Chowdhury Fazlul Bari est un officier de l'armée du Bangladesh et ancien directeur général de la direction générale du renseignement des forces armées (DGFI).

Carrière
Bari a rejoint le Bataillon d'action rapide (RAB) d'élite en 2004, lors de sa création. En tant que lieutenant-colonel, il a occupé le poste de directeur général supplémentaire du RAB. Le dernier poste qu'il a occupé au sein du RAB était celui de directeur général adjoint. En 2005, il a défendu auprès de l'ambassade des États-Unis la pratique de l'exécution extrajudiciaire des suspects par les . Il a été muté par le Parti nationaliste du Bangladesh au poste de directeur général de la Direction générale du renseignement des forces armées.

Bari était responsable de l'arrestation de nombreux politiciens et hommes d'affaires pendant le gouvernement intérimaire soutenu par l'armée et dirigé par Fakhruddin Ahmed. À la fin du gouvernement intérimaire, il a été affecté à la mission diplomatique du Bangladesh à Washington, D.C.. Il a été rappelé de son poste après l'arrivée au pouvoir du gouvernement élu de la Ligue Awami. Il a refusé et l'armée bangladaise l'a déclaré absent sans permission.

En 2009, Bari a été déclaré déserteur. Il devra être jugé soit en tant que fuyard, soit en tant que déserteur lorsqu'il rentrera dans le pays. Mais dans le cas d'une fuite, la peine sera comparativement moindre. Pendant l'administration intérimaire, il a tenté d'aider le parti de la liberté du Bangladesh et la National Democratic Alliance. Le parti de la liberté a été créé par les officiers militaires qui ont tué Sheikh Mujibur Rahman, le premier président du Bangladesh, lors d'un coup d'État.

Vie privée

Il a épousé Mehnaz Rashid, la fille aînée du lieutenant-colonel Khandaker Abdur Rashid, l'un des assassins de Sheikh Mujib et un dirigeant du Parti de la liberté. Il a divorcé d'elle en . Il a nié l'avoir épousée. En 2009, il a demandé l'asile politique aux États-Unis.

Références

Militaire bangladais

Chowdhury Fazlul Bari


Chassés-croisés sur une lame de rasoir () est un giallo hispano-italien réalisé par Maurizio Pradeaux et sorti en 1973.

Synopsis
Kathy, une jeune suédoise, assiste par hasard au meurtre du danseur Martinez depuis un télescope du Janicule, sans voir le visage du tueur. Après le meurtre de deux témoins, la police utilise Kathy comme appât, mais en vain. Son partenaire, Alberto Morosini, est soupçonné de ces crimes, car il existe des preuves que le coupable est un infirme, et lui-même s'est récemment blessé à une jambe. Le meurtre de Martinez est également lié à celui d'une autre danseuse, qui s'était déjà produit de manière identique : le tueur en série achève ses victimes avec une lame de rasoir. Au même moment, Lidia Arrighi, une journaliste du Paese sera, tente de découvrir la vérité. Plus tard, la danseuse Magda meurt des mains du meurtrier, tout comme Ines Ferretti, un témoin retrouvé par Arrighi.

L'enquête de Kathy et Morosini à l'école de danse de Martinez permette d'identifier le coupable, qui est abattu par la police alors que Kathy est sur le point de subir le même sort que les autres femmes. Le meurtrier est Marco, un musicien, petit ami d'Arrighi, qui a commis les crimes parce qu'il était obsédé par sa propre impuissance sexuelle.

Fiche technique
 Titre original :  ( « Pas de danse sur une lame de rasoir »)
 Titre français : Chassés-croisés sur une lame de rasoir ou Chassé-Croisé sur une lame de rasoir
 Réalisateur : Maurizio Pradeaux
 Scénario : , Maurizio Pradeaux, Alfonso Balcázar, George Martin
 Photographie : Jaime Deu Casas
 Montage : Enzo Alabiso
 Musique : Roberto Pregadio
 Costumes : Mauro Grappasonni
 Maquillage : Duilio Giustini
 Production : Alfonso Balcázar, Mario Caporali
 Société de production : Cinitalia, SEFI (Societa Europea Films Internazionali Cinematografica), Balcázar Producciones Cinematográficas
 Pays de production :  -
 Langue de tournage : italien
 Format : Couleur par Eastmancolor - 1,85:1 - Son mono - 35 mm
 Durée : 84 minutes (1h24)
 Genre : Giallo
 Dates de sortie :
 Italie :
 France :

Distribution
 Robert Hoffmann : Alberto Morosini
 Nieves Navarro (sous le nom de « Susan Scott ») : Kathy
 Anuska Borova : La journaliste Lidia Arrighi
 Serafino Profumo
 Anna Liberati : secrétaire
 Simon Andreu : Marco, le petit ami de Lidia
 Rosita Toros : Ines Ferretti
 Cristina Tamborra : Magda Hopkins
 Nerina Montagnani : Marta Guerri
 Orlando Baralla : Général
 Gianni Pulone : pompier
 Salvatore Borgese : Asdrubale Magno
 Rodolfo Lolli : Lolli, assistant de l'inspecteur
 Carlo Carli
 George Martin : inspecteur Merugi
 Elisa Mainardi : Mme Okrowich
 Luciano Rossi : Riccardo, le petit ami de Silvia (non crédité)

Notes et références

Liens externes

Film italien sorti en 1973
Film espagnol sorti en 1973
Giallo
Film d'horreur espagnol
Film d'horreur italien
Film espagnol tourné en italien
Film en italien
Film avec une musique composée par Roberto Pregadio
Film de Balcázar Producciones Cinematográficas

Chassés-croisés sur une lame de rasoir


Robert Rutherford Beatty (19 October 1909 – 3 March 1992) was a Canadian actor who worked in film, television and radio for most of his career and was especially known in the UK.

Early years
Beatty was born in Hamilton, Ontario, the son of Charles Thompson Beatty and Blanch Sarah Rutherford. He attended Delta Collegiate School and earned a Bachelor of Arts degree from the University of Toronto.

He began his acting career in Britain in 1939.

Career

Stage
Beatty joined the Players' Guild of Hamilton after graduation from the University of Toronto. He went to London, England, in 1936 and joined the Royal Academy of Dramatic Art. It was with the RADA that he made his English stage debut. In 1939 he appeared in the West End in N.C. Hunter's comedy Grouse in June.

Film
Beatty's film credits include: San Demetrio London (1943), Odd Man Out (1947), Another Shore (1948), Against the Wind (1948), Captain Horatio Hornblower R.N. (1951), The Square Ring (1953), Postmark for Danger (1955),  Something of Value (1957),The Amorous Prawn (1962), 2001: A Space Odyssey (1968), Where Eagles Dare (1968), The Pink Panther Strikes Again (1976), Superman III (1983), Minder on the Orient Express (1985) and Superman IV: The Quest for Peace (1987).

Beatty appeared in two "critically acclaimed war propaganda films" in 1942 – 49th Parallel and  One of Our Aircraft Is Missing.

Television
In the 1950s, he was host of the BBC programme Saturday Night Out, a live outside-broadcast magazine programme, in which he was known as "The Man with the Mike". He played Bulldog Drummond in 1957 in the episode "The Ludlow Affair" of Douglas Fairbanks Presents. In 1958, he played Detective Inspector Mike Maguire in the police series Dial 999 (a co-production between Britain's ABC and the US company Ziv). He also appeared in Doctor Who ("The Tenth Planet" as General Cutler), Blake's 7 ("The Way Back" as Bran Foster), The Gathering Storm, Thriller (1976), The New Avengers, and Minder. He was in Franco Zeffirelli's TV mini-series Jesus of Nazareth and the American series of Ray Bradbury's The Martian Chronicles. He portrayed Ronald Reagan in Breakthrough at Reykjavik (Granada Television UK 1987).

Radio
Beatty reported descriptions of the Blitz from London to North America via the BBC during World War II. He played Philip Odell, a fictional Irish detective created by Lester Powell, between 1947 and 1961. The series debuted on BBC radio with the story "Lady in a Fog" in October 1947. The series was made available to overseas broadcasters by the BBC Transcription Services. His other radio credits included Shadow of Sumuru on the BBC Home Programme in 1945–46, Shadow Man on Radio Luxembourg in 1955, Destination – Fire! Stories of a Fire Investigator on the BBC Light Programme (1962–1966), General Sternwood in a BBC version of Raymond Chandler's The Big Sleep (1977), Pay Any Price (BBC 1982), The Mystery of the Blue Train (BBC 1985/1986), and as Henry Hickslaughter in Elizabeth Troop's Sony Award winning adaptation of Graham Greene's short story Cheap in August (1993).

Death
Beatty died 3 March 1992, in London and was cremated at Putney Vale Crematorium.

Filmography

 Black Limelight (1939) as Extra (uncredited)
 Murder in Soho (1939) as Jack (uncredited)
 Dangerous Moonlight (1941) as Reporter with Carol (uncredited)
 49th Parallel (1941) as RCMP Mountie in Alberta (voice, uncredited)
 One of Our Aircraft Is Missing (1942) as Sgt. Hopkins
 Suspected Person (1942) as Franklin
 Flying Fortress (1942) as Connor (uncredited)
 The First of the Few (1942) as American Airman (uncredited)
 San Demetrio London (1943) as 'Yank' Preston
 It Happened One Sunday (1944) as Tom Stevens
 A Matter of Life and Death (1946) as US Crewman (uncredited)
 Appointment with Crime (1946) as Det. Insp. Rogers
 Odd Man Out (1947) as Dennis
 Green Fingers (1947) as Thomas Stone
 Against the Wind (1948) as Father Philip
 Counterblast (1948) as Dr. Paul Rankin
 Another Shore (1948) as Gulliver
 Portrait from Life (1948) as Campbell Reid
 The Twenty Questions Murder Mystery (1950) as Bob Beacham
 Her Favourite Husband (1950) as Antonio Pellegrini
 Captain Horatio Hornblower R.N. (1951) as Lt. William Bush
 Calling Bulldog Drummond (1951) as Arthur Gunns
 The Magic Box (1951) as Lord Beaverbrook
 Wings of Danger (1952) as Nick Talbot
 The Gentle Gunman (1952) as Shinto
 The Broken Horseshoe (1953) as Dr. Mark Fenton
 The Net (1953) as Maj. Sam Seagram
 Man on a Tightrope (1953) as Barovic
 The Oracle (1953) as Bob Jefferson
 The Square Ring (1953) as Kid Curtis
 Albert R.N. (1953) as Jim
 Loves of Three Queens (1954) as Menelao (segment: The Face That Launched a Thousand Ships)
 Out of the Clouds (1955) as Nick Millbourne
 Portrait of Alison (1955) as Tim Forrester
 Tarzan and the Lost Safari (1957) as Tusker Hawkins
 Something of Value (1957) as Elizabeth's Husband – Jeff Newton
 Time Lock (1957) as Pete Dawson
 The Shakedown (1960) as Chief Insp. Bob Jarvis
 Invitation to Murder (1962)
 The Amorous Prawn (1962) as Larry Hoffman
 The Secret of Dr. Mabuse (1964) as Col. Matson
 The 25th Hour (1967) as Col. Greenfield
 Bikini Paradise (1967) as Commissioner
 2001: A Space Odyssey (1968) as Dr. Ralph Halvorsen
 Where Eagles Dare (1968) as General George Carnaby / Corporal Cartwright Jones
 Sitting Target (1972) as Gun Dealer
 Pope Joan (1972) as Dr. Corwin
 The Spikes Gang (1974) as Sheriff (credit only)
 The Gathering Storm (1974) as Lord Beaverbrook
 The Pink Panther Strikes Again (1976) as U.S. Admiral
 Jesus of Nazareth (1977, TV Mini-Series) as Proculus
 Golden Rendezvous (1977) as Dr. Taubman
 The Spaceman and King Arthur (1979) as Senator Milburn
 The Amateur (1981) as Ambassador Neville
 Superman III (1983) as Tanker Captain
 Labyrinth (1986) as Left Door Knocker (voice)
 Superman IV: The Quest for Peace (1987) as U.S. President

References

External links

 Robert Beatty Obituary in The New York Times

1909 births
1992 deaths
University of Toronto alumni
Alumni of RADA
Burials at Putney Vale Cemetery
Canadian male film actors
Canadian male television actors
Canadian male radio actors
Canadian male stage actors
Canadian male voice actors
20th-century Canadian male actors
Male actors from Hamilton, Ontario
Canadian expatriate male actors in the United Kingdom

Robert Beatty


Central Perk, Amerika Birleşik Devletleri'nde on yıl boyunca yayınlanan Friends adlı dizinin ana mekânlarından biri olan kafe. Kafe İran'lı iş adamı Mojtaba Asadian tarafından 2006 yılında isim hakkı tescil edilerek 32 ülkede kafe zinciri haline getirilmiştir.

