pohađao u Sarajevu poslijediplomski iz zaštite šuma. Radio u Zavidovićima, Fojnici, Loparama, Ilijašu, Bugojnu i Tuzli. Bio direktorom Kombinata "Bosna" Ilijaš i Konjuhovog OOUR-a u Tuzli. Osnivač Zavoda za zaštitu spomenika kulture i prirode 1985. godine. Direktor i stručni suradnik u tom zavodu. Od 1997. do 1999. godine u stručnjačkom timu za izradu legislativnih materijala iz oblasti zaštite kulturno-povijesne baštine BiH. Rukovoditelj i suautor Projektne studije revitalizacije Kule Srebrenik te niza ostalih kapitalnih projekata, priloga, separata, recenzija iz oblasti zaštite i valorizacije kulturno-povijesne i prirodne baštine Bosne i Hercegovine. Jedan od glavnih autora prvog Prostornog plana Tuzlanske županije. Autor je specijalističkih studija iz područja baštine, ekologije i šumarstva. Konzultant i savjetnik na Projektu restauracije i konzervacije
nacionalnog spomenika BiH «Bijela džamija» u Gornjoj Tuzli. Autor je znanstvenih separata iz oblasti šuma, prirodne i kulturne baštine za Prostorni plan općine Tuzla za razdoblje od 2013. – 2023. godine. Sudionik i moderator više okruglih stolova i promocija iz područja obnove i zaštite naslijeđa BiH u Sarajevu, Mostaru, Bihaću i Tuzli. Napisao dvije monografije iz područja baštine. Zbog nefunkcionalnosti bh. društva smicalicama smijenjen s mjesta u Zavodu a na njegovo je mjesto dovedena osoba nepripadajućih kvalifikacija. Unatoč višekratnom obavještavanju putem javnih medija (Tuzlanski list), institucije sustava su zakazale te je bio prisiljen iste godine otići u prijevremenu mirovinu, pet godina prije roka.

Djela
Djela:
Napisao više radova iz estetike prirode u Zborniku radova SUFJ, Tuzla 1987. i časopisu «Priroda», Zagreb i radova iz etike zaštite kulturno-povijesne baštine (Naslijeđe i identitet, Zbornik radova, Sarajevo 1997.).
Dio skupine autora Studije o kulturno-povijesnoj baštini za općine Tuzla, Živinice, Kladanj,
Lopare i Zvornik. Autor je studija o prirodnom baštini za iste općine.
Monografske brošure iz zaštite baštine «Šikara», «Drijenča» i «Lipnica».
 Župa Breške (Ogledi o župi u riječi i slici), recenzirao prof. dr. Ivan Šarčević, uredio i napisao predgovor Franjo Martinović, Breške – Tuzla, kolovoza 2009.
Samostalni je autor Elaborata (Studije) o prirodnim i kulturno-povijesnim vrijednostima planine Konjuh (sada JU Zaštićeni pejzaž "Konjuh").

Izvori

Vanjske poveznice
TuzlaLIVE  Mijo Franković: Ognjeni konj serije 25-26, 19. kolovoza 2017.
Rijec.ba  Mijo Franković: Portretiranje Tuzle hrastom, 19. rujna 2017.

Kultura Hrvata Bosne i Hercegovine
Životopisi, Tuzla

Mijo Franković


AniCura AB er en international veterinærkoncern med virksomheder i Sverige, Norge, Danmark, Tyskland, Østrig, Schweiz og Holland. Virksomheden består af mere end 300 dyrehospitaler og klinikker, der årligt udfører konsultation af omkring 3 millioner kæledyr, (primært hunde og katte).

Antallet af medarbejdere udgør op til omkring 7.500 personer, hvoraf 2.800 er dyrlæger.

Virksomhedens har hovedsæde i Danderyd i Stockholm med tilknytning til AniCura dyrehospitalet Albano. De fleste dyrehospitaler og klinikker er specialiserede indenfor specifikke områder, såsom intern medicin, kirurgi, ortopædi, oftamologi (øjne), neurologi, odontologi (tænder) og dermatologi (hud).

Virksomheden beskæftiger sig med medicinsk og kirurgisk dyresygepleje til hund, kat og andre selskabsdyr. Dette indbefatter forebyggende pleje og basal sygepleje, såvel som avanceret diagnostik i form af endoskopi, magnetresonanstomografi, intensivpleje og ortopædi. Virksomheden beskæftiger sig også med rehabilitering, kiropraktik, kostrådgivning og salg af udvalgt dyrefoder og plejeprodukter.

Klinikker i Danmark
I Danmark har AniCura følgende klinikker
 Aalborg - City Syd
 Aalborg - Svenstrup
 Aarhus
 Aars
 Frederiksværk
 Gentofte
 Gistrup
 Hjørring
 Hobro
 Holbæk
 Kerteminde
 København
 Nyborg
 Nørresundby
 Odense
 Rynkeby
 Rødovre - Centrum
 Skovlunde
 Sommersted og Rødding
 Tranbjerg
 Varde
 Virklund

Ejere
AniCura er en del af Mars-koncernens afdeling Mars Petcare.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Officielt website
 http://www.anicura.dk

Veterinær

AniCura


ليغاسي  فريق مكون من راندي أورتن، وتيد ديبياسي، وكودي رودز فكرة الفريق هي ان كل مصارع من الفريق هو ابن لمصارع محترف سابق للاتحاد مثل كودي رودز ابن المصارع دوستي رودز وتيد ديبياسي الابن ابن صاحب بطولة (مليون دولار مان) تيد ديبياسي السيد وراندي ابن المصارع بوب اورتن اسس الفريق راندي مع المصارع مانيو سيم سنوكا وهذين المصارعين هما أيضا أبناء مصارعين سابقين
أول بطولة للفريق كان بطولة الفرق الزوجية كودي رودز وتيد ديبياسي. ثم الفوز اورتن في مهرجان رويل رومبل 2009 ثم فاز اورتن باللقب الاتحاد بمساعدة الفريق.

العداء مع عائلة مكمان

بدأ العداء قبل المهرجان رويل رومبل حيث وصل نقاش حاد بين اورتن وستيفاني مكمان حتى تدخل مستر مكمان ولكن عندما كان يريد طرد اروتن. ضربه اورتن من ثم نفذ حركته القاتلة paunt kick ليصيب مكمان.
في مهرجان no way out 2009 واجه اورتن ضد شين مكمان مباراة قوية حيث استطاع اورتن الفوز ولكن بعد اسابيع قليلة قام اورتن بضرب شين ونفذ حركة rko على ستيفاني تدخل تربيل اتش لأنقاذ الموقف ولكن نظر إلى اورتن نظرة الغضب واجه اورتن تربيل اتش في ريستلمانيا ولكنه خسر. بعد شهر واحد تواجه فريق ليغاسي مباراة مع تربيل اتش وباتيستا وشين مكمان وفاز أورتن باللقب وانتهت العداوة بين ليغاسي والعائلة.

