Der Oberbürgermeister der Stadt Bayreuth wird alle sechs Jahre direkt gewählt. Die Amtszeit der 2012 gewählten Oberbürgermeisterin Brigitte Merk-Erbe betrug acht Jahre, um die Wahlperiode des Oberbürgermeisters an die des Stadtrats anzupassen.

Oberbürgermeisterwahl 1958
Zum Nachfolger von Hans Rollwagen (SPD) wurde Hans Walter Wild (SPD) gewählt. Gegenkandidat war Fritz Meyer vom Bündnis BP, FDP und Überparteiliche Freie Wählergruppe (ÜFW).

Oberbürgermeisterwahl 1964
Hans Walter Wild (SPD) wurde mit 97 % der Stimmen im Amt bestätigt. Es gab keine Gegenkandidaten.

Oberbürgermeisterwahl 1970
Hans Walter Wild (SPD) wurde mit 98 % der Stimmen im Amt bestätigt. Es gab keine Gegenkandidaten.

Oberbürgermeisterwahl 1976
Hans Walter Wild (SPD) wurde mit 58 % der Stimmen im Amt bestätigt. Gegenkandidat war Ortwin Lowack (CSU)

Oberbürgermeisterwahl 1982
Hans Walter Wild (SPD) wurde mit 55 % der Stimmen im Amt bestätigt. Gegenkandidat war Heinrich Dumproff (CSU)

Oberbürgermeisterwahl 1988
Zum Nachfolger von Hans Walter Wild (SPD) wurde Dieter Mronz (SPD) gewählt. Gegenkandidaten waren Ortwin Lowack (CSU) und Werner Kolb (Grüne).

Oberbürgermeisterwahl 1994
Dieter Mronz (SPD) wurde mit 68 % der Stimmen im Amt bestätigt. Gegenkandidaten waren Gabriele Tröger-Weiß (CSU) und Sigrid Engelbrecht (Grüne).

Oberbürgermeisterwahl 2000
Dieter Mronz (SPD) wurde mit 63 % der Stimmen im Amt bestätigt.

Oberbürgermeisterwahl 2006
Als Nachfolger des nicht mehr kandidierenden Oberbürgermeisters Dieter Mronz (SPD) wurde Michael Hohl (CSU) gewählt. Zum ersten Mal eroberte die CSU das Bayreuther Rathaus.

Erster Wahlgang (12. März 2006)

Stichwahl (26. März 2006)
Da keiner der Kandidaten im ersten Wahlgang die erforderliche absolute Mehrheit der gültigen Stimmen erreicht hatte, fand zwei Wochen später eine Stichwahl zwischen den beiden Kandidaten mit den meisten Stimmen statt.

Oberbürgermeisterwahl 2012
Brigitte Merk-Erbe (Bayreuther Gemeinschaft) setzte sich in der Stichwahl gegen Amtsinhaber Michael Hohl (CSU) durch.

Erster Wahlgang (11. März 2012)

Stichwahl (25. März 2012)
Da keiner der Kandidaten im ersten Wahlgang die erforderliche absolute Mehrheit der gültigen Stimmen erreicht hatte, fand zwei Wochen später eine Stichwahl zwischen den beiden Kandidaten mit den meisten Stimmen statt.

Oberbürgermeisterwahl 2020
Der bisherige zweite Bürgermeister Thomas Ebersberger (CSU) gewann gegen Amtsinhaberin Brigitte Merk-Erbe (Bayreuther Gemeinschaft).

Erster Wahlgang (15. März 2020)

Stichwahl (29. März 2020)
Da keiner der Kandidaten im ersten Wahlgang die erforderliche absolute Mehrheit der gültigen Stimmen erreicht hatte, fand zwei Wochen später eine Stichwahl zwischen den beiden Kandidaten mit den meisten Stimmen statt.

Weblinks
 Wahlamt der Stadt Bayreuth

Einzelnachweise

Politik (Bayreuth)
Bayreuth, Oberburgermeister

Wahlen des Oberbürgermeisters der Stadt Bayreuth


, né le  à Osaka au Japon, est un footballeur japonais qui évolue au poste de défenseur central au Cerezo Osaka.

Biographie

En club
Né à Osaka au Japon, Ryuya Nishio est formé par le Cerezo Osaka. Le , alors qu'il joue avec les U18, est annoncé sa promotion en équipe première en vue de la saison suivante.

C'est avec ce club qu'il commence sa carrière professionnelle, le , lors de la première journée de la saison 2021 de J. League contre Kashiwa Reysol. Il est titularisé en défense centrale aux côtés d'Ayumu Seko et son équipe s'impose par deux buts à zéro. Il inscrit son premier but lors de sa quatrième apparition en pro, le  face au Shimizu S-Pulse, en championnat. Cette fois son équipe l'emporte par deux buts à un.

En sélection
Ryuya Nishio compte deux sélections avec l'équipe du Japon des moins de 19 ans en 2019, toutes les deux en tant que titulaire.

Notes et références

Liens externes

Footballeur japonais
Joueur du Cerezo Osaka
Naissance en mai 2001
Naissance dans la préfecture d'Osaka

Ryuya Nishio


Agrilus atomus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Théry, 1904.

Referências

atomus

Agrilus atomus


Camille Aoustin (født 13. februar 1990 i Cherbourg, Frankrig) er en fransk håndboldspiller, der spiller for ESBF Besançon.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Frankrig

Camille Aoustin


Sıcaklık ya da suhunet, bir cismin sıcaklığının ya da soğukluğunun bir ölçüsüdür. Gazlar için kinetik enerji, mutlak sıcaklık dereceleriyle orantılıdır.

 Duyularla algılanmakta ve genellikle sıcak ya da soğuk terimleri ile ifade edilmektedir. Teknik olarak bu değerlendirme doğru değildir. İki cisim birbirine temas ettirildiğinde sıcak olan soğumakta soğuk olan ısınmakta ve belirli bir süre temas halinde kaldıklarında her ikisi de aynı sıcaklığa gelmektedir. Buradan yola çıkarak; sıcaklık, bir maddenin ısıl durumunu belirten ve ısı geçişine neden olan etken olarak tanımlanabilir.
 Termik denge halinde bulunmayan sistemle çevresini termik denge haline getirmeye zorlayan potansiyeldir. Termik denge sağlandıktan sonra bu potansiyel kalkmakta, sistemde çevresiyle aynı değeri almaktadır.
 Noktasal bir özelliktir.
 Enerjinin mikroskobik düzeydeki statik hâlidir.
 Bir maddenin ortalama hıza sahip herhangi bir molekülünün kinetik enerjisiyle doğru orantılı olan büyüklüğüne denir.
 Sıcaklık, genleşmeye bakılarak dolaylı yoldan ölçülebilir. Ölçümünde, termometre denilen cihaz kullanılmaktadır.
 Bir cismin, etrafına, kendiliğinden enerji verme eğiliminin bir ölçüsüdür. Enerji veren madde daha yüksek sıcaklıktadır.

Sıcaklık birimleri
 Celsius (°C)
 Fahrenheit (°F)
 Kelvin (K)
 Planck (TP)
 Rømer (°Rø)
 Réaumur (°R)
 Newton (°N)
 Delisle (°De)
 Rankine (°Ra)

Günlük hayatta sıcaklık birimi olarak en çok derece Celsius (°C) kullanılmaktadır. Bilimsel işlemlerde ise daha çok Kelvin ölçeği kullanılır.

Sıcaklık skala karşılaştırması

Ayrıca bakınız
 Isı indeksi
 Mutlak sıcaklık
 Mutlak sıfır

Dış bağlantılar
 Sıcaklık birimleri dönüştürücü

Sıcaklık


Osebakken Station (Osebakken stoppested) var en jernbanestation på Vestfoldbanen og Bratsbergbanen, der lå i Porsgrunn kommune i Norge.

Stationen åbnede som trinbræt 9. april 1883 og blev opgraderet til holdeplads 4. juni samme år. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. juni 1964 og nedlagt 28. maj 1978.

Stationsbygningen var en billetkiosk, der blev opført i 1883. Den blev revet ned i 1985.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Vestfoldbanen
Stationer på Bratsbergbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1883
Ophørt i 1978
Jernbanestationer i Telemark

Osebakken Station


Rukometni klub Elektra (RK Elektra; Elektra; Elektra Osijek) je bio muški rukometni klub iz Osijeka, Osječko-baranjska županija.

O klubu
"Elektra" je osnovana 1960. godine kao Rukometna sekcija Fiskulturnog društva "Elektra" (FD "Elektra" je kasnije postala SD "Elektra"), te je od te godine počela s natjecanjem u Slavonskoj podsaveznoj ligi, odnosno Slavonskoj ligi, a od 1967./68. u Slavonskoj zoni.  Pri klubu također djeluje i ženska ekipa.  Gradski supparnici "Elekre" su bile momčadi "Grafičara" i "Metalca".   U sezoni 1969./70. natjecali su se u Slavonkoj rukometnoj regiji.  1974. godine bivši rukometaši "Elektre" i "Metalca" su osnovali RK "Osijek", koji se natjecao u Općinskoj rukometnoj ligi Zajednice općina Osijek. Taj se klub ugasio 1982. godine. Bivši rukometaši "Elektre" su 1980. godine osnovali i RK "Veteran-Elektra".
"Elektra" u sezoni 1983./84. osvaja Slavonsku regionalnu ligu - Sjever, osvajaju drugo mjesto na Prvenstvu Hrvatske, te se plasira u Hrvatsku ligu - Istok. U sezoni 1985./86. osvajaju 3. mjesto u Jedinstvenoj Hrvatskoj ligi. U sezoni 1990./91. osvajaju prvo mjesto u Hrvatskoj ligi - Istok.
Zbog Domovinskog rata i osamostaljenja Hrvatske prvenstvena natjecanja su počela u proljeće 1992. godine. "Elektra" se natjecala u 1. B HRL, a zbog proširenja lige u sezoni 1992./93. se natjecala u 1.A HRL, u kojoj osvaja 11. mjesto i ispada iz lige.  Uoči sezone 1993./94. "Elektra" i "Metalac OLT" su se ujedinili u novi klub naziva RK "Osijek" i počinje s natjecanjem u 1. B ligi. Kasnije novi klub mijenja naziv u "Osijek 93".

Uspjesi
 Hrvatska liga - Istok
 prvak: 1990./91.

Plasmani po sezonama

Poznati igrači

Unutrašnje poveznice
 RK Osijek
 RK Metalac OLT Osijek
 NK Elektra Osijek

Vanjske poveznice

Izvori
 Marijan Flander i dr: Razvoj rukometa u Hrvatskoj : od prvih početaka do 1985. godine, Zagreb, 1986., UDK: 796.322(497.13)(091), str. 41-42
 Zlata Živaković-Kerže: Povijest sporta grada Osijeka : od osnutka sportskih klubova i društava u gradu do 1996. godine, Osijek, 1998., str. 158-165, 249-251
 nkelektra.wixsite.com, NK Elektra - Kratka povijest NK "ELEKTRA", pristupljeno 9. rujna 2018.

Elektra
Elektra

RK Elektra Osijek


Ana Horvat (Zagreb, 9. lipnja 1989.), hrvatska kiparica, dizajnerica, konzervatorica-restauratorica i umjetnica stakla.

Životopis
Rodila se je u Zagrebu. Završila je Školu primijenjene umjetnosti i dizajna 2008. godine na odsjeku za kiparski dizajn. Iste je godine na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu upisala konzervaciju i restauraciju umjetnina, smjer kiparstvo, koju je završila 2015. godine. 2016. godine upisala je diplomsku godinu kiparstva na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu, studij koji je završila 2017. godine.

Na kiparskoj koloniji u Posedarju sudjelovala kao auktorica je IX. postaje križnog puta koji je postavljen iznad grada. Sudionica projekta Urbani vrtovi  2016. godine. S njima slika u Samoboru, Velikoj Gorici i Stenjevcu. Oslikala je mural u specijalnoj bolnici Naftalanu u Ivanić-Gradu. Od 2004. godine do danas sudionica je više od 20 samostalnih i skupnih izložba u Hrvatskoj i inozemstvu, nekoliko likovnih radionica i kolonija.

Nagrade i priznanja
Druga generacijska nagrada na natjecanju likovnih škola 2008. godine.

Izvori

Životopisi, Zagreb
Hrvatski kipari
Hrvatski umjetnici stakla
Hrvatski konzervatori

Ana Horvat (kiparica)


Das Ruppersdorfer Wasser, auch Ruppersdorfer Bach genannt, ist ein etwas über sechs Kilometer langer Bach, der in zwei Quellarmen am Osthang des Kottmars entspringt und Ruppersdorf in östlicher Richtung durchfließt, bevor er nahe dem Schloss Niederruppersdorf in den Petersbach mündet. Auf seinem Weg überwindet der Bach einen Höhenunterschied von etwa 130 Metern.

Nutzung
Wie bei vielen Oberlausitzer Bächen wurde das Wasser des Ruppersdorfer Wassers früher als Antrieb für mehrere Mühlen und Sägewerke genutzt. 1928 wurde an den Quellarmen ein Wasserreservoir angelegt, das die Ruppersdorfer Trinkwasserleitung speiste.

Literatur

Einzelnachweise

Eibau
Geographie (Herrnhut)
Geographie (Oberlausitz)
Fluss in Sachsen
Fluss in Europa
Gewässer im Landkreis Görlitz
Geographie (Kottmar, Gemeinde)

Ruppersdorfer Wasser


Kizilbași sau Qizilbași (Turcă - Kızılbaș, "Cap Roșu", Persană - قزلباش) este denominația istorică atribuită mai multor grupuri militante șiite care inițial au prosperat în zona Azerbaidjanului de astăzi, Iranului de Vest, și cu precădere Anatolia începând cu secolul 15.