Friends

Central Perk


Die katholische Pfarrkirche Mariä Heimsuchung, umgangssprachlich auch kurz Marienkirche genannt, ist ein neuromanisches Gotteshaus in der niedersächsischen Kreisstadt Northeim. Die 1885/86 nach Plänen von Richard Herzig erbaute Kirche steht am Westrand des historischen Stadtwalls, zwischen Beitem Weg und Gardekürassierstraße. Ihre Pfarrgemeinde gehört zum Dekanat Nörten-Osterode im Bistum Hildesheim.

Geschichte
Seit der Reformation gab es in Northeim keine katholische Gemeinde mehr. Das Gebiet gehörte zur Stiftspfarrei Nörten. Eisenbahnbau und Industriebetriebe brachten erst nach der Mitte des 19. Jahrhunderts wieder katholische Familien in die Stadt. 1884 entstand die katholische Schule, im Folgejahr begann der Bau der Kirche. Sie erhielt das Patrozinium Mariä Heimsuchung und wurde Pfingsten 1886 benediziert. Die feierliche Kirchweihe wurde wegen des Kulturkampfs zunächst aufgeschoben und konnte erst am 2. September 1907 durch Bischof Adolf Bertram vollzogen werden. Die Baukosten wurden außer von der Diözese Hildesheim durch den Bonifatiusverein, den Ludwigs-Missionsverein und viele Einzelspender aus der ganzen Provinz Hannover aufgebracht. Bereits 1894 wurde die Pfarrei Northeim eingerichtet.

Den Zweiten Weltkrieg überstand die Kirche unbeschädigt. Nach dem Krieg wurde sie Heimat für die vielen Katholiken, die als Vertriebene in die Stadt und die umgebenden Orte kamen. 1961 wurde der Kindergarten der Gemeinde eröffnet. 1975/76 wurde ein modernes Pfarrzentrum mit Pfarrhaus gebaut. Seit dem 1. März 2004 gehört die Kirche zum damals neu gegründeten Dekanat Nörten-Osterode, zuvor gehörte sie zum Dekanat Nörten. 2004 kam zur Pfarrgemeinde die Kirche St. Jakobus der Ältere in Kalefeld hinzu, und 2006 die Kirche St. Ulrich in Moringen sowie die ehemalige Lindauer Filialkirche Herz Jesu in Katlenburg. Am 25. Juli 2009 wurde die Filialkirche in Katlenburg profaniert, am 19. Juni 2015 die Filialkirche in Kalefeld.

Architektur
Mariä Heimsuchung ist eine dreischiffige Basilika mit eingezogenem Chor und polygonaler Apsis. Über dem Portal im Westen erhebt sich der quadratische Glockenturm mit Spitzhelm, der durch zwei Flankenbauten zu einem Westbau erweitert ist. Die Gewölbe des Innenraums werden von Säulen und Pfeilern im Stützenwechsel getragen.

Ausstattung
Zur Erstausstattung der Kirche gehörte ein Hochaltar von Carl Dopmeyer. 1936 wurden die Wände von Josef Bohland ausgemalt (1963 beseitigt). Die heutige Ausstattung stammt aus dem dritten Viertel des 20. Jahrhunderts und nimmt teilweise auf das Schicksal von Krieg und Vertreibung Bezug.

Orgel

Die Orgel auf der Empore wurde 2005 von dem Orgelbauer Elmar Krawinkel unter Verwendung des Prospekts und einiger Teile der Krell-Orgel von 1890 errichtet. Das Instrument hat 35 Register auf zwei Manualwerken und Pedal.

 Koppeln: II/I, I/P, II/P

Siehe auch
 Liste der Baudenkmale in Northeim
 Liste der Kirchen im Bistum Hildesheim
 Mariä-Heimsuchung-Kirche

Literatur
 Kath. Pfarrgemeinde Mariä Heimsuchung: 125 Jahre St. Marien Northeim. Northeim 2012.

Einzelnachweise

Weblinks

 Kirchenführer (Netzpräsenz der Pfarrei; PDF; 33 kB)
 Internetpräsenz der Pfarrgemeinde
Kath. Kirche St. Mariä Heimsuchung im Denkmalatlas Niedersachsen

Maria Heimsuchung
Kirchengebäude im Landkreis Northeim
Kirchengebäude im Bistum Hildesheim
Neuromanisches Bauwerk in Niedersachsen
Erbaut in den 1880er Jahren
Mariä-Heimsuchung-Kirche
Richard Herzig
Neuromanisches Kirchengebäude
Northeim
Baudenkmal in Northeim

Mariä Heimsuchung (Northeim)


Karneval u Granvilleu je karneval koji se održava svake godine tijekom pet dana prije poklada u Granvilleu (Normandija, Francuska). To je jedan od najvažnijih i poznatijih festivala u Francuskoj. Tijekom 137-og izdanja 2011. godine ugostio je oko 130.000 posjetitelja. Karneval Granvillea uključuje članove cijele zajednice i obližnje općine, te dopridonosi jedinstvu zajednice i osjećaju pripadnosti, a povezano znanje prenosi se unutar obitelji i odbora. Zbog toga je upisan na UNESCO-ov popis nematerijalne svjetske baštine u Europi 2016. godine.

Povijest

Priča o karnevalu povezana je s pomorskom poviješću grada Granvillea. U vrijeme kada je ribolov bakalara bio glavna djelatnost luke, anualni odlazak u Grand Banks odvijao se oko poklada. Karneval je ribolovcima bio posljednja stranka prije otiskivanja na otvoreno more. Prvo izdanje karnevala, s organizacijskim odborom, održalo se 7. veljače 1875. godine. Karneval je dio tradicije dobrotvornih svečanosti jer među plutajućim vozilima (cavalcades) koji čine kavalkadu, "vozilo milostinje" (char de la charité) prikuplja sredstva za pomoć najsiromašnijima. Ta je tradicija obnovljena 2003., a od posljednjeg karnevala prikupljaju se sredstva za jednu granvilsku udrugu.

Odlike

Niz plutajućih procesija započinje s gradonačelnikovim predavanjem ključeva Kralju karnevala (papir maše figura), isprekidano s marširajućim bendovima. Vozila (cavalcades), njih ukupno oko 40, često karikiraju aktualne događaje, politiku i slavne osobe, a stvara ih oko 2.500 stanovnika koji ih kreiraju šest mjeseci. Svaki "pokladnik" je dio odbora koji predstavlja područje grada ili skupinu prijatelja, kolega ili obitelji. Lokalni odjeli također pomažu u izgradnji nekih vozila i pridonose ukupnoj logistici. Održavaju se društveni balovi za različite dobne skupine, kao i bitke konfetima na gradskom trgu. Svečanosti završavaju s "noću intriga" kada pokladnici u šaljivim kostimima zbijaju šale s voljenima ili podmiruju neke dugove bez straha od kazne. Konačno, kralj biva osuđen i spaljen u luci.

Izvori

Poveznice
 Riječki karneval
 Karneval Aalst
 Karneval Binche
 Schemenlaufen

Vanjske poveznice
 Službene stranice karnevala
 Video primjer na youtube

Nematerijalna svjetska baština u Francuskoj
Poklade

Karneval u Granvilleu


يعتمد اتجاه عقارب الساعة كمثال تقليدي لوصف اتجاه حركة دائرية حول مركز ما. فإذا وافق اتجاه الدوران الحركة اتجاه دوران عقارب الساعة فيوصف ذلك بالقول في اتجاه عقارب الساعة وإلا يقال عكس اتجاه عقارب الساعة.

يوافق اتجاه عقارب الساعة ذاك الاتجاه الذي يسلكه أي متحرك على مسار دائري من أعلى اليمين إلى أسفل اليمين نزولا من ثمة أسفل اليسار ليعود صعودا إلى أعلى اليمين.

اتجاهات عقارب الساعة مهمة جداً في تحليل الإنشائي لعناصر المبني :طرق (طريقة الصلابة المباشرة ,طريقة إنحراف الميل,عزوم النهايات الثابتة,........)

مراجع

توجيه
مفاهيم فيزيائية
ميكانيكا
هندسة إنشائية

في اتجاه عقارب الساعة


Ellen Miriam Hopkins (født 18. oktober 1902, død 9. oktober 1972) var en amerikansk film- og tv-skuespiller, som var kendt for sin alsidighed. Hun underskrev for første gang med Paramount i 1930 og arbejdede sammen med Ernst Lubitsch og Joel McCrea blandt mange andre. Hendes langløbende fejde med Bette Davis var offentliggjort kendt. Senere blev hun en pioner inden for tv-drama. Hopkins var en fremtrædende Hollywood-værtinde, der bevægede sig i intellektuelle- og kreative cirkler.

Opvækst
Hopkins blev født i Savannah, Georgia til Homer Hopkins og Ellen Cutler og opvokset i Bainbridge, nær grænsen til Alabama. Hun havde en ældre søster, Ruby. Hendes tipolderfar, Bainbridges fjerde borgmester hjalp med at etablere St. John's Episcopal Church i Bainbridge, hvor Hopkins sang i koret.

I 1909 boede hun kort i Mexico. Efter hendes forældre skilt, flyttede hun som en teenager med sin mor til Syracuse, New York, for at være i nærheden af sin onkel, Thomas Cramer Hopkins, leder af Geologisk fakultetet på Syracuse University.

Hun gik på Goddard Seminarium i Barre, Vermont (som senere blev Goddard College i Plainfield, Vermont) og Syracuse University (i New York). Hun kom i uføre med sin far, og da hun i 1922 i en alder af19 år ansøgte om et pas som forberedelse til en teaterturne i Sydamerika, noterede hun sin adresse som "ukendt".

Karriere
I en alder af 20 år blev Hopkins en kor pige i New York City. I 1930 underskrev hun med Paramount Pictures og lavede sin officielle filmdebut i  Bedre Folks Børn. Hendes første store succes var i 1931 gyser-drama filmen Dr. Jekyll og Mr. Hyde, hvor hun skildrede den prostitueret Ivy Pearson, der bliver forankret med Jekyll og Hyde. Hopkins modtog gode anmeldelser, men på grund af filmens potentielle kontrovers og sin karakter blev mange af hendes scener skåret før den officielle udgivelse, hvilket reducerede hendes skærmtid til ca. fem minutter.

Ikke desto mindre er hendes karriere fart derefter og i 1932 hun scorede sit gennembrud i Ernst Lubitschs Madame forelsker sig, hvor hun beviste sin charme og humor som en smuk og jaloux lommetyv. Under pre-code Hollywood i begyndelsen af 1930'erne optrådte hun i Den smilende Løjtnant, Natten til d. 13. august og At elske, som alle var økonomiske succeser og krititiker roste. Hendes pre-kode film blev anset for vovet på det tidspunkt, med Natten til d. 13. august, der skildre en voldtægtsscene og At elske, som byder på en ménage à trois med Fredric March og Gary Cooper. Hun havde succes årtiet ud med den romantiske komedie Den rigeste pige i verden, det historiske drama Becky Sharp, som hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for, Roulettens dronning, De Tre (den første af fire film med instruktør William Wyler) og Den ugifte moder.

Hopkins var en af de første skuespillerinder kontaktet for at spille rollen som Ellie Andrews i Det hændte en nat. Hun afviste imidlertid den rolle og Claudette Colbert blev castet i stedet. Hun lagde audition for rollen som Scarlett O'Hara i Borte med blæsten, med en fordel ingen af de andre kandidater havde: hun var en indfødt georgianer. Men den rolle gik til Vivien Leigh. Interessant nok vandt både Colbert og Leigh Oscars for deres præstationer.

Hopkins havde meget omtalte kampe med sin ærkefjende Bette Davis (Hopkins troede Davis havde en affære med Hopkins' mand på det tidspunkt, Anatole Litvak), når de spillede sammen i deres to film Den ugifte moder og Old Acquaintance. Davis indrømmede nød en scene i Old Acquaintance, hvor hun ryster Hopkins kraftigt, hvor Hopkins' karakter gør ubegrundede beskyldninger mod Davis'. Der var endda pressebilleder taget med begge divas i en boksring med handsker og med instruktør Vincent Sherman mellem de to. Davis har beskrevet Hopkins som en "forfærdelig god skuespiller", men også "frygtelig jaloux" i senere interviews.

