Aceasta este o listă de actori spanioli:

A
Victoria Abril (1959)
Emilio Aragón Álvarez
Elena Anaya (1975)

B
Antonio Banderas (1960)
 Carolina Bang
Javier Bardem (1969)
Juan Diego Botto (1975)
Celso Bugallo (1947)

C
Armando Calvo (1919–1996)
Toni Cantó
Mario Casas
 Estrellita Castro
Oona Chaplin (1986)
Mark Consuelos (1970)
Jan Cornet
Penélope Cruz (1974)

E
Luis Escobar (1908–1991)
Manolo Escobar

F
Angelines Fernández (1922–1994)
Fernando Fernán-Gómez (1921–2007)

G
Sancho Gracia (1936)

J
María Luisa San José (1946)

L
Alfredo Landa (1933)
Sergi López (1965)

M
Carmen Maura (1945)
Jordi Mollá (1968)
Sara Montiel (1928–2013)
Amparo Muñoz

N
Paul Naschy (1934)
 Pepón Nieto
Salma de Nora

P
Marisa Paredes (1946)
Elsa Pataky

R
Francisco Rabal (1926–2001)
Fernando Rey (1917–1994)

S
 Adrian Salzedo
Aitana Sánchez-Gijón (1968)
Fernando Sancho (1916–1990)
Ines Sastre
 Hugo Silva

V
Paz Vega (1976)

Note

Vezi și
Listă de spanioli celebri

spanioli
Actori
 Listă

Listă de actori spanioli


ويندوز 95  هو نظام تشغيل موجهة نحو المستهلك يعتمد على واجهة المستخدم الرسومية. أطلقته مايكروسوفت في 24 أغسطس 1995، وكان تطوراً هاماً عن منتجات الشركة السابقة. خلال تطويره كان يشار إليه بويندوز 4.0 أو داخلياً بالاسم الكودي شيكاغو.

يتميز ويندوز 95 باحتوائه على تحسينات هامة لم تكن موجودة في نسخة ويندوز السابقة له، ويندوز 3.1، مثل واجهة المستخدم الرسومية التي بشكلها وتركيبها البسيط ما زالت تستخدم في النسخ اللاحقة من ويندوز مثل ويندوز فيستا. كان هناك تغييرات كبيرة في عمل النظام نفسه، مثل دعمه لأسماء الملفات ذات 255 حرف مختلطة الحالة. على حين أن نسخ ويندوز السابقة له كانت تحتاج إلى نظام تشغيل إم إس دوس (الذي كان متاحاً بصورة منفصلة)، ويندوز 95 هو نظام تشغيل موحد، الأمر الذي كان تغيراً هاماً في التسويق.

مراجع

أشكال دوس
برمجيات 1995
مايكروسوفت
مايكروسوفت ويندوز
منتجات عرضت في 1995
منتجات وخدمات توقفت في 2001

ويندوز 95


Kopić je naseljeno mjesto u općini Glamoč, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 64

 Srbi - 33
 Hrvati- 18
 Muslimani - 13

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 2

 Srbi - 2

Izvori

Naselja u Hercegbosanskoj županiji
Glamoč

Kopić


112656 Gines este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
112656 Gines este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Pla D'Arguines de Rafael Ferrando. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,70 ua, o excentricitate de 0,09 și o înclinație de 5,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 112001-113000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2002
Centura de asteroizi

112656 Gines


An Scleria laxiflora in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Gross. An Scleria laxiflora in nahilalakip ha genus nga Scleria, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scleria

Scleria laxiflora


Immediatkommissionen (Den kongelige immediatkommission til fælles bestyrelse af hertugdømmerne Slesvig og Holsten) er navnet på en dansk regeringskommission i hertugdømmerne Slesvig og Holsten under Treårskrigen. Ordet immediat er latinsk og betyder umiddelbar og uden en mellemliggende statslige instans. Kommissionen blev nedsat med et kommissorium den 18. september 1848 for at administrere hertugdømmerne. Kommissionen udøvede dog kun myndighed over de dansk-kontrollerede øer Als og Ærø.

Kommissionen var den danske modpart til den tysk-orienterede fællesregering.

Baggrund
Ifølge Malmøkonventionen af den 26. august 1848 skulle der dannes en fælles dansk-tysk regering i hertugdømmerne. Men det viste sig at kun præsidenten Carl Moltke og de to af den danske regering udpegede medlemmer, Friedrich Johannsen og Jørgen Hansen, var villige til at overtage embedet. Disse tre blev derfor den 18. september 1848 nedsat som Immediatkommission med sæde i Sønderborg. Kommissionen kunne dog kun udøve myndighed over Slesvigs ikke-besate dele. I oktober 1848 opnåedes imidlertid enighed mellem den danske og preussiske regering om en ny fællesregering, men da denne modarbejdede Danmark, blev kommissionen opretholdt som dansk bestyrelseskommisionen for Als og Ærø. Kommissionen virkede frem til våbenstilstandens ophør i april 1849. Dens formand var i begyndelsen Carl Moltke, i januar efterfulgte ham oberst Riegels.

Litteratur
 Holger Hjeltholt: Om tilblivelsen af fællesregeringen for hertugdømmerne af 22. oktober 1848, i: Historisk Tidsskrift, bind 11, række 6, 196 -1962
 Holger Hjelholt: Sønderjylland under Treårskrigen, i: Historisk Tidsskrift, bind 11, række 6, 196 -1962

Treårskrigen

Immediatkommissionen


Ovodda (sardisk: Ovòdda) er en by og en kommune (comune) i provinsen Nuoro i regionen Sardinien i Italien. Byen ligger i 751 meters højde og har 1.602 indbyggere (2016). Kommunen har et areal på 40,85 km² og grænser til kommunerne Desulo, Fonni, Gavoi, Ollolai, Teti og Tiana.

Referencer

Henvisninger

Kommuner i provinsen Nuoro

Ovodda


Framlingham Castle er en borg i købstaden Framlingham i Suffolk i det sydlige England. Normannerne opførte en tidlig motte and bailey eller et voldsted på stedet i 1148, men det blev ødelagt af Henrik 2. af England i efterdønningerne fra Oprøret i 1173–1174. Roger Bigod, der var jarl af Norfolk, opførte en erstatning, der var special, da fæstningen manglede et centralt keep, men havde en ringmur med 13 tårne til at forsvare borgens midte. Aligevel lykkedes det John 2. at erobre den i 1216 efter en kort belejring. Mod slutningen af 1200-tallet blev Framlingham et luksuriøst hjem, der var omgivet af vidstrakte områder med hjorte til jagt.

I 1400- og 1500-tallet var Framlingham hjem for de magtfulde familier Mowbray og Howard. Der blev gravet to søer ved slottet, der blev udbygget med mursten. De store, rige familier vedligeholdt bygningen og indkøbte materialer fra hele England og luksusvarer fra internationale markeder. Der blev planet store prydhaver i borgen, og de ældre dele blev redesignet for udsigten. I slutningen af 1500-tallet gik Framlingham i forfald, og efter dets sidste ejer, Theophilus Howard, fik økonomiske vanskeligheder, blev borgen og de omkringliggende jorder solgt.

Framlingham Castle blev givet til Pembroke College som en filantropisk gave i 1636, hvorefter bygningerne inden for murene blev revet ned, for at gøre plads til et fattighjem. Borgen tjente dette formål til det blev lukket i 1839. Herefter blev det brugt som hal til fremstilling af store konstruktioner og som county court. I 1913 donerede Pembroke College Framlingham til Commissioner of Works. Under anden verdenskrig brugte militæret Framlingham Castle som forsvar mod en potentiel tysk invasion. I dag drives Framlingham Castle af English Heritage som en turistattraktion. Det er beskyttet af britisk lov som grade I listed building og er et scheduled monument.

Popsangeren Ed Sheeran, der voksede op i Framlingham, refererer til borgen i sangen "Castle on the Hill" fra 2017.

Litteratur
 Alexander, Magnus. (2007) Framlingham Castle, Suffolk: The Landscape Context, Desktop Assessment.  London: English Heritage Research Department. .
 Brown, M. (2002) Framlingham Castle, Framlingham, Suffolk: Archaeological Investigation Series 24/2002. London: English Heritage.
 Brown, R. Allen. (1962) English Castles.  London: Batsford. OCLC 1392314.
 Carpenter, David. (2004) Struggle for Mastery: The Penguin History of Britain 1066–1284. London: Penguin. .
 Coad, J. G. (1972) "Recent Excavations Within Framlingham Castle," Proceedings of the Suffolk Institute of Archaeology and Natural History, 32, pp. 152–163.
 Creighton, Oliver Hamilton. (2005) Castles and Landscapes: Power, Community and Fortification in Medieval England. London: Equinox. .
 Dyer, Christopher. (2009) Making a Living in the Middle Ages: The People of Britain, 850 – 1520 . London: Yale University Press. .
 Johnson, Matthew. (2002) Behind the Castle Gate: from Medieval to Renaissance.  Abingdon, UK: Routledge. .
 Hoppitt, Rosemary. (2007) "Hunting Suffolk's Parks: Towards a Reliable Chronology of Imparkment," in Liddiard (ed) (2007).
 Hughes, Ann. (1998) The Causes of the English Civil War. Basingstoke, UK: Macmillan Press. .
 Jenkins, Simon. (2003) England's Thousand Best Houses. London: Allen Lane. .
 Liddiard, Robert. (2005) Castles in Context: Power, Symbolism and Landscape, 1066 to 1500.  Macclesfield, UK: Windgather Press. .
 Liddiard, Robert. (ed) (2007) The Medieval Park: New Perspectives . Bollington, UK: Windgather Press. .
 Plowman, D. (2005) "Framlingham Castle, a Political Statement? " Proceedings of the Suffolk Institute of Archaeology and History 41, pp43–49.
 Pounds, Norman John Greville. (1994) The Medieval Castle in England and Wales: a social and political history.  Cambridge: Cambridge University Press. .
 Pugin, Augustus. (1895) Examples of Gothic Architecture Selected From Various Ancient Edifices in England. Edinburgh: J. Grant. OCLC 31592053.
 Ridgard, John. (1985) Medieval Framlingham: Select Documents 1270-1524.  Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Smedley, W. (2005) "A Newly Discovered Fragment of a Daily Account Book for Framlingham Castle, Suffolk," Proceedings of the Suffolk Institute of Archaeology and Natural History, 41, pp. 51–5.
 Stacey, Nicola. (2009) Framlingham Castle. London: English Heritage. .
 Taylor, C. (1998) Parks and Gardens of Britain: A Landscape History from the Air.  Edinburgh: Edinburgh University Press. .
 Toy, Sidney. (1985) Castles: Their Construction and History.  New York: Dover Publications. .

Eksterne henvisninger

Slotte i Suffolk

Framlingham Castle


Die 9. Tischtennis-Europameisterschaft fand im April 1974 in Novi Sad (Jugoslawien) in der Messehalle statt.

Die schwedische Herrenmannschaft wurde zum sechsten Mal in Folge Europameister. Bei den Damen holte das Team der Sowjetunion den Titel, ebenfalls das UdSSR-Mixed Stanislaw Gomoskow/Soja Rudnowa. Am erfolgreichsten war Ungarn, das drei Goldmedaillen gewann: Im Dameneinzel Judit Magos, im Damendoppel Judit Magos/Henriette Lotaller sowie im Herrendoppel István Jónyer/Tibor Klampár. Hinzu kommen drei Silbermedaillen für Ungarn. Herren-Europameister im Einzel wurde Milan Orlowski (ČSSR).

Von den deutschen Mannschaften erreichten die Herren Platz 8 und die Damen Platz 6. Das Viertelfinale erreichten im Dameneinzel Ursula Hirschmüller, im Damendoppel Edit Wetzel/Wiebke Hendriksen und im Herrendoppel Jochen Leiß/Wilfried Lieck. Bundestrainer war der Schwede Hans Alsér, die Damen wurden von Hannelore Schlaf betreut.

Austragungsmodus Mannschaften
Insgesamt nahmen 27 Herren- und 23 Damenteams teil.

Der Austragungsmodus für die Mannschaften wurde gegenüber den früheren Europameisterschaften geändert. Sowohl bei den Damen als auch bei den Herren traten die 12 Erstplatzierten der vorherigen EM 1972 in den Sechser-Gruppen A und B an, wo sie um den Titel spielten. Die restlichen Nationen wurden in die Dreier bzw. Zweiergruppen gelost und spielten um die Plätze 13 abwärts. Hier bildeten sich bei den Herren fünf Gruppen C, D, E, F, G sowie bei den Damen vier Gruppen C, D, E, F.

Analog dem Paarkreuzsystem (ohne Doppel) spielten die Ersten und Zweiten der Gruppen A und B die Plätze 1 bis 4 aus, die Dritten und Vierten die Plätze 5 bis 8, die Fünften und Sechsten die Plätze 9 bis 12.

Die Ersten der restlichen Gruppen kämpften in einer Runde Jeder gegen Jeden um die Plätze 13 bis 17 bei den Herren bzw. um die Plätze 13 bis 16 bei den Damen, die Zweiten um die Plätze 18 bis 22 bei den Herren bzw. um die Plätze 17 bis 20 bei den Damen usw.

Ein Mannschaftskampf wurde bei den Herren nach dem Swaythling-Cup-System bei Dreiermannschaften, d. h. Jeder gegen Jeden ohne Doppel durchgeführt. Die Damen spielten nach dem Corbillon-Cup-System für Zweiermannschaften.