Încadrare istorică și culturală

Găsindu-și loc sub denumirea mai largă de Alevi (alături de ordinul Bektași), comunitatea Kizilbaș are rădăcini în triburile nomade turcmene care, fugind de pericolul mongol aflat în Asia centrală la vremea respectivă (secolele 11-12), și-au găsit o casă nouă în spațiul geografic la care astăzi ne referim ca Anatolia și respectiv Iran. Aceste triburi, ulterior formării Imperiului Otoman (secolul 13), au oferit Porții forța colonizatoare cunoscută ca Bektași – un ordin al sufismului centrat în jurul sfântului Alevi Haji Bektash Veli – comunitate ce a avut importantul rol de a cimenta influența turcă în domeniile noi cucerite din Balcani. Prin ambele denominații (Kizilbaș și Bektași) înțelegem Alevi, aceste forme alevite având în cea mai mare parte credințe și practici comune, diferența fiind spațiul geografic ocupat; dacă Bektașii au găsit un cămin nou în Balcani, Kizilbașii au rămas în Anatolia.

Odată rămași în Anatolia, Kizilbașii (traducere ad-litteram – capul roșu, apelativ bazat pe portul lor tradițional care includea un turban cu o terminație roșie) au fost inițial integrați în Imperiul Otoman pentru ca mai apoi, odată ce autoritatea Porții asupra zonei a scăzut (consecință a victoriei Imperiul Timurid în fața otomanilor la început de secol 15), să-și găsească loc printre statele turkmene ce se luptau pentru dominație locală (ex – Kara-Koyunlu "oile negre", Aq Qoyunlu "oile albe"). În secolul 15 Kizilbașii au aderat la o formă de șiism mesianic militant (tradiția celor 12 imami) influențați de cei ce aveau să devină dinastia Safavidă – dinastie care, sub conducerea lui Șah Isma'il (o altă personalitate importantă în rândul aleviților) a cucerit Iran în întregime în zorii secolului 16.  În timp ce Bektașii au fost complet acceptați de Poartă, ba mai mult, chiar au primit distincții în cadrul Imperiului Otoman (corpul de ieniceri fusese pus în grija lor, de aici au survenit multe avantaje socio-economice), Kizilbașii nu avut aceeași soartă – în urma conflictelor dintre otomani și safavizi din secolul 16 (ajutorul primit de cei din urmă de la anumite populații anatoliene generând chiar revolte locale, acțiuni ce nu a fost primite tocmai bine de Poartă), Sultanul Bayazid a condus o expediție în această zonă (1502-1503) împingându-i pe unii dintre susținătorii turcmeni ai Safavizilor peste granița Imperiului Otoman. Selim I, urmașul lui Bayazid, s-a folosit de noua dobândită sa calitate de calif, și a insistat pentru emiterea unei fatwa care îi numea pe Safavizi și urmașii lor(inclusiv Kizilbașii) eretici, practic obținând astfel permisiunea de a-i elimina (se vorbește de un masacru al aleviților încă prezenți în Imperiul Otoman – circa 20.000 de Kizilbași uciși).

Suleyman Magnificul este cel ce dă lovitura de grație aleviților – în urma unor noi campanii victorioase în Anatolia și Iranul de Est, îi forțează pe Safavizi să accepte pacea de la Amasia (1555), care acorda drept Otomanilor asupra Anatoliei de Est și Iraqului. Astfel, Suleyman reușește practic separarea teritorială, politică și militară a kizilbașilor de "părinții" safavizi; aceasta a marcat începutul unei perioade de ascundere a aleviților (pretindeau a fi Sunni) și o încercare a acestora de a prezerva cultura specifică. Au suferit de pe urma atacurilor externe atât în vremea Imperiului Otoman, cât și în Republica Kemalistă (Revolta de la Dersim 1937, Incendiul de la hotelul Madimak – Sivas, 1993).

Aspecte ale Crezului
Cunoscând o formă sufită a Islamului (una categoric centrată în jurul lui Ali – ginerele profetului Muhammed, personaj care pentru unii musulmanii șiiți reprezintă moștenitorul de drept al ultimului profet al Islamului), membrii Kizilbash au adoptat o formă hetorodoxă de Islam, păstrându-și numeroase din credințele pre-musulmane, cu precădere forme de șamanism influențate de Zoroastrianismul de mult dispărut din Iran în urma cucerii musulmane a Persiei în secolul 7.

Caracterul heterodox al acestei forme particulare de Islam s-a tradus în:

 lipsa practicării celor 5 stâlpi tradiționali observați de musulmanii suniți (Namaz – rugăciunea efectuată de 5 ori zilnic, Oruc – postul ținut cu ocazia lunii Ramadan, Zekat – oferirea de caritate celor nevoiași, Hadji – pelerinajul către Mecca și Kelim-i Șehadet – confesiunea credinței în Dumnezeu și în Muhammed ca ultimul său Profet);
 practicarea adulației religioase în cemevi (case) spre deosebire de moschei, unde bărbații și femeile pot sta în același loc;
 încercarea de a ajunge cât mai aproape de conceptul de insan-i kamil (noțiune ce desemnează un individ ce a atins starea de perfecțiune spirituală) prin practicarea celor Dört Kapı Kırk Makam (4 porți, 40 de nivele), astfel mergând pe yol (drum) spre Dumnezeu/Allah (fiind o confesiune atât de diversă, Aleviții spun yol bir, sürek binbir  - drumul către Dumnezeu este unul, feluri de a-l urma sunt 1001);
aducerea lui Ali pe o treaptă aproapiată de Profetul Muhammed (Ali Muhammed'dir Muhammed Ali/Gordum bir elmadir, elhamdulillah – Ali este Muhammed, Muhammed este Ali/Am văzut 1 singur măr, mulțumiri lui Allah; Muhammed ilim șehridir, Ali kapısidir – Muhammed este cunoașterea, Ali este poarta spre aceasta); includerea muzicii în actului cem-ului (adulație religioasă – de data asta în limba turcă sau alte limbi locale, și nu arabă) alături de semah (mișcare ritualică ce face trimitere spre mișcarea cosmosului). Vocea este de obicei acompaniată de baglama (instrument tradițional cu corzi) și uneori de bendir (instrument de percuție).

Note
Religia musulmană
Turcia
Islam

Bibliografie
 Mantran, Robert (2001) - Istoria Imperiului Otoman
 Gul, Ibrahim (2017) - Alevî-Bektașî Cemlerinde Erkân Ve Sürek Farkliliği
 Shankland, David (2003) - The Alevis in Turkey: The Emergence of a Secular Islamic Tradition

Kizilbași


Aşiret Mektebi (özgün adıyla Mekteb-i Aşiret-i Hümayun), Osmanlı Devleti'nde önde gelen aşiret liderlerinin çocuklarının Osmanlı eğitim sistemi içerisinde yetiştirilerek devlete ve saltanata bağlamak amacıyla Sultanı Sultan II. Abdülhamid tarafından İstanbul'da 21 Eylül 1892 tarihinde açılan okul.

12-16 yaş arasında erkek çocukların öğrenim gördüğü orta dereceli parasız yatılı bir okul idi. İstanbul'da Akaretler'deki bir binada bir yıl faaliyet gösteren bu okul Kabataş'taki Esma Sultan Konağına taşınmış, kapanana kadar burada eğitime devam etmiştir. Okul kapandıktan sonra aynı binada Kabataş Lisesi eğitime başlamıştır.

Mektebe ilk olarak Halep, Bağdat, Suriye, Musul, Basra, Diyarbakır, Trablusgarp vilayetlerinden ve Kudüs, Bingazi ile Zur sancaklarından, kabiliyetli ve muteber ailelerin 12 ile 16 yaş arasındaki çocukları alınmıştır.

Bunlar, özenle yetiştirildiler ve daha sonraki senelerde sayıları arttırıldı. İki yıllık öğretim programı, beş yıla çıkarılan okulda Kuran, fıkıh, ilmihal gibi din bilgileri yanında, zamanın fen bilgileri, Fransızca, Türkçe, coğrafya, tarih, edebiyat ve askerî dersler okutuldu.

Başlangıçta sadece Arap aşiret reislerinin çocukları alınırken, sonraki yıllarda, okulun prestijinin artması üzerine Kürt ve Arnavut aşiret reislerinin çocukları da kabul edilmeye başlandı. Böylece mektep, bütün aşiretlere hitap eder duruma geldi. Aşiret mektebinden mezun olan çocuklar, Harbiye ve Mülkiye mekteplerine gönderildiler.

Zamanla okulun öğrenci sayısı ve masrafı arttı; Maarif Nezareti okulun ihtiyacı olan parayı bulmakta zorlanmaya başladı. Ayrıca okulda özellikle Kürt ve Arap talebeler arasında sık sık kavgalar yaşanmaktaydı. Kavgaları önlemek ve güvenliği sağlamak amacıyla okul bahçesine bir karakol binası yapılmak zorunda kalındı.
Arşivler 1906'da çıkan yemeklerle ilgili bir ayaklanmada kapatıldığını yazsa da, politik bir ayaklanma sonucu kapatıldığı sanılmaktadır.

Kaynakça

Mektepler
II. Abdülhamid döneminde kurulan okullar

Mekteb-i Aşîret-i Hümâyun


West Burra is one of the Scalloway Islands, a subgroup of the Shetland Islands in Scotland.  It is connected by bridge to East Burra. With an area of , it is the eleventh-largest of the Shetland Islands.

Geography
The nearby south-facing sandy beach at Meal is a popular place on a warm day.  At the south end of West Burra is Kettla Ness, with impressive cliff scenery; it is linked to the main island by a shingle and sand tombolo which also provides another attractive sandy beach.  At Duncansclett, a traditional thatched cottage has recently been restored for use by the local history group; the building featured in the BBC television series, 'Restoration'.

West Burra is linked to the Shetland Mainland via Trondra by a series of bridges.

Settlements
Hamnavoe (an extremely common Shetland name) is the main settlement, and there is also Bridge End, so called because it is near the bridge to East Burra.

History
Collins Encyclopedia of Scotland suggests that the name "Burra" is a corruption of "Borgarey" (island of the broch), and while this is unlikely, and no broch is extant, the place name Brough, on West Burra lends some support to this case. However, the form used in the Orkneyinga saga is "Barrey".

The name Papil in the south of West Burra is a Norse reference to the Papar. This name can be found in the form Papyli in several locations in Iceland. However, it is not just Papil's etymology that suggests the site of an early church, confirmation has been found in the form of the "Monk's Stone", which was dug up in Papil and which is now in the Shetland Museum.

The main village of Hamnavoe in the north of West Burra is unique among villages in Shetland, in having been planned and laid out by the factors of the estate, in much the same way as many estate villages created by 'improving' landlords in Scotland; another parallel, albeit on a larger scale, is Ullapool, created by the British Fisheries Society.  The original plan form is still clearly visible, despite the accretion of later development.  Hamnavoe was once an important fishing centre.  Today, none of the larger Shetland fishing boats is likely to be seen here but smaller vessels catch shellfish.  Although full-time fishermen still live in the area, the fishing tradition is nowadays more evident in fish farming; there are several mussel and salmon farms around Burra.

Notable people from West Burra
 Thomas Fraser, a Country and Western musician who was born at Outterabrake and lived much of his life at Setter.

See also

 List of islands of Scotland

Footnotes

Islands of Shetland
Tombolos
Scalloway Islands

West Burra


Stephan Schulzer von Müggenburg (n. 19 august 1802, Vidusevitz (Viduševac), Monarhia Habsburgică – d. 5 februarie 1892, Vinkovci, Austro-Ungaria) a fost un ofițer (maior), micolog, dar și desenator precum ilustrator austro-ungar. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Schulzer.

Biografie
Stephan a fost descendentul unei familii din regiunea Magdeburg, emigrată în Austria în secolul al XVIII-lea. S-a născut în castelul din Winkowitz, la frontiera militară, unde tatăl lui a slujit ca ofițer habsburgic. După ce și-a pierdut mama deja scurt după naștere, a primit de la tatăl lui o educație atentă, dar foarte strictă, fără prezență școlară. La vârsta de 15 ani a pierdut și părintele.

Cariera militară

În anul 1817, după moartea tatălui, a fost înscris la școala militară de cadeți din Olmütz, iar în 1821 a participat cu Regimentul Infanterie n. 39 la campania din Piemont, unde a fost rănit destul de grav. În 1831, cu rangul de locotenent-major, a fost profesor la școala militară din Oradea, iar în 1839 o obținut gradul de căpitan de prima clasă. În timpul stingerii unui incendiu la mijlocul iernii la -40° C, ambele brațe au fost paralizate (1841). De acea a trebuit să fie pensionat. Chiar atunci s-a căsătorit cu Katharina Kopasz care l-a îngrijit timp de un, fiind vindecat prin hidroterapii în astfel de măsură,  că a fost în stare să-și reia datoria în 1842. Deși a servit ca maior în Garda Națională Maghiară în timpul Revoluției Maghiare din 1848, a fost reabilitat în anul următor, reintegrat în armată austriacă și însărcinat cu fundația unui spital militar cu cure pe baza hidroterapiei în Vinkovci. Acolo s-a infectat cu febră tifoidă, în consecința căreia capacitatea vizuală și auzul au suferit puternic. Începând din 1852, a devenit comandant al școlii Statului General de Graniță din Winkowitz, iar în 1858, numit maior, șef al centrului militar de educație superioară din Kamenitz, în apropiere de Novi Sad (astăzi Serbia). El a fost pensionat definitiv la propria cerere în anul 1859, dar a mai ajutat de bunăvoie la școala militară din Slavonski Brod.