Efter Old Acquaintance optrådte Hopkins ikke i film indtil Arvingen, hvor hun spillede hovedpersonens tante. I Mitchell Leisens komedie Hvedebrødsdage fra 1951, gav hun en komisk optræden som moren til Gene Tierneys karakter. Hun medvirkede også i The Children's Hour, som er den teatrale basis for hendes film De tre. I genindspilningen spillede hun tanten til Shirley MacLaine.

Hopkins var en tv-pioner, og som i tv-spil i tre årtier, der spænder over slutningen af 1940'erne til slutningen af 1960'erne, i programmer som Chevrolet Tele-Theater, Pulitzer Prize Playhouse, Lux Video Teater, The Outer Limits og endda en episode af The Flying Nun i 1969.

Hun har to stjerner på Hollywood Walk of Fame: en for film på 1701 Vine Street og en for tv på 1708 Vine Street.

Privatliv
Hopkins blev gift og skilt fire gange:

Først ægteskab var med skuespiller Brandon Peters.

Anden ægteskab var med pilot og manuskriptforfatter Austin Parker,

Tredje ægteskab var med instruktør Anatole Litvak.

Fjerde ægteskab var med krigskorrespondent Raymond B. Brock.

I 1932 adopterede Hopkins en søn, Michael T. Hopkins (29. marts 1932 - 5. oktober 2010).

Hun var kendt for at være vært for elegante fester. John O'Hara, en hyppig gæst, bemærkede, at

Hun var en trofast demokrat, som kraftigt støttede præsidentskabet af Franklin D. Roosevelt.

Død
Hopkins døde i New York City fra et hjerteanfald ni dage før sin 70 års fødselsdag. Hun er begravet i Oak City Cemetery i Bainbridge, Georgia.

Filmografi

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Georgia
Personer fra Savannah
Amerikanere i 1900-tallet
Hollywood Walk of Fame

Miriam Hopkins


Sygedagpenge udbetales til personer, der er uarbejdsdygtige i en vis grad på grund af sygdom, dette bliver betalt af arbejdsgiver eller kommunale/nationale myndighed, det er dog ikke givet, at dette er en ret i alle lande, da der er mange arbejdsmarkedsmodeller end blot den danske model.

Danmark
I Danmark har Lønmodtagere og ledige med ret til dagpenge og selvstændige erhvervsdrivende ret til sygedagpenge. Sygedagpenge udbetales til personer, der er uarbejdsdygtige, og når uarbejdsdygtigheden skyldes sygdom. Sygemeldte kan modtage sygedagpenge i et år. I visse tilfælde er det muligt at forlænge perioden i et eller to år. Man kan modtage sygedagpenge, hvis man er uarbejdsdygtig, og når uarbejdsdygtigheden skyldes egen sygdom. Ens arbejdsgiver og kommune kan kræve, at man skal dokumenterer ens sygdom, blandt andet ved hjælp af en erklæring fra egen læge.

Sygedagpenge er en økonomisk kompensation for det bortfald af lønindkomst, der opstår ved sygefraværet. Det er således en betingelse for at få sygedagpenge, at man har tilknytning til arbejdsmarkedet. Det er kommunen, der træffer afgørelse, om man har ret til sygedagpenge.

For at få sygedagpenge skal man som hovedregel:
 Bo i Danmark
 Betale skat af sin indtægt i Danmark
 Opfylde et nærmere fastsat krav om beskæftigelse.

Sygedagpengene udgjorde i 2022 højest 4.465  (120,68 ).

Reform af sygedagpengene i 2013
Den 7. februar 2013 præsenterede beskæftigelsesminister Mette Frederiksen regeringens forslag til en ny model for sygedagpenge. Den 11. juni 2014 vedtog Folketinget at indfase sygedagpengereformen i to tempi. Første del af den nye lovgivning trådte i kraft 1. juli 2014 og sidste del 5. januar 2015. Et grundelement i loven er, at alle, der er sygemeldt i mere end 8 uger, fremover skal have adgang til en hurtigere opfølgning i kommunalt regi, samt revurderet deres sag inden 22 uger fra sygemeldingen. Efter seks måneder kan den sygemeldte i stedet for dagpenge blive overført til at modtage en lavere ydelse på niveau med kontanthjælp.

Regeringens forslag indebærer blandt andet, at sygemeldte med livstruende sygdommme, fremover skal have ubegrænset adgang til sygedagpenge, mens de er syge. Det drejer sig om i alt 11 livstruende sygdommme: kræft (eksklusive hudkræft og forstadier til kræft), blodprop i hjertet med efterfølgende nedsat hjertefunktion, hjertestop med efterfølgende hjerneskade, sværere hjertesvigt, ventetid i forbindelse med invasiv behandling som fx hjerteindgreb; hjerneblødning/blodprop i hjernen, Amyotrofisk lateral sklerose (ALS), aids i udbrud, større organstransplantationer, svær psykose samt komplicerede ulykkestilfælde med behov for genoptræning.

Både Gigtforeningen og Scleroseforeningen har kritiseret den nye sygedagpengemodel.

England
i England hedder arbejdsgiver sygedagepenge, SSP (Statutory Sick Pay) og nationale sygedagepenge hedder ESA (Employment and Support Allowance)

Se også
 Aktivering
 Beskæftigelsespolitik
 Beskæftigelsesministeriet
 Sygedagpenge

Kilder/Henvisninger
 https://www.borger.dk/Sider/Sygedagpenge-hvis-du-er-loenmodtager.aspx

Noter

Arbejdsmarkedet

Sygedagpenge


Onthophagus vilis é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Harold em 1877.

Referências

Ligações externas

vilis
Coleópteros descritos em 1877

Onthophagus vilis


Jennifer Maria Syme est née en Californie le  et morte le .

Elle est américaine, actrice et assistante personnelle du directeur dans une maison de disques. Elle commence une relation amoureuse avec Keanu Reeves en 1998 qui se termine tragiquement au début de l'année 2000 par la perte de leur petite fille, enfant mort-née. Leur relation reprend en 2001 quelques semaines avant la mort de Syme dans un accident de voiture survenu le 2 avril 2001. Elle avait 28 ans.

Biographie

Enfance et carrière
Jennifer Syme est née à Pico Rivera, en Californie, a grandi à Laguna Beach. Ses parents, Maria St.-John et Charles Syme, officier de patrouille à la retraite, divorcent peu de temps après la naissance de Jennifer.

À l'âge du lycée, elle déménage à Los Angeles avec sa mère. C'est à cette époque que Jennifer Syme développe une passion pour la réalisation, plus particulièrement les films de David Lynch. L'acteur et cinéaste Scott Coffey rapporte qu'à l'âge de 16 ans, elle entre dans le bureau de Lynch pour obtenir un travail sur Twin Peaks. Elle décroche un emploi dans la compagnie Lynch, Asymmetrical Productions, où elle commence comme intérimaire. Elle y reste cinq ans. Jennifer Syme présente David Lynch à de nombreux musiciens qu'il a intégré à ses projets. Selon Scott Coffey, elle a eu une énorme influence sur la musique du film Lost Highway de 1997. Car elle est aussi actrice et débute avec le petit rôle d'une junkie dans Lost Highway, de David Lynch.

Scott Coffey la dirige dans cinq courts-métrages indépendants : le dernier, Ellie Parker, est présenté au Sundance Film Festival en janvier 2001. Puis elle intègre un label de musique comme assistante personnelle de Dave Navarro, guitariste du groupe Jane's Addiction et plus tard des Red Hot Chili Peppers.

Jenifer Syme obtient un petit rôle dans le film Ellie Parker de Scott Coffey sorti en 2005 qui est la reprise du court-métrage de 2001 avec le même titre.

Au moment de sa disparition en 2001, Jennifer suivait des cours de supervision cinématographique à UCLA et travaillait pour une maison de disque.

Vie privée
Selon certaines sources, Jennifer Syme a rencontré l'acteur Keanu Reeves en 1998 lors d'une soirée organisée pour le groupe de rock de Reeves, Dogstar. À partir de ce moment, ils ont commencé à se fréquenter. Cependant, la mère de Syme, Maria St.-John, a déclaré au contraire que les deux se connaissaient depuis une décennie et qu'elle était avec sa fille lorsqu'elle a rencontré Reeves, et que ce n'était pas lors d'une fête.

Le 24 décembre 1999, au huitième mois de grossesse, Jennifer a donné naissance à une enfant prénommée Ava Archer Syme-Reeves, née de sa relation avec Keanu Reeves. Face à la perte de leur enfant mort-née, le chagrin de Syme et Reeves a entraîné la fin de leur relation plusieurs semaines plus tard. Ils sont restés amis après leur rupture et se sont de nouveau rapprochés en 2001.

Jennifer a été hospitalisée pour une grave dépression à la suite du décès de ses êtres chers, son enfant et son grand-père, Alfonso Diaz, dont la mort est survenue en mars 2001.

Marilyn Manson a mentionné Jennifer Syme dans ses mémoires de 1998 The Long Hard Road Out of Hell, en expliquant comment elle l'a aidé à travailler avec le réalisateur David Lynch. Plus tard Manson l'a représentée dans un tableau intitulé « Une mère sans fille et une fille sans mère (en mémoire de Jen) ».

Accident et funérailles
Le 1 avril 2001, Jennifer Syme participe à une soirée chez le chanteur Marilyn Manson. Après avoir été reconduite chez elle par un autre invité peu avant l'aube, elle quitte son domicile apparemment pour retourner à la fête. Sa Jeep Grand Cherokee percute une rangée de voitures garées sur Cahuenga Boulevard à Los Angeles. Partiellement éjectée du véhicule, elle décède sur le coup. Elle avait 28 ans.

Keanu Reeves, Dave Navarro, Scott Coffey, le guitariste d'Anthrax Scott Ian et David Lynch portent le cercueil lors de ses funérailles à l'église Good Shepherd de Beverly Hills. David Lynch conduit l'éloge funèbre en projetant une série d'instantanés sur sa vie  au son de Higher Ground de Barbra Streisand et de Wind Beneath My Wings de Bette Midler.

Elle est enterrée aux côtés de sa fille au cimetière Westwood Village Memorial Park à Los Angeles. David Lynch lui dédie son film de 2001 Mulholland Drive dans le générique de fin.

Une enquête sur la mort accidentelle par collision révèle que Jennifer Syme se trouvait en état d'ébriété et ne portait pas de ceinture de sécurité au moment de la collision. Dans ses effets personnels, la police trouve deux billets d'un dollar roulés contenant une substance poudreuse blanche ainsi que deux flacons de médicaments sur ordonnance : un relaxant musculaire et un anticonvulsivant. La mère de Jennifer déclare à la police que sa fille prenait un traitement pour des maux de dos à la suite d'une collision automobile antérieure et pour une dépression résultant de la mort prématurée de son bébé.

Alors que Jennifer Syme et Keanu Reeves avaient rompu peu de temps après la perte de leur bébé, Reeves déclare aux enquêteurs qu'ils étaient de nouveau ensemble : le 1 avril 2001, ils brunchaient ensemble au Crepes on Cole à San Francisco. Le lendemain, Reeves appelle le bureau du coroner du comté de Los Angeles et demande, selon le lieutenant Mac Willie, si Jen Syme est là.

En avril 2002 Maria St John, la mère de Jennifer poursuit  Marilyn Manson pour mort injustifiée. Elle l'accuse d'avoir donné à Jennifer diverses quantités d'une substance illégale contrôlée  et d'avoir laissé sa fille conduire un véhicule à moteur dans un état d'incapacité. Manson nie toute responsabilité, déclarant le procès sans fondement. L'affaire est classée en mai 2003.

Filmographie

Actrice
 Autoroute perdue (1997) - Junkie Girl
 Ellie Parker (2001) - Casting Chick (court métrage)
 Ellie Parker (2005) - Casting Chick (crédit posthume, dernier rôle dans le film)

Assistante de production
 Chambre d'hôtel (1 épisode, 1993)
 Autoroute perdue (1997)

Notes et références

Liens externes

Personnalité inhumée au Westwood Village Memorial Park
Naissance en décembre 1972
Naissance à Pico Rivera
Décès à 28 ans
Décès à Los Angeles
Décès en avril 2001
Actrice américaine de cinéma
Pages avec des traductions non relues

Jennifer Syme


مجاز عمار هي بلدة وبلدية في ولاية قالمة في الجزائر. بلغ عدد سكانها حسب تعداد عام 1998 ما يقارب 6426 نسمة.