Gruppenspiele Herren

Gruppenspiele Damen

 Aufstieg

 Abstieg

Abschneiden der Deutschen

Herrenmannschaft Deutschland
Die deutsche Herrenmannschaft setzte sich in der Vorrundengruppe A gegen Österreich und Rumänien durch, verlor jedoch Schweden, Ungarn und Frankreich. Damit belegte sie Platz vier und spielte daraufhin in der Hauptrunde um die Plätze 5 bis 8. Hier unterlag sie der UdSSR mit 0:5 und gegen Frankreich mit 2:5 und wurde Achter.

Damenmannschaft Deutschland
Die deutschen Damen starteten in der Vorrundengruppe B und gewannen hier gegen Frankreich und Bulgarien jeweils mit 3:0. Mit dem gleichen Ergebnis gingen die Spiele gegen die UdSSR und Jugoslawien verloren, zudem unterlagen sie England mit 2:3. Dies reichte für Platz drei und die Hauptrundenkämpfe um die Plätze 5 bis 8. Hier besiegten sie Schweden mit 3:1 und verloren im Kampf um Platz 5 gegen Rumänien mit 1:3. Somit wurden sie Sechster.

Herreneinzel
 Jochen Leiß: Sieg gegen Niels Ramberg (Dänemark), Ferenc Timar (Ungarn), Panait (Rumänien), Niederlage gegen Sarkis Sarchajan (UdSSR)
 Manfred Baum: Sieg gegen Petar Mitev (Bulgarien), Emmanuel Diakakis (Griechenland), Niederlage gegen Desmond Douglas (England)
 Klaus Schmittinger: Sieg gegen Luna Fernandez (Spanien), Kevin Marsh (Guernsey), Niederlage gegen Rudolf Weinmann (Österreich)
 Peter Stellwag: Sieg gegen Norbert van de Walle (Belgien), Pal Guttormsen (Norwegen), Niederlage gegen János Borzsei (Ungarn)
 Wilfried Lieck: Freilos, Sieg gegen Richard Yule (Schottland), Niederlage gegen Bagrat Burnazjan (UdSSR)

Dameneinzel
 Wiebke Hendriksen: Sieg gegen Eržebet Palatinuš (Jugoslawien), Niederlage gegen Anna Molnar (Ungarn)
 Ursula Hirschmüller: Sieg gegen Theresia Földy (Schweiz), Irena Cordas (Jugoslawien), Beatrix Kisházi (Ungarn), Niederlage im Viertelfinale gegen Swetlana Fedorova (UdSSR)
 Edit Wetzel: Sieg gegen Annie Larsen (Dänemark), Marian van de Vliet (Niederlande), Niederlage gegen Judit Magos (Ungarn)
 Monika Kneip: Niederlage gegen Eleonora Vlaicov (Rumänien)

Herrendoppel
 Klaus Schmittinger/Peter Stellwag: Sieg gegen Gueorghi Damianov/Bojidar Ghentschev (Bulgarien), Josef Bauregger/Herbert Suda (Österreich), Niederlage gegen Jaroslav Kunz/Milan Orlowski (ČSSR)
 Jochen Leiß/Wilfried Lieck: Sieg gegen Ioannis Mandilas/Dimitrios Zikos (Griechenland), Harald Meland/Knut Havag (Norwegen), Zbigniew Fraczyk/Andrzej Baranowski (Polen), Niederlage im Viertelfinale gegen Antun Stipančić/Dragutin Šurbek (Jugoslawien)
 Manfred Baum/Christian Martin (Frankreich): Niederlage gegen Antun Stipančić/Dragutin Šurbek (Jugoslawien)

Damendoppel
 Monika Kneip/Ursula Hirschmüller: Niederlage gegen Erzebet Korpa/Branka Batinić (Jugoslawien)
 Edit Wetzel/Wiebke Hendriksen: Sieg gegen Ann-Christin Hellman/Birgitta Olsson (Schweden), Swetlana Fedorova/Elmira Antonyan (UdSSR), Niederlage im Viertelfinale gegen Alica Grofová/Maria Alexandru (ČSSR/Rumänien)

Mixed
 Peter Stellwag/Edit Wetzel: Niederlage gegen Bert van de Helm/Marian Wagemakers (Niederlande)
 Klaus Schmittinger/Ursula Hirschmüller: Sieg gegen Petar Mitev/Yordanka Ditschinova (Bulgarien), Andre Hartmann/Berthy Krier (Luxemburg), Niederlage gegen Jacques Secrétin/Claude Bergeret (Frankreich)
 Jochen Leiß/Monika Kneip: Niederlage gegen Jaroslav Kunz/Blanka Šilhánová (ČSSR)
 Wilfried Lieck/Wiebke Hendriksen: Sieg gegen Jean Krier/Jeanny Dom (Luxemburg), Bojidar Ghentschev/Emilia Neikova (Bulgarien), Niederlage gegen Desmond Douglas/Linda Howard (England)

Wissenswertes
 Edit Wetzel gewann im Einzelwettbewerb gegen Annie Larsen (Dänemark) einen Satz mit 21:0.
 DTTB-Vizepräsident Dr. Heinz Kermel überreichte bei den Siegerehrungen die Medaillen.

Ergebnisse

Teilnehmer

Herren

Damen

(I) = nur in den Individualwettbewerben angetreten

Literatur
 Ergebnisse: Zeitschrift DTS, 1974/8 Seite 5–33
 ETTU-Kongress: Zeitschrift DTS, 1974/9 Seite 5

Einzelnachweise

Weblinks
  (abgerufen am 3. April 2012; PDF; 437 kB)
 Ergebnisse auf ittf.com (abgerufen am 3. April 2012)
 Table Tennis News Mai/Juni 1974 - Ausführlicher Bericht über die WM (englisch) (abgerufen am 6. Februar 2016)

Tischtennis-Europameisterschaft
Tischtennisveranstaltung 1974
Sportveranstaltung in Novi Sad
Europameisterschaft 1974

Tischtennis-Europameisterschaft 1974


Divizia 18 Ardeleană a fost o mare unitate de infanterie, de nivel tactic, din Armata României, care a participat la acțiunile militare postbelice, din perioada 1918-1920. După ce a fost mai întâi în Rezerva generală a Comandamentului Trupelor din Transilvania, a intrat în compunerea Grupului de Sud. A fost comandată de generalul Dănilă Papp și l-a avut ca șef de stat-major pe locotenent-colonelul Iosif Iacobici.

Compunerea de luptă
În perioada campaniei din 1919, brigada a avut următoarea compunere de luptă.

15 aprilie-1 mai 1919
Brigada 45 Infanterie - colonel Nicolae Mihăilescu.
Regimentul 89 Infanterie - locotenent-colonel Bentea Pomp
Batalionul I- maior Ovsnaiki Francisc
Batalionul II- maior Zernoveanu V.
Batalionul III- căpitan Linder Const.
Regimentul 90 Infanterie - colonel Radeș Gh.
Batalionul I- căpitan Voina V.
Batalionul II- maior Andrea P.
Batalionul III- căpitan Graef Robert
Brigada 46 Infanterie - colonel Rafael Mărculescu
Regimentul 91 Infanterie - locotenent-colonel Grienberger Hugo
Batalionul I- maior Boldea Gr.
Batalionul II- maior Coliban M.
Batalionul III-căpitan Stokhammer R.
Regimentul 92 Infanterie - locontenent-colonel Cernăuțeanu T.
Batalionul I- maior Lissai Iulies
Batalionul II- maior Weber Iulius
Batalionul III- căpitan Edmond de Brunn
Batalionul 18 Vânători- maior Savu Cornel

Iulie 1919
 Regimentul 18 Vânători
 Brigada 45 Infanterie - Comandant - colonel Ioan Marcovici
 Regimentul 89 Infanterie
 Regimentul 90 Infanterie
 Brigada 46 Infanterie - Comandant - colonel Pascu
 Regimentul 91 Infanterie
 Regimentul 92 Infanterie
 Brigada 18 Artilerie - Comandant - colonel Simion Marcovici
 Regimentul 35 Artilerie
 Divizionul I/Regimentul 36 Obuziere
Escadronul II/Regimentul 1 Călărași
 Brigada 11 Artilerie - Comandant - colonel Anania Brădeanu (Atașată operativ)
 Regimentul 21 Artilerie
 Divizionul I/Regimentul 26/1 Obuziere

Note

Vezi și
Ordinea de bătaie a Armatei României în Transilvania, 15 aprilie-1 mai 1919

Ordinea de bătaie a Armatei României în Transilvania, iulie 1919

Unități militare române participante la operațiile militare postbelice (1918-1920)

Divizia 18 ardeleană


Živin fulminat - živin(II) fulminat, Hg(CNO)2, je inicijalni eksploziv koji je sintetizirao J. K. von Lowenstern u XVII. stoljeću. Sastav je opisao Edward Charles Howard a Alfred Nobel ga je koristio za detoniranje nitroglicerina.
Živin fulminat je bijeli ili sivi kristalni prah. Toksičan je i netopiv u vodi. Kada je suh vrlo je osjetljiv na udar, trenje i lako se detonira iskrom ili plamenom. Može se
flegmatizirati dodavanjem ulja, masti ili parafina ili prešanjem pod vrlo visokim pritiskom.

Priprema

Priprema se otapanjem žive u dušičnoj kiselini nakon čega se otopina miješa sa 95 % etanolom. Nakon kratkog vremena dolazi do stvaranja kristala. Kada je reakcija završena kristali se ispiru i usitnjavaju. Dobiva se u malim smeđim ili sivim kristalima u obliku piramide, a ta boja je uzrokovana zbog prisutnosti koloidne žive. Ako se u reakciju dodaju male količine bakra i klorovodične kiseline dobiva se bijela boja.

Svojstva

Živin fulminat lako je topiv u vrućoj vodi, etanolu i dušičnoj kiselini, ali slabo topljiv u hladnoj vodi.

Živin fulminat se eksplozivno raspada čak i pod niskim mehaničkim ili toplinskim stresom. Ovo proizvodi elementarnu živu, dušik i ugljikov monoksid:

Raspad može lako prijeći u detonaciju (v = 5000 m/s) prigušivanjem ili paljenjem većih količina.
Budući da eksplozija proizvodi oblak otrovnih živinih para, danas se više ne koristi kao inicijalni eksploziv.

Dekompozicija

Toplinska razgradnja živinog(II) fulminata može započeti na temperaturama nižim od 100 °C, iako se odvija puno većom brzinom s porastom temperature.
Moguća reakcija razgradnje živinog(II) fulminata daje plin ugljični dioksid, plin dušik i kombinaciju relativno stabilnih živinih soli.
4 Hg(CNO)2 → 2 CO2 +  N2 +  HgO + 3 Hg(OCN)CN
Hg(CNO)2 → 2 CO +  N2 +   Hg
Hg(CNO)2 → :Hg(OCN)2 ...cijanat ili/i izocijanat
2 Hg(CNO)2 → 2 CO2 +  N2 +  Hg + Hg(CN)2 ...živin(II) cijanid

Izvori
 "Vojni eksplozivi" Matija Šipek / Završni rad  Karlovac / Stručni studij sigurnosti i zaštite / University of Applied Sciences / Veleučilište u Karlovcu, Karlovac, 2017.''

Eksplozivi
Kemijski spojevi

Živin fulminat


Gurghen Margarian (; ) a fost un locotenent  al armatei armene care a fost ucis la Budapesta, Ungaria, pe 19 februarie 2004 de , locotenent al armatei Azerbaidjanului.

În septembrie 2013, un monument dedicat lui Margarian a fost dezvelit la Erevan.