عداء مع DX
بدأ العداء قبل سمرسلام حيث كانت عودة دي اكس ولكن هاجمهم فريق ليغاسي المكون من كودي رودز وتيد ديبياسي وفي سمرسلام 2009
استطاع دي اكس الفوز على ليغاسي ولكن في بريكينج بوينت فاز الفريق ليغاسي على دي اكس في مباراة مشوقة وفي مباراة الفاصلة في هيل ان سيل فاز دي اكس على ليغاسي لتنتهي العداوة التي استمرت شهرين لصالح فريق دي اكس 2-1.

الاستقلال عن اورتن (2010)
في مباراة الرويال رمبل 2010 تسبب كودي رودز في خسارة غير مقصودة لراندي اورتن مما تسبب في خسارته للحزام ضد المصارع شيمس، بعدها باسبوع قررت مباراة بين رودز واورتن فاز بها رودز وفي عرض الميناشين شامبر 2010 تسبب كودي بخسارة أخرى لاورتن فقد رمى كودي بعصاة حديدية إلى داخل القفص اخذها تيدي وضرب بها راس اورتن وثبته ليتسبب رودز في خسارة اورتن ثاني مرة للحزام وبعد اسبوع في عرض راو في مباراة تاغ تيم ثلاثية انتقم اورتن من تيدي وكودي رودز بد ان هاجمهما أثناء المباراة مما تسبب في خسارة ليغاسي في المباراة، بعد هذه الحادثة انفضل ليغاسي عن اورتن وحددت مباراة (تربل ثريت) بين الثلاثة في عرض رسلمانيا 26 وفاز راندي اورتن بالمباراة.

انتهاء فريق ليغاسي نهائيا

و في الرسلمانيا 26 تعارك كودي رودز وتيد ديبياسي ضد راندي اورتن وعندما تيد ديبياسي عمل لراندي اورتن حركته القاضية دريم ستريت ثبت راندي ولكن كودي منع تيد ديبياسي من اثبات راندي كي لا يفوز تيد ديبياسي وأصبحا يتكلمان بغضب فتقاتلان ووجد راندي اورتن فرصته وعمل لكودي رودز وتيد ديبياسي حركة آر - كي - أو وفاز راندي وبعدها انفصل تيد ديبياسي عن كودي رودز وانتهى فريق ليغاسي وأصبحا تيد ديبياسي عدوه كودي رودز وبالعكس.

مراجع

فرق دبليو دبليو إي المستقرة
مصارعون ومصارعات

ليغاسي


Lynnfield هو الاسم المصدري للمعالجات رباعية النوى من Intel، تم إطلاقها في ايلول 2009.
تباع باعدادات متفاوتة لـ إنتل كور i7-8xx Core i5-7xx وإنتل زيون-X34xx.
تستخدم Lynnfield البنية الميكروية  ل Nehalem وتحل محل البنية الميكروية ل Core الذي يعتمد عليه معالج Yorkfield. يستخدم نفس ال 45 نانومتر تكنلوجيا المعالجة ولكن بواجهة جديدة ومتحكمات ذاكرة ثنائية القناة ،وهذا يعني أنك تحتاج لمقبضين من الذواكر بدلاً من ثلاثة كما في مقبس بي إنتل كور i7، مما يقلل من كلفة النظام بشكل عام.

هذا المنتج ل Lynnfield هو 80605، وقيمة رقم وحدة التحكم (CPUID) الخاصة به تعرفه على أنه من العائلة 6، النموذج 30.

Lynnfield مرتبط بالمعالجات الصغرية ل Bloomfield وGainestown التي تستخدم للمخدمات والحواسب الشخصية المتقدمة. الاختلاف الرئيسي بين الاثنين هو أن Lynnfield يستخدم مقبس معالج LGA 1156 كمقابل ل مقبس بي المستخدم في الباقي، حيث تتضمن معالجات LGA 1156 حلقات واجهة الوسائط المتعددة المباشرة ومنفذ الملحقات الإضافية السريع. ولكن أسعارها قريبة من أسعار سابقيها، إلا أنها تتميز فوق ذلك بانخفاض الطاقة الحرارية التصميمية إلى 95 واط مقارنة ب 130 واط لسابقيها.

وحدة المعالجة المركزية (CPU) ل Lynnfield تتصل باللوحة الأم بواسطة وصلات DMI،
على حين وحدة المعالجة المركزية ل مقبس بي تتصل بواسطة وصلات QPI. حيث وصلة ال DMI هي المعبر  المعياري لإنتل بين الرقاقات، وبذلك فإن تصميم وحدة المعالجة المركزية ل Lynnfield هو الأول الذي يجمع كل شيء يحتاجه من أجل أن يتحمل أعباء الازدحام في السرعات العالية، وكذلك الحال بالنسبة لمتحكم الذاكرة  ومتحكم PCI Express.

إصدار الموبايل من Lynnfield هو Clarksfield

المواصفات

الأسماء التجارية

مصادر

انظر أيضا
 المعالجة التفرعية
 قائمة معالجات إنتل
 وحدة المعالجة المركزية

وصلات خارجية
 Processor Design  - مدخل في تصميم المعالجات
 Intel Corp - الموقع الرسمي لإنتل.
 Pipelining: An Overview - نظرة عامة عن تقنية التوارد.

بنية الحاسوب
حواسيب
معالجات إنتل
معالجات إنتل إكس 86
منتجات إنتل
منتجات عرضت في 2009

لينفيلد (معالج)


El coatecomate (Crescentia alata Kunth), es árbol pequeño de la familia de las bignoniáceas. La especie es conocida con el nombre de huaje cirial en Centroamérica, como morro y en algunas áreas es conocido como jícaro o tecomate.

Es la especie del género más conocida después de Crescentia cujete, como todo el género y junto con el género muy emparentado Amphitecna son llamados "árboles de calabazas".

Descripción
Es un árbol silvestre que mide entre 8 y 14 m  de altura y hasta metro y medio de diámetro en el tronco. Posee una corteza color café claro que crece en climas semitropicales y tropicales de México por lo que florece todo el año. Las hojas son ovales y salen de a tres de un mismo fascículo en el centro con medidas de 4 a 6.5 cm de largo.Las flores son de color amarillento y violáceo; en ocasiones con franjas de color rosado y morado. Produce sus flores en el tronco del árbol y los frutos son parecidos a calabazas con corteza dura de los cuales se elaboran vasijas y también se utilizan como remedio en infusión alcohólica.

El fruto es mediano, de forma semiesférica y consistencia semileñosa, de 7 a 10 cm de diámetro y semillas pequeñas con sabor semidulce. El fruto se usa como medicina herbolaria para afecciones respiratorias como asma y tos.

Comúnmente conocido como Cuastecomate, los frutos redondos de color amarillo son una delicia comestible para el ganado, especialmente de vacas. Es recomendable el uso de éste árbol para la reforestación de campos para el ganado, conserva la humedad, propicia el agua, no requiere de riego y además es fuente de alimento.

Distribución geográfica
Es nativo de América Central y el sur de México y hacia el sur hasta Costa Rica. En América Central es conocido popularmente como morro. En Nicaragua se le llama jícaro. En Panamá se conoce como totuma o calabazo. En el caso de Jalisco en México es conocido como cuestecomates.