Cariera științifică

Într-adevăr, Schulzer a cerut pensia în primul rând pentru a se dedica deplin studiului micologiei. Deja în 1831, când a fost profesor la școala militară din Oradea, a început să culeagă, analizeze și descrie multe soiuri din regiune cu mare pasiune, mai târziu a efectuat cercetări, printre altele, în domeniul fostei Ungaria, în Banat, Transilvania, Slavonia și Slovacia, publicând rezultatele obținute în cărți și în numeroase reviste. Toate descrierile lui au fost ilustrate de el cu desene colorate. În lucrarea sa Systematische Aufzählung des Schwämme Ungarns, Slavoniens und des Banates ("Enumerarea sistematică a bureților din Ungaria, Slavonia și Banat") din 1857 a descris mai mult de 500 de specii de ciuperci în cea mai mare parte din divizia Hymenomycetes (conținând ordinile Agaricales, Boletales și Russulales) în care a  dedus excepțional un domeniu până atunci necunoscut al florei fungide. Opera sa cea mai prestigioasă a fost o sistematică cu multe ilustrații a tutor bureților din Ungaria și Slavonia cu descrierea de aproximativ 1800 de specii pe care le-a observat. Această mare lucrare însa nu a fost publicată de el, ci a fost achiziționată în 1869 de către Academia Ungară de Științe, care a finanțat în același an lucrările lui complementare din Munții Carpați, cesionând editarea micologului Karl Kalchbrenner (1807-1886). Savantul a scris multe articole despre subiectul cercetărilor sale în jurnalul Verhandlungen der k. k. zoologisch-botanischen Gesellschaft din Viena.

Schulzer von Müggenburg a fost membru multor societăți științifice din imperiu și străinătate. A corespondat cu micologi importanți, unul dintre ei fiind faimosul savant francez Lucien Quélet. Micologul a fost considerat expert recunoscut în Austria-Ungaria, deși lucrările sale prezintă parțial deficiențele unui autodidact. Cu toate acestea, mai multe ciuperci pe care le-a descris au fost recunoscute specii noi și multe poartă numele său. De unguri, Stephan este lăudat mare micolog maghiar, de croați mare micolog croat. Fapt este, că nu a fost de proveniență nici maghiară, nici croată. Aproape toate publicațiile lui au fost scrise în limba germană.

Genuri și specii descrise de Schulzer (selecție)

 Schulzeria, gen, împreună cu Giacomo Bresadola
 Boletus duriusculus Schulzer (1859/1874)
 Agaricus prunarii Schulzer (1878)
 Agaricus perrarus sin. Agaricus augustus
 Collybia dryophila var. peronata, var. vernalis Schulzer & Bres.
 Hohenbuehlia petaloides (Bull. ex Fr.) Schulzer
 Leucoagaricus bresadolae
 Pluteus fenzlii (Schulzer) Corriol & P.-A.Moreau (2007)
 Polyporus pallidus sin. Cerioporus squamosus

Genuri și specii denumite în onoarea lui Schulzer (selecție)
În onoarea renumitului micolog au fost denumite un gen și peste 20 de specii de ciuperci, de exemplu:

Publicații (selecție)
 Systematische Aufzählung des Schwämme Ungarns, Slavoniens und des Banates, welche diese Länder mit anderen gemein haben (1857)
 Beiträge zur Pilzkunde, în: K.K. Zoologisch-botanische Gesellschaft, vol. X, Editura W. Braunmüller, Viena 1860
 Mycologische Beobachtungen für 1864, K.K. Zoologisch-botanische Gesellschaft, vol. XIV, Editura W. Braunmüller, Viena 1864  (1864)
 Die bisher bekannten Pflanzen Slavoniens, inclus 2 suplemente, Editura Carl Czermak, Viena 1866 (împreună cu alții)
 Mykologische Miscellen, în: K.K. Zoologisch-botanische Gesellschaft, vol. XVI, Editura W. Braunmüller, Viena 1866, p. 797-816
 Mykologische Beobachtungen aus Nord-Ungarn im Herbste 1869, în: K.K. Zoologisch-botanische Gesellschaft, vol. XX, Editura W. Braunmüller, Viena 1870, p. 169-210
 Icones selectae Hymenomycetum Hungariae, 4 volume cu 40 de plăci, Editura Magyar Tudományos Akadémia, Budapesta 1873-1877 (împreună cu Karl Kalchbrenner])
 Mykologische Beiträge, în: K.K. Zoologisch-botanische Gesellschaft, vol. XXV, primul semestru, Editura W. Braunmüller, Viena 1875
 Mykologisches: Die heutige Gattung Agaricus, Editura autorului, Viena 1882
 Das Unangenehmste Erlebnis auf der Bahn meines wissenschaftlichen Forschens: Eine Beleuchtung unserer mycologischen Zustände, Editura Albrecht, Agram (Zagreb) 1886
 Einige Worte über die Magyarhon Myxogasterei irta hazslinszki Frigyes Esperies 1877, Editura Albrecht, Agram (Zagreb) 1886
 Berichtigungen Helvellaceen, Editura Albrecht, Agram (Zagreb) 1886

Note

Bibliografie
 F. A. Stafleu, R. S. Cowan: "Taxonomic Literature", vol. 5, Editura Bohn, Scheltema & Holkema, Utrecht 1985, p. 396-397
 "Stephan Schulzer von Müggenburg", în: Oesterreichisch Botanische Zeitschrift, nr. 30, Viena 1880, p. 1-5
 S. Brusina: "Stephan Schulzer von Müggenburg", în jurnalul Vienac, Zagreb 1880, p. 737 pp. (cu imagine)
 S. Brusina: "Hrvatskoga  naravoslovnoga  druztva", în jurnalul Glasnik, Zagreb 1888,  p. 335 pp.
 R. Steinbach: "Österreichische. Botaniker des 19. Jahrhunderts, die nicht an Hochschulen  wirkten",  Viena 1959,  p. 135-136

Legături externe

Nașteri în 1802
Nașteri pe 19 august
Decese în 1892
Decese pe 5 februarie
Biologi din secolul al XIX-lea
Botaniști cu abreviere de autor
desenatori
ilustratori
Micologi
Militari austro-ungari
Oameni din Transleithania

Stephan Schulzer von Müggenburg


Golf for damer under Sommer-OL 2020 finder sted den 4. august – 7. august 2021.

Turneringsformat

Konkurrencen bliver afviklet efter de almindelige golfregler som et 72 hullers individuelt slagspil fordelt på 4 runder á 18 huller om dagen. Der deltager i alt 60 spillere, som er fordelt i henhold til oversigten nedenfor. Alle 60 spillere spiller alle 4 runder og der er ingen spiller, der bliver elimineret.

Deltagende nationer

Tidsplan

Resultater

Medaljefordeling

Referencer

Eksterne henvisninger
https://www.igfgolf.org/olympic-games/tokyo-2020/

Damer

Golf under sommer-OL 2020 (damer)


The following is a list of the governors and lieutenant governors of Prince Edward Island, known as St. John's Island until 1799. Though the present day office of the lieutenant governor in Prince Edward Island came into being only upon the province's entry into Canadian Confederation in 1873, the post is a continuation from the first governorship of St. John's Island in 1769.

Governors of St. John's Island, 1769–1786

Lieutenant governors of St. John's Island, 1786–1799

Lieutenant governors of Prince Edward Island, 1799–1873

Lieutenant governors of Prince Edward Island, 1873–present

See also
 Office-holders of Canada
 Canadian incumbents by year

External links

Prince Edward Island
Lieutenant governors
Lieutenant governors

List of lieutenant governors of Prince Edward Island


Diest (en español áurico, Dieste) es una ciudad y municipalidad de la provincia belga del Brabante Flamenco, en Flandes.

A 1 de enero de 2018 tiene 23 824 habitantes.

Comprende los deelgemeentes de Diest, Deurne, Schaffen, Webbekom, Kaggevinne y Molenstede.

Se ubica en la esquina nororiental de la provincia, unos 15 km al noroeste de Hasselt.

Historia
Bastión de la Casa de Orange-Nassau desde 1497, al inicio de la revuelta neerlandesa en 1566 fue ocupada por las tropas españolas. Sería tomada por los neerlandeses en 1572, 1580-1583 y en 1635. La victoria española en el sitio de Lovaina, permitió el mantenimiento de la ciudad dentro de los Países Bajos Españoles, hasta su conquista durante la guerra de Sucesión por la Gran Alianza en 1705.

Demografía

Evolución
Todos los datos históricos relativos al actual municipio, el siguiente gráfico refleja su evolución demográfica, incluyendo municipios después de efectuada la fusión el 1 de enero de 1977.

Galería de imágenes

Referencias

Enlaces externos

Página oficial

Localidades de la provincia del Brabante Flamenco
Municipios de la provincia del Brabante Flamenco

Diest


"Sare Jahan se Accha" (Urdu: ; Sāre Jahāṉ se Acchā), formally known as "Tarānah-e-Hindi" (Urdu: , "Anthem of the People of Hindustan"), is an Urdu language patriotic song for children written by poet Allama Muhammad Iqbal in the ghazal style of Urdu poetry. The poem was published in the weekly journal Ittehad on 16 August 1904. Publicly recited by Iqbal the following year at Government College, Lahore, British India (now in Pakistan) it quickly became an anthem of opposition to the British Raj. The song, an ode to Hindustan—the land comprising present-day Bangladesh, India and Pakistan, was later published in 1924 in the Urdu book Bang-i-Dara.

By 1910, Iqbal's worldview had changed to become global and Islamic.  In a new song for children, "Tarana-e-Milli," written in the same metre, he changed the homeland from "Hindustan" to the "whole world." In 1930, in his presidential address to the Muslim League annual conference in Allahabad, he supported a separate nation-state in the Muslim-majority areas of the subcontinent, an idea that inspired the creation of Pakistan.

Saare Jahan se Accha has remained very popular, but only in India. An abridged version is sung and played frequently as a patriotic song and as a marching song of the Indian Armed Forces.  The most popular musical composition is that of sitar maestro Ravi Shankar.

Text of poem

English translation
Better than the entire world, is our Hindustan,
We are its nightingales, and it (is) our garden abode

If we are in an alien place, the heart remains in the homeland,
consider us too [to be] right there where our heart would be.

That tallest mountain, that shade-sharer of the sky,
It (is) our sentry, it (is) our watchman

In its lap where frolic thousands of rivers,
Whose vitality makes our garden the envy of Paradise.

O the flowing waters of the Ganges, do you remember that day
When our caravan first disembarked on your waterfront?

Religion does not teach us to bear animosity among ourselves
We are of Hind, our homeland is Hindustan.

In a world in which ancient Greece, Egypt, and Rome have all vanished
Our own attributes (name and sign) live on today.

There is something about our existence for it doesn't get wiped
Even though, for centuries, the time-cycle of the world has been our enemy.

Iqbal! We have no confidant in this world
What does any one know of our hidden pain?

Composition
Iqbal was a lecturer at the Government College, Lahore at that time, and was invited by a student Lala Har Dayal to preside over a function. Instead of delivering a speech, Iqbal sang "Saare Jahan Se Achcha".  The song, in addition to embodying yearning and attachment to the land of Hindustan, expressed "cultural memory" and had an elegiac quality.  In 1905, the 27-year-old Iqbal viewed the future society of the subcontinent as both a pluralistic and composite Hindu-Muslim culture.  Later that year he left for Europe for a three-year sojourn that was to transform him into an Islamic philosopher and a visionary of a future Islamic society.

Iqbal's transformation and Tarana-e-Milli

In 1910, Iqbal wrote another song for children, "Tarana-e-Milli" (Anthem of the Religious Community), which was composed in the same metre and rhyme scheme as "Saare Jahan Se Achcha", but which renounced much of the sentiment of the earlier song. The sixth stanza of "Saare Jahan Se Achcha" (1904), which is often quoted as proof of Iqbal's secular outlook:

contrasted significantly with the first stanza of Tarana-e-Milli (1910) reads:

Iqbal's world view had now changed; it had become both global and Islamic.  Instead of singing of Hindustan, "our homeland," the new song proclaimed that "our homeland is the whole world." Two decades later, in his presidential address to the Muslim League annual conference in Allahabad in 1930, he supported a separate nation-state in the Muslim majority areas of the sub-continent, an idea that inspired the creation of Pakistan.

Popularity in India
 Saare Jahan Se Achcha has remained popular in India for nearly a century. Mahatma Gandhi is said to have sung it over a hundred times when he was imprisoned at Yerawada Jail in Pune in the 1930s.
 In the 1930s and 1940s, it was sung to a slower tune. In 1945, while working in Mumbai with the Indian People's Theatre Association (IPTA), the sitarist Pandit Ravi Shankar was asked to compose the music for the K. A. Abbas film  Dharti Ke Lal and the Chetan Anand movie Neecha Nagar. During this time, Ravi Shankar was asked to compose music for the song "Saare Jahan se Accha". In an interview in 2009 with Shekhar Gupta, Ravi Shankar recounts that he felt that the existing tune was too slow and sad. To give it a more inspiring impact, he set it to a stronger tune which is today the popular tune of this song, which they then tried out as a group song. It was later recorded by the singer Lata Mangeshkar to a 3rd altogether different tune.  Stanzas (1), (3), (4), and (6) of the song became an unofficial national song in India, and the Ravi Shankar version was adopted as the official quick march of the Indian Armed Forces.  This arrangement as marching tune of this song was made by Antsher Lobo.
 Rakesh Sharma, the first Indian astronaut, employed the first line of the song in 1984 to describe to then prime minister Indira Gandhi how India appeared from outer space.
 In his inaugural speech, the former prime minister of India Manmohan Singh quoted this poem at his first press conference after becoming the Prime Minister.
 The song is popular in India in schools as a patriotic song, sung during morning assemblies, and as a marching song for the Indian armed forces, played during public events and parades.  It is played by the Armed forces Massed Bands each year for the Indian Independence Day, Republic Day and at the culmination of Beating the Retreat.

Text in the Devanagari script
In India, the text of the poem is often rendered in the Devanagari script of Hindi:

See also
 Index of Muhammad Iqbal–related articles
Iqbal bibliography
Amar Shonar Bangla
Jana Gana Mana
Vande Mataram
National Pledge (India)

Notes and references

Notes

Citations

External links
 (Children singing the complete lyrics of the song.)