Referințe

Nașteri în 1979
Decese în 2004
Armeni din secolul al XX-lea
Oameni din Erevan
Nașteri pe 26 septembrie
Decese pe 19 februarie
Locotenenți

Gurghen Margarian


ගැලියම් යනු Ga සහ පරමාණුක ක්‍රමාංකය 31 යන සංකේතය සහිත රසායනික මූලද්‍රව්‍යයකි. මූලද්‍රව්‍ය ගැලියම් යනු සම්මත උෂ්ණත්වයේ හා පීඩනයේ මෘදු, රිදී ලෝහයකි; කෙසේ වෙතත් එහි දියර තත්වයේදී එය රිදී සුදු බවට පත්වේ. ඕනෑවට වඩා බලයක් යෙදුවහොත් ගැලියම් එකවරම කැඩී යා හැක. එය ආවර්තිතා වගුවේ 13 වන කාණ්ඩයට අයත් වන අතර එමඟින් කණ්ඩායමේ අනෙකුත් ලෝහ වන ඇලුමිනියම්, ඉන්ඩියම් සහ තලියම් වලට සමානකම් ඇත. ගැලියම් ස්වභාවධර්මයේ නිදහස් මූලද්‍රව්‍යයක් ලෙස නොව ගාලියම් (III) ස්පේලරයිට් සහ බොක්සයිට් වැනි සින්ක් ලෝපස්වල හෝඩුවාවක් ලෙස සංයෝග වේ. [6] [7] මූලද්‍රව්‍ය ගැලියම් යනු 29.76 (C (85.57 ° F) ට වඩා වැඩි උෂ්ණත්වයක ඇති ද්‍රවයක් වන අතර සාමාන්‍ය මිනිස් සිරුරේ උෂ්ණත්වය 37.0 (C (98.6 ° F) දී පුද්ගලයෙකුගේ අතේ දිය වේ.
 ගැලියම් ද්‍රවාංකය උෂ්ණත්ව යොමු ලක්ෂ්‍යයක් ලෙස භාවිතා කරයි. ගැලියම් මිශ්‍ර ලෝහ රසදිය සඳහා විෂ නොවන හා පරිසර හිතකාමී විකල්පයක් ලෙස උෂ්ණත්වමානවල භාවිතා වන අතර රසදිය වලට වඩා ඉහළ උෂ්ණත්වයන්ට ඔරොත්තු දිය හැකිය. මිශ්‍ර ලෝහ ගැලින්ස්ටාන් (62 - 95% ගැලියම්, 5 - 22% ඉන්ඩියම් සහ 0 -  බර අනුව ටින් 16%), නමුත් එය සුපිරි සිසිලනයෙහි බලපෑම සමඟ කැටි කිරීමේ ලක්ෂ්‍යය විය හැකිය.  1875 දී සොයාගත් දා සිට ගැලියම් අඩු ද්‍රවාංක සහිත මිශ්‍ර ලෝහ සෑදීම සඳහා භාවිතා කර ඇත. එය අර්ධ සන්නායකවල අර්ධ සන්නායක උපස්ථර වල මාත්‍රකයක් ලෙස භාවිතා කරයි.
 ගැලියම් ප්‍රධාන වශයෙන් ඉලෙක්ට්‍රොනික් වල භාවිතා වේ. ඉලෙක්ට්‍රොනික් වල ගැලියම්හි මූලික රසායනික සංයෝගය වන ගැලියම් ආසනිඩ් මයික්‍රෝවේව් පරිපථ, අධිවේගී මාරුවීමේ පරිපථ සහ අධෝරක්ත පරිපථවල භාවිතා වේ. අර්ධ සන්නායක ගැලියම් නයිට්‍රයිඩ් සහ ඉන්ඩියම් ගැලියම් නයිට්‍රයිඩ් නිල් සහ වයලට් ආලෝක විමෝචක ඩයෝඩ (LED) සහ දියෝඩ ලේසර් නිපදවයි. ස්වර්ණාභරණ සඳහා කෘතිම ගැඩොලීනියම් ගැලියම් ගාර්නෙට් නිෂ්පාදනය සඳහා ද ගැලියම් භාවිතා වේ. ගැලියම් තාක්‍ෂණික විවේචනාත්මක අංගයක් ලෙස සැලකේ.  ගැලියම් ජීව විද්‍යාවේ ස්වාභාවික භූමිකාවක් නොදන්නාහ. ගැලියම් (III) ජීව විද්‍යාත්මක පද්ධතිවල ෆෙරික් ලවණවලට සමාන ආකාරයකින් හැසිරෙන අතර medical ෂධ සහ විකිරණ harma ෂධ ඇතුළු සමහර වෛද්‍ය යෙදීම්වල භාවිතා කර ඇත.

ගැලියම්


La Cour suprême de la fédération de Russie, en , (en abrégé informel ), est la plus haute juridiction de la Russie dans les affaires civiles, économiques, pénales, de droit privé, administratives et autres. Elle supervise aussi le travail des Cours inférieures et est successeur de la Cour suprême de l'URSS. Elle exerce un contrôle juridictionnel sur l'activité des tribunaux et dans ses domaines de compétence joue le rôle de cour d'appel et de cour de cassation.

Compétences

Fonctionnement

Composition

Ses membres sont nommés par le Président Russe et confirmés par le Conseil de la fédération.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Constitution russe de 1993
 Cour constitutionnelle de la fédération de Russie
 Conseil de la fédération (Russie)

Liens externes

Droit en Russie
Russie

Cour suprême de la fédération de Russie


Neandertal sözcüğü şu anlamara gelebilir:

 Neandertal vadisi: Almanya'nın Düsseldorf şehri yakınlarında olan bir vadidir.
 Neandertal adamı: Neandertal deresinde bulunduğu için bu adı almıştır.

Neandertal (anlam ayrımı)


ඉන්දියානු ධජය සම්බන්ධයෙන් ඉන්දියානු ව්‍යවස්ථාව පහත ආකාරයට විස්තර කර තිබේ.ධජයෙහි ඉහල කොටසෙහි ඝණ කහ වර්ණයෙන්ද ,පහළ කොටස කොළ පැහැයෙන්ද වේ. මධ්‍ය ප්‍රදේශය සුදු පැහැ වන අතර එහි මධ්‍යයේ පිහිටි අශෝක චක්‍රය තද නිල් පැහැයෙන් සමාන පරතරයකින් යුක්ත ගරාදි 24 කින් සමන්විත වේ.

ඉන්දියාව

ඉන්දියානු කොඩිය


Alper Uçar (d. 19 Ocak 1985, Denizli), Türkiye Milli buz pateni sporcusu. 1991 yılında, 6 yaşındayken Türkiye'nin ilk Buz pistinin Ankara'da açılması ile bu spora başlamıştır. Yıldızlar kategorisinde 5, Gençler kategorisinde 4 kez Türkiye Şampiyonu olmuştur. Kariyerinin devamında paten partneri Ukrayna asıllı Alisa Agafonova ile yarışmasıyla tanınır. Uçar ve Agafonova iki Kış Olimpiyatında (2014 ve 2018) yarıştılar ve 2011 Dünya Üniversite Oyunları'nda gümüş madalya dahil olmak üzere sekiz uluslararası madalya kazandılar. Altı Avrupa Şampiyonası ve dört Dünya Şampiyonası final bölümünde birlikte kaymışlardır.

Eğitimi
Ted Ankara Koleji'nden mezun olan Uçar Yüksek Öğrenimini Hacettepe Üniversitesi Beden Eğitimi ve Rekreasyon Bölümünde başlamış, sonra da Macaristan'ın Budapeşte şehrindeki Semmelweis Üniversitesi'nde tamamlamıştır

Kariyeri
1997 yılında Yıldızlar, 2001 de Gençler Balkan Şampiyonalarında ülkesine altın madalya kazanmıştır. 2005 yılında Dünya Şampiyonası'nda Senior erkekler kategorisinde ilk defa Türkiye'yi temsil etmiştir. Bu yarışmadan sonra daha iyi antrenman koşullarına kavuşmak için Macar antrenör Andrasz Szaras'ın davetini kabul ederek Macaristan'ın başkenti Budapeşte'ye yerleşmiştir. 2005 yılından beri Dünya ve Avrupa Şampiyonalarında Türkiye'yi başarı ile temsil etmektedir.

2007 yılında Polonya'da yapılan Avrupa Şampiyonasında 25., Tokyo'da yapılan Dünya Şampiyonası'ndaysa 27. bitirmiştir. Üniversite hayatını da Macaristan Budapeştede bitiren Alper Uçar aynı yıl (2009) ABD 'nin Los Angeles kentinde düzenlenen Dünya Şampiyonası'nda elemeleri geçemedi ancak performansıyla büyük bir teklif aldı. Alper Uçar bu şampiyonada dünyaca ünlü Rus antrenör Natalia Dubova'nın dikkatini çekti. Türkiye Buz Pateni Federasyonu'nunda desteğini alan Alper Türkiyede yine bir ilk gerçekleştirmiş oldu. Türkiyede bu zamana kadar denenmemiş olan buz dansı kategorisinde temsil etmek üzere Natalia Dubova'nın öğrencilerinden olan Janette Maitz ile birlikte Türkiye'nin İlk Buz Dansı kategorisindeki sporcuları oldular.

Çalışmalarını ABD nin Stamford şehrinde sürdüren Alper Uçar ve Janette Maitz 22 - 28 Mart 2010 tarihleri arasında Türkiye'yi Torino, İtalya'da Palavela'da yapılacak olan 2010 Dünya Artistik Patinaj Şampiyonası'nda Türkiye'yi ilk kez temsil ettiler. Maitz/Uçar çifti, orijinal dansta, teknik değerlendirmede 20.40 puan, bileşenler değerlendirmesinde de 11.74 puan aldı ve toplam 32.14 bölüm puanıyla sonuncu oldu. Maitz/Uçar ikilisi, zorunlu ve orijinal dans sonunda toplam 49.50 puan aldı ve sonuncu sırada kalarak serbest dansı kayma hakkını elde edemedi.

Alisa Agafonova ile 2010 yılında kariyerlerini birleştiren Uçar, 2011 Erzurum Kış Olimpiyatları'nda gümüş madalya alarak Erzurum'da düzenlenen yarışmada Türk sporcular içinde ilk ve tek madalyayı kazanan oldu. 2012 yılında Rus Milli Takımı'nın başkoçları Alexander Zhulin ve Oleg Voiko ile ABD'deki çalışmalarını Rusya'da devam ettirdi. 2013 Avrupa Şampiyonasında 13. oldular. Yine aynı sezon Nebelhorn Trophy yarışmasında 5. olarak  Rusya'nın Sochi şehrinde düzenlenecek olan Kış Olimpiyatları'na gitmeye hak kazandılar. Türkiye'yi ilk defa Olimpik düzeyde Buz Dansı kategorisinde temsil edebilen Uçar ve Agafonova çifti aynı zamanda dünya sıralamasında üst yerleri tutuyor.

Programlar

Agafonova ile birlikte

Maitz ile birlikte

Tekler

Aldığı Dereceler
GP: Grand Prix; CS: Challenger Series; JGP: Junior Grand Prix

Agafonova ile birlikte buz dansı

Maitz ile birlikte buz dansı

Tekler

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Uluslararası Paten Fedarasyonu profili

1985 doğumlular
Türk buz patencileri
Yaşayan insanlar
Denizli doğumlular
2014 Kış Olimpiyatları buz patencileri
2018 Kış Olimpiyatları buz patencileri
Türk Olimpiyat buz patencileri

Alper Uçar


The Havana Conference was a conference held in the Cuban capital, Havana, from July 21 to July 30, 1940. At the meeting by the Ministers of Foreign Affairs of the United States, Panama, Mexico, Ecuador, Cuba, Costa Rica, Peru, Paraguay, Uruguay, Honduras, Chile, Colombia, Venezuela, Argentina, Guatemala, Nicaragua, Dominican Republic, Brazil, Bolivia, Haiti and  El Salvador agreed to collectively govern territories of nations that were taken over by the Axis powers of World War II and also declared that an attack on any nation in the region would be considered as an attack on all nations.

Background
In the first years of World War II, as Germany began to take over countries throughout Europe, colonies of nations that were occupied, such as Netherlands and France, found themselves orphaned. They were therefore at risk of German occupation. Franklin D. Roosevelt, the president of the United States, and his administration, saw this as a very credible threat, particularly as in the Caribbean were strategically positioned near major trade routes as well as the Panama Canal. At the Lima Conference of 1938, American nations agreed they would meet should a threat to the Western Hemisphere as a whole emerge. The Panama Conference which was called the following year and attending delegates had decided to hold another conference to discuss how to handle territories of European powers. Formally the Second Meeting of Consultation of the Ministers of Foreign Affairs of the American Republics, such a conference was initially set for October 1940.

On June 17, 1940, the US moved the conference time up in response to a perceived increase in the situation's urgency after the fall of France in 1940. Cordell Hull, the United States Secretary of State, planned to lead the Americans at the conference. Argentina, led by the conservative Ramón Castillo, was uncooperative and convinced various nations, notably Brazil and Chile, to withhold their foreign ministers from the conference. The reason they gave for this was that the ministers had much work to do, but historian Fredrick B. Pike writes that it was actually to avoid offending the Axis powers. As Hull prepared to attend the conference, he sought to expand the Export–Import Bank of the United States's lending capacity dramatically, which he thought would ease negotiations. The United States Congress eventually partially granted his request.

Conference
The conference was held from July 21 to July 30, 1940. The US had already publicly stated it would not accept transfer of territories to nations outside of the Americas, in a policy known as "No Transfer". The delegation of the United States met resistance in their efforts from the Argentinian delegation. This resistance lessened after Roberto María Ortiz (the president of Argentina who was in ill health and had delegated his authority to Castillo) pressured the delegation to change tack. The US offered financial aid to countries present and an agreement was reached whereby territories of any European nation would be temporarily controlled by a "Pan-American trusteeship". The agreement, however, still needed to be approved by a supermajority of American nations. The trusteeship would have one member from every American nation.

The "Act of Havana" further provided that if a European nation should fall before the agreement's ratification, any of the countries could take over the relevant territories. The "Declaration of Reciprocal Assistance and Cooperation for the Defense of the Nations of the Americas" codified a one for all and all for one principle of American nations by stating that an attack on one country would be considered an attack on them all. This also provided for the creation of further pledges for mutual defense.

This general sense of unity between nations meant that the United States had been broadly successful. The agreement to a "no transfer doctrine" codified an aspect of the Monroe Doctrine and expanded it to nations besides the United States.

Reaction
Reaction to the ratification of the conference was met accusations of American imperialism from both the French and German press. Communist led labor groups in Mexico protested Mexico's involvement at the conference seeing cooperation with the United States to be imperialist.