Está distribuido en la mayor parte de las zonas semihumedas de México y se encuentra en los estados de Chihuahua, San Luis Potosí, Sinaloa, Puebla, Morelos, Michoacán, Colima, Guerrero, Oaxaca, Jalisco,  Sonora y Chiapas.

Historia
Se trata de un pequeño árbol que crece hasta los 8 m de altura. Tiene unos frutos de 7-10 cm de diámetro, como una bala de cañón, que son difíciles de romper. Se cree que estas características del fruto ha evolucionado como un mecanismo de defensa contra la depredación de sus semillas. Sin embargo, parece ser una contra estrategia productiva, ya que las semillas en los frutos no germinan a menos que estos se rompan y queden abiertos, con la excepción de los caballos y los seres humanos, los animales no pueden romper los frutos.

Si bien se ha observado que los caballos domésticos aplastan la fruta con sus pezuñas y comen la pulpa y las semillas (lo que sugiere que pueden servir como vectores de distribución de semillas), los caballos estuvieron presentes muy recientemente (en tiempo evolutivo) , lo que implica que C. alata ha evolucionado sus frutos de paredes gruesas, impenetrables, mucho antes de la introducción de los caballos en su área de distribución. Así pues, la pregunta sigue siendo: ¿cómo C. alata pudo evolucionar un mecanismo de defensa (impenetrables frutas), que impide totalmente la germinación de sus semillas?.

Daniel Janzen sugirió que el Gomphotheres (extinto elefante) puede haber sido responsable de la dispersión de sus semillas.  Con su extinción, C. alata estuvo amenazado con la posibilidad de la pérdida de hábitat y sufrió una limitada capacidad para extenderse, pero la introducción de un nuevo vector, en la forma de los caballos domésticos, ha permitido a las especies mantener su viabilidad. No es sorprendente que la mayoría de las veces se encuentran en espacios abiertos, como los pastos y campos. También es cultivada por sus frutos como la calabaza, que puede ser vaciada y que se secan y se utilizan como recipientes para alimentos y bebidas.

El fruto tiene un papel en el Popol Vuh (libro de los mitos de la civilización maya). Después de la primera generación de héroes gemelos, Hun-Hunahpú y Vucub-Hunahpú, que son muertos en el juego de pelota por los demonios de Xibalbá, que cuelgan la cabeza de Hun-Hunahpú en este árbol. Esta es probablemente una justificación mítica de la semejanza de la fruta a los cráneos y el olor de la carroña de árbol en flor (científicamente justificada porque es de polinización por las moscas). El cráneo colgado, después escupe en la mano de la princesa Ixquic, engendrando de esta forma la segunda generación de gemelos; Hunahpú e Ixbalanqué, los gemelos héroes Mayas.

Composición Química
De acuerdo con el libro Las plantas medicinales de México. Tomo I, la composición química de la pulpa del fruto contiene:
 Agua higroscópica: 11.702 ml.
 Sales minerales: 1.213ml.
 Glucosa: 7.383ml.
 Ácido tácnico: 0.117 ml.
 Dextrina: 0.832 ml.

Usos
Con la pulpa se prepara una especie de jarabe para aliviar afecciones respiratorias y también es utilizado como ungüento tópico para heridas y golpes. Con las semillas se elabora una bebida parecida al chocolate para uso medicinal.

Las semillas son comestibles y de alto contenido de proteínas con un sabor dulce como de regaliz, es utilizada en El Salvador, Honduras y Nicaragua para hacer diferentes tipos de horchata (llamada "Semilla de jícaro" en este último país), en Guatemala se utiliza para hacer una conserva en dulce y como remedio contra la tos.

Taxonomía
Crescentia alata fue descrita por Carl Sigismund Kunth  y publicado en Nova Genera et Species Plantarum (quarto ed.) 3: 158–159. 1818[1819].

Sinonimia

Crescentia ternata Sessé & Moc.
Crescentia trifolia Blanco
Otophora paradoxa Blume
Parmentiera alata (Kunth) Miers
Pteromischus alatus (Kunth) Pichon

Nombres comunes
 Cirián, cirial, cirio, huaje, cuatecomate (de quauhtecomatl, tecomate, tecomatl), güiro en México.
 Ayal en Sinaloa y Sonora, en México.
 Hoja de Cruz en Filipinas.

Referencias

Enlaces externos

Germplasm Resources Information Network: Crescentia alata

alata
Flora de México
Flora de América Central
Árboles de América Central
Plantas medicinales
Calabazas, calabacines, zapallos, zapallitos y nombres afines
Árboles de El Salvador

Crescentia alata


تفجيرات الدار البيضاء  كانت سلسلة من الهجمات المُتزامنة بالأحزمة الناسفة وقعت في 16 مايو 2003 . في مدينة الدار البيضاء كبرى مدن المغرب والعاصمة الاقتصادية للبلاد.

تزامنت الهجمات بعد 4 أيام من هجمات مجمع الرياض السكني التي ٱستهدفت مُجمعاً يسكنه غربيون في الرياض، السعودية.
مُنفذوا هجمات الدار البيضاء أتوا من منطقة سيدي مومن وهي ضاحية فقيرة في الدار البيضاء، وقد اشارت اصابع الاتهام بضلوع جماعة من تسمى ب «السلفية الجهادية» وراء الحادث، حيث اعتقل أكثر من 2000 مشتبه فيه. ولم تتبنى أي جهة تلك التفجيرات ولم تعلن إلى الآن الجهة الحقيقية المسؤولة عن الحادث.

التفجيرات والضحايا

مُنفذوا التفجيرات أربعة عشر (14) شخصاً ومعظمهم بين سن (20) و (24) سنة، استهدفوا عدة أماكن في تلك الليلة، وفي أسوأ هجوم قتلوا حارسا في مطعم يملكه إسباني وهو مطعم إسبانيا "Casa de España" بالسكين، ثم ٱندفعوا داخل المبني وفجروا أنفسهم في الزبائن قاتلين (20) شخصا داخل المطعم.

الهدف التالي كان فُندق فرح وهو فندق 5 نجوم حيث وقع به ٱنفجار قُتل البواب وحامل الأمتعة.

تفجير أخر قُتل فيه 3 أشخاص في محاولة من المُنفذين لتفجير مقبرة يهودية، حيث قام من نفذ التفجير بفعلته بواسطة جهاز تحكم عن بعد، وٱستهدف مهاجمان آخران المركز الاجتماعي اليهودي في المدينة لكن لم يصب أحد لأن المركز كان مغلقا وقتئذ.

مُفجر أخر هاجم مطعماً إيطاليا وأخر فجر قرب القنصلية البلجيكية التي تبعد بضعة أمتار عن المطعم قاتلا رجلي شرطة مغربيين.

في جميع تلك الهجمات قتل منفذوا التفجيرات الإثني عشر (12) وأيضا توفي 31 مدنيا ورجلي شرطة معظمهم مغاربة من بينهم 8 أوروبيين (بينهم 3 أسبان)، في حين أُعتقل 2 من المهاجمين قبل أن يقوموا بهجماتهم، كما جُرح ما يزيد عن 100 شخص.