المصادر

بلديات ولاية قالمة

مجاز عمار


(90926) Stáhalík, denumire internațională (90926) Stahalik, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
90926 Stáhalík este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Kleť de Miloš Tichý. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,33 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 5,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 90001-91000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

90926 Stáhalík


Das Ständehaus in Görlitz war der Versammlungsort für die Landstände der Preußischen Oberlausitz. Der dreigeschossige, kastellartige Bau wurde 1854 eingeweiht und dient seit dem Jahr 2000 als Alten- und Pflegeheim.

Lage
Das Ständehaus befindet sich in der Innenstadt. Nördlich und nordöstlich umschließen  den Bau eine Grünanlage und der benachbarte Stadtpark. Entlang der Ostseite, auf der sich auch das Eingangsportal befindet, mündet die Straße Am Stadtpark von der Grenzübergangsstelle kommend auf die Dr.-Kahlbaum-Allee ein. Reichlich zwei Jahrzehnte nach dem Bau des Ständehauses entstand östlich von ihm die Reichenberger Brücke über die Lausitzer Neiße und damit eine Hauptverkehrsachse in die damalige Oststadt von Görlitz.

Geschichte

Die Oberlausitzer Landstände, also Standesherrschaften, Landadel, geistliche Institutionen und Vertreter der Sechsstädte, trafen sich bis zur Abspaltung der östlichen Oberlausitz 1815 infolge des Wiener Kongresses in der Bautzner Ortenburg. Die Landstände des Markgraftums Oberlausitz wurden infolge des Wiener Kongresses in zwei Teile gespalten, in die bei Sachsen verbliebenen Oberlausitzer Stände und die der preußischen Oberlausitz. Die Landstände des Preußischen Markgrafentums Oberlausitz benötigten somit auch einen neuen Versammlungsort.

Am 19. September 1854 wurde das Ständehaus feierlich eingeweiht. Der Bau weist durch die verwendeten großen Granitblöcke und die Zinnen starke Parallelen zur Jägerkaserne auf. Beim Bau wurden Bruchsteinbrocken der abgetragenen Görlitzer Stadtmauer wiederverwendet. Der Architekt war Carl Ferdinand Busse. In der Mitte der steinernen Brüstung des Balkons über dem Eingangsportal befindet sich das steinerne Wappen der Oberlausitz. In dem mittleren hervorspringenden Gebäudeteil mit den großen Fensteröffnungen befand sich der Festsaal. Er wurde kurz nach 1900 im Jugendstil umgestaltet. Zwischen 1999 und 2000 wurde das Ständehaus denkmalgerecht saniert und ein Anbau realisiert. Seit der Einweihung am 20. August 2000 dient der Bau als Alten- und Pflegeheim.

Nach der Auflösung der Landstände 1940 diente das Ständehaus den unterschiedlichsten Zwecken. Bereits seit dem 8. Juli 1937 ging der Sender Görlitz als Außenstelle des Reichssenders Breslau mit seinen Studios im Ständehaus in Betrieb. Er diente bis zum Kriegsende auch militärischen Zwecken. Im Jahr 1941 fand im Ständehaus die nationalsozialistische Propagandaausstellung Entartete Kunst statt. Ein Jahr zuvor waren Bilder des Görlitzer Malers Otto Engelhardt-Kyffhäuser unter dem Titel Der große Treck ausgestellt.

Den Zweiten Weltkrieg überstand das Gebäude im Gegensatz zu seinem südlichen Nachbargebäude ohne schwerwiegende Schäden. Die benachbarte Villa war Sitz der Kreisbauernschaft und wurde während des Krieges komplett zerstört. Nach dem Kriegsende war das Ständehaus unter anderem Sitz der sowjetischen Stadtkommandantur, der Sozialversicherung, der Deutschen Grenzpolizei, der Kreisleitung der SED sowie des Militärs.

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Erbaut in den 1850er Jahren
Bauwerk in der Oberlausitz
Innenstadt (Görlitz)
Bauwerk des Historismus in Görlitz
Umgenutztes Bauwerk im Landkreis Görlitz

Ständehaus Görlitz


Zagrebačka nogometna liga je bila liga 3. stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije za sezonu 1957./58.
Sudjelovalo je 14 klubova, a prvak je bila "Dubrava" iz Zagreba.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Prvenstva Zagrebačkog nogometnog podsaveza
 Zagrebački nogometni podsavez
 I. razred nogometnog Prvenstva Zagreba 1957./58.
 II. razred nogometnog Prvenstva Zagreba 1957./58.

Izvori
 Brano Mesarić, Josip Ljubić: 70 godina nogometa u Jarunu, Gajevu i Staglišću : 1921. – 1991., Zagreb, 1991., str. 46
 Ico Kerhlin, Miroslav Rede: Platinasti jubilej Zagrebačkog nogometnog saveza : 1919 - 1994 , Zagreb, 1995., str. 197

1957-58
Zagreb-1
1957-58 Zagreb

Zagrebačka nogometna liga 1957./58.


Helmut Hirsch (né le  à Barmen et mort le  à Düsseldorf) est un historien et auteur allemand.

Biographie
Helmut Hirsch est le fils d'Hedwig Hirsch et de l'homme d'affaires Emil Hirsch, membre du SPD et chef du conseil municipal de Barmen de 1919 à 1924. Hirsch est pendant un certain temps membre de l'association de randonnée juive bleue et blanche d'Elberfeld. À partir de 1928, il étudie le théâtre à Munich, puis en 1929 suit des études de presse à Berlin, étudie en 1930 la philosophie à Bonn et de 1930 à 1932 l'histoire de l'art ainsi que des études de presse à Leipzig. Pour des raisons politiques, Hirsch n'est plus en mesure de soumettre sa thèse sur . Il interrompt ses études en 1933 – après la prise du pouvoir par les nationaux-socialistes – et s'enfuit dans ce qui était alors la Sarre. Sa première épouse, Eva Buntenbroich-Hirsch, le suit. En 1935, le résultat du vote de la Sarre incite finalement le couple à fuir à travers la frontière près de Strasbourg vers la France. À Paris, Hirsch travaille comme journaliste pour l'hebdomadaire Westland et à partir de 1936 pour la branche de l'Institut international d'histoire sociale (IISG). Il utilise également le pseudonyme H. Bichette à l'époque. En 1938, Hirsch devient rédacteur en chef du magazine Ordo. En même temps, il est - avec Rudolf Leonhard et  - actif au sein du Comité d'action de Paris pour la liberté en Allemagne. En 1938, il devient secrétaire du "Comité Juif d'Études Politiques". "

Réfugié allemand, il est interné en 1939, mais est enrôlé dans l'armée française un an plus tard. Grâce à un visa d'urgence qu'Hubertus zu Löwenstein s'est procuré, le couple Hirsch peut fuir à New York le 21 juin 1941. Helmut Hirsch commence son exil américain comme ouvrier d'entrepôt à Chicago. Il poursuit ses études en 1942 à l'Université de Chicago et les a complétées en 1945 avec un doctorat dans les matières d'histoire et d'études allemandes. De 1945 à 1957, il enseigne l'histoire européenne au Roosevelt College de Chicago, qu'il cofonde et qui devient plus tard l'Université Roosevelt, où il reçoit le titre de professeur associé.

En 1957, Helmut Hirsch retourne en Allemagne. Grâce à l'intercession de Johannes Rau, Helmut Hirsch réussit à occuper des postes d'enseignant de 1958 à 1971 à l'Académie administrative et économique de Düsseldorf. De 1972 à 1977, Hirsch enseigne en tant que professeur honoraire de sciences politiques à l'Université des sciences appliquées de Duisbourg. Hirsch est membre du . Hirsch souffre de cataractes depuis 1993 Le jour de son 100e anniversaire, sa ville natale lui rend hommage en organisant une réception. Peu après, il est tombé gravement malade et décède le 21 janvier 2009 dans son appartement de Düsseldorf, au 48 Kleiansring. Son épouse Marianne décède le 22 février 2010 à Düsseldorf.

Une grande partie de la succession écrite se trouve maintenant au , à New York.

Honneurs
 1974 :
 1978 : Croix fédérale du mérite, première classe
 1980 : Ordre du Mérite de Sarre
 1988 : Doctorat honoris causa de l'Université Karl Marx de Leipzig et
 1993 : Médaille Cantador de la Société d'histoire juridique de Düsseldorf

Travaux (sélection)
Helmut Hirsch publie d'importants ouvrages, notamment sur l'histoire sociale allemande, ainsi qu'un grand nombre de biographies :

 Karl Friedrich Köppen – der intimste Berliner Freund Marxens. In: IISG (Hrsg.): International Review of Social History, Heft 1, Leiden 1936 (Fassung der in Deutschland nicht eingereichten Dissertation).
 Marx i Paris. In: Metalarbetaren 1938. Nr. 19.
 Early days in West Belleville, Illinois. In: American-German Review. June 1943.
 Mesmerism and revolutionary America. In: American-German Review. October 1943.
 , Ambassador of Americanism. In: Journal of the Illinois State History Society. June 1944.
 Jean Jaurès as historian, Laramie (Wyoming), 1944.
 The History of the Saar Territory. Dissertation an der University of Chicago, 1945.
 Amerika, Du Morgenröte. Verse eines Flüchtlings (1939–1942). Willard, New York 1947.
 Marx und das religiöse Opium. In: . August 1950.
 Die beiden Hilgards. Ein biographischer Beitrag zur Geschichte der achtundvierziger Revolution und des Deutschamerikanertums, Karlsruhe (?) 1950.
 Karl Marx als Publizist. In: Beiträge zur Zeitungswissenschaft. Festgabe für Karl d'Ester zum 70. Geburtstage von seinen Freunden und Schülern, Münster: Aschendorff 1952, S. 143–150.
 Die Saar in Versailles. Die Saarfrage auf der Friedenskonferenz von 1919. Röhrscheid, Bonn 1952.
 Die Saar von Genf. Die Saarfrage während des Völkerbundregimes von 1920–1935. Röhrscheid, Bonn 1954.
 Denker und Kämpfer. Gesammelte Beiträge zur Geschichte der Arbeiterbewegung. Europäische Verlagsanstalt, Frankfurt/Main 1955.
 Anne Henecka – Bildhauerin, Wuppertal 1959.
 Ferdinand Lassalle. Eine Auswahl für unsere Zeit. Schünemann, Bremen 1963.
 Eduard Bernstein. Ein revisionistisches Sozialismusbild. Drei Vorträge. J. H. W. Dietz Verlag Nachf., Hannover 1966.
 Friedrich Engels in Selbstzeugnissen und Bilddokumenten. (Gewidmet Maximilian Rubel). Rowohlt, Reinbek 1968 .
 August Bebel. Sein Leben in Dokumenten, Reden und Schriften. Mit einem Geleitwort von Willy Brandt. Kiepenheuer & Witsch, Köln 1968.
 Rosa Luxemburg mit Selbstzeugnissen und Bilddokumenten. (Gewidmet Paul Frölich und Peter Nettl). Rowohlt, Reinbek 1969 .
 Eduard Bernsteins Briefwechsel mit Friedrich Engels. Van Gorcum, Assen 1970 .
 Helmut Hirsch (Hrsg.): Profile. Friedrich Engels. Eine Auslese aus seinen Werken und Briefen. Mit einem Geleitwort von Johannes Rau. Hammer, Wuppertal-Barmen 1970.
 Lehrer machen Geschichte. Das Institut für Erziehungswissenschaften und das Internationale Schulbuchinstitut. Ein Beitrag zur Kontinuitätsforschung. Henn, Ratingen 1971.
 Experiment in Demokratie. Zur Geschichte der Weimarer Republik. Hammer, Wuppertal 1972.
 August Bebel. Pionier unserer Zeit. Nachrichtenamt, Köln 1973.
 Moses Hess. Vorkämpfer der Freiheit. Nachrichtenamt, Köln 1975.
  und die Revolutionserwartung vor 1848 – dargestellt am Mordfall Praslin. Trier 1976  Heft 17.
 Robert Blum. Märtyrer der Freiheit. Kölner Biographien Bd. 8. Nachrichtenamt, Köln 1977.
 Der "Fabier" Eduard Bernstein. Zur Entwicklungsgeschichte des evolutionären Sozialismus. Dietz, Berlin 1977.
 Freiheitsliebende Rheinländer. Neue Beiträge zur deutschen Sozialgeschichte. Karl Ludwig Bernays, Friedrich Albert Lange, Ferdinand Lassalle, Moses Hess, August Bebel, Karl Marx, Friedrich Engels, Carl Heinrich Marx, Robert Blum. Econ, Düsseldorf 1977.
 Marx und Moses. Karl Marx zur "Judenfrage" und zu Juden. Peter Lang, Frankfurt a. M., Bern, Cirencester/UK 1980 ( (Hrsg.): Judentum und Umwelt 2).
 Sophie von Hatzfeldt in Selbstzeugnissen, Zeit- und Bilddokumenten. Schwann, Düsseldorf 1981, .
 Helmut Hirsch, Hans Pelger: Ein unveröffentlichter Brief von Karl Marx an Sophie von Hatzfeldt. Zum Streit mit Karl Blind nach Ferdinand Lassalles Tod. Trier 1983 (Schriften aus dem Karl-Marx-Haus Heft 27).
 Amerikanische Aspekte in Leben und Werk von Karl Marx. Vortrag im Haus des Corps Palatia zu Bonn am 3. Mai 1983. Hrsg.von Herman Lohausen. Kalkumer Verlag, Düsseldorf 1986.
 Bettine von Arnim mit Selbstzeugnissen und Bilddokumenten. Rowohlt, Reinbek 1987.
  und die "Düsseldorfer Lokal-Zeitung". Eine Emigrations- und Remigrationsstudie. In: Düsseldorfer Jahrbuch. 63 (1991) S. 167–186.
 Helmut Hirsch, Marianne Hirsch: Nicht nur die Frau an Carl Schurz' Seite. Margarethe Meyer-Schurz. o. O. 1993.
 Onkel Sam's Hütte. Autobiographisches Garn eines Asylanten in den USA. (Geleitwort: Lew Kopelew). Universitätsverlag, Leipzig 1994 .
 Freund von Heine, Marx, Engels und Lincoln. Eine Karl-Ludwig-Bernays-Biographie. Mit einer Genealogie der Familie Bernays von Marianne Hirsch und René Loeb sowie einem Nachwort von . Peter Lang, Frankfurt/Main 2002 (Forschungen zum Junghegelianismus 6) .