Poetry by Muhammad Iqbal
Indian patriotic songs
Indian poems
Indian culture
Literature of Indian independence movement
Muhammad Iqbal
Urdu-language words and phrases
1904 songs
Indian military marches

Sare Jahan se Accha


NGC 7510 je otvoreni skup u zviježđu Cefeju.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7510
  Auke Slotegraaf: NGC 7510 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7510 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7500 - 7549

7510

NGC 7510


Mormaer von Angus ist ein alter schottischer Adelstitel. Ab Mitte des 12. Jahrhunderts heißt der Titel Earl of Angus und ist ein erblicher britischer Adelstitel in der Peerage of Scotland.

Geschichte des Titels

Mormaer ist die mittelalterliche schottische Bezeichnung für einen Provinzherrscher und entspricht dem englischen Earl. Das namensgebende Angus war eine der sieben ursprünglichen Provinzen des Königreichs Schottland. Die Provinz war geteilt in Sheriffdoms, diese wiederum in Baronien. Ein wichtiges Zentrum war der Bischofssitz Brechin, ein weiteres die 1178 von König Wilhelm dem Löwen gestiftete Benediktinerabtei Arbroath Abbey.

Vermutlich seit Gründung des Königreichs Schottland im 9. Jahrhundert wurde Angus von schottisch-gälischen Mormaers regiert. Der Mormaer Gillebride nannte sich erstmals 1135 "Earl of Angus". In den 1240er-Jahren gelangten Titel und Provinz durch Eheschließung mit den anglonormannischen Adligen Sir Gilbert de Umfraville an die Familie Umfraville. Diese besaßen auch Ländereien in England und standen im Rahmen der Schottischer Unabhängigkeitskriege auf englischer Seite, weshalb König Robert I. den Titel 1314 einzog und die Ländereien in Schottland beschlagnahmte.

Zwischen dem 24. Oktober 1328 und dem 15. Juni 1329 verlieh König Robert I. den Earlstitel an John Stewart aus dem Haus Stewart. Dessen Enkelin, die 4. Countess of Angus verzichtete 1389 zugunsten der Krone auf ihren Titel, den König Robert II. sodann am 9. April 1389 für ihren unehelichen Sohn George Douglas, 1. Earl of Angus, den Begründer der "roten Linie" des Hauses Douglas neu verlieh. Die Verleihung erfolgte mit dem besonderen Zusatz, dass der Titel in Ermangelung eigener Nachkommen auch an dessen Tante mütterlicherseits, Elizabeth, die mir Sir Alexander Hamilton, of Ballencrieff and Innerwick († um 1400), verheiratet war. Am 14. Juni 1633 wurde sein Nachfahre, der 11. Earl, zum Marquess of Douglas erhoben. Earl of Angus wurde damit zu einem nachgeordneten Titel, der als Höflichkeitstitel vom jeweiligen Heir apparent geführt wurde. Der 3. Marquess wurde 1703 zum Duke of Douglas erhoben, starb aber 1761 kinderlos, so dass der Duke-Titel wieder erlosch. Der Marquess- und der Earl-Titel fielen an den 7. Duke of Hamilton aus dem Haus Douglas-Hamilton. Die beiden Titel sind bis heute nachgeordnete Titel des Duke of Hamilton.

Liste der Earls of Angus

Gälische Mormaers
 Indrechtach / Indechtraig (frühes 10. Jahrhundert)
 Dubacan († vor 937)
 Maelbridge (?)
 Cuncar / Conchar (vor 1000)
 Fynebole, Lady of Fettercairn (um 1000)
 Dufugan (vor 1120)

Gälische Earls (Clan Ogilvy)
 Gillebride, 1. Earl of Angus (1130–um 1187)
 Adam, 2. Earl of Angus (vor 1150–1198)
 Gille Críst, 3. Earl of Angus († 1204)
 Donnchadh, 4. Earl of Angus († 1214)
 Maol Choluim, 5. Earl of Angus (vor 1200–1242)
 Matilda, 6. Countess of Angus (vor 1230–1267)
 ⚭ John Comyn, iure uxoris Earl of Angus († 1242)
 ⚭ Gilbert de Umfraville, iure uxoris Earl of Angus († 1245)

Anglonormannische Earls (Haus Umfraville)
 Gilbert de Umfraville, 7. Earl of Angus (1244–1307)
 Robert de Umfraville, 8. Earl of Angus (1276–1325) (Titel verwirkt 1314)
 Gilbert de Umfraville, 9. Earl of Angus (1310–1381), Titular-Earl

Earls of Angus (Stewart of Bonkyll), Verleihung 1329
 John Stewart, 1. Earl of Angus († 1331)
 Thomas Stewart, 2. Earl of Angus († 1361)
 Margaret Stewart, 3. Countess of Angus († 1417) (Titelverzicht 1389)

Earls of Angus (Rote Linie des Hauses Douglas), Verleihung 1389
 George Douglas, 1. Earl of Angus (1378–1402)
 William Douglas, 2. Earl of Angus (um 1398–1437)
 James Douglas, 3. Earl of Angus (1428–1446)
 George Douglas, 4. Earl of Angus (1429–1462)
 Archibald Douglas, 5. Earl of Angus (1453–1514)
 Archibald Douglas, 6. Earl of Angus (1490–1557)
 David Douglas, 7. Earl of Angus (um 1515–1558)
 Archibald Douglas, 8. Earl of Angus (1556–1588)
 William Douglas, 9. Earl of Angus (1533–1591)
 William Douglas, 10. Earl of Angus (1552–1611)
 William Douglas, 1. Marquess of Douglas, 11. Earl of Angus (1589–1660)
 James Douglas, 2. Marquess of Douglas, 12. Earl of Angus (1646–1700)
 Archibald Douglas, 1. Duke of Douglas, 13. Earl of Angus (1694–1761)
 James Douglas-Hamilton, 7. Duke of Hamilton, 14. Earl of Angus (1755–1769)
 Douglas Douglas-Hamilton, 8. Duke of Hamilton, 15. Earl of Angus (1756–1799)
 Archibald Douglas-Hamilton, 9. Duke of Hamilton, 16. Earl of Angus (1740–1819)
 Alexander Douglas-Hamilton, 10. Duke of Hamilton, 17. Earl of Angus (1767–1852)
 William Douglas-Hamilton, 11. Duke of Hamilton, 18. Earl of Angus (1811–1863)
 William Douglas-Hamilton, 12. Duke of Hamilton, 19. Earl of Angus (1845–1895)
 Alfred Douglas-Hamilton, 13. Duke of Hamilton, 20. Earl of Angus (1862–1940)
 Douglas Douglas-Hamilton, 14. Duke of Hamilton, 21. Earl of Angus (1903–1973)
 Angus Douglas-Hamilton, 15. Duke of Hamilton, 22. Earl of Angus (1938–2010)
 Alexander Douglas-Hamilton, 16. Duke of Hamilton, 23. Earl of Angus (* 1978)

Titelerbe (Heir Apparent) ist der Sohn des aktuellen Titelinhabers, Douglas Douglas-Hamilton, Marquess of Douglas and Clydesdale (* 2012).

Literatur
 John Anderson: Earl of Angus. In: James Balfour Paul (Hrsg.): The Scots Peerage. Band 1: Abercorn–Balmerino. David Douglas, Edinburgh 1904, S. 160–213 (englisch, Textarchiv – Internet Archive).

Weblinks

 Leigh Rayment's Peerage Page
 Angus, Earl of (S, 1389) bei Cracroft′s Peerage

Angus
Angus

Earl of Angus


Archonias brassolis es una especie de mariposa de la familia de las piérides, que fue descrita originalmente con el nombre de Papilio brassolis, por Fabricius, en 1776, a partir de ejemplares procedentes de Surinam. Es la única especie del género Archonias. Las larvas son gregarias.

Distribución

Archonias brassolis está distribuida entre las regiones Neotropical, Neártica y ha sido reportada en 15 países.<ref name="GBIF">CNZ collection, MNCR; ART collection, MIZ; CNIN collection, IBUNAM; MZFC-L collection; CNIABM collection, MHNCM; MHNCM collection, MHNCM; NA collection, NA; ECO-SC-E collection, ECOSUR-SC; MZFC collection, UNAM; S. M. la Reine Elisabeth (Lepidoptera du Bresil) collection, Royal Belgian Institute of natural Sciences; Ronald Brabant collection, Royal Belgian Institute of natural Sciences; Insecta collection, INB; ENT collection, YPM; accessed through GBIF data portal  on 2013-07-26</ref>

 Plantas hospederas
Las larvas de A. brassolis se alimentan de plantas de las familias Brassicaceae y Loranthaceae. Entre las plantas hospederas reportadas se encuentran Drypetes gerrardii, Drypetes ugandensis y especies no identificadas del género Phyllanthus''.

Referencias

Pierini

Archonias brassolis


Roy Hertz (* 19. Juni 1909 in Cleveland; † 28. Oktober 2002 in Hollywood, Maryland) war ein amerikanischer Endokrinologe und Onkologe. Er wirkte von 1941 bis 1966 für die National Institutes of Health, darunter ab 1946 am National Cancer Institute, und beschrieb die erstmalige erfolgreiche Behandlung eines soliden metastasierenden Tumors durch Chemotherapie. In Anerkennung dieser Leistung wurde er 1972 mit dem Lasker~DeBakey Clinical Medical Research Award ausgezeichnet und in die National Academy of Sciences aufgenommen.

Leben

Roy Hertz wurde 1909 in Cleveland geboren und erlangte 1930 einen Bachelor-Abschluss an der University of Wisconsin, an der er drei Jahre später auch in Zoologie promovierte und 1939 ein Studium der Medizin abschloss. An der Johns Hopkins University erwarb er außerdem 1940 einen Master of Public Health.

Ab 1941 arbeitete er für die National Institutes of Health (NIH), fünf Jahre später wurde er Direktor des Bereichs Endokrinologie des National Cancer Institute (NCI). Er war bis 1966 für die NIH tätig und fungierte in den Jahren 1965/1966 als wissenschaftlicher Direktor des National Institute of Child Health and Human Development. Später wirkte er als Professor für Geburtshilfe und Gynäkologie an der George Washington University und in den Jahren 1972/1973 als Direktor für klinische Forschung am New York Medical College.

Roy Hertz war ab 1934 in erster Ehe und nach dem Tod seiner Frau ab 1965 in zweiter Ehe verheiratet sowie Vater eines Sohns und einer Tochter. Er starb 2002 in Hollywood, Maryland infolge von Herzinsuffizienz.

Wirken

Während seiner Tätigkeit am NCI gelang Roy Hertz gemeinsam mit seinem Kollegen Min Chiu Li in den 1950er Jahren die erfolgreiche Behandlung von Patientinnen mit Chorionepitheliom, einem in der Regel invasiv und aggressiv wachsenden Tumor der Gebärmutter, durch die Anwendung von Methotrexat und später durch dessen Kombination mit Actinomycin D.

Damit konnte erstmals gezeigt werden, dass eine vollständige und dauerhafte Heilung einer metastasierenden soliden Krebserkrankung mit Hilfe einer chemotherapeutischen Substanz möglich ist. Darüber hinaus trug Roy Hertz, der während seiner Karriere mehr als 150 wissenschaftliche Publikationen veröffentlichte, durch Arbeiten zu Progesteron gemeinsam mit dem Chemiker Carl Djerassi zur Entwicklung der Antibabypille bei.

Auszeichnungen

Roy Hertz und Min Chiu Li erhielten für ihre bahnbrechende Studie zur Behandlung des Chorionepithelioms, die als einer der wichtigsten Durchbrüche in der Entwicklung der Krebstherapie gilt, im Jahr 1972 den Lasker~DeBakey Clinical Medical Research Award. Roy Hertz wurde darüber hinaus im gleichen Jahr in die National Academy of Sciences aufgenommen sowie 1957 mit dem Anne Frankel Rosenthal Memorial Award for Cancer Research der American Association for the Advancement of Science und 1996 mit dem Fred Conrad Koch Award der Endocrine Society ausgezeichnet.

Werke (Auswahl)

 Choriocarcinoma and Related Gestational Trophoblastic Tumors in Women. New York 1978
 A Quest for Better Contraception: The Ford Foundation's Contribution to Reproductive Science and Contraceptive Development, 1959–1983. New York 1984 (als Mitautor)

Literatur

 Ivan Oransky: Obituary: Roy Hertz. In: The Lancet. Band 360. Ausgabe 9348 vom 7. Dezember 2002, S. 1893
 Jonathan P. Yarris, Alan J. Hunter: Roy Hertz, M.D. (1909–2002): The Cure of Choriocarcinoma and its Impact on the Development of Chemotherapy for Cancer. In: Gynecologic Oncology. 89(2)/2003. Elsevier, S. 193–198,
 Hertz, Roy. In: James Stuart Olson: The History of Cancer: An Annotated Bibliography. Greenwood Press, New York und London 1989, ISBN 0-313-25889-9, S. 52
 D. Lynn Loriaux: Roy Hertz (1909–2002). In: The Endocrinologist. 14(3)/2004. Lippincott Williams & Wilkins, S. 117/118,

Weblinks

 American Gynecological & Obstetrical Society: Roy Hertz, M.D., Ph.D., 1909–2002 (englisch, mit Bild)

Mediziner (20. Jahrhundert)
Mediziner (21. Jahrhundert)
Endokrinologe
Onkologe
Hochschullehrer (George Washington University)
Hochschullehrer (New York Medical College)
Mitglied der National Academy of Sciences
Träger des Lasker~DeBakey Clinical Medical Research Award
US-Amerikaner
Geboren 1909
Gestorben 2002
Mann

Roy Hertz


This is a list of lists of fictional extraterrestrial species.