See also
 Havana Conference
 Panama Conference (1939)

References

Bibliography

External links
Documents of the conference
The Oxford Companion to World War II on the Conference encyclopedia.com

History of the foreign relations of the United States
Diplomatic conferences in Cuba
20th-century diplomatic conferences
1940 in international relations
1940 in Cuba
World War II conferences
20th century in Havana
1940 in North America
1940 conferences
Republic of Cuba (1902–1959)
Foreign relations of Mexico
Foreign relations of El Salvador
Foreign relations of Honduras
Foreign relations of Nicaragua
Foreign relations of Cuba
Foreign relations of Peru
Foreign relations of Paraguay
Foreign relations of the Dominican Republic
Foreign relations of Chile
Foreign relations of Colombia
Foreign relations of Panama
Foreign relations of Brazil
Foreign relations of Ecuador
Foreign relations of Costa Rica
Foreign relations of Uruguay
Foreign relations of Venezuela
Foreign relations of Argentina
Foreign relations of Guatemala
Foreign relations of Bolivia
Foreign relations of Haiti

Havana Conference (1940)


Tony Oxley (Sheffield, Reino Unido, 15 de junio de 1938) es un baterista, percusionista y compositor británico de jazz.

Historial
Con 18 años toca con la big band de su ciudad natal, permaneciendo entre 1957 y 1960 en una orquesta militar. a partir de este año,  dirige su propia banda, aunque toca también, desde 1963, en trío con Derek Bailey, con quien permanece hasta 1967, introduciéndose en el free jazz. Pasa a ser el batería titular del Ronnie Scott's Club de Londres, y allí toca con casi todos los grandes en gira: Stan Getz, Sonny Rollins, Bill Evans, Charlie Mariano, Joe Henderson... Toca también en trío con Alan Skidmore y, en 1969, graba con John McLaughlin ("Extrapolations") y con Kenny Wheeler ("The Baptised Traveller"). A partir de 1971, realiza diversas grabaciones y toca en gira con Bill Evans.

En 1978 se traslada a Alemania y graba con músicos europeos, especialmente con Tony Coe, Phil Wachsmann y Didier Levallet. Desde los años 1980, realiza frecuentes giras con su propio grupo o incluido en formaciones más amplias (Celebration Orchestra, por ejemplo). Trabaja también con Anthony Braxton y Cecil Taylor.

El estilo de Oxley es virulento e incisivo, constructor además de su propio juego de instrumentos de percusión, incluyendo fuentes de sonidos electrónicos.

Discografía
Oxley, Tony (1969). The Baptised Traveller. Columbia Records.
Oxley, Tony (1969). Ichnos. RCA Records.
Oxley, Tony (1970). 4 Compositions for Sextet. Columbia Records.
Oxley, Tony (1977). February Papers. Incus Records.
Oxley, Tony (1985). Live in Berlin.
Oxley, Tony (1985). Tomorrow Is Here. Dossier.
The Tony Oxley Quartet (1992). Tony Oxley Quartet. Incus.
Oxley, Tony (1994). Enchanted Messenger: Live from Berlin Jazz Festival. Soul Note.
Tony Oxley Project 1 (2001). Triangular Screen. Sofa.
Oxley, Tony (2007). The Advocate. Tzadik Records.

Bibliografía

 BERENDT,Joachim-Er. : El Jazz: Origen y desarrollo. Fondo de Cultura Económica. Madrid, 1986. ISBN 84-375-0260-8)

 CARLES, Phillipe; CLERGEAT, André y COMOLLI, Jean-Louis: Dictionaire du jazz. Robert Laffont Edt., París, 1988. ISBN 2-221-04516-5

Notas y referencias

Enlaces externos

Bateristas de jazz
Bateristas del Reino Unido
Músicos de jazz del Reino Unido
Músicos de free jazz
Nacidos en Sheffield

Tony Oxley


Borstorf er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Breitenfelde under Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Borstorf ligger omkring 7 km vest for Mölln.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg

Borstorf


Apus de soare este o piesă de teatru din 1909; o dramă în patru acte scrisă de Barbu Ștefănescu Delavrancea. Acțiunea are loc în perioada 1503-1504.
Este prima parte Trilogiei Moldovei care mai conține piesele de teatru Viforul (1910) și Luceafărul (1910). Apus de soare este o dramă istorică, fiind o lucrare scrisă pentru a fi reprezentată pe scenă, cu un conținut grav, conflicte puternice și cu un deznodământ trist.

Zoe Dumitrescu Bușulenga a remarcat influențele shakespeariene asupra Trilogiei Moldovei, afirmând că, la fel ca în Iulius Cezar, conspirația apare în Apus de soare încă de la începutul piesei, conspiratorii discutând despre slăbiciunea împăratului, respectiv a domnitorului. În privința semnelor prevestitoare, acestea apar în întreaga dramaturgie istorică (și nu numai), dar aici nu se poate vorbi despre influența anume a unui text, ci de o tradiție în ceea ce privește construirea textului dramatic.

Titlul piesei reprezintă o metaforă care ilustrează drama morții lui Ștefan cel Mare ce este asemănată cu apusul soarelui Moldovei.

Apus de soare prezintă perioada 1503 - 1504 din istoria Moldovei.

Prezentare
În actul I, curtea domnească din Suceava se afla sub semnul a două embleme: soarele toamnei (care prevestește iarna bătrâneții lui Ștefan) și bourul Moldovei - simbol al întemeierii și al integrității. În numele celei de-a doua embleme, bătrânul voievod decide să recucerească Pocuția, vechi teritoriu moldovenesc, stăpânit de Polonia. Rugat de doamna Maria să-și amâne expediția (dată fiind rana pe care o avea la un picior și apropierea iernii), domnitorul refuză: "... și Ștefan n-a murit încă". La chemarea voievodului, șirurile de luptători se îndreaptă spre Suceava, ca puhoaiele de munte, arătând "ce bogată e Moldova". În actul al doilea, cele dintâi vești despre victorie le aduce clucerul Moghilă, care anunță sosirea "Leului Moldovei" - biruitor, dar cu rana de la picior agravată. Desfășurarea luptei este reconstituită în cuvintele acestui martor ocular, în toată măreția ei. Aflăm astfel că, ajungând până în zona numită Halici, voievodul și-a organizat oastea, așteptând sosirea polonezilor (leșilor). Tehnica fiind cea a învăluirii dușmanului, bătălia este crâncenă, încât "curse sânge până la țurloaiele cailor". Importantă este însă nu desfășurarea de forțe, ci dimensiunile aproape fabuloase ale personajului central, care a măturat totul în cale ca și când în acest bătrân s-ar fi întrupat stihiile naturii dezlănțuite.

Odată cu sosirea lui Ștefan cel Mare în cetatea de scaun, se manifestă primul conflict al dramei (previzibil încă din actul I): trei mari boieri (paharnicul Ulea, jitnicerul Stavăr și stolnicul Drăgan) uneltesc împotriva voinței domnitorului. Din punct de vedere istoric, un complot boieresc a existat în timpul domniei lui Ștefan cel Mare, așa cum relatează Grigore Ureche în cronica sa. În dramă, cei trei boieri doresc să-l înscăuneze pe Ștefăniță (convinși fiind că "vulturul bătrân" va muri în curând), fapt care le-ar fi permis să conducă ei țara. Aceasta contravine însă voinței voievodului care-l hărăzise ca urmaș la tron pe Bogdan - singurul care i-ar fi putut continua opera. La modul simbolic, domnia lui Ștefăniță ar fi echivalat cu o întoarcere în haos; și cum Ștefan reprezenta "soarele Moldovei", conflictul devine mitic, este ca lupta dintre lumină și întuneric (despre care vorbesc unele mituri).

În actul al III-lea, simțindu-și sfârșitul aproape, voievodul îi adună pe boieri, curteni și oșteni, pentru "a sta mărturie" la urcarea lui Bogdan pe tron. Absența paharnicului Ulea de la ceremonie, jocul de cuvinte al domnitorului (care presupune că pe Ulea "doare capul", deoarece nu stă bine la locul lui), demonstrează precipitarea conflictului exterior (dintre voievod și boierii uneltitori).

După ce domnul își ocupă locul pe tronul pe care stătuse 47 de ani, urmează momentul discursului; acesta este punctat de tunete și fulgere, subliniind furtuna din sufletul personajului. Cuvintele domnitorului relevă sentimentul datoriei împlinite și rezumă o istorie a cărei esență au constituit-o războiul și jertfa. După impresionantul testament politic lăsat urmașilor, Ștefan îi pune mantia lui Bogdan și-l așează pe tronul Mușatinilor. Gestul îngenuncherii în fața noului domn nu este doar ceremonial: el constituie sfârșitul unei jumătăți de veac glorioase, la capătul căreia, rostogolindu-se de pe treptele tronului în bratele doctorilor, Ștefan cel Mare devine un simplu om. În actul al IV-lea, după ce doctorii străini îi ard rana de la picior cu fierul înroșit în foc, Ștefan aude, afară, printre glasurile celor care-l aclamau pe Bogdan, câteva voci răzlețe rostind numele lui Ștefăniță. Devenit justițiar în numele legii străbune, Ștefan îl străpunge cu sabia pe Ulea (care "murise înainte de-al izbi", copleșit de forța morală a voievodului). Scena - cu prelungiri cosmice - face din Ștefan cel Mare un personaj de mit: cu sabia sa (numită "sfânt oțel"), domnul oprește "cutremurul" care amenință Moldova și "umple prăpastia" (ca la o nouă naștere a Pământului). Cel de-al doilea conflict este psihologic, iar Ștefan constă în conștiința sa că moartea se apropie, de aceea el meditează în fața portretului lui Alexandru cel Bun ("acesta fu un om și nu mai e de mult"), în actul al II-lea; urmează apoi scena întâlnirii cu meșterul pietrar care urmează să-i pregătească lespedea de pe mormânt; tragismul spuselor voievodului despre cei trei boieri este marcant: "Nici n-au treierat grâul din care să-mi fiarbă coliva și mi-o și împart" (cuvinte în care se îmbină ambele conflicte). În tot ceea ce spune Ștefan, repetarea cuvintelor "bătrân", "bolnav" și "neputincios" relevă drama pe care o trăiește omul în fața morții. Conștient de zădărnicia lucrurilor, ca și convingerea că strălucirea și gloria sunt deșarte, se degajă din scena arderii rănii: voievodul le cere doctorilor să pună foc "pretutindeni", "până s-o preface-n scrum trecuta mărire de-o clipă, care a fost odinioară nebiruitul Ștefan ".

În momentele arderii rănii, înfrățindu-și durerea cu patimile lui Iisus, Ștefan cel Mare capătă o aură de sacralitate. Măreția voievodului este însă dincolo de uman: hotărârea de "a duce" Moldova și după ce nu va mai fi, testamentul politic lăsat tinerilor (în care domnul le dăruiește țara, lor și generațiilor care vor veni, până "în veacul vecilor"), fac din Ștefan o figură legendară. Strâns legat de al Il-lea conflict este și titlul metaforic al dramei, moartea lui Ștefan cel Mare fiind asemuită cu un grandios crepuscul. Titlul este justificat de supranumele dat eroului principal -"Soarele Moldovei" - a cărui măreție conferă dramei caracter poematic. Fiecare scenă din cele patru acte constituie o relevare a acestei măreții. Din lunga domnie a lui Ștefan cel Mare, sunt alese câteva momente: o luptă, un complot boieresc, înscăunarea lui Bogdan, moartea voievodului. Fiecare moment este arhetipal, împreună alcătuind imaginea grandioasă a creatorului de istorie, a justițiarului, a omului, a tatălui. "Soarele Moldovei" este văzut din mai multe unghiuri: fetele de la curtea domneasca îl numesc "Măritul", "Slăvitul" și "Sfântul"; clucerul Moghilă îl caracterizează prin cuvintele "Leul Moldovei", iar boierii, copleșiți de măreția și autoritatea lui, îi spun " Șoimanul" și " Vulturul bătrân"

Personaje

Aprecieri critice
Ion Luca Caragiale a afirmat că "Apus de soare e o dramă în patru mari tablouri, a căror perfectă unitate se-ncheagă împrejurul tipului cardinal - Ștefan cel Mare. În ele sunt adunate și coordonate, gradat și armonic, toate elementele acelei prodigioase figuri istorice și a mândrei sale epoce de eroism; naiva bonomie de răzaș cuminte și sănătos; blândețea și omenia față cu cei ce-l ascultă și-l iubesc; dragostea lui de copii și de cei mici, ca a cocoșului împintenat pentru puii care ciugulesc în raza pazei lui[...] Și ... Soarele apune. Sunt toate patru tablourile, grupurile așa de logic și de simetric așezate, ținându-se fiecare figură în potrivită perspectivă ... Și totdeauna în față, aproape pe același plan, alături cu figura măreață a eroului, acea suavă arătare a copilei, Oana cea pe drept cuvânt iubită de el - tipul bunătății și cumințeniei, supunerii și devotamentului, adorând pe strălucitul ei binefăcător ca pe un sfânt ce este - seamănă cu un luceafăr mic, sclipind și el totdeauna împrejurul marelui astru".