Bibliographie
 Horst Schallenberger,  (Hrsg.): Im Gegenstrom. Für Helmut Hirsch zum 70. Hammer, Wuppertal 1977.
 Bibliographie Prof. Dr. Helmut Hirsch In: Internationales Jahrbuch der Bettina-von-Armin-Gesellschaft 2. Festschrift für Prof. Dr. Helmut Hirsch. Saint Albin Verlag, Berlin 1988 , S. 47–74.
 : Verleihung der Promotionsurkunde an Prof. Dr. Helmut Hirsch. In: Marx-Engels-Forschungsberichte 6. Hrsg. von Manfred Neuhaus. Karl-Marx-Universität Leipzig, Leipzig 1990, S. 181–183.
 Albert H. V. Kraus: "Die Freiheit ist unteilbar!" Der Historiker Helmut Hirsch. Weg und Wirken eines deutschen Emigranten vor dem Hintergrund des 20. Jahrhunderts. Selbstverlag, Marpingen 2004, .
 Fritz Schmidt: Mord droht den Männern auf der andern Seite. Fallstudien zur Bedrohung und Ermordung jugendbewegter Menschen im Dritten Reich: Karl Lämmermann und Günther Wolff im Zusammenhang mit dem 30. Juni 1934, Helmut Hirsch und Gerhard Lascheit. Achims Verlag, Edermünde 2005 .
 : Ein Bekenner – der Historiker Helmut Hirsch 100 Jahre alt. In: Neuer Nachrichtenbrief der Gesellschaft für Exilforschung, Bonn, Nr. 30, Dezember 2007, S. 11 f.
 : Auch ein Marx-Engels-Forscher. Ein paar Worte über Helmut Hirsch (1907–2009). In: Vom mühseligen Suchen und glückhaften Finden. In memoriam Prof. Dr. Heinrich Gemkow. Teil IV. Berlin 2018, S. 40–46. (=Pankower Vorträge Heft 218).
 Hirsch, Helmut, in: Werner Röder, Herbert A. Strauss (Hrsg.): Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Band 1: Politik, Wirtschaft, Öffentliches Leben. München : Saur, 1980, S. 299f.

Liens externes

 Biographie dans les archives de l'exil
 Biographie sur Indymedia.org
 Pour le 100e Anniversaire d'Helmut Hirsch. TERZ 09.07 en ligne
 Nécrologie Westdeutsche Zeitung (en ligne) du 27. janvier 2009 (consulté le 16. juin 2014)
 Helmut Hirsch Wuppertal-Barmen en ligne
  : 26. Janvier 2009 – Le PEN Center Allemagne pleure Helmut Hirsch en ligne

Références

Historien allemand
Professeur à l'université Heinrich-Heine de Düsseldorf
Professeur à l'université Roosevelt
Centenaire allemand
Docteur honoris causa de l'université de Leipzig
Officier de l'ordre du Mérite de la République fédérale d'Allemagne
Récipiendaire de l'ordre du Mérite de Sarre
Récipiendaire de l'ordre du Mérite de Rhénanie-du-Nord-Westphalie
Naissance en septembre 1907
Naissance à Barmen
Naissance dans la province de Rhénanie
Décès en janvier 2009
Décès à Düsseldorf
Décès à 101 ans

Helmut Hirsch


පිදුරංගල විහාරය ශ්‍රී ලංකාවේ මාතලේ දිස්ත්‍රික්කයේ දඹුල්ල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාශයට අයත් සීගිරිය ග්‍රාමය ආශ්‍රිතව පිහිටි සම භූමියෙහි මුහුදු මට්ටමේ සිට මීටර 340ක් පමණ උස්වූ කන්දක ඉදිකරනු ලැබූ ඓතිහාසික බෞද්ධ පුදබිමක් වේ. විහාරය ප්‍රකට සීගිරිය පර්වතයට උතුරු දෙසින් පිහිටා තිබේ.

නාම නිරුක්තිය
ජනප්‍රවාදගත තොරතුරු අනූව පළමුවන මුගලන් රජු, කාශ්‍යප රජු සමග යුධ වැදිමට පෙර මෙම විහාරයේ වැඩ කටයුතු නිමකිරීමට රන් පිදූ බවත්, ඒ අනූව රන්+පිදූ+ගල යන්න පසුකාලීනව පිදුරංගල බවට පත්වූ බවට විශ්වාස කරේ. තවත් ජනප්‍රවාදයකට අනූව භික්ෂූන් වහන්සේලා වෙනුවෙන් පූජා කොට ඇති මෙම ආරණ්‍ය සහිත ගලට, පිදූ ආරණ්‍ය ගල යන්න ව්‍යවහාර වූ බවත්, පසුකාලීනව එය පිදුරංගල වූ බවත් පැවසෙයි.

මූලාශ්‍ර

මාතලේ දිස්ත්‍රික්කයේ බෞද්ධ සිද්ධස්ථාන
මාතලේ දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

පිදුරංගල විහාරය


Clara Adriana van der Werff (1895-1962) foi uma artista holandesa.

Biografia
Van der Werff nasceu no dia 12 de agosto de 1895, em Almelo. Frequentou a Rijksakademie van beeldende kunsten (Academia Estadual de Belas Artes). Os seus professores incluíram Johannes Hendricus Jurres e Nicolaas van der Waay. Em 1923 ela casou-se com o escultor holandês Nicolaas van der Kreek (1896-1967). O seu trabalho foi incluído na exposição e venda de 1939 Onze Kunst van Heden (A Nossa Arte de Hoje) no Rijksmuseum em Amsterdão. Foi também membro da Vereniging van Beeldende Kunstenaars (Associação de Artistas Visuais) na área de Naarden-Bussum.

Van der Werff faleceu no dia 13 de setembro de 1962, em Bussum.

Mortos em 1962
Nascidos em 1895
Artistas dos Países Baixos

Clara Adriana van der Werff


Sevenoaks es una circunscripción representada en la Cámara de los Comunes del Parlamento británico, ubicada en el condado ceremonial de Kent (Inglaterra). En ella se elige a un Miembro del Parlamento a través del sistema de escrutinio uninominal mayoritario. Según la Oficina Nacional de Estadística del Reino Unido, Sevenoaks tenía 69 925 electores en diciembre de 2010.

Miembros del Parlamento

Referencias

Sevenoaks

Circunscripción de Sevenoaks


Charles-Edmond Perrin (* 18. Oktober 1887 in Château-Salins; † 13. Februar 1974 in Paris) war ein französischer Mediävist.

Biografie
Charles-Edmond Perrin wurde in Lothringen geboren, als dieses zum Deutschen Kaiserreich gehörte. Sein Studium absolvierte er an der École normale supérieure in Paris. Seine Agrégation erhielt er 1911. Nach einer Thesis in mittelalterlicher Geschichte unterrichtete er in Grenoble, an der Universität Straßburg, dann in Paris. Als Professor an der Sorbonne wurde er Mitglied der Académie des Inscriptions et Belles-Lettres und 1950 deren Präsident. Sein bekanntester Schüler ist Georges Duby, befreundet war er mit Marc Bloch, dessen Biografie er schrieb.

Schriften
 Essai sur la fortune immobilière de l'abbaye alsacienne de Marmoutier aux Xe et XIe siècles (= Collection d'études sur l'histoire du droit et des institutions de l'Alsace. 10, ). Heitz et Cie, Strasbourg 1935.
 Recherches sur la seigneurie rurale en Lorraine. D'après les plus anciens censiers (IXe–XIIe siècle) (= Publications de la Faculté des Lettres de l'Université de Strasbourg. Série in-8°. 71, ). Les Belles Lettres, Paris 1935.
 L'oeuvre historique de Marc Bloch. In: Revue historique. Jahrgang 72, Band 199, 1948, S. 161–188.
 L' Allemagne, l'Italie et la Papauté de 1125 à 1250. 2 Bände. Centre de Documentation Universitaire, Paris 1949, (Maschinenschriftlich vervielfältigt).
 Trois provinces de l'Est. Lorraine, Alsace, Franche-Comté (= Publications de la Société savante d'Alsace et des régions de l'Est. 6, ). Le Roux, Strasbourg u. a. 1957.
 La Seigneurie rurale en France et en Allemagne du début du IXe à la fin du XIIe siècle. 3 Bände. Centre de Documentation Universitaire, Paris 1951–1952, (Maschinenschriftlich vervielfältigt; mehrere Auflagen);
 Band 1: Les antécédents du régime domanial. La villa de l'époque carolingienne. 1951;
 Band 2: La consolidation de la seigneurie rurale du IXe au XIe siècle. Immunité et servage. 1951;
 Band 3: Les transformations de la seigneurie rurale dans le courant du XIIe siècle. 1952.
 Ferdinand Lot. L'homme et l'œuvre. In: Recueil des travaux historiques de Ferdinand Lot (= Centres de recherches d'histoire et de philologie de la IVe section de l'École pratique des hautes études. 5: Hautes Études médiévales et modernes. 4, ). Band 1. Droz u. a., Genf u. a. 1968, S. 3–118.

Literatur
 Marot Pierre: Discours du Président, séance publique annuelle. In: Académie des Inscriptions & Belles-Lettres. Comptes rendus. Jahrgang 118, Nr. 4, 1974, S. 568–579.

Mediävist
Hochschullehrer (Sorbonne)
Mitglied der Académie des Inscriptions et Belles-Lettres
Franzose
Geboren 1887
Gestorben 1974
Mann

Charles-Edmond Perrin


Josep "Pep" Guardiola Sala er spænskur knattspyrnuþjálfari og fyrrum leikmaður. Hann hefur þjálfað Manchester City frá 2016.
Hann á met yfir flesta sigurleiki í röð La Liga, Bundesliga og ensku úrvalsdeildinni. Sem leikmaður var hann lengst af hjá FC Barcelona og vann deildina sex sinnum með félaginu. Hann var í landsliði Spánar og Katalóníu. Pep spilaði sem varnarsinnaður miðjumaður.