Alphabetical

A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z

By medium & franchise

Literature

 List of Noon Universe alien races

Comics

 List of alien races in DC Comics
 List of alien races in Marvel Comics

Film and television

 Species of the Marvel Cinematic Universe
 List of Star Wars creatures
 Lists of Star Wars species: A–E, F–J, K–O, P–T, U–Z
 List of Doctor Who universe creatures and aliens
 List of Star Trek aliens

Games

 Races of StarCraft
 Battlelords of the 23rd Century#Races

By appearance

 List of humanoid aliens
 List of reptilian humanoids

See also

List of fictional extraterrestrials


Ismet-beg Begtašević, hrvatski političar iz kotara Srebrenice, BiH. Prije rata bio je član JMO. Također je bio zastupnik u sazivu Hrvatskoga državnog sabora 1942. godine, kamo ga je doveo Džafer Kulenović.

Izvori

Dužnosnici NDH
Hrvatski političari u Bosni i Hercegovini
Životopisi, Srebrenica

Ismet Begtašević


An Maxillariella densifolia in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Eduard Friedrich Poeppig ngan Stephan Ladislaus Endlicher, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Mario Alberto Blanco och Germán Carnevali. An Maxillariella densifolia in nahilalakip ha genus nga Maxillariella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Maxillariella

Maxillariella densifolia


An Scleria wrightiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Otto Boeckeler. An Scleria wrightiana in nahilalakip ha genus nga Scleria, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Cuba. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scleria

Scleria wrightiana


Henric al IV-lea se poate referi la:

Regi și nobili
 Henric al IV-lea al Angliei (1367 – 1413), rege al Angliei (King of England) și Lord al Irlandei (Lord of Ireland)
 Henric al IV-lea de Brabant (1251/1252 – 1272)
 Henric al IV-lea al Castiliei (1425 - 1474), regele Castiliei, numit Impotentul
 Henric al IV-lea al Franței (1553 – 1610)
 Henric al IV-lea al Sfântului Imperiu Roman (1050 – 1106), al împărat al Sfântului Imperiu Roman
 Henric al IV-lea de Limburg (1195 – 1247), duce de Limburg și conte de Berg de la 1226 până la moarte

Piese de teatru
 Henry al IV-lea, partea I, de William Shakespeare, cu referire la Henric al IV-lea al Angliei
 Henry al IV-lea, partea a II-a, de William Shakespeare, cu referire la Henric al IV-lea al Angliei
 Henry IV (Pirandello), de Luigi Pirandello,  cu referire la Henric al IV-lea al Sfântului Imperiu Roman

Filme
 Henry IV (1959 film), film de televiziune din 1959, realizat de BBC Television cu Martin Miller, bazat pe piesa de teatru a lui Luigi Pirandello
 Henry IV (film), film italian din 1984, bazat pe piesa de teatru a lui Luigi Pirandello
 Henri 4 (film), film din 2010, regia Jo Baier
 BBC Television Shakespeare Season Two - The First Part of King Henry the Fourth — Prima parte a piesei Regel Henry al Patrulea  (1979)
 BBC Television Shakespeare Season Two - The Second Part of King Henry the Fourth — A doua parte a piesei Regel Henry al Patrulea  (1979)

Vezi și

 Henric al IV-lea (piesă de teatru), de fapt considerată nu o piesă separată, ci două distincte

Monarhi
Nume proprii

Henric al IV-lea (dezambiguizare)


Zarčaj (azerski: Zarçay, ruski: Зарчай) je rijeka u Azerbajdžanu. Teče kroz Mali Kavkaz. Duga je 6 km i ulijeva se u Tartara kao lijeva pritoka.

Rijeke u azijskom dijelu Azerbajdžana
Pritoke Tartara

Zarčaj


La isla del Amor () es una pequeña isla fluvial del río Mosa situada cerca del viaducto de Carlomagno (viaduc Charlemagne). A pesar de ser pequeña, está protegida. Administrativamente se encuentra en la comuna de Dinant, provincia de Namur, de la Región Valona, al sur de Bélgica.

Véase también
 Provincia de Namur
 Río Mosa
 Geografía de Bélgica

Referencias

Enlaces externos
 Mapa de Localización

Amour

Île d'Amour


Fallo es un estado o situación en la que se encuentra un sistema formado por  dispositivos, equipos, aparatos y/o personas en el momento que deja de cumplir la función para la cual había sido diseñado."

Hay que evitar esta situación siempre que queramos diseñar un sistema altamente fiable, competitivo y fuerte. Para ello hay que adelantarse a dicho estado o situación mediante métodos matemáticos y científicos

Clasificación de fallos

Tras un análisis del entorno, podemos clasificar los fallos de la siguiente forma:
 Por progresividad de degradación en componentes de los que están formados los dispositivos, equipos, aparatos o incluso personas (factor fatiga o cansancio en personas).
  Por su predecibilidad o detectabilidad.
  Por sus consecuencias económicas u operativas.
  Por las repercusiones en la seguridad de los usuarios.
  Por el origen: cada fallo tiene un origen distinto y puede ser puntual o puede darse el caso de que pueda conllevar un efecto dominó en el transcurso del proceso, que podríamos decir que éste es el tipo de fallo más peligroso.

En ingeniería, éste estudio es necesario ya que, antes o después, "todos los sistemas llegarán a un instante en que no cumplirán satisfactoriamente aquel producto o aquella función para la cual fueron diseñados", con lo cual, fallarán. A esto lo llamaremos "fallo". El fallo es la situación en la que entra en juego el rendimiento y la eficiencia del sistema, conllevando pérdidas en la producción, pérdidas económicas para la empresa y pérdida de tiempo disponible para seguir fabricando.

La ingeniería de fiabilidad es la que estudia la longevidad y el fallo de dichos sistemas o equipos para la investigación de las causas por las que los dispositivos envejecen y fallan basándose en métodos científicos y matemáticos.

Bibliografía
 Carlos Prieto García: "Trabajo Fin de Curso 2007-2008 Experto Universitario en Mantenimiento e Instalaciones Industriales. Master en Mantenimiento Industrial y Técnicas de Diagnósis" https://web.archive.org/web/20100926060922/http://www.aloj.us.es/notas_tecnicas/Fiabilidad_Mantenibilidad_y_Mantenimiento.pdf

Ingeniería

Fallo en producto o sistema


An Warrea warreana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Conrad Loddiges ngan John Lindley, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Schweinfurth. An Warrea warreana in nahilalakip ha genus nga Warrea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Warrea

Warrea warreana


Meade Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Meade Township (Huron County, Michigan)
 Meade Township (Mason County, Michigan)

Siehe auch:
 Mead Township

Meade Township


Ein Carmen-Ausschnitt ist ein tief sitzender, oft volantgeschmückter Ausschnitt der Damenoberbekleidung, der die Schultern frei lässt. Benannt ist der Carmen-Ausschnitt nach der Hauptfigur der Oper Carmen von Georges Bizet, der Zigeunerin Carmen. Dieser Bekleidungs-Typ geht auf  traditionelle Trachten Andalusiens (Flamenco-Kleid) zurück, die so auch als Carmen-Blusen oder Carmen-Kleid bezeichnet werden. Für Deutschland wurde dieser Ausschnitt in den späten 1970er Jahren Bestandteil der Folklore-Mode. Das gleiche Design lässt sich zuweilen auch bei Dirndl-Blusen der sogenannten Landhausmode finden, die eigentlich historisch hochgeschlossen waren.

Modelle mit brustbedeckendem Volant werden modisch oft mit engen Jeans oder langen Volantröcken kombiniert, und die Taille mit einem Korsett betont.

Weblinks

Einzelnachweise

Ausschnitt- und Kragenform

Carmen-Ausschnitt


Alex Sandro Lobo Silva (født 26. januar 1991 i Catanduva, Brasilien) er en brasiliansk fodboldspiller,  der spiller som ventre back i den italienske storklub Juventus.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Alex Sandro


Fab (diskografska etiketa)
Brazilsko ratno zrakoplovstvo (port. Força Aérea Brasileira)
Bolivijsko ratno zrakoplovstvo (špa. Fuerza Aérea Boliviana)
Beninske oružane snage (fra. Forces armées béninoises)
Oružane snage Brazila (port. Forças Armadas Brasileiras)
ISO 639-3 oznaka za jezik fa d'ambu
Film Advisory Board
FAB, vrsta sovjetskih zrakoplovnih bomba
Alkopop (eng. flavored alcoholic beverage)

Fab


Günther Heymann (* 28. Juni 1917 in Chemnitz; † 31. Januar 2014) war ein deutscher Immunologe und Mediziner.

Heymann war seit 1950 wissenschaftlicher Mitarbeiter im Paul-Ehrlich-Institut in Langen und dort ab 1957 wissenschaftliches Mitglied. Ab 1962 war er kommissarischer Leiter des Paul Ehrlich Instituts als Nachfolger von Richard Prigge, bis er 1966 von Niels Kaj Jerne abgelöst wurde. Nach dessen Weggang 1969 war er wieder kommissarischer Leiter bis 1974, in einer Zeit als das Institut zur Bundesbehörde wurde. Im Jahr 1969 wurde Heymann als Sachverständiger und ständiges Mitglied für die Bundesrepublik Deutschland in die Kommission "Europäisches Arzneibuch" beim Europarat berufen. 1977 wurde ihm das Verdienstkreuz 1. Klasse der Bundesrepublik Deutschland verliehen.

In seiner Forschung befasste sich Heymann unter anderem mit bakterieller Toxikologie, Treponema-Erkrankungen, Immunbiologie, Blutgruppenserologie sowie der Beurteilung von Impfstoffen. Im Jahr 1961 erhielt er den Nachwuchspreis des Paul-Ehrlich-und-Ludwig-Darmstaedter-Preises.

Einzelnachweise

Mediziner (20. Jahrhundert)
Träger des Bundesverdienstkreuzes 1. Klasse
Träger des Paul-Ehrlich-und-Ludwig-Darmstaedter-Preises
Deutscher
Geboren 1917
Gestorben 2014
Mann

Günther Heymann


O EWF Underground Championship é um título de luta livre profissional pertencente a Evolution Wrestling Force, sendo disputado exclusivamente pelos lutadores da empresa.

Os campeões são determinados com a realização de combates de luta livre profissional, em que os vencedores de cada combate são pré-determinados por um roteiro. Até o presente mês de Janeiro de , apenas dois lutadores conquistaram o título. O primeiro campeão foi Peter Sigma, e o atual é Tommy Andrews.

História
O EWF Underground Championship foi o segundo título trazido a nova geração da Evolution Wrestling Force no ano de 2022, com o objetivo de alavancar novos lutadores e alçar novas rivalidades na promoção. Desde sua estreia, a primeira luta já realizada pelo título no EWF Just Fight X, foi de Tommy Andrews contra Peter Sigma. De lá pra cá, ambos travaram uma longa rivalidade, baseada em trash-talk seja nos shows ao vivo ou pelas redes sociais.

No último evento EWF Playground 2023, Peter Sigma enfrentou uma vez mais seu algoz Tommy Andrews, para aquela que foi chamada de "ÚLTIMA DANÇA" pelo título. Tommy Andrews saiu vencedor e tornou-se o segundo EWF Underground Champion.

Ligações externas

Brazilian Wrestling Federation

EWF Underground Championship


تومي تينان ، من مواليد 17 نوفمبر 1955، لاعب كرة قدم إنجليزي سابق، ومدرب كرة قدم إنجليزي سابق.

لعب مع عدد من الأندية منها نادي ليفربول وشيفيلد وينزداي ونيوبورت كونتي.

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الولايات المتحدة
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون إنجليز مغتربون في الولايات المتحدة
سائقو سيارة أجرة بريطانيون
لاعبو بليموث أرغايل
لاعبو دالاس تورنايدو
لاعبو دوري أمريكا الشمالية لكرة القدم (1968–84)
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو شيفيلد وينزداي
لاعبو كرة قدم إنجليز
لاعبو كرة قدم مغتربون إنجليز
لاعبو كرة قدم مغتربون في الولايات المتحدة
لاعبو كرة قدم من ليفربول
لاعبو ليفربول
لاعبو لينكولن سيتي أف سي
لاعبو نادي توركي يونايتد
لاعبو نادي دونكاستر روفرز
لاعبو نادي روذرهام يونايتد
لاعبو نادي سوانزي سيتي
لاعبو نيوبورت كونتي
مدربو كرة قدم إنجليز
مواليد 1955
مواليد في ليفربول

تومي تينان


Social influence comprises the ways in which individuals adjust their behavior to meet the demands of a social environment. It takes many forms and can be seen in conformity, socialization, peer pressure, obedience, leadership, persuasion, sales, and marketing. Typically social influence results from a specific action, command, or request, but people also alter their attitudes and behaviors in response to what they perceive others might do or think. In 1958, Harvard psychologist Herbert Kelman identified three broad varieties of social influence.

Compliance is when people appear to agree with others but actually keep their dissenting opinions private.
Identification is when people are influenced by someone who is liked and respected, such as a famous celebrity.
Internalization is when people accept a belief or behavior and agree both publicly and privately.

Morton Deutsch and Harold Gerard described two psychological needs that lead humans to conform to the expectations of others. These include our need to be right (informational social influence) and our need to be liked (normative social influence). Informational influence (or social proof) is an influence to accept information from another as evidence about reality. Informational influence comes into play when people are uncertain, either because stimuli are intrinsically ambiguous or because there is social disagreement. Normative influence is an influence to conform to the positive expectations of others. In terms of Kelman's typology, normative influence leads to public compliance, whereas informational influence leads to private acceptance.

Types
Social influence is a broad term that relates to many different phenomena. Listed below are some major types of social influence that are being researched in the field of social psychology. For more information, follow the main article links provided.

Kelman's varieties
There are three processes of attitude change as defined by Harvard psychologist Herbert Kelman in a 1958 paper published in the Journal of Conflict Resolution. The purpose of defining these processes was to help determine the effects of social influence: for example, to separate public conformity (behavior) from private acceptance (personal belief).