Teatru radiofonic

 Regia artistică: Constantin Moruzan; cu: George Calboreanu, Mircea Anghelescu, Ion Manta, Aurel Athanasiu, Sorin Gabor, Dan Nasta, Nicu Dimitriu, Aurel Ghițescu, Gheorghe Ionescu Gion, George Carabin, Fory Etterle, Clody Bertola

 Regia Dan Puican; cu: Gheorghe Cozorici, Adela Mărculescu, Mariana Buruiană, Mircea Albulescu, George Constantin, Corado Negreanu, Ion Punea, Ion Henter, Ion Siminie, Daniel Tomescu, Răzvan Ionescu, Mișu Fotino, Ica Matache, Ruxandra Sireteanu

Referințe și note

Vezi și
 Listă de piese de teatru românești

Legături externe

Barbu Ștefănescu Delavrancea
Piese de teatru românești
Piese de teatru istorice
Trilogia Moldovei
Piese de teatru în 4 acte

Apus de soare


Tom Price može značiti:

Osobe
 Tom Price (glumac), britanski glumac;
 Tom Price (australski političar), predsjednik Južne Australije;
 Tom Price (hokejaš), američki hokejaš na ledu;
 Tom Price (veslač), britanski veslač, osvajač zlata na OI 1952.;
 Tom Price (američki političar), američki političar, ministar zdravstva.

Zemljopis
 Tom Price, Zapadna Australija - grad nazvan po Thomasu Mooru Priceu američkom poduzetniku.

Vidi još

 Thomas Price
 Tom Pryce, britanski vozač utrka

Tom Price


Nikolaj Bredahl Jacobsen (22. studenoga 1971.), danski bivši rukometni reprezentativac, danas rukometni trener. Kao izbornik danske reprentacije osvojio je svjetski naslov na svjetskom prvenstvu 2019. godine.

Izvori

Danski rukometaši
Danski rukometni treneri

Nikolaj Bredahl Jacobsen


Apiaceae Apiales takımına bağlı bir bitki familyasıdır.

Taksonomi
Apiaceae familyasına bağlı cinsler (2022):

 Aciphylla - J.R. Forst. & G. Forst.
 Aegopodium - L.
 Aethusa - L.
 Aletes - J.M. Coult. & Rose
 Ammi - L.
 Ammoselinum - Torr. & A. Gray
 Anethum - L.
 Angelica - L.
 Anthriscus - Pers.
 Apiastrum - Nutt. ex Torr. & A. Gray
 Apium - L.
 Arracacia - Bancr.
 Astrantia - L.
 Berula - Besser ex W.D.J. Koch
 Bifora - Hoffm.
 Bowlesia - Ruiz & Pav.
 Bunium - L.
 Bupleurum - L.
 Caropsis - (Rouy & E.G. Camus) Rauschert
 Carum - L.
 Caucalis - L.
 Centella - L.
 Chaerophyllum - L.
 Cicuta - L.
 Cnidium - Cusson ex Juss.
 Conioselinum - Fisch. ex Hoffm.
 Conium - L.
 Coriandrum - L.
 Cryptotaenia - DC.
 Cuminum - L.
 Cyclospermum - Lag.
 Cymopterus - Raf.
 Cynosciadium - DC.
 Daucosma - Engelm. & A. Gray ex A. Gray
 Daucus - L.
 Dorema - D. Don
 Erigenia - Nutt.
 Eryngium - L.
 Eurytaenia - Torr. & A. Gray
 Falcaria - Fabr.
 Ferula - L.
 Foeniculum - Mill.
 Glehnia - F. Schmidt ex Miq.
 Harbouria - J.M. Coult. & Rose
 Heracleum - L.
 Levisticum - Hill
 Ligusticum - L.
 Lilaeopsis - Greene
 Limnosciadium - Mathias & Constance
 Lomatium - Raf.
 Musineon - Raf.
 Myrrhis - Mill.
 Neoparrya - Mathias
 Oenanthe - L.
 Oreonana - Jeps.
 Oreoxis - Raf.
 Orogenia - S. Watson
 Osmorhiza - Raf.
 Oxypolis - Raf.
 Pastinaca - L.
 Perideridia - Rchb.
 Petroselinum - Hill
 Peucedanum - L.
 Phlojodicarpus - Turcz. ex Ledeb.
 Pimpinella - L.
 Podistera - S. Watson
 Polytaenia - DC.
 Pseudocymopterus - J.M. Coult. & Rose
 Pteryxia - (Nutt. ex Torr. & A. Gray) Nutt. ex J.M. Coult. & Rose
 Ptilimnium - Raf.
 Ptychotis - W.D.J. Koch
 Sanicula - L.
 Scandix - L.
 Selinum - L.
 Seseli - L.
 Shoshonea - Evert & Constance
 Sium - L.
 Smyrnium - L.
 Spermolepis - Raf.
 Sphenosciadium - A. Gray
 Synelcosciadium - Boiss.
 Taenidia - (Torr. & A. Gray) Drude
 Tauschia - Schltdl.
 Thaspium - Nutt.
 Tilingia - Regel & Tiling
 Tordylium - L.
 Torilis - Adans.
 Trachyspermum - Link
 Trepocarpus - Nutt. ex DC.
 Turgenia - Hoffm.
 Yabea - Koso-Pol.
 Zizia - W.D.J. Koch

Konuyla ilgili yayınlar
 Constance, L. (1971). "History of the classification of Umbelliferae (Apiaceae)." in Heywood, V. H. [ed.], The biology and chemistry of the Umbelliferae, 1–11. Academic Press, London.
 Cronquist, A. (1968). The Evolution and Classification of Flowering Plants. Boston: Houghton Mifflin.

 French, D. H. (1971). "Ethnobotany of the Umbelliferae." in Heywood, V. H. [ed.], The biology and chemistry of the Umbelliferae, 385–412. Academic Press, London.
 Hegnauer, R. (1971) "Chemical Patterns and Relationships of Umbelliferae." in Heywood, V. H. [ed.], The biology and chemistry of the Umbelliferae, 267–277. Academic Press, London.
 Heywood, V. H. (1971). "Systematic survey of Old World Umbelliferae." in Heywood, V. H. [ed.], The biology and chemistry of the Umbelliferae, 31–41. Academic Press, London.
 Judd, W. S. et al. (1999). Plant Systematics: A Phylogenetic Approach. Sunderland, MA: Sinauer Associates, Inc.

 Nieto Feliner, Gonzalo; Jury, Stephen Leonard & Herrero Nieto, Alberto (eds.) Flora iberica. Plantas vasculares de la Península Ibérica e Islas Baleares. Vol. X. "Araliaceae-Umbelliferae"  (2003) Madrid: Real Jardín Botánico, CSIC (in Spanish).

Dış bağlantılar
 Umbelliferae  at The Families of Flowering Plants (DELTA)
 Apiaceae  at Discover Life
 Umbellifer Resource Centre  at the Royal Botanic Garden Edinburgh
 Umbellifer Information Server at Moscow State University

Kaynakça

Apiales

Apiaceae


Ana Patricia Abente Brun é uma atriz e advogada paraguaia que fez sua estreia no cinema como Chela no filme As Herdeiras (2018) de Marcelo Martinessi. O papel lhe rendeu o Urso de Prata de melhor atriz no 68º Festival de Cinema de Berlim.

Ligações externas

Atores do Paraguai
Urso de Prata de melhor atriz
Prêmio Platino
Atrizes premiadas com o Prêmio Platino

Ana Brun


Rockmart est une ville américaine située dans le comté de Polk, en Géorgie. Selon le recensement de 2020, sa population est de .

Liens externes

Municipalité en Géorgie (États-Unis)
Comté de Polk (Géorgie)

Rockmart (Géorgie)


Scott Paulin (n. 13 de febrero de 1950; Steubenville, Ohio) es un actor y director de televisión estadounidense.

Carrera
Su trabajo incluye apariciones en Teen Wolf, House M.D., JAG: Judge Advocate General, ER, Cold Case, Profit, 24 y CSI: Crime Scene Investigation. Sus papeles en el cine incluyen interpretar a Deke Slayton en Elegidos para la gloria y A Soldier's Story, Warning Sign, The Accused, I Am Sam y Red Skull en Capitán América.

Vida personal
Él y su esposa Wendy Phillips llevan casados desde 1981. Tienen una hija, Jenny Dare Paulin. Paulin se graduó en 1971.

Referencias

Actores de cine de Estados Unidos
Actores de televisión de Estados Unidos
Directores de televisión de Estados Unidos
Alumnado de la Universidad Pomona

Scott Paulin


ديباي (Debye) اختصاراً D هي وحدة قياس عزم ثنائي القطب الكهربائي حسب نظام وحدات سنتيمتر غرام ثانية (CGS). سميت نسبة للعالم الهولندي بيتر ديباي، الذي كان أول عالم في الكيمياء الفيزيائية اهتم بدراسة الجزيئات ثنائية الأقطاب.

يقاس عزم ثنائي القطب الكهربائي حسب نظام الوحدات الدولي بـ كولوم.متر

اقرأ أيضا
 ثنائي قطب
 رباعي أقطاب
 مغناطيسية
 كهرباء

مراجع

نظام وحدات سنتيمتر غرام ثانية
وحدات قياس ليست في النظام الدولي

بيتر ديباي

ديباي


Oldu Olacak, Nil Burak'ın yedinci albümüdür. Nil Burak'ın kendisinin bestelediği, sözlerini ise Cem Karaca'nın yazdığı "Sen de Başını Alıp Gitme" ilk kez bu albümde yer almıştır.

Parçalar
 Oldu Olacak - söz: Aysel Gürel / müzik-düzenleme: Uğur Dikmen
 Sen de Başını Alıp Gitme - söz: Cem Karaca / müzik: Nil Burak / düzenleme: Uğur Dikmen
 Dokuztaş - söz: Mazhar Kafadar / müzik-düzenleme: Uğur Dikmen
 Hayrola - söz: Aysel Gürel / müzik: Enrico Macias / düzenleme: Uğur Dikmen
 Güneş Bir Kere Doğdu - söz: Aysel Gürel / müzik: Selmi Andak / düzenleme: Uğur Dikmen
 Şıkı Şık - söz: Aysel Gürel / müzik: Metin Özülkü / düzenleme: Uğur Dikmen
 Hasret İki Dudak Arasında - söz: Aysel Gürel / müzik: Banu Kırbağ / düzenleme: Uğur Dikmen
 Sevdanı Sürüdüm - söz: Aysel Gürel / müzik-düzenleme: Uğur Dikmen
 Vız Gelir - söz: Aysel Gürel / müzik-düzenleme: Uğur Dikmen
 Kar Günleri - söz: Nil Burak / müzik-düzenleme: Uğur Dikmen

Nil Burak albümleri
1989 albümleri
Pop albümleri

Oldu Olacak


Parisina es una tragedia lírica u ópera en cuatro actos con música de Pietro Mascagni y libreto en italiano de Gabriele D'Annunzio, basado en el poema homónimo de Byron (1816). Se estrenó en el Teatro alla Scala de Milán el 15 de diciembre de 1913.

Personajes

Referencias
Notas

Fuentes
Almanacco Amadeus
Licencia

Enlaces externos

Óperas de Pietro Mascagni
Óperas en italiano
Óperas de 1913
Óperas estrenadas en Milán
Obras de Gabriele D'Annunzio

Parisina (Mascagni)


Ženka i općenitije ženski organizam (♀) je organizam koji u svrhu razmnožavanja stvara jajne stanice. Ženske spolne stanice, često nepokretne, u procesu se oplodnje spajaju s pokretnim i često mnogo manjim spolnim stanicama organizma čiji se fiziološki spol naziva muškim. Ostale osobitosti ženskih organizama variraju među vrstama. Kod nekih vrsta razlike su dobro izražene u fenotipu, primjerice kroz postojanje mliječnih žlijezda. Osim u slučaju rijetkih medicinskih stanja, većina ženki sisavaca, uključujući žene, ima dva kromosoma X. Iza spolnih razlika među vrstama ne stoji jedinstveni genetski mehanizam; po svemu sudeći postojanje dva spola neovisno je evoluiralo u različitim evolucijskim lozama.

Odlike
U sustavu razmnožavanja s dva spola ženka stvara (često nepokretne) spolne stanice zvane jajnim stanicama, dok pokretne i manje spolne stanice spermatozoide stvara mužjak. Ženke se ne mogu spolno razmnožavati bez pristupa muškim spolnim stanicama, i obrnuto. U nekih vrsta, međutim, ženke se mogu razmnožavati samostalno, nespolno, primjerice putem partenogeneze.

Pri spolnom razmnožavanju utvrđeno je postojanje izogamnih vrsta s gametama identičnog oblika i ponašanja (koje se ipak razlikuju na molekulskoj razini) i anizogamne vrste sa spolnim stanicama muškog i ženskog tipa, a onda posebno oogamne vrste među kojima je i čovjek u kojih su ženske spolne stanice mnogo veće od muških i nemaju mogućnost gibanja.

Biološki spol se definira prema vrsti spolnih stanica koje organizam proizvodi: muški organizam proizvodi spermatozoide, a ženski jajne stanice. Ostale razlike između mužjaka i ženki u jednoj lozi općenito ne određuju razliku spolova u drugoj lozi.

Muško-ženski dimorfizam organizama i reproduktivnih organa različitih spolova ne odnosi se samo na životinje: jajne stanice, među ostalim, proizvode jedinke vrste Chytridiomycota, alge kremenjašice i kopnene biljke. U kopnenih biljaka ženski i muški organizmi i organi nisu samo oni koji proizvode ženske i muške gamete, već i strukture sporofita iz kojih nastaju ženske i muške biljke.
Fenotipska osobitost ženki iz razreda Mammalia (sisavci) su izražene mliječne žlijezde. One su u osnivi modificirane znojne žlijezde specijalizirane za stvaranje mlijeka kojim se podmladak hrani neko vrijeme nakon rođenja. Mliječne žlijezde su najočitije kod ljudi: žensko tijelo pohranjuje veće količine masnog tkiva u blizini bradavica, što rezultira istaknutim dojkama. Mliječne žlijezde prisutne su kod oba spola svih sisavaca, no rijetki ih mužjaci i koriste.