Guardiola er sigursæll þjálfari og vann þrefalt á fyrsta tímabilinu með Barcelona; La Liga, Meistaradeild Evrópu og Copa del Rey, Með Bayern sigraði hann deildina öll ár sem hann var þar og með Manchester City hefur hann unnið deildina fimm sinnum ásamt fimm bikartitlum. Tímabilið 2022-2023 vann hann Meistaradeildina með Manchester City.

Áberandi samkeppni hefur verið milli hans og Jürgen Klopp stjóra Liverpool FC.

Guardiola hefur stutt sjálfstæði Katalóníu.

Spænskir knattspyrnumenn
Spænskir knattspyrnustjórar
Fólk fætt árið 1971

Pep Guardiola


Bartholomäus Kilian, né le  à Augsbourg et mort le  dans la même ville, est un graveur allemand.

Biographie
Bartholomäus Kilian naît le  à Augsbourg. Il est le fils de Wolfgang.

Après avoir appris de son père les éléments de l'art de graver, il part à Francfort pour se perfectionner dans l'atelier de Mérian, puis de rend ensuite à Paris, où il continue de faire, sous la direction de Poilly, de rapides progrès dans son art. Il reste trois ans et demi à Paris, et va ensuite se fixer à Augsbourg. Il acquiert bientôt une grande réputation par son dessin, correct et léger, et par son habileté à manier le burin. Suivant Gori Gandellini il dessine à la pointe sur le cuivre avec autant d'aisance qu'il le fait sur le papier avec le crayon.

Bartholomäus Kilian meurt le  dans sa ville natale.

Œuvres

Outre quelques eaux-fortes bien réussies, on a de lui plusieurs centaines de gravures, dont les plus remarquables sont : L'Assomption de la Vierge, d'après Philippe de Champaigne ; Madeleine, d'après , gravée par Bartholomäus à l'âge de dix-huit ans ; Le Christ, d'après  ; Saint François de Borgia refusant les dignités ecclésiastiques, d'après Antonio Baldi ; et de nombreux portraits, parmi lesquels nous citerons ceux de Jean III, roi de Pologne ; de Joseph 1er, empereur d'Al-lemagne, à cheval ; de Frédéric 1er, roi de Prusse ; de l'empereur Léopold 1er ; de l'archiduchesse Maria-Josepha, etc..

Notes et références

Annexes

Article connexe
 Famille Kilian

Bibliographie

  (original numérisé)

Liens externes

Naissance à Augsbourg
Naissance en mai 1630
Décès à Augsbourg
Décès en janvier 1696
Décès à 65 ans
Graveur allemand du XVIIe siècle
Graveur sur cuivre

Bartholomäus Kilian


En carboxylgruppe eller syregruppe er inden for organisk kemi betegnelsen for den funktionelle gruppe -COOH. Den indgår i carboxylsyrer. Carboxylgruppen består af et carbonatom bundet til et oxygenatom ved en dobbeltbinding og til en hydroxylgruppe ved en enkeltbinding. Hydrogenatomet i en carboxylgruppe er surt og kan fraspaltes som en hydron (proton eller hydrogenion, H+) i tilstedeværelse af en base. Den funktionelle gruppe -COOH er kendt som fedtsyre.

Funktionelle grupper

Carboxylgruppe


هارتس اوف اوك أو قلوب الصنوبر  هو أكبر أندية غانا بعد أشانتي كوتوكو ويمثل غانا في بطولات أفريقيا للأندية، مقره في أكرا.

إنجازات فريق كرة القدم

 بطل دوري ابطال أفريقيا عام 2000

 بطل كأس الاتحاد الكونفدرالي الأفريقي عام 2004

 بطل كأس السوبر الأفريقي عام 2001

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي

أكرا
أندية رياضية في غانا
أندية كرة قدم أسست في 1910
أندية كرة قدم أسست في 1911
أندية كرة قدم في أكرا
أندية كرة قدم في غانا

هارتس أوف أوك


Rectificarea (, , ) este un procedeu de prelucrare fină și finală prin așchiere a pieselor de mașini, executată la mașini de rectificat, cu ajutorul sculelor abrazive care au tăișuri geometric nedefinite, pentru a obține suprafețe cu precizie dimensională ridicată, cu rugozități reduse și cu precizie ridicată de formă și poziție. Față de alte procedee de așchiere, rectificarea prezintă avantajul de a permite prelucrarea unor materiale cu prelucrabilitate redusă prin așchiere, cum sunt oțelurile călite, fonte, aliaje foarte dure (de exemplu, carburi metalice).

Prelucrarea prin rectificare are loc în mai multe treceri ale discului abraziv, iar la fiecare trecere, acesta detașează un strat subțire de material (0,001...0,05 mm) pe care îl transformă în așchii microscopice (microașchii). Cu cât granulația sculei abrazive este mai fină, cu atât dimensiunile așchiilor și deci înălțimile rugozității suprafeței sunt mai reduse, obținându-se suprafețe cu parametrul de rugozitate Ra = 0,2...0,8 μm. Precizia dimensiunilor se poate obține în treptele de precizie ISO IT8...IT1, cu toleranțe dimensionale de ordinul 0,001 mm (1 μm). Precizia obținută a dimensiunilor este mai ridicată decât la procedeele de așchiere cu scule având tăișuri geometric definite.

Fenomene în procesul de rectificare
În timpul procesului de rectificare apar două fenomene specifice: autoascuțirea și îmbâcsirea discului abraziv. Aceste fenomene influențează atât productivitatea procesului, cât și parametrii de rugozitate a suprafeței. Pe măsură ce tăișurile granulei abrazive se uzează (se tocesc) , forța de așchiere corespunzătoare fiecărei granule crește și la un moment dat această forță poate produce spargerea sau smulgerea granulei din liantul corpului abraziv. Dacă scula abrazivă are o duritate redusă, granulele tocite sunt smulse ușor din liant și treptat și în mod continuu ies la suprafață granule noi, cu tăișuri ascuțite, care continuă normal procesul de rectificare. Procesul continuu de eliminare a granulelor uzate, în urma căruia corpul abraziv își reface capacitatea de așchiere se numește autoascuțire.

Dacă însă corpul abraziv are o duritate mare, granulele tocite sunt reținute un timp mai îndelungat, astfel că procesul de rectificare se înrăutățește treptat, până la pierderea totală a capacității de așchiere a discului abraziv care se îmbâcsește (se lustruiește), parametrii de rugozitate a suprafeței se înrăutățesc și pe suprafața prelucrată a piesei pot apărea arsuri ("arderea" suprafeței rectificate).  Când intensitatea procesului de autoascuțire este insuficientă sau îmbâcsirea devine predominantă, se impune, periodic, ascuțirea artificială a corpului abraziv (). Ascuțirea artificială este necesară și pentru refacerea, cu precizie, a geometriei corpului abraziv, afectată de uzura sa. Ascuțirea artificială, denumită și îndreptare sau diamantare ( denumire improprie, folosită când scula pentru îndreptare  are partea activă din diamant) se efectuează înainte de începerea fiecărei operații de rectificare; de asemenea între fazele de rectificare de degroșare și de finisare, executate succesiv pe aceeași mașină, este necesară din nou îndreptarea discului abraziv.

Procedee de rectificare

În funcție de forma suprafețelor de prelucrat se deosebesc următoarele tipuri de procedee de rectificare:
 rectificare rotundă (pentru suprafețe cilindrice, conice și profilate);
 rectificare plană;
 rectificare fără vârfuri.
Pentru aceste tipuri de procedee s-au dezvoltat mașini de rectificat specifice.

Rectificarea suprafețelor cilindrice exterioare se poate efectua prin procedeele:
 rectificare între vârfuri, cu avans longitudinal;
 rectificare cilindrică lângă "umăr";
 rectificare cu avans transversal.
Rectificarea suprafețelor de revoluție exterioare se poate face pe mașini de rectificat rotund exterior și pe mașini de rectificat universale (acestea din urmă, pentru rectificare exterioară și rectificare interioară).

Rectificarea între vârfuri
Rectificarea între vârfuri, cu avans longitudinal se aplică la piesele cu suprafețe de rectificat lungi, peste 50 mm, atunci când lungimea suprafeței de rectificat a piesei este mult mai mare decât lățimea discului abraziv. Piesa este fixată între vârfuri, efectuează o mișcare de avans longitudinal rectilinie-alternativă, aceasta fiind continuă, prin deplasarea saniei port-piesă a mașinii, avansul longitudinal fiind sl = (0,2...0,8)B mm/rot piesă, unde B este lățimea discului abraziv. Simultan,  piesa execută o mișcare de rotație, fiind necesar un antrenor pentru rotire. Mișcarea de avans longitudinal poate fi efectuată și de discul abraziv.

Discul abraziv efectuează mișcarea principală de rotație cu turație ridicată care trebuie să asigure viteza periferică vd = 25...35 m/s, specifică rectificării. Discul abraziv și piesa de prelucrat se rotesc în sensuri opuse. Viteza periferică a piesei de rectificat are valori vp = 15...45 m/min.

La fiecare capăt de cursă longitudinală a saniei port-piesă sau la o cursă dublă, păpușa port-piatră execută mișcarea de avans transversal (radial) st = 0,001...0,05  mm/cursă, pentru generarea adâncimii de așchiere pe trecere.

La sfârșitul prelucrării, în scopul obținerii formei geometrice și a calității suprafeței prescrise, se fac treceri fără avans transversal (treceri de netezire), care se continuă până când nu mai apar scântei.

Unele probleme la rectificarea cilindrică exterioară între vârfuri pot apărea în legătură cu montarea piesei de prelucrat între vârfuri. Dacă se lucrează cu piesa între vârfuri fixe, o perfectă coaxialitate a suprafețelor piesei este posibilă numai când ambele vârfuri precum și găurile de centrare din capetele piesei sunt corect executate. Repartizarea nesimetrică a materialului piesei față de axa comună a găurilor de centrare, poate conduce la deformații elastice nedorite, în special la turații mari  ale piesei. Problemele sunt obișnuite atunci când se rectifică piese subțiri (cu rigiditate mică), care, din cauza forțelor de așchiere mari  la degroșare, se deformează elastic prin încovoiere atât de mult încât suprafața rectificată prezintă erori de formă, chiar după trecerile finale de netezire.

La rectificarea cu avans longitudinal, discul abraziv se uzează mai uniform și nu influențează asupra abaterii de la cilindricitate a suprafeței rectificate; în acest caz se folosesc discuri abrazive cu duritate mai mică, care lucrează în regim de autoascuțire și care nu necesită ascuțiri/îndreptări frecvente, având o capacitate de așchiere ridicată.

În cazul arborilor grei pentru turbine cu abur, în trepte cu diametre de 200...300 mm și peste, pentru evitarea vibrațiilor în timpul rectificării se folosesc lunete de reazem; distanțele între lunete nu trebuie să depășească de 10 ori diametrul arborelui, iar turația acestuia este redusă la valori de 4...8 rot/min.

Rectificarea cilindrică lângă un umăr (guler) adiacent se aplică atunci când este necesar să se obțină, într-o singură așezare a piesei, suprafața cilindrică și fața frontală plană a umărului (gulerului) alăturat, pentru respectarea condiției de perpendicularitate. La început se rectifică suprafața cilindrică cu avans longitudinal, până la obținerea cotei necesare, apoi sania port-piesă este deplasată transversal pentru rectificarea frontală a umărului.

Pentru o suprafață cilindrică scurtă, care nu depășește lățimea discului abraziv, mărginită de un umăr, se aplică rectificarea frontală  și cilindrică cu avans tranversal, însă acest procedeu conduce la o uzură excesivă a colțului discului abraziv care rectifică frontal umărul.

Rectificarea simultană a unui fus cilindric și a feței frontale alăturate este posibilă pe mașini specializate de rectificat cilindric și frontal la care se efectuează un avans oblic al păpușii port-piatră, poziționate oblic, astfel încât ambele suprafețe se aduc la cotă în același timp. Este de menționat că la această variantă este probabil să apară o deteriorare termică a feței plane a umărului piesei, datorită încălzirii puternice ca urmare a lungimii de contact mare între suprafața frontală plană a discului și umăr. Mișcarea pe direcția avansului oblic se obține prin controlul exercitat de calculatorul încorporat, al mișcărilor ambelor sănii pe axele y (radială) și x (axială). Mașinile de rectificat cilindric și frontal, cu avans oblic, sunt prevăzute cu opritori care asigură orientarea axială a suprafețelor de prelucrat ale piesei în raport cu discul abraziv. Pentru poziționarea axială corectă a unui arbore prins între vârfuri, față de discul abraziv, în vederea obținerii cu precizie a lungimilor, se folosește un vârf flotant la păpușa fixă port-piesă, în scopul compensării diferențelor de adâncime a găurilor de centrare.