هروبهم من القنيطرة
في أبريل 2008 هرب 9 متهمين بضلوعهم في هجمات الدار البيضاء التي أدت لمقتل 45 شخصا وجرحت أعداد كبيرة أخرى، فروا من سجن القنيطرة الذي يقضون فيه عقوبتهم وذلك بحفرهم نفقا الي خارج السجن بعد صلاة الفجر، أحدهم حكم عليه بالإعدام و 6 منهم حكم عليهم بالسجن المؤبد و 2 بعقوبة عشرين عاما..

ردود الأفعال

الملك محمد السادس ملك المغرب زار مواقع التفجيرات، وفي مايو 2004 أُعتقل ما يربوا عن 2000 شخص مشتبه بهم لعلاقتهم بصورة أو بأخرى بالهجمات علي الدار البيضاء وبدأت محاكمتهم.

زعماء العالم أدانوا تفجيرات الدار البيضاء فيما رفعت وزارة الأمن الداخلي للولايات المتحدة مستوي الإنذار الأمني إلى اللون الأسود.

الجماعة السلفية الجهادية المُنبثقة من الجماعة الإسلامية المقاتلة في المغرب والتي يُعتقد أن لديها صلات بتنظيم القاعدة هي المشتبه به الرئيس، كما يُعتقد أن زعيما سابقا لتنظيم القاعدة في العراق وهو الأردني أبو مصعب الزرقاوي لعب دورا في الهجمات العنيفة.

و قامت الشرطة البلجيكية باعتقال مشتبه به لعلاقته بالهجمات كان مطلوبا من قبل الحكومة المغربية، وفي ديسمبر 2004 استجوب شخص يدعي حسن الحنكليس متهم في تفجيرات مدريد حيث يعتقد أنه لعب دورا في التخطيط لتفجيرات الدار البيضاء.
كما طالبت الحكومة المغربية من نظيرتها السويدية تسليمها المدعو أبو قسورة المغربي بصفته المشتبه به الأول في هذه التفجيرات.

انظر أيضًا
 تفجيرات الدار البيضاء 2007

مصادر

وصلات خارجية
 Analysis: Casablanca bombings، PDF
 ERRI Briefing with description of attack
 Terror blasts rock Casablanca - BBC

الإسلام ومعاداة السامية
الدار البيضاء في القرن 21
اليهود واليهودية في الدار البيضاء
انفجارات في 2003
إرهاب منسوب للمسلمين في إفريقيا
تاريخ الدار البيضاء
تاريخ مغربي يهودي
تفجيرات الفنادق
تفجيرات انتحارية في المغرب
تفجيرات مبان في إفريقيا
جرائم 2003 في المغرب
جرائم قتل في إفريقيا 2003
جرائم قتل في المغرب عقد 2000
جرائم مايو 2003
حوادث إرهابية في إفريقيا في 2003
حوادث إرهابية في المغرب في عقد 2000
حوادث إرهابية منسوبة للمسلمين في 2003
عمليات إرهابية تنسب لمنظمات إسلامية في عقد 2000
قتل جماعي في 2003
قتل جماعي في إفريقيا
قتل جماعي في إفريقيا القرن 21
معاداة السامية في إفريقيا
معاداة السامية في المغرب
هجمات على بعثات دبلوماسية
هجمات على فنادق في إفريقيا
هجمات على مطاعم في إفريقيا
هجمات وحوادث معادية للسامية
كوارث 2003 في المغرب

تفجيرات الدار البيضاء 2003


Abu Dhabi TV () is an Emirates-based television channel that was originally launched in 1969. It broadcasts content from Abu Dhabi, the capital of the United Arab Emirates, and is owned by Abu Dhabi Media.

Abu Dhabi TV is managed by the Abu Dhabi Media. It is managed through its previous attachment to the Ministry of Information and Culture since 1999 and current attachment to Abu Dhabi Media since February 2006, when the ministry was scrapped.

Abu Dhabi TV presents news bulletins every three hours. Abu Dhabi TV broadcasts content throughout the Arab World, North America, Europe, South America, and Australia.

History and Re-Branding

Abu Dhabi Television started grayscale broadcasts on 4 August 1969, later adopting the PAL format for color broadcasting on 4 December 1974. The station was only carried terrestrially in the United Arab Emirates for its first 23 years on the air. The Abu Dhabi TV satellite channel began regular broadcasts on 15 November 1992 on Arabsat A1; broadcasts were later transferred to Arabsat A2. The network also began to be carried through the entire Arabian Peninsula at that time.

The network was rebranded on 30 January 2000 as a service aimed at the Arabic-speaking diaspora. Under this format, the channel began carrying a wide range of news programs, as well as entertainment programs catered to Arabic audiences; as a result, it began to become competitive against rival networks MBC and Dubai TV. One of the network's most popular programs was the game show Waznak Dahab; the program premiered on 16 September 2002 and was canceled in early 2003 due to the invasion of Iraq by the United States, which resulted in the beginning of the Iraq War.

On 6 October 2008, Abu Dhabi TV (then-renamed Abu Dhabi Al Oula) was re-branded with a new logo, theme and new original programming content. This re-branding involved the launches of an online website involving catch-ups of television programs and a 1080i high definition broadcast channel; which then featured bespoke idents in contrast to the standard-definition cast. The new themes were produced by graphic designer Lambie Nairn and the soundtrack was made by David Lowe, who produced the famous BBC News themes. The rebrand also involved the launch of 'Abu Dhabi Sports', a group of eight sister channels (broadcast in either Arabic or English) with the inclusion of 'EDGE Sports' and 'YAS Sports'; all of which are currently broadcast 24/7.

In the same year, President Khalifa bin Zayed Al Nahyan issued a decree ordering Abu Dhabi TV to be established as a public joint-stock company that is wholly owned by the government of Abu Dhabi.

In 2009, Abu Dhabi Media relaunched and rebranded 'Emirates TV' as 'Abu Dhabi Al Emarat' after acquiring the network in 2007. Additionally, a UAE-based channel of National Geographic was launched on 1 July of the same year.

On 5 April 2010, the sister channel Abu Dhabi Drama was launched, offering free-to-air broadcasts of drama and soap opera television programs broadcast 24/7 without advertisement breaks. On 13 February 2012, Abu Dhabi TV shut down its analogue broadcasts on terrestrial television and began broadcasting solely in high definition while existing standard definition casts were down-converted.

On 22 March 2015, the network was once again rebranded back to the 'Abu Dhabi TV' name with a brand new logo and identity.

On 19 February 2020, Abu Dhabi TV unveiled its new logo after 5 years in use. It is now co-owned by the National Geographic Society/The Walt Disney Company & Abu Dhabi Media Company. The latter is also responsible for launching the Arabic version of the National Geographic magazine.

Programming
 Mission Everest - The UAE Military Team
 Global Village, & Every Emirati's Son

News and current affairs
 'Ulūm ad-Dār

Soap operas
 Turkish
 Valley of the Wolves

Animated shows
 Avengers Assemble
 Guardians of the Galaxy

Sister channels
Abu Dhabi TV is additionally paired with sister channels such as Abu Dhabi Al Emarat (Emirates TV), Abu Dhabi Al Riyadiya (Abu Dhabi Sports TV), "Abu Dhabi Drama" (Abu Dhabi Drama TV) and Abu Dhabi Al Oula +1, a 1 hour time shifted variant of the station.