Ženke svih sisavaca rađaju mlade, uz iznimku ženki jednootvornih prasisavaca koje legu jaja.

Neke druge vrste, poput gupija, premda nisu sisavci imaju sisavcima slične reproduktivne strukture. Drugima se, primjerice morskim psima, jaja izlegu u tijelima pa se može pričiniti da rađaju žive mlade.

Određenje spola
Fiziološki spol organizma može odrediti niz čimbenika, od genetskih do okolišnih. Ponekad se spol može i prirodno promijeniti za života organizma. Iako većina vrsta ima dobro diferencirana dva spola, jedinke hermafroditskih životinja poput crva imaju i muške i ženske reproduktivne organe.

Genetsko određenje
Spol većine sisavaca, uključujući ljude, genetski je određen XY–sustavom u kojem ženke imaju kromosome X i X, a mužjaci kromosom X i od njega manji Y. Prilikom razmnožavanja mužjak daje spermije tipa X ili Y, dok ženka uvijek daje jajnu stanicu s kromosomom X. Spermij Y sparen s jajašcem X u potomstvu daje mužjaka, dok spermij X i jajašce X daju ženku. Neki sisavci, poput čudnovatog kljunaša, imaju različite kombinacije. Kako bi se kompenzirala razlika u veličini, jedan se od X-kromosoma ženke nasumično inaktivira u svakoj stanici placentalnih sisavaca, dok se očinski X inaktivira u tobolčara.

Sustav Z i W kromosoma za određenje spola, u kojem su ženke heterozigotne pa imaju par ZW, za razliku od ZZ u mužjaka, mogu se naći u ptica, nekih insekata (leptira i moljaca) i drugih organizama. Spol jedinki iz reda insekata opnokrilaca, poput mrava i pčela, često se određuju haplodiploidijom; u njoj je većina mužjaka haploidna, a ženke i neki sterilni mužjaci diploidni. Pri pojavi interseksualnosti kod sisavaca moguće su i kombinacije poput XO i XXX; te jedinke se smatraju ženskima sve dok ne nose i Y kromosom. Potonja stanja često rezultiraju sterilnošću.

Okolišno određenje
Podmladak nekih vrsta razvija se, ovisno o okolišnim uvjetima, u jedan ili drugi spol. U nekih gmazova, poput aligatora, spol se određuje temperaturom inkubacije oplođenoga jaja. Druge vrste spol nekad mijenjaju i kao odrasle jedinke, kao odgovor na lokalne reproduktivne okolnosti poput kratkog nedostatka mužjaka.

Izvori

Biologija
Seksualnost

Ženka


මධ්‍යම වේලා කලාපය (CT) යනු,  කැනඩාවෙහි, එක්සත් ජනපදයෙහි, මෙක්සිකෝවෙහි, මධ්‍යම ඇමරිකාවෙහි, සමහරක් කැරිබියානු දූපත්වල, සහ  නැගෙනහිර ශාන්තිකර සාගරයෙහි කොටස් වල භාවිතා කෙරෙන වේලා කලාපයකි. මෙම කලාපයෙහි වේලාව,  සමායෝත සාර්වත්‍ර වේලාවට ( ග්‍රිනිච් මධ්‍යහ්න වේලාවට - GMT)  පැය හයක් පසුපසින් පවතියි.

මධ්‍යම වේලා කලාපය


Miguel Suárez Arias (Toluca, Estado de México, 21 de octubre de 1909 - Ciudad de México, 26 de febrero de 1993) fue un actor mexicano.

Filmografía

Cine
 Por tu maldito amor (1990)
 Música de Viento (1989)... Sr. Robirosa
 Y tú.. quién eres? (1986)
 Al filo de la ley: Misión rescate (1984)... Procurador
 Acorralado (1983)
 Viva el chubasco (1978)
 Pobre clara (1975)... Sr. Alfaro
 Duro pero seguro (1974) ... Don Ruperto, el Tata
 Negro es un bello color (1973)
 Entre monjas anda el diablo... Obispo (1972)
 Nadie te querrá como yo (1972)
 Manuel Saldivar, el texano (1971)
 El sinvergüenza (1971)
 Una vez, un hombre... (1970)
 Tápame contigo (1969)
 Las impuras (1969)
 El amor y esas cosas (Segmento: "Un adulterio formal") (1969)
 Cuando los hijos se van... Don Francisco (1969)
 Muñecas peligrosas (1968)
 Un nuevo modo de amar (1968)
 Patrulla de valientes''' (1967)
 Mujeres, mujeres, mujeres (Segmento: "El imponente")
 Viento negro... Funcionario (1965)
 Los cuervos están de luto (1965)
 Aventura al centro de la tierra... Psiquiatra (1964)
 El ciclón de Jalisco (1963)
 El norteño (1962)
 Pecado de juventud (1962)
 El tejedor de milagros (1962)
 El pecado de una madre (1961)
 Se alquila marido (1961)
 El Bronco Reynosa (1961)
 Los jóvenes... Amigo de Raúl
 El proceso de las señoritas Vivanco (1960)
 El dolor de pagar la renta... Don Próspero
 La cigüeña dijo sí (1960)
 Verano violento... El doctor
 El joven del carrito (1959)
 Mis padres se divorcian... Abogado de Diana
 Vagabundo y millonario (1959)
 La vida de Agustín Lara... Toledito
 Ama a tu prójimo (1958)
 Miércoles de Ceniza... Conspirador
 Refifí entre las mujeres (1958)
 La ciudad de los niños (1957)
 El gato sin botas (1957)
 El campeón ciclista (1957)
 Teatro del crimen (1957)
 Feliz año, amor mío (1956)
 La adúltera (1956)... Cura
 Viva la juventud! (1956)
 Cuidado con el amor (1954)

 TV
 1991 Atrapada (TV) Don Fernando
 1991 Al filo de la muerte (TV) Antonio
 1990 La fuerza del amor (TV) Anselmo (1990)
 1987 Tres generaciones (TV) Benigno
 1987 La indomable (TV) Salsedo
 1987 El rincón de los prodigios (TV) Padre Gonzalo
 1986 Seducción (TV) Alberto
 1981 Toda una vida (TV) Ramón (1981)
 1981 Una limosna de amor (TV) Don Jorge
 1980 Cancionera (TV) Abuelo
 1977 La venganza (TV)
 1975 Pobre Clara (TV) Alfaro
 1974 Los miserables (TV)
 1974 Ha llegado una intrusa (TV)
 1973 Amarás a tu prójimo (TV)
 1972 La señora joven (TV)
 1971 Lucía Sombra (TV)
 1970 Aventura (TV)
 1969 De turno con la angustia (TV)
 1969 Lo que no fue (TV)
 1969 Rosario (TV)
 1968 Los Caudillos (TV) Azcárate
 1968 Tiempo de perdón (TV)
 1968 Leyendas de México (TV)
 1968 Pasión gitana (TV)
 1968 Cárcel de mujeres (TV)
 1967 Anita de Montemar (TV) Sr. Mercado
 1967 Obsesión (TV)
 1967 Rocambole (TV) (1965)
 1963 Lo imperdonable (TV)
 1962 La actriz (TV)
 1959 Mi esposa se divorcia (TV)
 1958 Senda prohibida (TV)
 1958 Gutierritos'' (TV) ... Sr. Fernández-Yáñez

Nacidos en Toluca de Lerdo
Actores de cine de México
Actores de teatro de México
Actores de televisión de México
Fallecidos en Ciudad de México

Miguel Suárez Arias


Aderus inimpressipennis é uma espécie de inseto besouro da família Aderidae. Foi descrita cientificamente por Maurice Pic em 1914.

Distribuição geográfica
Habita no México.

Referências

inimpressipennis
Coleópteros do México
Insetos descritos em 1914
Espécies descritas por Maurice Pic

Aderus inimpressipennis


Šangajski muzej znanosti i tehnologije (kin. 上海科技馆, pinyin: Shànghǎi kējì guǎn) je veliki muzej znanosti i tehnologije, osnovan 2001. god. u Šangaju.
Nalazi se na Pudongu, uz Park stoljeća koji je svojom površinom od 250.000 m² najveći park u Šangaju, te je izgrađen kako bi popularizirao znanost u cijeloj delti Jangcea.

Povijest

Šangajski muzej znanosti i tehnologije je planiran kao kruna Trga stoljeća koji je izgrađen 1995. god. Muzej je na vrijeme dovršio svoju konferencijsku dvoranu za sastanak čelnika APEC-a 20. i 21. listopada 2001. god., kojemu su nazočili kineski premijer Jiang Zemin, ruski predsjednik Vladimir Putin i američki predsjednik George W. Bush. Ubrzo je muzej otvoren i za javnost, 18. prosinca 2001. god. Između otvorenja i 2010. god.  muzej je privukao 19,5 milijuna posjetitelja.

Ustroj

Zgrada muzeja je uzlazna spirala koja se uzdiže pet katova, simbolizirajući znanstveni i tehnološki napredak. Ogromna staklena sfera u njegovom središtu označava nastanak života iz vode. Njegovi temelji obuhvaćaju površinu od 6,8 hektara, a površina mu je 98.000 m², od čega 65.500 m² izložbenog prostora.

Šangajski muzej znanosti i tehnologije ima 14 glavnih stalnih izložbi i 4 kina znanstvene tematike. Izložbe su: Spektar života (Prirodni eksponat koji oponaša krajolik pokrajine Yunnan i prikazuje njegovu raznolikost bića), Istraživanje Zemlje, Kolijevka dizajna, Dječja zemlja duge (Dječji znanstveni park), Svjetlost mudrosti, Dom na Zemlji, Informacijska era, Svijet robota, Svjetlost istraživanja (Izložba koja prikazuje ljudska znanstvena dostignuća 20. stoljeća), Čovječanstvo i zdravlje, Svemirska navigacija, Svijet životinja, Izložba paukova, Kineska antička nauka i tehnologija (drevni kineski izumi i djela), Galerija istraživača (sadrži kineske i strane istraživače), Galerija akademika (sadrži suvremene znanstvenike iz Kine, posebno Šangaja).

Postoje i dvije privremene izložbene dvorane. Muzej je otvoren svaki dan osim ponedjeljcima (osim praznika), od 09:00 do 17:15.

Izvori

Vanjske poveznice

Službene stranice

Muzeji u Kini
Muzeji

Šangajski muzej znanosti i tehnologije


Serkan Kırıntılı (d. 15 Şubat 1985; Adana), kaleci mevkiinde oynayan Türk millî futbolcu. En son Süper Lig ekiplerinden Ümraniyespor'da forma giydi.

Kulüp kariyeri

Adanaspor
Serkan futbola 14 yaşında amatör olarak Adanaspor'da başlamıştır. 17 Yaşında Adanaspor A Takımına yükselmiştir. 1.85 m. boyunda ve 81 kg. ağırlığındaki kaleci gösterdiği performans ile millî takım kadrosuna da çağrılmıştır.

MKE Ankaragücü
2004-2005 sezonunun devre arasında MKE Ankaragücü'ne transfer oldu. MKE Ankaragücü'nde 5 sezon forma giyen oyuncu, bu takımda birçok kez ilk 11 oynadı. 15/08/2010 tarihinde MKE Ankaragücü ile olan sözleşmesini tek taraflı olarak feshetmiştir.

Fenerbahçe
31 Ağustos 2010'da Fenerbahçe'ye transfer oldu. Fenerbahçe formasıyla ilk kez 4 Eylül 2010 tarihinde; Sivas Kongresi'nin yıldönümünü anmak için Sivasspor'un sahasında oynanan, Cumhuriyet Kupası mücadelesinde ilk onbirde Sivasspor'a karşı forma giydi. 31 Ağustos 2010'dan beri Fenerbahçe adına mücadele etmektedir. 2012 yaz ayında Fenerbahçe ile sözleşmesini 3 yıl daha uzatmıştır.Son olarak ise Ziraat Türkiye Kupası maçında Pendikspor maçında 90 dakika oyunda kalmış ve başarılı kurtarışları ile hiç gol yemeden görevini tamamlamıştır.

Çaykur Rizespor
Serkan Kırıntılı 4 Eylül 2013 tarihinde Çaykur Rizespor'a transfer olmuştur.

Konyaspor
2015 yılının Haziran ayında Konyaspor ile 3 yıllık sözleşme imzaladı.

Alanyaspor
1 Şubat 2021 tarihinde Alanyaspor ile 1,5 yıllık sözleşme imzaladı.

Millî takım kariyeri
Türkiye 19 yaş altı millî futbol takımı ile 2004 yılında düzenlenen UEFA 19 Yaş Altı Şampiyonası'na katildi ve final oynadı.