Rectificarea simultană a fusului cilindric și a feței frontale se poate efectua și pe mașini obișnuite de rectificat rotund, folosindu-se un disc abraziv cu degajare pe partea frontală.

Rectificarea  cilindrică cu avans transversal  (piesa fiind între vârfuri) se aplică pentru suprafețe relativ scurte, cu lungimea suprafeței de rectificat  mai mică decât lățimea discului abraziv, de obicei l < 80 mm. Procedeul este mai productiv decât rectificarea cu avans longitudinal, se folosesc discuri abrazive cu lățime mai mare și mașini de rectificat cu puteri mai mari  și rigiditate sporită; piesa de prelucrat trebuie să fie rigidă, pentru evitarea deformării prin încovoiere. Avansul transversal este continuu și se produce o uzură mai intensă a discului abraziv, care influențează direct precizia suprafeței rectificate. De aceea este necesară o îndreptare mai frecventă a sculei abrazive. La finalul operației de rectificare  se aplică câteva treceri longitudinale de finisare, avansul longitudinal fiind reglat la valori mici, pentru a evita lovirea unui eventual umăr al piesei.

O productivitate ridicată a rectificării cu avans transversal se obține, la arbori în trepte, pe mașini de rectificat specializate, echipate cu mai multe discuri abrazive care rectifică simultan mai multe fusuri ale piesei. Astfel de mașini au fost dezvoltate pentru rectificarea simultană a fusurilor pentru lagăre paliere ale arborilor cotiți pentru motoare.

La rectificarea cu avans transversal (radial) procesul de rectificare a fiecărei suprafețe cilindrice se desfășoară deseori după un ciclu automat.

Cel mai indicat ciclu automat de rectificare,  din punct de vedere al productivității și preciziei asigurate, este compus din următoarele etape:,

- etapa 1-a : apropierea rapidă a discului abraziv;

- etapa a 2-a: apropierea lentă a discului abraziv până la atingerea suprafeței;

- etapa a 3-a: avansul transversal, prin care se crează strângerea inițială și deformarea elastică a sistemului tehnologic;

- etapa a 4-a: detașarea celei mai mari părți a adaosului de prelucrare, în regim staționar;

- etapa a 5-a: inversarea, prin trecerea rapidă la micșorarea strângerii/comprimării sistemului tehnologic și micșorarea adâncimii, în vederea finisării;

- etapa a 6-a: rectificarea de finisare, în regim staționar, la care se obține dimensiunea finală și calitatea de suprafață prescrisă;

- etapa a 7-a: retragerea rapidă a discului abraziv.

La producția de serie mică și serie mijlocie se folosesc mașini de rectificat rotund cu comandă numerică, destinate pentru rectificarea cu avans longitudinal sau pentru rectificarea cu avans transversal. Productivitatea rectificării se mărește de 1,5 - 2 ori, în comparație cu mașinile cu comandă manuală.

Rectificarea cu avans longitudinal lent, într-o singură trecere, cu disc reglat la cotă. (). Acest procedeu a fost inventat în Germania în anii 1950, de Edmund și Gerhard Lang. La acest procedeu, discul rectificator este reglat la cotă, la diametrul nominal și dintr-o singură trecere în lungul arborelui se îndepărtează întregul adaos de prelucrare. Această variantă de rectificare este folosită pentru detașarea cu viteze mari, cu productivitate ridicată, a materialului piesei, concurând cu frezarea și strunjirea. Sunt folosite adâncimi de așchiere mari, până la 6 mm, împreună cu o viteză mică de rotație a piesei. Deoarece la această variantă solicitarea discului abraziv este mult mai mare decât la rectificarea cu avans longitudinal rectiliniu-alternativ, sunt utilizate discuri abrazive fabricate din nitrură cubică de bor, abraziv foarte rezistent la uzură. A fost dezvoltat un procedeu de îndreptare/ascuțire continuă a discului abraziv, care îndreaptă permanent discul, în timpul rectificării piesei, menținând scula în starea de ascuțire.

Rectificarea fără vârfuri
Rectificarea fără vârfuri () este utilizată la prelucrarea pieselor cu rigiditate redusă (cu diametre mici și lungimi mari) sau pentru prelucrarea unor piese de dimensiuni mici care nu pot fi prinse între vârfuri, de exemplu inele de rulmenți, știfturi, bolțuri de piston, de asemenea se pot rectifica bare cilindrice lungi. Precizia diametrului la rectificarea fără vârfuri se obține în treptele de precizie IT6 - IT8.

Piesa de rectificat se sprijină liber (fără prindere fizică) pe o riglă de ghidare între discul rectificator cu diametru mai mare și discul conducător cu diametru mai mic, care rotește piesa datorită frecării. Discurile abrazive se rotesc în același sens (a se vedea procedeul de rectificare nr. 5 din imaginea articolului), însă au roluri diferite: discul rectificator detașează adaosul de prelucrare, iar discul conducător rotește piesa în sens contrar rotației discului, la o viteză constantă, apropiată de viteza periferică a discului conducător. Piesa sprijinită pe riglă cu suprafața sa cilindrică se rotește în jurul unei axe a cărei poziție este determinată de poziționarea piesei în trei puncte, între discul rectificator, discul conducător și rigla de ghidare.  Astfel, poziția piesei este static determinată prin contactul cu cele trei elemente. Cele două discuri abrazive se rotesc cu turații diferite: discul rectificator cu viteza periferică de 30...60 m/s, iar discul conducător - cu viteza de 10...40 m/min. Viteza de rotație a piesei corespunde cu viteza periferică a discului conducător, cu excepția unei mici alunecări a piesei pe discul conducător.

În scopul măririi frecării dintre piesă și discul conducător, acesta din urmă este executat cu liant de vulcanită (cauciuc vulcanizabil), din corindon cu granulația mai fină decât discul rectificator. Rigla de ghidare cu deschidere în V trebuie să aibă rugozitate foarte mică, să fie rezistentă la uzură în care scop se execută din carburi metalice și trebuie să asigure poziționarea corectă pe înălțime în raport cu cele două discuri abrazive. La serii mici de fabricație, rigla poate fi executată din oțel de scule sau fontă cenuție.Această riglă de reazem este reglabilă pe înălțime cu scopul ca axa piesei să fie supraînălțată față de linia centrelor celor două discuri cu mărimea h= 0,5dpiesă < 14 mm. Dacă axa piesei de prelucrat s-ar afla pe linia care unește centrele discurilor ar apărea o abatere de la circularitate a suprafeței rectificate, numită poligonalitate.

Rectificarea fără vârfuri poate fi realizată prin două variante de prelucrare:
 rectificare cu avans longitudinal;
 rectificare cu avans transversal.
La rectificarea fără vârfuri cu avans longitudinal, piesa avansează în lungul axei sale, paralelă cu axa de rotație a discului rectificator, trecând complet printre cele două discuri. Discurile abrazive sunt reglate la o distanță constantă, corespunzătoare diametrului final al suprafeței de prelucrat. Pentru a obține deplasarea longitudinală a piesei, discul conducător este înclinat în plan vertical cu unghiul α față de axa discului rectificator: α = 3...50 la degroșare și α = 1...20 la finisare. Discul conducător fiind înclinat în plan vertical, trebuie să aibă formă hiperboloidală, pentru a contacta piesa de prelucrat pe toată lungimea generatoarei. Această formă se obține prin diamantarea discului conducător, în procesul de îndreptare. Această variantă de rectificare este tipică pentru fabricarea în producție de masă a pieselor cu suprafețe cilindrice, cum sunt bare, bolțuri, osii și role pentru rulmenți.
Discul rectificator, discul conducător și rigla de ghidare pot fi dispuse orizontal, vertical sau oblic, însă construcția orizontală este cea mai obișnuită. Atunci când se rectifică piese grele, construcția orizontală conduce la un moment mare de frecare pe rigla de ghidare, dar și la o forță mică de apăsare pe discul conducător. Ca urmare, viteza de rotație a piesei de prelucrat nu poate fi controlată. Pentru a evita această consecință, discurile rectificator și conducător pot fi dispuse oblic. În acest mod, o parte din greutatea piesei de prelucrat este "deviată" spre discul conducător, astfel încât forța normală pe rigla de ghidare este diminuată. Momentul de frecare pe rigla de ghidare se micșorează și piesa de prelucrat este antrenată în rotație mai rapidă.

Rectificarea fără vârfuri cu avans transversal  (radial) este utilizată de obicei atunci când piesa de rectificat are un guler, un cap sau un tronson cu diametrul mai mare decât al suprafeței care se rectifică. Exemple de aplicare sunt fusurile axelor cu came, axe de rotori etc. De asemenea, se aplică pentru piese cu mai multe trepte cilindrice apropiate și pentru rectificarea unor suprafețe ușor profilate: conice, toroidale etc. În aceste cazuri, discul conducător este cilindric , nu hiperboloidal; discurile trebuie profilate corespunzător prin diamantare.

Axa discului conducător nu este înclinată în plan vertical sau este înclinată cu un unghi mic, α = 0,5...10, pentru a menține piesa apăsată pe opritorul axial.

După rezemarea piesei pe rigla de ghidare, manual sau mecanic, are loc avansul transversal continuu al  discului conducător, iar când piesa a fost rectificată la cotă, discul conducător este retras rapid pe direcție radială, iar cu un extractor manual sau un ejector automat piesa este extrasă dintre discuri.

Cauzele abaterilor de la circularitate la rectificarea fără vârfuri
Rectificarea fără vârfuri a suprafeței de revoluție și rezemarea simultană pe aceeași suprafață pot conduce la abateri (erori) de la circularitate, tipice ale acestui proces, care se prezintă, cum s-a amintit mai înainte, sub forma de poligon curbiliniu pe circumferința suprafeței rectificate. Pot exista diferite cauze ale erorilor de necircularitate la acest proces:
 Instabilitatea geometrică : abaterile de la circularitate se formează pe suprafața piesei ca rezultat al angajării și poziționării suprafeței piesei între discul rectificator, discul conducător și rigla de reazem.
 Instabilitatea dinamică a mașinii de rectificat : mașina de rectificat are diferite frecvențe de rezonanță care pot conduce la vibrații regenerative.
 Instabilitatea indusă de procesul de înlăturare a materialului: viteze de detașare a materialului prea mari pot conduce la vibrații nedorite în sistemul tehnologic, de exemplu din cauza acțiunii excesive a forțelor pe rigla de ghidare. Ca rezultat, adâncimea de așchiere variază periodic, conducând la suprafețe care nu au profilul circular.
 Vibrații excitate sub acțiunea unor perturbări exterioare.

Rectificarea plană
Rectificarea suprafețelor plane este utilizată ca operație de finisare pentru obținerea unei precizii ridicate (planitate superioară) și a unei rugozități reduse a suprafețelor, atunci când aceste condiții nu pot fi respectate la operațiile prealabile de frezare, rabotare sau broșare. Se obține rugozitatea suprafeței caracterizată prin Ra = 0,1...0,8 μm și precizia dimensiunilor IT6...IT8.  Se execută pe mașini de rectificat plan orizontale sau mașini de rectificat plan verticale (clasificare după poziția axei sculei abrazive).

Rectificarea plană poate înlocui frezarea atunci când trebuie prelucrate piese călite, deci cu duritate ridicată. De asemenea, rectificarea se folosește și ca operație de curățire a suprafețelor plane brute ale pieselor turnate în forme de nisip, care au o crustă superficială dură și în acest caz rectificarea înlocuiește frezarea sau rabotarea; un exemplu de aplicare este la batiuri turnate de mașini-unelte.

În funcție de forma suprafeței active a corpului abraziv se deosebesc următoarele procedee de rectificare plană:
 rectificare cu periferia discului abraziv cilindric;
 rectificare cu partea frontală a corpului abraziv în formă de oală sau de taler.
Rectificarea cu periferia discului abraziv cilindric este utilizată în operații de mare precizie, în care menținerea sub control a dimensiunii și preciziei formei geometrice este mai importantă decât înlăturarea unor adaosuri de prelucrare mari.
La rectificarea cu periferia discului, suprafața de contact cu piesa și numărul granulelor care așchiază simultan sunt mult mai mici decât la rectificarea cu partea frontală, de aceea se micșorează cantitatea de căldură degajată în proces și deformațiile piesei, însă totodată se micșorează productivitatea rectificării.