References

External links

Television channels and stations established in 1969
Television stations in the United Arab Emirates
Arabic-language television stations
Mass media in Abu Dhabi
Television companies of the United Arab Emirates
Foreign television channels broadcasting in the United Kingdom
1969 establishments in the Trucial States
State media
Publicly funded broadcasters

Abu Dhabi TV


Hondo (rijeka)
 Hondo (Teksas)
 Hondo (1953.), film
 Hondo (televizijska serija), iz 1967.

Hondo


Vojčice este o comună slovacă, aflată în districtul Trebišov din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 2.200 de locuitori.

Istoric
Localitatea Vojčice este atestată documentar din 1217.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Vojčice


Vuelta a la Comunidad de Madrid 2017 var den 30. udgave af det spanske landevejscykelløb i Madrid-regionen. Løbet foregik i perioden 5. til 7. maj 2017. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2017 og var i kategorien 2.1. Den samlede vinder af løbet blev spanske Óscar Sevilla fra Medellín-Inder

Ryttere og hold

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Holdkonkurrencen

Eksterne henvisninger

2017
UCI Europe Tour 2017

Vuelta a la Comunidad de Madrid 2017


An Masdevallia wurdackii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Schweinfurth. An Masdevallia wurdackii in nahilalakip ha genus nga Masdevallia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Masdevallia

Masdevallia wurdackii


William John McGee (* 17. April 1853 im Dubuque County, Iowa; † 4. September 1912) war ein US-amerikanischer Erfinder, Geologe, Anthropologe und Ethnologe.

Leben

In seiner Jugend arbeitete McGee auf einer Farm und in einer Hufschmiede, dann auch als Landvermesser. Als Autodidakt eignete er sich gründliche Kenntnisse in Latein und höherer Mathematik an. Anfang der 1870er Jahre zog er nach Farley, in der Nähe von Dubuque. Dort erfand er einige mechanische Vorrichtungen, insbesondere Verbesserungen an landwirtschaftlichen Geräten, die er patentieren ließ. In dieser Zeit wandte er seine Aufmerksamkeit auch der Geologie und Archäologie zu.

Von 1877 bis 1881 führte er in einem Gebiet von über 44.000 km² im nordöstlichen Iowa eine topographische und geologische Kartierung durch, die vor allem der Erforschung der Löss-Ablagerungen im Tal des Mississippi diente. Hierbei handelte es sich um die größte Landesaufnahme, die jemals auf eigene Kosten von einem Amateur durchgeführt wurde. Darüber hinaus untersuchte er die großen quartären Seen in Nevada und Kalifornien, sowie eine vor kurzem erfolgte Verwerfung am Meeresabhang des mittleren Atlantiks. 1881 wurde er als Geologe beim United States Geological Survey (USGS) angenommen.

Von 1883 bis 1893 war er für die Tätigkeiten des USGS in der atlantischen Küstenebene verantwortlich. In dieser Funktion stellte er viele geologische Karten zusammen und führte in einem Gebiet von über 777.000 km² eigene Geländearbeiten durch. In zahlreichen Publikationen etablierte er verschiedene neue Grundlagen in der Glaziologie und der allgemeinen Geologie, und 1887 vertrat er den USGS auf dem Internationalen Geologischen Kongress in Berlin. Ein Jahr zuvor hatte er die Auswirkungen des Erdbebens von Charleston untersucht.

Von 1893 bis 1903 leitete McGee das Bureau of American Ethnology in Washington und erforschte die Seri-Indianer auf der Haifischinsel im Golf von Kalifornien.

Darüber hinaus war McGee Gastprofessor für Anthropologie an der State University of Iowa, amtierender Vorsitzender der American Association for the Advancement of Science (1897–98), Vorsitzender der Anthropological Society of Washington (1897–99), Vizepräsident (1998–99) und Präsident (1904–05) der National Geographic Society, erster Vorsitzender der American Anthropological Association (1902–04) und Vizepräsident des Ordicalogical Institute of America. Er gründete die Columbia Historical Society und war erster Herausgeber der Geological Society of America. Als Anthropologe befasste sich McGee mit den Anfängen der Landwirtschaft, der Domestikation von Haustieren, der Ehe, und vielem mehr.

Auf der Weltausstellung von 1904 in St. Louis leitete McGee die anthropologische Abteilung.

Werke

 The Pleistocene History of Northeastern Iowa, 1889.
 The Geology of Chesapeake Bay, 1888.
 The Siouan Indians, 1895, .
 Primitive Trephining, 1897.
 The Seri Indians, 1899.
 Primitive Numbers, 1901.
 Soil Erosion, 1911.
 Wells and Subsoil Water, 1913.

Weblinks

Einzelnachweise

Geologe (19. Jahrhundert)
Anthropologe
Ethnologe
Fellow der American Association for the Advancement of Science
Hochschullehrer (University of Iowa)
US-Amerikaner
Geboren 1853
Gestorben 1912
Mann

William John McGee


ميكا  هي آلة سيارة يقودها ملاح أو جندي، وتَستخدم ما يشبه السيقان للتنقل عوضاً عن الإطارات أو العجلات. ظهرت بكثرة في عروض الخيال العلمي وكذلك في العروض المتعلقة بتكنولوجيا المستقبل، يتجلى هذا الظهور في عروض الأنمي وقصص المانجا، وكذلك في ألعاب الفيديو، حيث صارت كلمة «ميكا» تستخدم كتصنيف خاص إلى جانب الدراما والتراجيديا والكوميديا بالنسبة للعروض المتلفزة، كما تمثل تصنيفاً خاصاً أيضاً إلى جانب الرياضة والإستراتيجية وحل الألغاز بالنسبة لألعاب الفيديو.

مراجع

وصلات خارجية
 Gears Online
 Mecha Anime HQ: Extensive coverage on Gundams and other mecha.
 Mecha Co.
 Entry in the Encyclopedia of Science Fiction

أنواع الخيال العلمي
تقانات ناشئة
خيال تأملي
مصطلحات أنمي ومانغا
مواضيع الخيال العلمي
ميكا

ميكا (آلة)


Mónica Eva Copa Murga (nascida em 3 de janeiro de 1987, na cidade de El Alto, La Paz, Bolívia) é a prefeita da cidade de El Alto, na Bolívia.

Estudante de serviço social da UPEA e política boliviana, foi a presidenta da Câmara de Senadores de Bolívia entre 14 de novembro de 2019 e 3 de novembro de 2020. Depois da renúncia de Adriana Salvatierra e outros servidores públicos do governo de Evo Morais, e a consequente ascenssão de Jeanine Áñez como presidenta da Bolívia, no meio da crise política boliviana de 2019, Eva Copa se tornou Presidenta do Senado, iniciando assim sua etapa de maior notoriedade política, a qual culminou em sua eleição como prefeita mais jovem de uma cidade da Bolívia.