Compliance

Compliance is the act of responding favorably to an explicit or implicit request offered by others. Technically, compliance is a change in behavior but not necessarily in attitude; one can comply due to mere obedience or by otherwise opting to withhold private thoughts due to social pressures. According to Kelman's 1958 paper, the satisfaction derived from compliance is due to the social effect of the accepting influence (i.e., people comply for an expected reward or punishment-aversion).

Identification

Identification is the changing of attitudes or behaviors due to the influence of someone who is admired. Advertisements that rely upon celebrity endorsements to market their products are taking advantage of this phenomenon. According to Kelman, the desired relationship that the identifier relates to the behavior or attitude change.

Internalization

Internalization is the process of acceptance of a set of norms established by people or groups that are influential to the individual. The individual accepts the influence because the content of the influence accepted is intrinsically rewarding. It is congruent with the individual's value system, and according to Kelman the "reward" of internalization is "the content of the new behavior".

Conformity

Conformity is a type of social influence involving a change in behavior, belief, or thinking to align with those of others or with normative standards. It is the most common and pervasive form of social influence. Social psychology research in conformity tends to distinguish between two varieties: informational conformity (also called social proof, or "internalization" in Kelman's terms ) and normative conformity ("compliance" in Kelman's terms).

In the case of peer pressure, a person is convinced to do something that they might not want to do (such as taking illegal drugs) but which they perceive as "necessary" to keep a positive relationship with other people (such as their friends). Conformity from peer pressure generally results from identification with the group members or from compliance of some members to appease others.

Minority influence

Researchers have been studying social influence and minority influence for over thirty years. The first publication covering these topics was written by social psychologist Serge Moscovici and published in 1976. Minority influence takes place when a majority is influenced to accept the beliefs or behaviors of a minority. Minority influence can be affected by the sizes of majority and minority groups, the level of consistency of the minority group, and situational factors (such as the affluence or social importance of the minority). Minority influence most often operates through informational social influence (as opposed to normative social influence) because the majority may be indifferent to the liking of the minority.

Self-fulfilling prophecy

A self-fulfilling prophecy is a prediction that directly or indirectly causes itself to become true due to positive feedback between belief and behavior. A prophecy declared as truth (when it is actually false) may sufficiently influence people, either through fear or logical confusion, so that their reactions ultimately fulfill the once-false prophecy. This term is credited to sociologist Robert K. Merton from an article he published in 1948.

Social contagion

Social contagion involves the spontaneous spread of behaviors or emotions through a group, population or social network. Social contagion consists of two categories, behavioral contagion and emotional contagion. Unlike conformity, the emotion or behavior being adopted may not represent a social norm.

Reactance

Reactance is the adoption of a view contrary to the view that a person is being pressured to accept, perhaps due to a perceived threat to behavioral freedoms. This phenomenon has also been called anticonformity. While the results are the opposite of what the influencer intended, the reactive behavior is a result of social pressure. It is notable that anticonformity does not necessarily mean independence. In many studies, reactance manifests itself in a deliberate rejection of an influence, even if the influence is clearly correct.

Obedience

Obedience is a form of social influence that derives from an authority figure, based on order or command. The Milgram experiment, Zimbardo's Stanford prison experiment, and the Hofling hospital experiment are three particularly well-known experiments on obedience, and they all conclude that humans are surprisingly obedient in the presence of perceived legitimate authority figures.

Persuasion

Persuasion is the process of guiding oneself or another toward the adoption of an attitude by rational or symbolic means. US psychologist Robert Cialdini defined six "weapons of influence": reciprocity, commitment, social proof, authority, liking, and scarcity to bring about conformity by directed means. Persuasion can occur through appeals to reason or appeals to emotion.

Psychological manipulation

Psychological manipulation is a type of social influence that aims to change the behavior or perception of others through abusive, deceptive, or underhanded tactics. By advancing the interests of the manipulator, often at another's expense, such methods could be considered exploitative, abusive, devious, and deceptive.

Social influence is not necessarily negative. For example, doctors can try to persuade patients to change unhealthy habits. Social influence is generally perceived to be harmless when it respects the right of the influenced to accept or reject it, and is not unduly coercive. Depending on the context and motivations, social influence may constitute underhanded manipulation.

Abusive power and control

Controlling abusers use various tactics to exert power and control over their victims. Tactics may include coercion and threats, intimidation, emotional abuse, isolation, and more. The goal of the abuser is to control and intimidate the victim or to influence them to feel that they do not have an equal voice in the relationship.

Propaganda

Propaganda is information that is not objective and is used primarily to influence an audience and further an agenda, often by presenting facts selectively to encourage a particular synthesis or perception, or using loaded language to produce an emotional rather than a rational response to the information that is presented.

Hard power

Hard power is the use of military and economic means to influence the behavior or interests of other political bodies. This form of political power is often aggressive (coercion), and is most effective when imposed by one political body upon another of lesser military and/or economic power.  Hard power contrasts with soft power, which comes from diplomacy, culture and history.

Antecedents
Many factors can affect the impact of social influence.

Social impact theory

Social impact theory was developed by Bibb Latané in 1981. This theory asserts that there are three factors which increase a person's likelihood to respond to social influence:

Strength: The importance of the influencing group to the individual
Immediacy: Physical (and temporal) proximity of the influencing group to the individual at the time of the influence attempt
Number: The number of people in the group

Cialdini's "weapons of influence"
Robert Cialdini defines six "weapons of influence" that can contribute to an individual's propensity to be influenced by a persuader:
Reciprocity: People tend to return a favor.
Commitment and consistency: People do not like to be self-contradictory. Once they commit to an idea or behavior, they are averse to changing their minds without good reason.
Social proof: People will be more open to things that they see others doing. For example, seeing others compost their organic waste after finishing a meal may influence the subject to do so as well.
Authority: People will tend to obey authority figures.
Liking: People are more easily swayed by people they like.
Scarcity: A perceived limitation of resources will generate demand.

Unanimity
Social Influence is strongest when the group perpetrating it is consistent and committed. Even a single instance of dissent can greatly wane the strength of an influence. For example, in Milgram's first set of obedience experiments, 65% of participants complied with fake authority figures to administer "maximum shocks" to a confederate. In iterations of the Milgram experiment where three people administered shocks (two of whom were confederates), once one confederate disobeyed, only ten percent of subjects administered the maximum shocks.

Status

Those perceived as experts may exert social influence as a result of their perceived expertise. This involves credibility, a tool of social influence from which one draws upon the notion of trust. People believe an individual to be credible for a variety of reasons, such as perceived experience, attractiveness, knowledge, etc. Additionally, pressure to maintain one's reputation and not be viewed as fringe may increase the tendency to agree with the group. This phenomenon is known as groupthink. Appeals to authority may especially effect norms of obedience. The compliance of normal humans to authority in the famous Milgram experiment demonstrate the power of perceived authority.

Those with access to the media may use this access in an attempt to influence the public. For example, a politician may use speeches to persuade the public to support issues that he or she does not have the power to impose on the public. This is often referred to as using the "bully pulpit." Likewise, celebrities do not usually possess any political power, but they are familiar to many of the world's citizens and, therefore, possess social status.

Power is one of the biggest reasons an individual feels the need to follow through with the suggestions of another. A person who possesses more authority (or is perceived as being more powerful) than others in a group is an icon or is most "popular" within a group. This person has the most influence over others. For example, in a child's school life, people who seem to control the perceptions of the students at school are most powerful in having a social influence over other children.

Culture

Culture appears to play a role in the willingness of an individual to conform to the standards of a group. Stanley Milgram found that conformity was higher in Norway than in France. This has been attributed to Norway's longstanding tradition of social responsibility, compared to France's cultural focus on individualism. Japan likewise has a collectivist culture and thus a higher propensity to conformity. However, a 1970 Asch-style study found that when alienated, Japanese students were more susceptible to anticonformity (giving answers that were incorrect even when the group had collaborated on correct answers) one third of the time, significantly higher than has been seen in Asch studies in the past.

While gender does not significantly affect a person's likelihood to conform, under certain conditions  gender roles do affect such a likelihood. Studies from the 1950s and 1960s concluded that women were more likely to conform than men. But a 1971 study found that experimenter bias was involved; all of the researchers were male, while all of the research participants were female. Studies thereafter found that the likelihood to conform almost equal between the genders. Furthermore, men conformed more often when faced with traditionally feminine topics, and women conformed more often when presented with masculine topics. In other words, ignorance about a subject can lead a person to defer to "social proof".

Emotions

Emotion and disposition may affect an individual's likelihood of conformity or anticonformity. In 2009, a study concluded that fear increases the chance of agreeing with a group, while romance or lust increases the chance of going against the group.

Social structure

Social networks

A social network is a social structure made up of nodes (representing individuals or organizations) which are connected (through ties, also called edges, connections, or links) by one or more types of interdependency (such as friendship, common interests or beliefs, sexual relations, or kinship). Social network analysis uses the lens of network theory to examine social relationships. Social network analysis as a field has become more prominent since the mid-20th century in determining the channels and effects of social influence. For example, Christakis and Fowler found that social networks transmit states and behaviors such as obesity, smoking, drinking and happiness.

However, important flaws have been identified in the contagion model for social influence which is assumed and used in many of the above studies. In order to address these flaws, causal inference methods have been proposed instead, to systematically disentangle social influence from other possible confounding causes when using observational data.

Global approach to the phenomenon of influence

Provisional introduction

As described above, theoretical approaches are in the form of knowledge clusters. A global theory of Influence is missing  for an easy understanding and an education to protect from manipulators.A first tentative was published in 2012. The first pages of "Influence & Systems" explain the reason why we need a global approach.

See also

References

External links

Influence

Majority–minority relations

Social influence


Acordați circumstanțe atenuante? este un film dramatic polițist românesc din 1984 regizat de Lucian Bratu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Gheorghe Dănilă, Marioara Sterian și Cornel Revent.

Prezentare

O anchetă judiciară are loc după producerea unui accident mortal într-un combinat chimic.

Distribuție

Note

Legături externe

Vezi și
 1984 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1984
Filme regizate de Lucian Bratu
Filme dramatice românești
Filme polițiste românești
Filme românești de scurt metraj

Acordați circumstanțe atenuante?


Havuz balığı (Carassius carassius), sazangiller (Cyprinidae) familyasına ait bir balık türü. Havuz balığı sazan'a çok benzer. ikisini ayırt etmek için havuz balığının daha yüksek olan sırtına, ve sazan balığında var olan bıyıkların eksik olmamasına dikkat etmek gerek. Renkleri çoğunlukla metalik sarı, bazen de gri ya da yeşilimsi olur. Havuz balığı çok yavaş büyür. Boyları 15-25 en çok 60 cm. ve 2–3 kg. ağırlıkta olur. Havuz balığı ile sazan balıkları birbirleri ile çiftleşebilirler. En büyüklerinin diğer küçük balıkları yedikleride görülmüştür.

Trakya, Marmara bölgeleri, Kızılırmak, Yeşilırmak deltaları ve Çoruh havzasında yayılış gösterir. Avrupa'da da çok yaygındır. Su içindeki otlar, dip hayvanları ve sinek larvalarıyla beslenir. Mayıs-Haziran arası 14-20 C° sularda 150-300 000 yumurtasını otların üzerine bırakır. Suyun kirliliği ve oksijen toleransına dayanıklı bir balıktır. Hatta 5 güne kadar hiç oksijen içermeyen suda hala hayatta kalabildigi tespit edilmiştir. Kurak zamanlarda yasadığı küçük göl kurusa bile, kendini çamura gömüp belli bir süre hayatta kalabilir. Bu yüzden hatta cok kirli sularda, ve çok küçük göllerde bile yaşayabilir. Büyüklerinin eti lezzetlidir. Bazı batı ülkelerinde üretimi yapılmaktadır.

Dış bağlantılar
 Weitere Infos zur Karausche
 www.wissenschaft.de: Weltmeister im Luftanhalten: die Karausche Die Fische können mehrere Tage praktisch ohne Sauerstoff auskommen (Science Bd. 306, S. 77, 2005).

Cyprininae
Türkiye'deki balıklar
Türkiye endemik balıkları
Tatlı su balıkları
Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar

Havuz balığı


An Muhlenbergia torreyi in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Albert Spear Hitchcock och Benjamin Franklin Bush. An Muhlenbergia torreyi in nahilalakip ha genus nga Muhlenbergia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Muhlenbergia

Muhlenbergia torreyi


Conrad Morant ou Morandt est un dessinateur, sculpteur sur bois et peintre rhénan, né à Bâle vers 1510 et mort à Strasbourg au plus tard en 1573. Il est principalement connu pour être l'auteur du Plan de la ville de Strasbourg, la plus ancienne représentation topographique connue de cette ville.

Biographie
Conrad Morant ou Morandt naît vers 1510 à Bâle sous le nom de Conrad Schweblin, son père étant Morand Schweblin un artisan vannier lui-même originaire de cette ville. Conrad Morant ne demeure pas à Bâle mais s'installe à Strasbourg au plus tard en 1544, date à laquelle il en devient bourgeois et où il possédait la maison Zur Goldnenen Leiter (« À l'Échelle d'or »). Il meurt au plus tard en 1573 à Strasbourg.

Œuvres

Plan de la ville de Strasbourg
Le Plan de la ville de Strasbourg a été réalisé en 1548. Il s'agit d'une impression faite à partir d'une gravure sur bois puis peinte, l'ensemble du processus étant l'œuvre de Conrad Morant. Dessiné depuis la plateforme de la cathédrale de Strasbourg, le plan a la particularité de représenter la ville telle qu'elle est vue depuis ce point, c'est-à-dire avec une perspective concentrique. Il n'a toutefois pas fait une représentation à l'identique, mais a introduit des différences d'échelle selon l'importance des bâtiments : les sièges des pouvoirs municipal et religieux comme la tour aux Pfennigs, la cathédrale et l'église des Dominicains sont ainsi particulièrement proéminents.