İstatistikleri

Kulüp Takım İstatistikleri

Millî takım istatistikleri

Başarıları

Takım
 Fenerbahçe
 Süper Lig (1): 2010
 Türkiye Kupası (2):  2012, 2013
 UEFA Avrupa Ligi Yari Final: 2013

 Konyaspor
 Türkiye Kupası (1):  2017
 Süper Kupa (1): 2017

Kaynakça

Dış bağlantılar

1985 doğumlular
Türk erkek futbolcular
MKE Ankaragücü GSK futbolcuları
Yaşayan insanlar
Fenerbahçe SK futbolcuları
Adanaspor futbolcuları
Alanyaspor futbolcuları
Konyaspor futbolcuları
Çaykur Rizespor futbolcuları
Ümraniyespor futbolcuları
Kaleci futbolcular
Türkiye 21 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 18 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 20 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 19 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Adana doğumlu futbolcular
Türkiye millî futbol takımı futbolcuları
Süper Lig futbolcuları

Serkan Kırıntılı


Benjamin Hendrickson (26 de agosto de 1950 - 3 de julho de 2006) foi um ator estadunidense conhecido por interpretar Hal Munson na novela As the World Turns.

Morte
O corpo de Hendrickson foi encontrado em 3 de julho de 2006 em sua casa em Huntington, Nova York. A polícia do condado de Suffolk classificou sua morte como suicídio; no seu corpo havia um ferimento de bala na cabeça.

Filmografia

Ligações externas

Nascidos em 1950
Mortos em 2006
Atores dos Estados Unidos
Atores de televisão dos Estados Unidos
Atores premiados com o Emmy do Daytime
Alunos da Juilliard School
Suicídios por armas de fogo

Benjamin Hendrickson


Boris Milošević (Šibenik, 5. studenoga 1974.) hrvatski je političar, pravnik srpske nacionalnosti i bivši potpredsjednik Vlade Republike Hrvatske zadužen za socijalna pitanja te ljudska i manjinska prava. Član je Samostalne demokratske srpske stranke (SDSS). Od srpnja 2019. do srpnja 2020. godine obnašao je dužnost predsjednika Srpskog narodnog vijeća.

Rani život i karijera
Boris Milošević rođen je u Šibeniku 1974. godine, u etničkoj srpskoj obitelji. Diplomirao je na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Rijeci, a kasnije upisao je poslijediplomski studij javnog prava i uprave na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu.

Za vrijeme Domovinskog rata njegov je otac bio mobiliziran u Hrvatsku vojsku. Njegova baka je ubijena u selu Bribirske Mostine nakon operacije Oluja. Njezin ubojica uhićen je nakon što se hvalio "ubojstvom četnika" i osuđen je na 7,5 godina zatvora. Međutim, pomilovao ga je predsjednik Franjo Tuđman nakon 3,5 godine.

Od 2002. do 2005. godine bio je stažist na Općinskom sudu u Benkovcu. Od 2005. do 2007. godine radio je kao pravni savjetnik španjolske humanitarne organizacije Pokret za mir, a od 2007. do 2008. godine radio je kao tajnik općine Kistanje.

Nakon preseljenja u Zagreb, od 2008. do 2011. godine radio je kao pravni savjetnik u Srpskom narodnom vijeću (SNV). Bio je i član glavnog odbora Centra za ljudska prava od 2010. do 2012. godine.

Politička karijera
Njegova politička karijera započela je 2012. godine kada je pod ministrom Arsenom Baukom postao pomoćnik ministra uprave i šef Uprave za politički sustav i lokalnu (regionalnu) samoupravu. Na izborima 2016. godine izabran je za zastupnika u Hrvatskom saboru i postao je predsjednikom saborskog kluba SDSS-a. Tijekom svoje parlamentarne karijere bio je član međuparlamentarnih skupina prijateljstva s Azerbajdžanom, Crnom Gorom, Češkom, Grčkom, Irskom, Italijom, Kinom, Rusijom, Srbijom i Ujedinjenim Kraljevstvom. Bio je i član parlamentarnog odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i parlamentarnog odbora za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo.

Zalagao se za uporabu srpske ćirilice, navodeći kako "ćirilica simbolizira Srbe u Hrvatskoj", a oni koji kažu da ćirilica nije poželjna zapravo žele reći da su Srbi nepoželjni.

U srpnju 2019. godine postao je predsjednik Srpskog narodnog vijeća, a na tu dužnost došao je nakon Milorada Pupovca, koji je SNV vodio 22 godine.

Dana 23. srpnja 2020. godine Milošević je izabran za jednog od četiri potpredsjednika hrvatske Vlade i dobio je zaduženje za socijalna pitanja i ljudska i manjinska prava u novoj Vladi Andreja Plenkovića. Zbog prihvaćanja vladine pozicije morao je podnijeti ostavku na mjesto predsjednika SNV-a. Hrvatski predsjednik Zoran Milanović reagirao je na to da je Milošević postao potpredsjednik vlade rekavši kako želi vidjeti Miloševića u Kninu na proslavi Dana pobjede što se u zajednici hrvatskih Srba smatra katastrofom zbog, po njihovom mišljenju, protjerivanja srpskih civila nakon vojne operacija Oluje i poraza Republike Srpske Krajine.

Dana 30. srpnja 2020. godine predsjednik Vlade Republike Hrvatske Andrej Plenković najavio je da će Milošević sudjelovati u obilježavanju Dana pobjede dok će ministar hrvatskih branitelja Tomo Medved sudjelovati na komemoraciji pokolja u Gruborima gdje je ubijeno 6 srpskih civila nakon operacije Oluja. Ovo će biti prvi put što će bilo koji srpski političar u Hrvatskoj nazočiti proslavi Dana pobjede. Nekolicina Srba na društvenim medijima kritizirala je Miloševićevu odluku o nazočnosti proslavi. Njegova odluka izazvala je i kritike srpskih političara. Milorad Dodik, srpski član Predsjedništva Bosne i Hercegovine, Miloševićevu odluku nazvao je neprihvatljivom, dok je Aleksandar Vulin, srpski ministar obrane, rekao kako ne vjeruje da je moguće da Srbin dođe na proslavu dana kada je po njegovim riječima 250.000 Srba protjerano iz Hrvatske i onog dana kada je ubijeno preko dvije tisuće Srba. Srpski predsjednik Aleksandar Vučić kasnije je rekao kako je na Srbiji i Republici Srpskoj da kažu da ne podržavaju nazočnost srpskih predstavnika na proslavi Operacije Oluja u Kninu, te da nikada neće prestati obilježavati obljetnice pogroma Srba iz Hrvatske. Specijalni izaslanik predsjednika Srbije za rješavanje pitanja nestalih osoba s Hrvatskom, Veran Matić, rekao je da se Milošević pokazao vrlo predanim, principijelnim i vrijednim zagovornikom interesa Srba u Hrvatskoj, ali i demokratizacije Hrvatske.

Osobni život
Oženjen je i ima jedno dijete, dok njegova supruga radi u Srpskoj pravoslavnoj srednjoj školi u Zagrebu.

Izvori

Hrvatski političari
Srbi u Hrvatskoj

Boris Milošević (političar)


NGC 5684 est une galaxie lenticulaire située dans la constellation du Bouvier. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5684 a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1785.

NGC 5684 est une galaxie LINER, c'est-à-dire une galaxie dont le noyau présente un spectre d'émission caractérisé par de larges raies d'atomes faiblement ionisés. Selon la base de données Simbad, NGC 5684 est une galaxie à noyau actif.

Groupe de NGC 5675
Selon A. M. Garcia, NGC 5684 fait partie d'un trio de galaxies, le groupe de NGC 5675. L'autre galaxie du trio est NGC 5695.

Abraham Mahtessian mentionne aussi ce trio avec les mêmes galaxies.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5684 sur le site du professeur C. Seligman

5684
Constellation du Bouvier
Galaxie lenticulaire
Galaxie LINER
Galaxie active
Objet céleste découvert en 1785
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5684


Ioan Popoviciu (n. 1885, Cozia, comuna Cârjiți, comitatul Hunedoara, Regatul Ungariei – d. 1961, Deva, Republica Populară Romînă) a fost învățător  și delegat al cercului electoral Deva la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918

Biografie
Ioan Popoviciu a urmat școala primară în sat, apoi gimnaziul la Deva și Institutul pedagogic la Sibiu.
A fost învățător la Sântandrei. După Unire a fost numit director la Școala primară din Deva.

Note

Bibliografie
 I. Șerban, Dictionarul Personalitatilor unirii. Trimisii Romanilor Transilvaneni la Marea Adunare Nationala de la Alba Iulia, Alba Iulia, 2003.

Nașteri în 1885
Decese în 1961
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Învățători români
Transilvăneni
Români din Austro-Ungaria

Ioan Popoviciu


Haiti ya da resmî adıyla Haiti Cumhuriyeti, Amerika'da Karayip Denizi'nde bir ada ülkesidir. Küba'nın doğusunda yer alan Hispaniola adasını Dominik Cumhuriyeti ile paylaşır ve adanın batı kısımdadır. Yüzölçümü 27.750 km² olan ülkenin nüfusu 10 milyon (2009), başkenti Port-au-Prince'tir.

Eski bir Fransız sömürgesi olan Haiti, Kuzey ve Güney Amerika'da, Amerika Birleşik Devletleri'nden sonra bağımsızlığını ilân eden ikinci ülkedir. Buna karşılık, bugün Batı Yarımkürenin en fakir ülkesidir ve yönetiminde bir anarşi durumu hâlen devam etmektedir.

Tarih

Haiti'nin yerli halkı, bir Aravak halkı olan Taínolardı. Kristof Kolomb'un 1492'de yeni dünyanın keşfinden sonra adaya Hispaniola adı verilmişti. Hispaniola Adası, Avrupa'dan gelip "yeni dünyayı fethedenler"in üslerinden biri haline geldi. O zamanda yaşamış İspanyol Katolik rahip Bartolome de Las Casas, Türkçede de Kızılderili Katliamı adıyla yayınlanmış kitabında ada hakkında şunları yazmaktadır: "Bu ada üzerinde (ben 1508'de vardığım zaman) 6 milyon insan yaşıyordu, Kızılderililer de dahil olmak üzere. Ne var ki 1494'ten 1508'e kadar 3 milyonun üzerinde insan savaştan, kölelikten ve madenlerden dolayı yok olmuştu. Gelecek nesillerde buna kim inanacaktır?"

Bazı tarihçiler Las Casas'ın bu rakamı abarttığını ve nüfusun 1 milyon kadar olduğunu düşünmekteyse de bazıları 8 milyona kadar vardığını savunmaktadır. Bununla birlikte Las Casas'ın bu kitabında Kuzey Amerika'nın kıyılarından güneye doğru tüm Orta Amerika, Güney Amerika'nın kuzeyi ve Karayipler'deki adalarda yapılan Kızılderili/yerli katliamlarını anlattığı gibi, yeni dünyanın keşfinden sonra bölgede büyük kıyımlar yaşandığı şüphesizdir.

17. ve 18. yüzyıllarda adanın bugünkü Haiti olan 3'te 1'lik batı kısmı Fransız deniz korsanlarının eline geçti. Fransızlar burayı İspanyol ve İngiliz gemilerini taciz etmek için kullandılar. Daha sonra, Saint-Domingue adını verdikleri adanın bu kısmında şeker ve kahve üretimine başladılar.

Fransız İmparatorluğunun 18.yüzyıldaki en zengin sömürgelerinden biri haline gelen Saint-Domingue, 1780'lerde Avrupa'da tüketilen şekerin %40, kahvenin ise %60 kadarını üretmişti. Bu dönemde, şeker kamışı ve kahve ekim alanlarında çalıştırılmak üzere 790.000 kadar Afrikalı köle getirildiği tahmin edilmektedir.

12 Ocak 2010 günü yerel saatle 16:53'te 7.0 büyüklüğünde bir deprem gerçekleşmiştir ve 200 bin kişinin bu depremde hayatını kaybettiği tahmin edilmektedir.

Bağımsızlık

1789 Fransız İhtilali Saint Domingue'nin kaderini de kökten etkiledi. Fakir ve zengin beyazlar, devrim sonrası yasalara göre koloninin nasıl yönetileceği konusunda anlaşmazlığa düştüler. Bu arada, kölelikten kurtulmuş siyahlar ve yerliler, ihtilalin getirdiği Vatandaş ve İnsan Hakları Bildirgesine göre kendilerinin de Fransız vatandaşı olduklarını ileri sürdüler. Bu arada Haiti Devrimini başlatan köleler Haitili liderler Toussaint L'Ouverture, Jean-Jacques Dessalines ve Henri Christophe önderliğinde bir silahlı güç haline geldiler. Yerliler ordusu Fransız güçleri ile Napolyon Bonapart'ın 1803'te gönderdiği orduyu yendi. Bunların sonucunda Haiti kendi yerli ismiyle 1804 yılında bağımsızlığını ilan etti. General Dessalines yönetimi eline aldı ve 1805'te Anayasa ilan etti. Anayasaya göre herkes din özgürlüğüne sahipti ve herkes Haitili siyah olarak tanımlandı.

Haiti bağımsızlığına rağmen 1826'da Panama'da yapılan bağımsız Amerika ülkeleri toplantısına dahil edilmedi ve ABD tarafından 1862'ye kadar tanınmadı. I.Dünya Savaşı'nda 1915 yılından 1934'e kadar ABD haksız bir şekilde Haiti'yi işgal ve kontrol altında tuttu. Haiti 20. yüzyıl boyunca da darbe, katliam ve iç savaşlardan kurtulamadı.