Em 2022, Eva Copa foi incluída pela revista Time em sua lista Time100 Next, reconhecida como uma líder emergente no mundo. No mesmo ano, também foi indicada como uma das 100 mulheres mais influentes do mundo pela BBC.

Biografia
Eva Copa nasceu um 3 de janeiro de 1987, na cidade de El Alto, na Bolívia. É a penúltima de 7 filhos de um casal de artesãos, oriundos do município de Pucarani, localizado na Província de Los Andes, do Departamento de La Paz. A família de Eva Copa, emigrou da área rural para a cidade de La Paz durante a década de 1980. Mias tarde, mudaram para a cidade de El Alto.

Embora Eva Copa tenha nascido na cidade de El Alto, ela viveu parte de sua infância e adolescência no Bairro de Pasankeri, no Distrito 4 do Macrodistrito de Cotahuma, na cidade de La Paz, capital administrativa da Bolívia. Ali, começou seus estudos escolares em 1993, se formando bacharel em 2005, pelo Colégio Luis Espinal Camps, de Cotahuma.

Eva Copa queria estudar na Universidade Maior de San Andrés (UMSA), mas por causa dos escassos recursos econômicos de sua família, não pôde. Então ela decidiu estudar na Universidade Pública de El Alto (UPEA), onde se formou em 2011 como licenciada em serviço social.

Durante seu período na universidade, Eva Copa se destacou por ser uma dirigente universitária. Começou como delegada de seu curso, logo como dirigente do centro de estudantes, para terminar sendo secretária geral da Federação Universitária Local (FUL) da cidade de El Alto. Também foi "ativista política pela defesa dos direitos da juventude e da mulher altenha" e ativista de plataformas de socialização e concientização dos direitos e garantias das mulheres.

Carreira política

Senadora da Bolívia (2015-2020)
Eva Copa ingressou muito cedo à vida política do país: quando ainda tinha 27 anos de idade, foi candidata ao cargo de senadora pelo Departamento de La Paz, em representação do partido do Movimento ao Socialismo, durante as eleições nacionais de outubro de 2014. Tendo sido empossada senadora em 18 de janeiro de 2015, aos 28 anos de idade.

Presidenta da Câmara de Senadores de Bolívia (2019-2020)

Devido aos conflitos sociais suscitados durante os meses de outubro e novembro de 2019 na Bolívia, várias altas autoridades do Movimento ao Socialismo renunciaram a seus respectivos cargos. Entre elesestavam o Presidente da Bolívia Evo Morales, o Vice-presidente de Bolívia Álvaro García Linera, a presidenta da Câmara dosSenadores Adriana Salvatierra Arriaza, e o presidente da Câmara dos Deputados Víctor Borda Belzú. Devido a estas vacâncias no poder, Eva Copa assumiu a presidência da Câmara de Senadores da Bolívia em 14 de novembro de 2019; onde permaneceu até 3 de novembro de 2020.

Coronavirus (2020)
Em 10 de julho de 2020, confirmou-se a notícia a nível nacional e também a nível internacional, que a presidenta da câmara de senadores Eva Copa Murga tinha contraído o Coronavirus. Desta maneira, Eva Copa passou a estar em isolamento preventivo em seu domicílio.

Prefeita da Cidade de El Alto (2021)
A ex-presidenta do senado Eva Copa foi nominada como possível candidata à prefeitura da Cidade de El Alto pelo partido Movimento ao Socialismo (MAS) desde finais da gestão de 2020. A nomeação repentina do ex-prefeito Zacarias Maquera para a vaga fez com que Eva Copa aceitasse a postulação pelo agrupamento "Jallalla", separando-se de seu partido anterior.

Eva Copa ganhou as eleições à Prefeitura de El Alto com o 67% dos votos válidos, colocando-se junto a Santos Quispe de seu mesmo agrupamento, no espectro político oposto ao oficialismo do MAS.

Controversas viagens ao exterior

Alemanha
Durante sua gestão na prefeitura, os vereadores de oposição têm criticado Eva Copa por suas constantes viagens ao exterior. A primeira viagem que Eva Copa realizou foi para a Alemanha para assistir a uma "Feira do Meio ambiente", que aconteceu na cidade alemã de Munique, entre 30 de maio e 3 de junho de 2022, organizada pela Fundação Hanns Seidel. A vereadora do MAS-IPSP Wilma Alanoca denunciou que até agora não se conhecem os benefícios dessa viagem para El Alto, já que, segundo ela, Eva Copa não tem feito nada sobre a problemática do meio ambiente que se vive atualmente na cidade ou pelo menos sobre o lixão municipal de Milluni, que gerou conflitos com os vizinhos do lugar e reclamações sobre a proliferação de cães de rua que abundam na cidade de El Alto.

Polônia
A segunda viagem de Eva Copa foi para a Polônia para participar do "Fórum Urbano Mundial 11" que aconteceu na cidade de Katowice, entre 26 de junho e 30 de junho de 2022. O evento foi organizado pelo Programa das Nações Unidas para os Assentamentos Humanos (ONU Habitat) para tratar a rápida e acelerada urbanização das grandes cidades no mundo e seu impacto nas pessoas, na economia, na cidade e na mudança climática durante as últimas décadas. Mas segundo a vereadora Wilma Alanoca, até agora Eva Copa ainda não enviou sequer um relatório ao conselho municipal sobre as conclusões e os benefícios advindos dessa segunda viagem ao exterior.

Estados Unidos
A terceira viagem de Eva Copa foi aos Estados Unidos para participar do "Diálogo Regional de Políticas sobre Diversidades" que aconteceu na capital estadunidense de Washington, entre 1 de agosto e 2 de agosto de 2022, organizado pelo Banco Interamericano de Desenvolvimento (BID). Embora o evento tenha durado somente dois dias, a vereadora Wilma Alanoca denunciou que Eva Copa se ausentou de suas funções por sete dias (uma semana inteira), entre 29 de julho e 5 de agosto. Alanoca também questionou que a Prefeitura de El Alto aona não tenha realizado estudo sobre os povos indígenas que vivem nos distritos rurais da cidade apesar da participação no dito fórum nos Estados Unidos.

Ante os constantes questionamentos de suas viagens, a prefeita Eva Copa defendeu-se acusando publicamente a vereadora Wilma Alanoca de não ter feito nada por El Alto durante sua trajetória política de 2 anos e 10 meses; sendo que Alanoca chegou a ocupar o alto cargo de Ministra de Culturas e Turismo da Bolívia (entre 23 de janeiro de 2017 e 10 de novembro de 2019 - durante o terceiro governo de Evo Morales). Segundo Eva Copa, atualmente não se vê nenhum grande teatro ou um bom museu na cidade de El Alto para além do já criticado Museu de Orinoca, que alberga os presentes que Evo Morales recebeu durante os 14 anos que permaneceu no poder (2006-2019).

Turquia
Em 29 de setembro de 2022, a vereadora do MAS-IPSP Fabiola Furuya denunciou que Eva Copa viajou pela quarta vez ao exterior e, nesta ocasião, para a Turquia para participar do fórum do "Dia Mundial do Habitat", na cidade de Baliquesir, tendo solicitado ao concelho municipal permissão para ausentar-se de 30 de setembro até 5 de outubro de 2022. No entanto, a vereadora Furuya questionou esta quarta viagem, pois segundo ela, a prefeita Eva Copa decidiu ausentar-se de El Alto em um momente em que vários conflitos precisam ser resolvidos.