Autres œuvres
 La cathédrale de Strasbourg, Strasbourg, 1548, gravure sur bois, Bibliothèque nationale  et universitaire de Strasbourg ;
 illustrateur de la Cosmographia de Sebastian Münster ;
 illustrateur de la Descriptio Graeciae de Nikolaus Gerbel ;

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .
 .
 .

Liens externes
 Le plan de la ville de Strasbourg sur le site des Archives de Strasbourg ;

Naissance à Bâle
Décès à Strasbourg

Conrad Morant


An Alopecurus arundinaceus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jean Louis Marie Poiret. An Alopecurus arundinaceus in nahilalakip ha genus nga Alopecurus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Alopecurus

Alopecurus arundinaceus


Lawrence Ira Kahn, conocido como Larry Harlow (Brooklyn, Nueva York; 20 de marzo de 1939-Nueva York; 20 de agosto de 2021), fue un intérprete, compositor y productor estadounidense de son cubano, son montuno, jazz afrocubano, mambo, guaracha, chachachá, salsa. Produjo varios álbumes para el sello Fania, dirigido por el dominicano Johnny Pacheco  en carácter de productor musical tanto para otros artistas como también para su propia orquesta.

En su orquesta de salsa era un multinstrumentista, a pesar de que tocaba principalmente el piano. Fue director de las Latin Leyends Band.

Infancia
Nació en una familia de músicos estadounidenses de ascendencia judía. Su madre, Rose Kahn, era una cantante de ópera con el nombre artístico Rose Sherman en la ciudad Nueva York. Su padre, Buddy Kahn (Nathan Kahn; 1909–1981) trabajaba tocando en las orquestas del Barrio Latino, del club nocturno en Nueva York bajo el nombre de Buddy Harlow.

Habilidades musicales
Larry Harlow sobresalió a una edad temprana en distintos instrumentos musicales.

La música y la cultura de la comunidad cubana en Nueva York lo llevó a Cuba, donde comenzó un intenso estudio de la música afrocubana. Harlow, que es conocido por su mezcla de jazz afrocubano y estilos de tocar el piano, estudió música en la década de 1950 en Cuba, pero no pudo completar sus estudios antes de la Revolución Cubana de 1959, lo cual lo obligó a abandonar la isla.

La Orquesta Harlow fue la primera en firmar con Fania Records. Harlow también ha producido más de ciento seis álbumes de varios artistas y más de cincuenta álbumes de su propia autoría, además de los que produjo para Fania. Entre sus álbumes más populares fueron "Abran Paso" y "Tributo a Arsenio Rodríguez", con Ismael Miranda como el vocalista.

Harlow se acreditaba haber traído a la cantante cubana Celia Cruz en los años 60 a la ciudad de Nueva York desde la ciudad de México, y fue la primera mujer cantante latina en el Carnegie Hall.

Entre otras primicias, fue considerado como unos de los primeros en grabar para los productores del sello disquero Fania Records.

También apareció con Fania All-Stars en la película Nuestra Cosa Latina.

Contribuciones
Entre las metas musicales de Larry Harlow era insistir en llegar a los Premios Grammy Latino. Harlow suite 1977 álbum de salsa La Raza Latina. Una ambiciosa Historia de la música latina en los géneros musicales con el cantante y compositor Rubén Blades, la cual fue nominado para un premio Grammy. En parte como reconocimiento a sus esfuerzos para establecer las categorías en los Grammy Latinos (fueron premiados en una ceremonia hace algunos años por separado), así como por sus contribuciones e impresionante carrera en el género de la danza la música tropical (y el jazzistico enfoque pianístico de Harlow), En 2008 Larry Harlow fue galardonado con el Premio del Administrador de la Academia Latina de la Grabación.

En 1972, la salsa estaba en todo su apogeo. Larry Harlow, cavilaba sobre la idea de un novel concepto musical para el mercado musical afroantillano. Inspirado por el éxito de la ópera anglosajona, "Tommy", Harlow se preparaba para el lanzamiento de un concepto similar, dirigido al mercado salsero.

La idea vio frutos en 1973 con la ópera Hommy, que utilizando la lírica de Heny Álvarez, cuenta la historia de un niño que aunque ciego y sordo, tenía un gran talento para la percusión. Aquí se unieron los músicos destacados de la época y cantantes como Justo Betancourt, Cheo Feliciano, Adalberto Santiago, Junior González, Pete "El Conde" Rodríguez y Celia Cruz. La combinación de músicos y voces logró su cometido con una grabación que sentó cátedra en la historia de la música afrocaribeña con una radiante exposición que capturó las ondas radiales y la imaginación del público salsero.

Esta grabación también denota el importante antecedente de ser la primera grabación que marcó un verdadero éxito para Celia Cruz en el mercado de la salsa en la nación americana.

Casi accidentalmente, Harlow se encontró con Celia Cruz en México y le comentó sobre su interés en una voz femenina para cantar en su ópera, a su vez Jerry Masucci buscaba también de Celia una alternativa para combatir la hegemonía musical que mantenía a La Lupe, como "la reina de la canción latina" en aquel momento.

Celia Cruz viajó a Nueva York con la intención de reunirse con Masucci a discutir las posibilidades de grabar con el sello disquero Fania y al acudir a la reunión se encontró que ésta era en el estudio donde se estaba grabando "Hommy". Celia me contó, "me enojé, y mira que yo no soy enojona. Me tenían todo preparado para que cantara el tema "Gracia Divina" el cual yo ni tan sólo había escuchado. Pero bueno me aprendí el tema y lo canté".

"Gracia Divina" se convirtió en un gigantesco éxito, en adición a ser el tema que le abrió las puertas a Celia Cruz, que de inmediato grabó "Bemba Colorá" con las Estrellas de Fania y el resto es historia.

La variación musical y rítmica en la ópera "Hommy" ofrece la combinación de una amalgama de la tradición musical cubana en exitosos arreglos de Larry Harlow en lo que presenta una verdadera presentación del estado de la música salsera en los comienzos de la década de los setenta. En esa época los violines comenzaban a decorar la música salsera y su franca utilización se denota en la musicalización de Hommy. En definitiva, la orquestación en esta grabación es la presentación de la salsa a la máxima potencia y éste es un logro indiscutible de la magia musical de Larry Harlow.

Los temas "Es un Varón", "El Día De Navidad", "Quirinbomboro", "Gracia Divina", "Cari-Caridad" y "Soy Sensacional" fueron indudables éxitos radiales que se convirtieron en temas de baile y discusión entre todos los salseros. Era la primera vez que una ópera, de habla hispana, y ésta en el gremio salsero, era dirigida al populacho.

La ópera termina con un cántico a las fuerzas espirituales para la resolución de los problemas en el globo terráqueo, ruegos para terminar la guerra en Vietnam a través de la Gracia Divina, la Caridad mientras que presenta la renuncia del pueblo que prefiere el vacilón y no los sermones sobre el sabio vivir.

"Hommy" abrió las puertas a una presentación de este tipo y estilo al mercado salsero, y su presentación en Puerto Rico fue un gran éxito. Con Hommy, la salsa se vistió de gala y ese legado abrió las puertas para que la tradición musical afroantillana ahora visite las salas de más prestigio en el mundo.

Ese es el legado de "Hommy", una de las mejores grabaciones de la época, que unió a los mejores músicos del momento en una expresión que trascendió el tiempo; y, a su vez, trajo a Celia Cruz al mercado salsero y la colocó en un sitial de honor el cual nunca abandonó. Pero más importante aún, "Hommy" llevó a la Salsa a un nuevo lugar entre el público demostrando que la expresión musical cabía en las mejores salas del mundo. Desde ese momento, la salsa se convirtió en música de sala, y esa es una gran deuda para esta grabación.

Créditos
Contributing Musicians Orchestra Harlow:

Larry Harlow - Piano
Eddie Guagua Rivera - Bajo
Eddie Colon - Timbales
Tony Jiménez - Conga
Pablo Rosario - Bongó
Larry Spencer - Trompeta
Ralph Castrella - Trompeta
Sam Burtis - Trombón
Lewis Kahn - Trombón
Junior González - Vocals & Percussion

Carmel Malin, Jesse Tryon, David González, Alberto Iznaga, Vincent Liota, Marty Salyak, Rubén Rivera, Earl Norman, Selwart Clarke, Yoko Matsuo, Kathy Kienke, Karen Jones,
Gloria Lonzoroni, Norman Forrest - Cuerdas
Doc Herzlin & Damion Sgabbo - French Horn
Lou Soloff & John Gatchell - Trompetas
Dave Taylor - Tuba & Trombón Bajo
Harry Smyles - Oboe & English Horn
Paul Fleisher – Saxofón Soprano
Johnny Pacheco, Bobby Porcelli, Eddie Zervigon - Flautas
José Luis Cruz - Piano
Charlie Rodríguez - Tres
Ángel Cachete Maldonado, Roy Markowitz, Hershel Dwellingham Sr. - Percusión

Coros - Yayo el Indio, Adalberto Santiago & Marcelino Guerra, Cándido Antomattei

Creador de la Opera Latina - Larry Harlow
Letra & Música - Larry Harlow & Jenaro Heny Álvarez
Compositor de Intermedio Musical - Marty Sheller

Trabajos con diferentes personalidades de la música latina
En 1994, trabajó en equipo con Ray Barretto, Adalberto Santiago y con el virtuoso guitarrista del cuatro Yomo Toro para fundar la orquesta la leyenda, con el objetivo de educar América Latina y los jóvenes acerca del patrimonio de la música latina y nuevas ideas de vanguardia en la música.

Ha colaborado con Bobby Sanabria en la batería, el bajista Eddie "Guagua" Rivera, Ronnie Cuber en saxofón barítono y flauta, Mac Gollehon en trompeta y Chembo Corniel en conga y percusión. Este grupo se sobresale por su agresividad. Todos logran destacarse con el primer número, Rumbambola.

En 2005 contribuyó al álbum Frances The Mute de la banda The Mars Volta, en la que interpretó un solo de piano hacia el final del tema "L'Via L'Viaquez".

También tocaba el piano con el grupo en algunos shows en vivo.

Discografía

Premios
En 2008, Larry Harlow se presentó con un premio Grammy Latino a su Trayectoria musical.

Fallecimiento
Larry Harlow murió el 20 de agosto de 2021 en un hospital de la ciudad de Nueva York, a causa de complicaciones renales. Tenía ochenta y dos años.

Su esposa María del Carmen Harlow-Kahn, expresó a través de las redes sociales:

Referencias

Enlaces externos
 Larry Harlow el judío maravilloso.
 An Intimate Interview with Latin Piano Legend Larry Harlow, World Music Central.org

Nacidos en Brooklyn
Fallecidos en Nueva York
Músicos de salsa
Músicos judíos
Judíos de Estados Unidos

Larry Harlow


La microrregión de la Campanha Central es una de las microrregiones del estado brasileño de Río Grande del Sur perteneciente a la mesorregión Sudoeste Rio-Grandense. Su población fue estimada en 2005 por el IBGE en 203.335 habitantes y está dividida en cuatro municipios. Posee un área total de 17.295,821 km².

Municipios
 Rosário do Sul
 Santa Margarida do Sul
 Santana do Livramento
 São Gabriel

Microrregiones de Río Grande del Sur

Microrregión de Campanha Central


වෙසක් පුන් පොහෝ දිනෙක ලොවක් සැනසූ සිද්ධාර්ථ ගෞතම බෝධිසත්වයන් වහන්සේ දස මර සෙන් පරදවා බුද්ධ රාජ්‍යයට පත්වූ සේක. උන්වහන්සේ තම අත්දැකීම් අනුව අපට වදාළේ මිනිස් ලොව, සදෙව් ලෝ තල හා සතර අපාය යන එකොළොස් කාම භූමි මාරයාගේ විෂයය ක්ෂේත්‍රය වන බවයි.

එම ලෝකවල මාරයාගේ ආධිපත්‍යය පවතින හෙයින් මරු පරදවා ජය ගතයුතු බව උන්වහන්සේ අපට ඉගැන්වූහ. කොරෝනා ව්‍යසනය හමුවේ අසරණ වී පණ ගැහෙමින් වෙව්ලමින් සිටින ලෝකයා මරුගෙන් ගැළවෙන මං මෙහොතක් පාසා සිතමින් ළතැවෙන මෙම අවධියේදී මරයා යනු කවරෙක්ද? ඔහුගේ ස්වභාවය හා කාර්යභාරය කුමක්ද යන්න තේරුම් ගැනීම ඉතා වැදගත් ය. මෙම වෙසක් පුන් පොහෝ දිනය ඊට සුදුසුම අවස්ථාවකි.

බුදුදහම හා බෞද්ධ සාහිත්‍යය අනුව මාර සංකල්පයට දාර්ශනික මෙන්ම සාහිත්‍යමය අරුතක් ද ඇත. එම කරුණ පැහැදිලි කිරීමට පෙර කිවයුතු කරුණක් වේ. එනම් මාරයා පිළිබඳ අදහස බුදුදහමේ පමණක් නොව ඍග් වෛදික යුගය තරම් ඈත අතීතයේ සිට ආගමික ඉතිහාසයේ කතා වී ඇති බවයි. එසේම බොහෝ ආගම් හා පෙරපර දෙදිග බොහෝ සාහිත්‍යයන්හි ද මාරයා පිළිබඳ අදහස සාකච්ඡාවට බඳුන් වී ඇත. උගතුන්ට අනුව බුදුදහමෙහි මරණයට පුද්ගලත්වාරෝපණයක් කොට මාරයා යන්න අර්ථකථනය කොට ඇත. එහෙත් එය එපමණකින්ම තේරුම් ගැනීම ප්‍රමාණවත් නොවේ.