Ekonomi
Haiti, 19.97 milyar $ GSYİH ve sermaye başına GSYİH 1.800 $ ile (2017 tahminleri) ağırlıklı olarak serbest bir piyasa ekonomisine sahiptir. Ülke para birimi olarak Haiti shell i kullanıyor. Turizm endüstrisine rağmen, Haiti yoksulluk, yolsuzluk, siyasi istikrarsızlık, zayıf altyapı, sağlık hizmetlerinin eksikliği ve eğitim eksikliğinin temel nedenleri ile dünyanın en fakir ve Amerika bölgesindeki en fakir ülkelerden biridir. İşsizlik yüksek ve birçok Haitili göç etmeye çalışıyor. 2010 depreminden ve ardından kolera salgından sonra ticaret önemli ölçüde geriledi ve ülkenin satın alma gücü paritesi %8 düştü (12,15 milyar ABD dolarından 11,18 milyar ABD dolarına). Haiti, 2010 Birleşmiş Milletler İnsani Gelişme Endeksi'nde 182 ülke sıralamasında 145. sıradadır.

Başkan Aristide'nin yönetimi hakkında tartışmalı 2000 seçimi ve suçlamalarının ardından  ABD'nin Haitili hükûmete yardımı 2001 ve 2004 yılları arasında kesildi. Aristide'nin 2004'te ayrılmasından sonra yardımlar restore edildi ve Brezilya ordusu Haiti barışı koruma operasyonunda Birleşmiş Milletler İstikrar Misyonuna liderlik etti. Yaklaşık dört yıllık durgunluktan sonra, 2005 yılında ekonomi %1,5 büyüdü. Eylül 2009'da Haiti, dış borcunun iptaline hak kazanmak için IMF ve Dünya Bankası'nın Aşırı Borçlu Yoksul Ülkeler programı tarafından incelenmeye alındı.

Hükûmetin bütçesinin yüzde 90'ından fazlası, Venezuela liderliğindeki bir petrol ittifakı olan Petrocaribe ile yapılan bir anlaşmadan kaynaklanıyor.

Büyük Deprem

2010 yılında ülkeyi derinden yaralayan 7 büyüklüğünde bir deprem oldu. Resmî ölü sayısı 200 bin kişinin üzerinde.

2021 yılının Ağustos ayında 7.2 büyüklüğünde deprem meydana geldi. Bu depremde 2200'den fazla kişi hayatını kaybetti.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Photo Haiti
 Map of Haiti

Uluslararası Frankofoni Örgütü üyesi ülkeler

Haiti


Olaylar
 Part İmparatorluğu kuruldu (dağılışı 224).

Doğumlar
 Çin Şi Huang, ilk Çin imparatoru ve Qin Hanedanlığı'nın kurucusu (ö. MÖ 210)
 Hannibal Barca, Sami ırkından gelen Kartacalı politikacı ve general (ö. MÖ 183)

Ölümler

MÖ 247


David Robert Brooks (Warrington, 8 de julho de 1997) é um futebolista que atua como extremo ou médio-ofensivo. Atualmente joga no Bournemouth, clube da Premier League. Representou tanto Inglaterra a nível Sub-20 como País de Gales a nível Sub-21, antes de fazer a sua estreia internacional sénior pela Seleção Nacional Galesa, em 2017.

Carreira Clubística

Início de Carreira
Brooks nasceu em Warrington, Cheshire. Jogou na academia do Manchester City desde os 7 anos de idade, antes de se mudar para a academia do Sheffield United em 2014. Assinou contrato profissional pelos Blades em março de 2015. A 29 de agosto de 2015, foi emprestado por 1 mês ao Halifax Town, da National League (5ª divisão inglesa). O empréstimo acabou por ser prolongado por 1 mês adicional. Brooks fez 5 jogos pelo Halifax, marcando 1 golo contra o Aldershot Town.

Sheffield United
A 30 de agosto de 2016, Brooks estreou-se pela equipa principal do Sheffield United, entrando aos 63 minutos de jogo como suplente de Matt Done, num empate por 0–0 contra oLeicester City Sub-23, numa partida da fase de grupos do EFL Trophy. Estreou-se como titular na jornada seguinte da competição, a 4 de outubro, numa derrota por 2–1 para o Walsall. Após o jogo, o treinador Chris Wilder disse: "Acho que é difícil para um jovem jogador impressionar quando os jogadores à sua volta não estão a jogar bem". Quatro dias depois, Brooks foi convocado por Chris Coleman para a Seleção Nacional do País de Gales.

A 27 de outubro de 2017, Brooks marcou o seu primeiro golo como sénior, 6 minutos após entrar como suplente frente o Leeds United, selando a vitória do Sheffield United por 2–1.

Em outubro de 2017, Brooks renovou com o Sheffield United, vinculando o seu futuro ao clube até ao verão de 2021.

AFC Bournemouth

2018–19
Em julho de 2018, Brooks transferiu-se para o AFC Bournemouth, da Premier League, a troco de 11,5 milhões de libras. Assinou um contrato de 4 épocas com o clube, sendo-lhe atribuída a camisola 20. A 11 de agosto de 2018, Brooks estreou-se na Premier League, sendo titular no primeiro jogo da temporada, uma vitória por 2–0 sobre o Cardiff City. A 1 de outubro, estreou-se a marcar pelo Bournemouth e na Premier League, numa vitória por 2–1 sobre o Crystal Palace.

Ainda no mês de outubro, Brooks voltou a marcar em vitórias fora de casa sobre Watford (4–0) e Fulham (3–0). Este momento de forma levou a que recebesse o prémio de Jogador do Mês do Bournemouth em outubro.

O bom momento de forma de Brooks manteve-se, bisando pela primeira vez na carreira numa vitória por 2–0 sobre o Brighton & Hove Albion, a 22 de dezembro. O treinador Eddie Howe confessou-se, após o jogo, "agradavelmente surpreendido" pelo início de carreira de Brooks no clube, elogiando a sua atitude e compreensão tática do estilo de jogo do Bournemouth. O seu desempenho no mês de dezembro levou a que Brooks fosse novamente eleito Jogador do Mês do clube. A 30 de janeiro de 2019, Brooks marcou o segundo golo numa vitória por 4–0 sobre o Chelsea, complementando uma exibição impressionante contra um dos tradicionais "grandes" do futebol inglês.

Em março de 2019, Brooks assinou um novo contrato de longa duração pelo Bournemouth. Howe afirmou: "Este contrato significa que ele pode concentrar-se em desenvolver as suas capacidades conosco. Foi um excelente início de carreira no Bournemouth para o David."

A 13 de abril, Brooks marcou numa vitória por 5–0 sobre o Brighton. O jovem completou a sua primeira temporada no Bournemouth com 7 golos em 33 jogos em todas as competições. Graças ao seu desempenho na época 2018-2019, Brooks foi nomeado para o prémio de Jovem Jogador do Ano da PFA, juntamente com Raheem Sterling, Bernardo Silva, Marcus Rashford, Trent Alexander-Arnold e Declan Rice.

2019–20
Num amigável de pré-época contra o Brentford, Brooks sofreu uma lesão no tornozelo que, supostamente, o afastaria dos relvados até meados de outubro. Em dezembro de 2019, ainda não recuperado, foi submetido a uma segunda operação ao tornozelo, com o seu regresso agendado para meados de março. Em fevereiro, falando sobre a lesão, Brooks revelou que "[eu] não sabia que seriam 6 meses de pausa, e acho que os fisioterapeutas também não".

A 11 de março, Brooks regressou aos treinos do Bournemouth, após quase 8 meses lesionado. O seu primeiro golo da temporada surgiu a 15 de julho, numa derrota por 2–1 frente ao Manchester City. Brooks terminou a época 2019–20 com 1 golo em 9 jogos no campeonato, com o Bournemouth a descer para o Championship após 5 anos Premier League.

2020-21
Na primeira jornada do Championship 2020–21, Brooks entrou como suplente numa vitória do Bournemouth por 3–2 sobre o Blackburn Rovers. Brooks marcou os primeiros golos da temporada, um bis, numa vitória por 3–1 sobre o Birmingham City. Em novembro, Brooks recebeu o prémio de Jogador do Mês do Championship após somar 2 golos e 3 assistências em 3 jogos.

2021–22
A 14 de agosto, Brooks recebeu o primeiro cartão vermelho da sua carreira sénior (devido a duplo amarelo) numa vitória por 2–1 sobre o Nottingham Forest, no Championship, tendo marcado também o primeiro golo da partida.

Carreira Internacional
Brooks era elegível para representar o seu país natal - Inglaterra - e o País de Gales, país de origem da sua mãe, que nasceu em Llangollen.

A 15 de maio de 2017, Brooks foi convocado pela Seleção Sub-20 do País de Gales para o Torneio de Toulon de 2017. No entanto, optou por aceitar a convocatória da Seleção Sub-20 de Inglaterra para o mesmo torneio. A Inglaterra venceu o torneio, Brooks marcou na final e recebeu o prémio de Melhor Jogador.

A 25 de agosto de 2017, Brooks foi convocado pela Seleção Sub-21 do País de Gales para jogos de qualificação para o Euro Sub-21 de 2021 contra Suíça e Portugal. Brooks estreou-se pela seleção a 1 de setembro de 2017, marcando o 2º golo numa vitória por 3–0 sobre a Suíça.

A 28 de setembro de 2017, foi convocado pela seleção principal do País de Gales, para jogos de qualificação para o Mundial 2018 contra Geórgia e Irlanda. Brooks estreou-se pelos galeses a 10 de novembro de 2017, entrando como suplente numa derrota por 2–0 contra França.

A 8 de junho de 2019, Brooks marcou o seu primeiro golo pelo País de Gales, numa derrota por 2–1 frente à Croácia, após entrar como suplente.

Em maio de 2021, Brooks foi convocado por Rob Page, selecionador interino do País de Gales, para o Euro 2020.

Vida Pessoal
A 13 de outubro de 2021, foi anunciado que Brooks tinha sido  diagnosticado com linfoma de Hodgkin em estadio 2. Na semana anterior, Brooks tinha abandonado o estágio da seleção galesa devido a doença. Após a realização de um exame médico pela equipa médica da seleção, foi feito o diagnóstico. O prognóstico inicial era positivo, e Brooks iniciou o tratamento na semana seguinte.

A 3 de maio de 2022, Brooks anunciou nas redes sociais que tinha sido dado como tratado e que se encontrava livre de cancro. A 18 de março de 2023, regressou aos relvados.

Estatísticas de Carreira

Clube

Internacional
.

Títulos
AFC Bournemouth

 Vice-campeão do Championship: 2021–22

Individual

 Bola de Ouro do Torneio de Toulon: 2017
 Melhor XI do Torneio de Toulon: 2017
 Futebolista Galês do Ano: 2018

Referências

Ingleses de ascendência galesa
Jogadores da Eurocopa de 2020
Jogadores da Seleção Galesa de Futebol
Futebolistas do A.F.C. Bournemouth
Futebolistas do Sheffield United F.C.
Futebolistas do Manchester City F.C.
Futebolistas do País de Gales
Futebolistas da Inglaterra
Pessoas vivas
Nascidos em 1997
Futebolistas do F.C. Halifax Town

David Brooks (futebolista)


Kokkinos Pyrgos (  'Roter Turm') ist ein Hafenort im Süden der griechischen Insel Kreta. Er gehört als Teil der Stadt Tymbaki zum Gemeindebezirk Tymbaki in der Gemeinde Festos. Der Name des Ortes geht auf einen roten Lehmturm zurück, von dem jedoch nichts weiter bekannt ist.

Tourismus

In Kokkinos Pyrgos hat der Massentourismus noch nicht Einzug gehalten und es gibt nur einige kleinere Hotels. Südlich des Hafens erstreckt sich der kilometerlange Sand-Kies-Strand von Katalyki ( 'Ende'), der jedoch wegen der Umzäunung des Militärflugplatzes Tymbaki nur auf einer Länge von etwa einem Kilometer als Badestrand genutzt werden kann. Im Sommer werden von Kokkinos Pyrgos Bootsausflüge zu den Paximadia-Inseln angeboten.

Von Juni bis September nutzen Schildkröten der Art Unechte Karettschildkröte den Strand von Katalyki zur Eiablage. In dieser Zeit betreuen freiwillige Mitarbeiter der Organisation Archelon die Nester, markieren und umzäunen diese und versuchen so den Tourismus und den Naturschutz in Einklang zu bringen.

Im Jahre 2005 begann man mit den Planungen eines großen Containerhafens wenige Kilometer nördlich von Kokkinos Pyrgos. Es kam zu Protesten der Bevölkerung und im Januar 2009 verkündete man schließlich, dass es keinen Containerhafen geben wird.

Weblinks

 Kokkinos Pirgos Homepage
 Kokkinos Pirgos | Kreta Inside
 Kokkinos Pyrgos bei interkriti.org
 Kokkinos Pyrgos bei cretanbeaches.com

Einzelnachweise

Ort in der Region Kreta
Geographie (Festos, Gemeinde)
Geographie (Kreta)

Kokkinos Pyrgos


Smrdljiva jasika (lat. Anagyris), manji biljni rod iz porodice mahunarki raširen od Kanara preko Sredozemlja do Arapskog poluotoka i Irana.

Postoje dvije vrste, od kojih je jedna endem Kanarskih otoka.

Vrste
 Anagyris foetida L., Sredozemlje, uključujući i Hrvatsku
 Anagyris latifolia Brouss. ex Willd., Kanari

Vanjske poveznice

Izvori

Sophoreae

Smrdljiva jasika