Vida pessoal
Mónica Eva Copa Murga tem dois filhos.

Reconhecimentos
2022 - Time100 Next da revista Time.

2022 - 100 mulheres da BBC.

Veja também

 100 Mulheres (BBC)
 Mulheres na categoria BBC 100 Mulheres

Políticos da Bolívia
Mulheres da Bolívia na política
Senadores da Bolívia
Presidentes do Senado da Bolívia
Ativistas pelos direitos da mulher
Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2022

Mónica Eva Copa


Caroline "Tula" Cossey (født 31. august 1954 i Brooke, England) er en engelsk fotomodel og transkønnet kvinde. Hun har været med i James Bond filmen For Your Eyes Only og var den første transkønnede kvindelige model i Playboy.

Hun blev født med sygdommen Klinefelters syndrom og blev opdraget som en dreng i hendes barndom, og blev derefter kaldt Barry Kenneth Cossey, men efter at være blevet mobbet på grund af sit udseende i barndommen, begyndte hun som en syttenårig at leve som kvinde og begyndte sin hormonbehandling. Som tyve år gammel gennemgik hun den endelige kønsskifte.

Eksterne henvisninger

Modeller fra England
Transkønnede

Caroline Cossey


Yâren (çalgı) - Özay Gönlüm'ün tasarlayıp kullandığı çalgı.
 Yâren - Bir isim
 Yaren - Nauru Cumhuriyeti'nde bir şehir veya bölge.
 Yaren (leylek), Bahar ve yazı Karacabey'de geçiren ünlü leylek.

Yaren


2. etape af Vuelta a España 2018 gik fra Marbella til Caminito del Rey 26. august 2018.

Alejandro Valverde vandt etapen og Michał Kwiatkowski overtog den røde førertrøje.

Etaperesultater

Samlet efter etapen

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Kombinationskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Referencer

Eksterne henvisninger

02

2. etape af Vuelta a España 2018


Simon Hugh Holmes (July 30, 1831 – October 14, 1919) was a Nova Scotia politician, publisher and lawyer. He was the fourth premier of Nova Scotia from 1878 to 1882.

Holmes was born in Springville, Nova Scotia, in Pictou County. The son of Nova Scotia politician and Canadian senator John Holmes, Holmes in 1858 founded and edited the Pictou Colonial Standard as "a dedicated advocate of the principles of true Conservatism." The paper and Holmes were advocates of Canadian confederation.  Holmes remained editor until 1878 when he became Premier.

Holmes attempted to win a seat in the Nova Scotia House of Assembly in 1867 but was defeated in a wave of anti-Confederation sentiment. He won a seat in 1871 and soon became de facto leader of the Conservative opposition. The Tories won the 1878 election and Holmes became Premier of the province to find the treasury depleted and the Legislative Council in the hands of the Liberals.

The Tory government passed legislation to create county government, lengthened the training period for teachers, subsidized education for blind children and attempted to improve mine safety.

The Liberal-dominated Upper House frustrated much of Holmes' program and he attempted three times to abolish the Legislative Council, but failed.

Holmes' personal style tended to be authoritarian and this factor, along with the political impasse, led to a caucus revolt that resulted in his resignation in 1882 to accept a lucrative position as crown clerk for Halifax County. He died in Halifax.

References

Bibliography

1831 births
1919 deaths
Canadian Presbyterians
Progressive Conservative Association of Nova Scotia MLAs
Premiers of Nova Scotia
People from Pictou County
Canadian people of Scottish descent
19th-century newspaper publishers (people)
Canadian newspaper publishers (people)
Nova Scotia political party leaders

Simon Hugh Holmes


Allegro sostenuto est une pièce pour trio avec clarinette (et clarinette basse) en si bémol, violoncelle et piano composée par Helmut Lachenmann de 1986 à 1988 commandée par et dédicacée au clarinettiste Eduard Brunner.

Histoire
La note de programme indique :

Discographie
 Helmut Lachenmann : Wiegenmusik;  ; Dal niente ; Allegro sostenuto - Pierre-Laurent Aimard ; Pierre Strauch ; Alain Damiens (1003, Accord  202082, 1994)

Notes et références

Liens externes
 .

Œuvre de Helmut Lachenmann
Lachenmann, Allegro sostenuto
Lachenmann, Allegro sostenuto
Lachenmann, Allegro sostenuto

Allegro sostenuto de Lachenmann


Deutsche Tourenwagen Masters
IATA kod za Zračnu luku Dortmund
DTM, vrsta podatkovnog sloja
u nazivlju HRM-a pokrata za desantni tenkonosac-minopolagač

DTM


Eusebiu Iacinschi (n. 18 august 1973, Botoșani) este un cunoscut meșter popular, renumit pentru realizarea cu înaltă măiestrie a ceramicii de tip Kuty care datează din perioada Evului Mediu (secolul XIII).

Vasele sale sunt cunoscute în întreaga lume pentru că se caracterizează printr-o bază cromatică specifică, compusă doar din trei culori de pământ: verde, galben și brun (maro). Decorul se individualizează prin tehnica "sgrafitto", care presupune desenarea unor simboluri/motive, prin incizarea mai fină sau mai adâncă a obiectelor din lut. Acest tip de ceramică impresionează și printr-o gamă largă de motive utilizate: motive geometrice, avimorfe, zoomorfe, antropomorfe.

Atelierul din Botoșani, Kuty Ceramics, pe care îl conduce este singurul din țară unde se mai produce ceramică de Kuty, unicul moștenitor al acestei ceramici bizantine fiind băiatul său Ciprian Iacinschi, absolvent și el al Școlii Populare de Arte din Botoșani în anul 2006.

Etapele de lucru ale ceramicii Kuty
Arta ceramicii de tip "Kuty", este un proces complex, care presupune parcurgerea mai multor etape, și anume:

1. Prelucrarea lutului

2. Modelarea argilei – formarea vaselor

3. Uscarea/Zvântarea

4. Angobarea

5. Zgrafitarea

6. Arderea

7. Colorarea

8. Smălțuirea

9. Arderea

Un vis împlinit
… îmi amintesc cum umblam când eram mic, plăcut impresionat, prin centrul de olărit din Botoșani, acolo unde, odinioară, lucrau părinții mei. Aveam prilejul mereu să-i vizitez, să umblu printre meșterii care lucrau de zor la roată, care făceau minuni pe roata olarului. Ieșeau vasele ca soldații, ca, mai apoi, să vină mama și alte fete să le albească, lăsându-le ușor într-o găleată, iar când le așezau pe raft, parcă erau mirese. Și tot venind și tot văzând că tot ceea ce fac e tot mai plăcut, am învățat ce-i de făcut și anii treceau, iar eu visam să fiu olar, să fac un lucru atât de plăcut și minunat.