බුද්ධ දේශනාවේ බොහෝ තැන්වල දැක්වෙන පරිදි මාරයා පාපියෙකි. ඔහු කුසලය වළක්වන්නෙකි. අකුසලයට පොළඹවන්නෙකි. සිත වික්ෂිප්ත කරන්නෙකි. එසේම ඔහු විනාශයේ සලකුණකි. බුදු දහමෙහි නිරූපිත මාරයා අටුවා ග්‍රන්ථවල දාර්ශනික අරුතකින් පැහැදිලි කිරීමේ දී පස් වැදෑරුම් කොට දක්වා ඇත.

එයින් පළමුවන ස්කන්ධ මාර යන්නෙන් පඤ්චස්කන්ධය අදහස් කෙරේ. දෙවැන්න කිලෙසමාර වන අතර එයින් අදහස් වන්නේ කෙලෙසුන් ය.

තුන්වැන්න අභිසංඛාර මාර නම් කර්ම රැස් කිරීම ය.

සිවුවැන්නා මච්චුමාර නම් වේ එනම් මරණයයි. පස්වැන්නා දෙවපුත්තමාර නම් වේ. එනම් වසවත්ති නම් දිව්‍ය ලෝකයේ වෙසෙන දාමරික දිව්‍ය පුත්‍රයෙකි.

මෙම පස් මරුන් අතරින් සාමාන්‍ය ලෝකයේ අප අතර වැඩි වශයෙන්ම මාරයා යන්නෙන් වටහා ගැනීමට කැමති වී ඇත්තේ මාරයා යනු මරණය බවයි. මාරයා කවර මොහොතක අප වෙත පැමිණේ දැයි අපි නො දනිමුයි බොහෝ අය විසින් පවසනු ඔබ අසා ඇත. අප කවර විස්කම් පෑවද අපට මාරයා හෝ මරණයට අභියෝග කළ නොහැකි බව අපි හොඳීන්ම දනිමු. බුදුදහම පිළිගන්නා පරිදි අප වෙසෙන මෙම සමස්ත ලෝකයම මාරයාගේ නියෝගයට යටත් ය. මරණයේ ස්වභාවය මැනවින් අපට වටහා දීම සඳහා ඊට පුද්ගලත්වාරෝපණයක් කොට මාරයා ලෙස නම් කොට ඇත. එහෙයින්ම බුද්ධ දේශනාවල මරණය මච්චුරාජ, අන්තක, නමුචි යනාදී නම්වලින් දක්වා ඇත. ලෝකය මරණයේ අණසක යටතේ පවතින නිසා බෞද්ධ ග්‍රන්ථවල මෙම ලෝකය මාරධෙය්‍ය සහ මච්චුධෙය්‍ය යන විශේෂ නම්වලින් හඳුන්වා ඇත.

මේ හැරුණුවිට වසවත්ති නම් දෙව්ලොව දේවපුත්‍රයකු ද මාරයා ලෙස දක්වා ඇත. මොහු ඔහුම හඳුන්වා ගන්නා පරිදි කාම ලෝක තම වසඟයෙහි තබා ගන්නා වූ අධිපතියා ය. එනිසාම ඔහුට කාමධාතුරාජ යනුවෙන් හඳුන්වනු ලැබේ. එසේම ඔහු ශක්‍රයා හා මහාබ්‍රහ්මයා තරම් බලවත් කෙනකු ද වේ. කුසලයට ප්‍රතිපක්ෂ කරමින් අකුසලයට පොළඹවමින් ලෝකයා වික්ෂිප්ත බවට පමුණුවා එකිනෙකා අතර ගැටුම් නිර්මාණ කිරීම ඔහු විසින් කරනු ලැබේ. විශේෂයෙන් උසස් ආධ්‍යාත්මයක් ඇති පුද්ගලයන්ට බාධා හිංසා කිරීමක් ද මොහුගෙන් සිදුවේ.

කිලෙසමාර යනුවෙන් ද බුදු දහමෙහි මාරයා හඳුන්වා ඇත. එබැවින් කෙලෙස් යනු මරයාගේ හෙවත් මරණයේ නැතහොත් විනාශයේ උපකරණ වේ. අප තුළ ඇති වන ලෝභ, ද්වේෂ, රාග ආදී අනේකවිධ ක්ලේශයන් අප සැලකිය යුතු වන්නේ මාරයා විසින් කරනු ලබන ක්‍රියාකාරකම් වශයෙනි.

බුදුන් වහන්සේ එක් අවස්ථාවක මාරයා හමුවේ පැවසූයේ තමා දසමාර සේනාව මැනවින් හඳුනන බවයි. ඒ අනුව කාමය පළමු සේනාව බවත්, පිනට කුසලයට නො ඇලීම දෙවන සේනාව වන බවත් ආදී වශයෙන් කෙලෙස් සේනා මරුගේ සේනාවන් බව පෙන්වා දී ඇත.

එම නිසා අප තුළ ඇති වන කෙලෙස් කිසි ලෙසකින්වත් අපට හිත මිතුරු යහපත උදා කරවන දේ ලෙස ඇලුම් නොකළ යුතු ය. දිනෙන් දින කෙලෙසුන් සමඟ ඇති ළබැඳීයාවෙන් ඈත්විය යුතු ය.

සිද්ධාර්ථ බෝධිසත්ත්වයන් වහන්සේ බුද්ධත්වයට පත්වීම සඳහා ප්‍රධන් වීර්යය වඩද්දී ඊට බාධා පමුණුවමින් මාරයා පුද්ගල වේශයෙන් පෙනී සිට තණ්හා රතී රඟා යන මර දූවරුන් මෙහෙයවා එය ද අසාර්ථක වූ කල්හී වෙනත් නොයෙක් බාධා පැමිණ වූ බව බෞද්ධ මූලාශ්‍රයයන්හි සඳහන් වේ. එම විස්තර පිරික්සීමේ දී බදු දහමෙහි ඉගැන්වෙන මාරයා යනු හුදු මනඞකල්පිත සංකල්පයක් ම නොවේ. බුදුන් වහන්සේ මාරයාගෙන් ලද අභියෝග හා ඊට මුහුණ දුන් ආකාරය ඉතා පැහැදිලි ය. එපමණක් නොව මාරයා සම්බන්ධ බෞද්ධ කියවීම කෙසේ විය යුතු දැයි සූත්‍ර ගණනාවක ම බුදුරදුන් දේශනා කොට ඇත.

බුදුන් වහන්සේට පවා නොපෙනී සිටීමට මාරයා වග බලා ගත් බවත් බදුන් වහන්සේ හෝ බුද්ධ ශ්‍රාවකයකු විසින් ඔහු හඳුනාගත් බව දැනගත් සැනෙකින් මරු අතුරුදන් වූ බවත් බොහෝ සූත්‍රවල සඳහන් වේ.

ආධ්‍යාත්මික දියුණුවක යෙදෙන මිනිසකුට මරුගෙන් වන අභියෝග හමුවේ නොසැලී සිටීමට සිදුවේ. බුද්ධ චරිතය ඊට හොඳම නිදසුනයි. මාර සංයුත්තයේ පමණක් සූත්‍ර විසි පහක බුදුන් අබියස සිදුවූ මාරයාගේ එබඳු ක්‍රියාකාරකම් ගැන සඳහන් වේ. මරුගේ බාධා, හිරිහැර, කරදර, ප්‍රේමාන්විත විධියකට හෝ ව්‍යසනාපන්න ලෙසින් ඔබ වෙත පැමිණිය හැකි ය.

එදා අබිනික්මන් කොට බුද්ධත්වය කරා යන ගමනේ දී සිද්ධාර්ථ ගෞතම උතුමාණන් වහන්සේට මාර දියණියෝ ප්‍රේමාන්විත ලෙස ආහ. එය බෝසත්හු මැනවින් ජය ගත්හ.

නාග, යක්ෂ, ගව මහිෂාදී සත්ත්ව වේෂයෙන් ද හිරිහැර කළහ. සය වසක් දුෂ්කර ක්‍රියා කොට කෘශ වූ ගතින් සිටි බෝසතුන් වෙත වරක් පැමිණි මාරයා උන්වහන්සේගේ මනස තුළ මානසික යුද්ධයක් ඇති කිරීමට වෑයම් කරමින් මෙසේ කී ය.

ඔබ ඉතා කෘශ වී සුදුමැලි වී ඇත. දැන් ඔබ මරණයේ අබිමුව සිටී. මරණයෙන් බේරී සිටීමට ඇත්තේ දහසකින් පංගුවක් තරම් ඉඩකි. එහෙත් ජීවත්වීම සඳහා ඉතා සුළු අවස්ථාවක් ඔබට ඉතිරිව ඇත. උතුමාණෙනි, ජීවත්වීම උතුම් ය. ජීවත් වුවොත් පින් කළ හැකි ය. එබැවින් එන්න, දුෂ්කර ක්‍රියා නවතා ජීවත් වන්න යනුවෙනි.

එහෙත් භවගත ව වඩන ලද බුද්ධිය ධෛර්යය වැනි ගුණාංග සමුදායකින් යුතු සිද්ධාර්ථ බෝසතාණන් වහන්සේ මර සෙනඟ පිරිවරා සිටි මරු සමඟ අවසන් සටනෙහි යෙදුණු අයුරු බෞද්ධ මූලාශ්‍රයන්හි අපූරු අයුරින් නිරූපිත ය. ඒවායෙහි මෙසේ දැක්වේ. එකල්හි මාර දිව්‍යපුත්‍රයා සිද්ධාර්ථ කුමරු මාගේ විෂයය ඉක්මවා යනු කැමැත්තේ ය. ඔහුට කාම විෂය ඉක්මවා යා නොදිය යුතු යැයි දහසක් අත් මවා ගිනිගෙන දිලිසෙන නොයෙක් ආයුධ ගෙන යොදුන් එක්සිය පණහක් පමණ වන ගිරිමේඛලා නම් ඇතකු පිට නැඟී ඉදිරියෙන්, වමෙන් හා දකුණෙන් දොළොස් යොදුන් හා පිටුපසින් පිට සක්වල දක්වා පොළොව පැළී යන තරම් ගොර බිරම් මහ හඬ ඇති මර සෙනඟ පිරිවරා පැමිණ සිද්ධාර්ථ කුමරුව ගන්ව, අන්ව, විදුව, පයින් අල්වා පර සක්වල ගසවයි අණවමින් ආයේ ය.

ඒ දැක දෙව් බඹහු පවා හිස් ලූ ලූ අත පළා ගියහ. තැතිගත් මහකෙළ නම් නාරජ පොළොවෙහි කිමිඳ පන්සීයයක් යොදුන් මන්දේරික නම් නාග භවනයට ගොස් මුහුණ වසා නිදා ගත්තේ ය. බෝසත්හු "දස පාරමිතාවෝ මා විසින් බොහෝ කලක් පෝෂණය කළ යෝධයෝ වැන්නාහ" යැයි සිතා පාරමිතා බලයෙන් මර බල මැඬිය යුතු යැයි සිතා පෙරුම් දම් සිහි කරමින් වැඩ හුන්හ. එකල්හි මර සෙනඟ විසින් අහසින් එවන ලද දුනු හී අවි ආයුධ මල් මාලා බවට පත්ව බෝසතුන් පාමුල පතිත විය. අවසන්හි මරහු විසින් එවන ලද බිහිසුණු චක්‍රායුධය පුෂ්පමය ඡත්‍රයක් මෙන් පිහිටියේ ය. මෙබඳු දහසක් දෑ කළ ද සේනා සහිත මරුට බෝසතුන්ගේ එක් රෝම කූපයකුදු සෙළවීමට නොහැකි විය.

දෙව් බඹුන් නර නාගයන් සහිත ලෝකයේ ආධ්‍යාත්මික මහා පුරුෂයකු විසින් ලැබිය හැකි උතුම්ම පදවිය වන බුද්ධත්වය සාක්ෂාත් කරනු වස් ලොව්තුරා සිද්ධාර්ථ බෝසතාණන් වහන්සේ මිනිස් සිතකින් සිතිය නොහැකි තරමේ බිහිසුණු සටනක් දස මර සෙන් සමඟ සිදු කළහ.

එබැවින් මාරයා සහ මාර බලවේග පිළිබඳ දහමෙහි සඳහන් කරුණු අප මැනවින් වටහා ගත යුතු වන්නේ අපගේ දෙලොව පිහිට සඳහා ය. කෙලෙස් වශයෙන් හෝ යක්ෂ හා මනුෂ්‍ය වේෂයෙන් හෝ සුනඛ නාග ආදී වෙනත් සත්ත්ව වේෂයකින් හෝ මරු අප ඉදිරියේ පෙනී සිටිය හැකි ය. අපගේ මනස විපරීත කිරීම, ආගමික භක්තිය නැසීම, මානසික ශක්තිය බිඳ දැමීම, කුසලයෙන් ඈත් කිරීම, අකුසලයට බර කිරීම හෝ ආධ්‍යාත්මික ශක්තිය බිඳ දැමීම ඔහුගේ අරමුණ ය. එබැවින් මාරයා හඳුනා ගැනීමත් ඔහුගේ මායාවන් හා සැහැසිකම් හමුවේ අප විසින් කළ යුත්තේ කුමක් ද යන්න තීරණය කිරීමත් ඔබ හා මා සතු වගකීමකි.

මාරයා (බුදුදහම)


Bozalan, Savaştepe - Balıkesir ili Savaştepe ilçesine bağlı mahalle
 Bozalan, Bozüyük - Bilecik ili Bozüyük ilçesine bağlı köy
 Bozalan, Ezine - Çanakkale ili Ezine ilçesine bağlı köy
 Bozalan, Buldan - Denizli ili Buldan ilçesine bağlı mahalle
 Bozalan, Menemen - İzmir ili Menemen ilçesine bağlı mahalle
 Bozalan, Milas - Muğla ili Milas ilçesine bağlı mahalle
 Bozalan, Cizre - Şırnak ili Cizre ilçesine bağlı köy
 Bozalan, Vakfıkebir - Trabzon ili Vakfıkebir ilçesine bağlı mahalle

Bozalan