Tu, boț de lut, ce poți să faci pe om să te-ndrăgească
Ș-apoi te lași sensibil modelat în două mâini dibace
Ce te ridică, te coboară și îți dă o formă de splendoare.
Te bagă-n foc, te dă afară, îți dă culoare,
Te arde iar și-abia apoi te ia prin țară,
De multe ori peste hotare, să fii râvnit printre blidare,
În casele îmbietoare de oameni iubitori de artă.

Trăind într-o continuă creație, ușor-ușor, când m-am trezit eram deja cu visul împlinit. Și astăzi, cu drag, lucrez la ceramica neolitică și la cea de Kuty, plăcându-mi să o prezint, să o vând, uitând de greu, căci greul e … plăcut. Niciodată nu voi renunța la visul ce s-a împlinit, ce-l moștenesc, din care sunt dator să las în urmă tot ce știu la cei ce, cu drag, vor îmbrățișa această artă. La rându-mi încerc să transmit tainele acestui mestesug și băiatului meu pentru a păstra și duce mai departe tradiția olăritului.
Aș spune multe, însă nu am cum, dar vă invit să povestim în jurul roții de olar în casa cu povești adevărate ce prind viață trecând prin foc și care te îmbie să le iei acasă. Trăind o zi or un ceas în preajma roții de olar, ai să pleci plăcut impresionat, relaxat și cu amintiri de neuitat…

Eusebiu Iacinschi într-un interviu acordat Asociației Meșterilor Populari din Moldova

Distincții și premii
Scrisoare de mulțumire pentru sprijinul acordat la a XVI-a ediție a FESTIVALULUI "ZIUA ROMÂNIEI PE BROADWAY" desfășurat în New York 2015
Diplomă de excelență în semn de recunoștință pentru contribuția deosebită adusă la conservarea și promovarea meșteșugului tradițional românesc - Piatra Neamț 2015
Diplomă de excelență pentru păstrarea și transmiterea valorilor tradiționale Românești - Rădăuți 2015
Diplomă de excelență pentru merite deosebite în conservarea și promovarea tradițiilor autentice - Huși 2014
Diplomă în semn de sinceră recunoștință și reală prețuire pentru eforturile depuse în vederea păstrării și valorificării tradiției - Iași 2014
Asociația Meșterilor Populari din Moldova îi mulțumește creatorului popular Eusebiu Iacinschi pentru păstrarea tradiției meșteșugărești și înnoirea ei creatoare - Iași 2013
Diplomă de excepție pentru înalta măiestrie artistică în cadrul Târgului Internațional "La vatra olarului" - Călărași 2013
Premiul I se decernează la a XXII-a ediție a Expoziției-concurs Naționale în cadrul Bâlciului Republican al Meșterilor olari pentru promovarea, valorificarea și renașterea meșteșugului olăritului - R. Moldova 2011
Diplomă de excelență pentru activitatea excepțională desfășurată în domeniul ceramicii și pentru contribuția deosebită la perpetuarea artei tradiționale românești - Piatra Neamț 2011
Diplomă de excelență pentru punerea în valoare cu deosebită măiestrie a artei populare tradiționale românești - Focșani 2005

Galerie foto

Legături externe
http://www.peurmeleluieminescu.ro/evenimente/workshop
http://www.ecarpathian.com/
http://www.ecarpathian.com/ro/ceramica/kuty-mug-and-cups/
http://www.ecarpathian.com/en/ceramica/-kuty-plate/
http://www.ocolit.net/index.php?id_category=48&controller=category
http://www.ziarulevenimentul.ro/stiri/omul-zilei/omul-zilei-de-sambata-eusebiu-iacinschi--98489.html
https://www.monitorulsv.ro/foto/W2pcqOz/6
http://www.visitbotosani.ro/ro/2014/04/iacinschi-eusebiu-2/
http://realitateamedia.ro/mestesugarii-premiati-de-consiliul-judetean/
http://iasi.tvr.ro/buna-dimineata-moldova-27-februarie-2014_7142.html
http://www.primariabt.ro/index.php?load=comunicate&id=3645

Note

Artizanat
Arta ceramicii
Artă populară
Ceramică
Ceramică românească
Ceramiști români
Meșteri populari români
Nașteri în 1973
Olărit

Eusebiu Iacinschi


ශ්‍රී ලාංකික මැලේ භාෂාව  යනු ශ්‍රී ලංකාවේ භාවිත වන "මැලේ ඩිටුටුර්කා" යන ක්‍රියේල් භාෂාවකි. යටත් විජිත බ්‍රිතාන්‍ය හා ලන්‍ද‌ේසි සමයේ ඉන්දුනීසියාව සහ මැලේසියාවෙන් පැවත එන ශ්‍රී ලංකාවේ මැලේ ජාතිකයන් සමඟ විකාසිත භාෂාව කි. ශ්‍රී ලංකික මැල‌ේ බසෙහි ඇති විශේෂ ලක්‍ෂණය වන්නේ සිංහල හා දෙමළ (ය‌ෝනක දෙමළ) භාෂාන් ගේ වචන මාලාවේ බලපෑමයි.

තව කියවන්න

ශ්‍රී ලංකික මැලේ භාෂාව


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Banská Bystrica enthält die 122 nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Stadt Banská Bystrica im Okres Banská Bystrica mit Adresse ohne Straßennamen und Straßen beginnend mit A–K.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

Weblinks

!
Banska Bystrica

Liste der denkmalgeschützten Objekte in Banská Bystrica/0–K


Brennhaug Station (Brennhaug stasjon) er en tidligere jernbanestation på Dovrebanen, der ligger i Dovre kommune i Norge.

Stationen åbnede 6. december 1913, da banen blev forlænget fra Otta til Dombås. Oprindeligt hed den Brennhaugen, men navnet blev til Brennhaug 23. april 1921. Den blev nedgraderet til holdeplads 1. december 1937 men atter opgraderet til station i december 1940. Betjeningen med persontog ophørte 30. maj 1965, men stationen blev fortsat betjent af godstog. Stationen blev fjernstyret 13. december 1968 og reduceret til fjernstyret krydsningsspor 30. maj 1983.

Stationsbygningen og pakhuset, der begge er i brunmalet træ, blev opført til åbningen i 1913 efter tegninger af Arnstein Arneberg, der havde vundet en arkitektkonkurrence året før.

Litteratur

Eksterne henvisninger

 Norske jernbanestasjoner om Brennhaug stasjon

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1913
Jernbanestationer i Oppland

Brennhaug Station


An Dimerandra in uska genus han Liliopsida. An Dimerandra in nahilalakip ha familia nga Orchidaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dimerandra

Dimerandra


İnti, İnka mitolojisinde güneş ve gökkuşağının tanrısıdır.

Yuvarlak altın bir yüzeyde insan yüzü olarak canlandırılmıştır. Mitolojiye göre Manco Capac ve Mama Ocllo'nun babasıdır. Karısı Mama Quilla olarak adlandırılmıştır. Inti kültü, 15. yüzyılın ilk yarısında 9. İnka hükümranı Pachacutec Yupanqui tarafından ortaya atılmıştır.

İnka tanrıları
Güneş tanrıları
Kızılderili tanrıları

Inti