Rectificarea cu periferia discului se poate efectua:
 pe mașini de rectificat plan cu masă dreptunghiulară;
 pe mașini de rectificat plan cu masă rotundă rotativă.
Pe mașinile cu masă dreptunghiulară, discul abraziv cilindric execută mișcarea de rotație și avansul de pătrundere vertical, iar piesa fixată pe masa magnetică - mișcarea de avans longitudinal alternativ și mișcarea de avans transversal, intermitent, pe lățimea suprafeței piesei.

Rectificarea cu periferia discului pe mașini cu masă dreptunghiulară este un procedeu mai universal, aplicabil pentru piese lungi și cu suprafață plană continuă sau întreruptă, pentru canale, suprafețe în mai multe plane paralele etc.

Rectificarea plană cu periferia discului pe mașină cu masă dreptunghiulară este posibilă și prin procedeul de rectificare de adâncime într-o singură trecere (, ) Suprafața piesei de prelucrat este rectificată cu adâncimi de așchiere mari, deseori chiar într-o singură trecere pe suprafața corpului ce se prelucrează. Deoarece alegerea vitezei de detașare a materialului depinde de combinația disc abraziv - piesă de prelucrat, viteza de avans longitudinal a piesei se reglează invers proporțional cu adâncimea de așchiere. O dată cu mărirea adâncimii de așchiere, lungimea contactului dintre piesa de prelucrat și discul abraziv se mărește, având drept consecință faptul că transportul lichidului de răcire în zona de contact și detașarea așchiilor sunt mai dificile. Din acest motiv, rectificarea de adâncime se execută cu discuri abrazive cu structură poroasă, mai puțin dure, iar pe de altă parte, este necesară o alimentare eficace cu lichid de răcire (debite mari la presiuni mari).
Rectificarea de adâncime într-o trecere este folosită industrial în special la procesarea finală a formelor precise, de exemplu a profilelor de fixare ale paletelor de turbină.

Pe mașini cu masă rotundă rotativă și cu disc abraziv cilindric se rectifică în general piese cu dimensiuni mici până la medii, cu contur circular, inele cu fețe plan-paralele, pânze de ferăstrău circular etc. Unele mașini de acest tip pot fi reglate pentru a-și modifica automat incrementele avansului de pătrundere vertical, de la rectificarea de degroșare la cea de finisare.

Rectificarea cu partea frontală a corpului abraziv se efectuează cu corpuri abrazive sub formă de oală, dintr-o bucată sau din mai mulți segmenți abrazivi, sau cu corpuri abrazive-taler. Scula abrazivă lucrează cu întreaga suprafață frontală care "acoperă" toată lățimea de prelucrat a piesei. Procedeul descris se realizează pe mașini cu masă dreptunghiulară  sau cu masă rotundă. Această variantă se aplică de asemenea, pe mașini de rectificat plan bilaterale, la care se rectifică simultan două fețe plan-paralele opuse, ca de exemplu pentru rectificarea plană a segmenților de piston.

Pentru evitarea încălzirii și deformațiilor suprafeței de rectificat, la rectificări cu volum mare al metalului detașat, se folosesc scule abrazive cu segmenți abrazivi, fixați la periferia unui corp metalic. spațiile dintre segmenți asigură pătrunderea mai ușoară a lichidului de răcire, astfel încât se reduce încălzirea pieselor în timpul rectificării. Procedeul de rectificare cu segmenți abrazivi nu poate fi aplicat la prelucrarea suprafețelor înguste, deoarece spațiile dintre segmenții abrazivi determină în acest caz un proces de așchiere neuniform. O productivitate superioară se obține pe mașini de rectificat cu masă rotundă rotativă și axa sculei verticală, la care rectificarea are loc la mai multe rotații ale mesei, cu viteza periferică de 15-20 m/min, corpul abraziv exercitând avansul vertical (de pătrundere), periodic, la fiecare rotație sau la mai multe rotații ale mesei.

Mașinile de rectificat plan cu masă rotundă, de tip greu, pot avea mese cu diametrul de 4 metri și sunt echipate cu corpuri abrazive cu diametrul de 2 metri. Astfel de mașini-unelte grele sunt utilizate, de exemplu, pentru componente de dimensiuni mari, ale turbinelor cu abur.

Rectificarea interioară
Rectificarea suprafețelor cilindrice interioare asigură precizia diametrului cu toleranțe IT7 - IT6  și rugozitatea Ra 1,6...0,8 μm. Se folosesc discuri abrazive cu diametre mici, de (0,65...0,9)Dpiesă. Datorită rigidității scăzute a arborelui principal port-piatră, pentru operațiile de rectificare interioară se prevăd adaosuri de prelucrare mici.

Pentru găuri cu diametrul sub 30 mm, diametrul discului abraziv se alege cu 1,5...3 mm mai mic decât diametrul găurii rectificate, pentru a permite folosirea unui diametru cât mai mare al arborelui principal port-piatră. Din cauza diferenței mici dintre diametrul găurii și diametrul sculei abrazive, unghiul de contact dintre sculă și suprafața prelucrată este mai mare decât la rectificarea exterioară, ceea ce conduce la concentrarea căldurii pe suprafața de prelucrat. La prelucrarea materialelor care au tendința de formare a arsurilor de rectificare, pentru micșorarea degajării de căldură se folosesc discuri abrazive moi (cu duritate mai mică) și se micșorează viteza de rectificare.
Pentru găuri cu diametrul peste 200 mm, diametrul discului abraziv este determinat de diametrul arborelui principal port-piatră.
Se deosebesc următoarele procedee de rectificare interioară:
 rectificarea cu rotirea piesei fixate în mandrina rotativă a mașinii de rectificat interior;
 rectificarea cu piesa fixă pe mașini de rectificat interior planetare;
 rectificarea pe mașini de rectificat interior fără vârfuri.
Rectificarea interioară este un procedeu de prelucrare precis, dar scump și neproductiv. Se aplică în următoarele situații:
 pentru rectificarea alezajelor în piese călite;
 pentru rectificarea alezajelor precise care trebuie să fie riguros coaxiale cu suprafețe de revoluție exterioare.
Exemple de aplicare: alezaje în capetele bielelor pentru motoare; alezaje de roți dințate etc.

Rectificarea suprafețelor conice
Rectificarea conică exterioară poate fi executată prin următoarele variante:
 cu rotirea mesei superioare, cu jumătate din unghiul conului;
 cu rotirea păpușii fixe, cu jumătate din unghiul conului;
 prin rotirea capului de rectificat port-sculă;
 prin profilarea discului abraziv la o conicitate identică cu a piesei; avansul transversal este executat de discul abraziv.

Rectificarea prin electroabraziune
Rectificarea prin electroabraziune, denumită și rectificare electrochimică abrazivă (, ) este un procedeu neconvențional de rectificare care se bazează pe desfășurarea simultană a unui proces de dizolvare anodică a metalului piesei cu îndepărtarea acestuia pe cale mecanică de către un disc abraziv electroconductor, în prezența unui electrolit.
Piesa de prelucrat este legată la polul pozitiv (anod) al unei surse de curent continuu, iar discul abraziv - la polul negativ (catod) al aceleiași surse. Discul abraziv efectuează o mișcare relativă față de piesă, fiind creată o presiune de contact între sculă și piesă.Produsele eroziunii electrochimice, detașate de pe piesă, sunt înlăturate din zona de prelucrare de către fluxul de electrolit. Pe piesa-anod se formează o peliculă insolubilă de oxid care este înlăturată prin intermediul discului abraziv, acțiunea abrazivă a discului având loc în primul rând la nivelul vârfurilor microneregularităților.

Discul abraziv electroconductor constă din granule abrazive într-o masă de umplutură electroconductoare (grafit) și un liant de bachelită. Discul abraziv poate fi și metalic, cu granule abrazive presate într-un strat periferic. Electrolitul este introdus în zona de prelucrare în același mod ca la rectificarea umedă convențională. Electroliții pot fi clorura de sodiu sau nitratul de sodiu (în soluții apoase). Procedeul se folosește pentru rectificarea materialelor dure și fragile, de exemplu, carburi metalice, oțeluri carbon, oțeluri rezistente la coroziune, oțeluri refractare, aliaje magnetice. Principalele avantaje sunt prelevarea rapidă a materialului piesei și o calitate ridicată a suprafeței prelucrate: fără bavuri (care sunt produse la rectificarea mecanică), fără tensiuni superficiale sau microfisuri, ceea ce le conferă pieselor prelucrate o rezistență la oboseală, rezistență la uzură și în unele cazuri la agenți corosivi.

Rectificarea prin electroabraziune se realizează după schemele obișnuite ale rectificării rotunde sau rectificării plane ori ale ascuțirii, atât ca operații de degroșare cât și de finisare.

Caracteristicile corpurilor abrazive
Comportarea corpurilor (sculelor) abrazive depinde direct de caracteristicile acestora și alegerea lor corectă. Un corp abraziv este constituit dintr-o matrice de granule abrazive mari, presate și legate cu ajutorul unui liant, pentru a forma o sculă abrazivă cu diferite profiluri, secțiuni transversale și dimensiuni. Elementul activ în corpul abraziv este granula abrazivă, liantul nu are o acțiune directă în prelucrarea suprafețelor, ci are numai rolul de legare a granulelor.

Caracteristicile care determină  proprietățile corpurilor abrazive sunt următoarele:
 formă și dimensiuni;
 natura materialului abraziv;
 duritatea corpului abraziv;
 liantul;
 granulația materialului abraziv;
 structura corpului abraziv.
Forma și dimensiunile corpurilor abrazive sunt determinate de forma, dimensiunile și poziția suprafeței de prelucrat. Pentru rectificarea suprafețelor cilindrice se folosesc corpuri abrazive drepte, sub forma de disc cilindric plan sau disc cilindric cu degajare; acesta din urmă permite efectuarea rectificării suprafeței cilindrice împreună cu rectificarea suprafeței plane frontale a umărului sau gulerului alăturat.

Pentru rectificarea plană se folosesc atât discuri cilindrice plane, cât și corpuri abrazive de tip oală, corpuri abrazive de tip taler și segmenți abrazivi.

Natura materialului abraziv. Se folosesc materiale abrazive diferite, în funcție și de materialul de rectificat.

Corindonul sintetic sau electrocorindon, denumit comercial electrocorund, constă în esență din oxid de aluminiu Al2O3 și este utilizat mai ales pentru rectificarea oțelului obișnuit și special, a fontei maleabile, a bronzului dur.

Carbura de siliciu, denumită comercial carborundum, poate fi de culoare neagră sau de culoare verde. Este preferată pentru rectificarea materialelor dure și casante: fontă cenușie, fontă maleabilă înainte de recoacere, dar și pentru materiale foarte moi cum sunt bronzul moale, aluminiu, alamă, cupru; se aplică și la ascuțirea plăcuțelor din carburi metalice ale sculelor așchietoare. În practica industrială se folosesc și discuri abrazive speciale, cu diamant artificial.

Un material abraziv cu excelente proprietăți așchietoare  este nitrura cubică de bor, care ocupă locul secund pe scara de duritate Mohs, după diamant și are stabilitate termică foarte ridicată, până la 13000C. Se folosește pentru rectificarea oțelurilor tratate termic, cu duritate mare, a aliajelor cu Ti, W, Co, Mo,a oțelurilor inoxidabile și a fontelor dure, având în vedere că temperatura dezvoltată în zona de așchiere este foarte ridicată.

Duritatea corpului abraziv reprezintă rezistența complexului abraziv-liant la tendința de dislocare a granulelor abrazive de pe suprafața corpului, sub influența forțelor de așchiere apărute în timpul lucrului. Duritatea corpului abraziv, ca parametru funcțional depinde de: cantitatea și calitatea liantului, forma și microgeometria granulelor etc. Pentru a evita consumul ridicat de pietre abrazive sub efectul presiunilor mari la rectificare este convenabil să se aleagă pietre mai dure. Pe de altă parte, este convenabil să se aleagă discuri abrazive mai moi, la care legătura granule-liant este mai puțin rezistentă, pentru ca autoascuțirea să fie favorizată.

Se recomandă: discuri abrazive cu duritate mai mare, pentru materiale moi, oțeluri necălite, rectificare cilindrică exterioară; discuri abrazive cu duritate mai mică ("mai moi") - pentru rectificarea materialelor dure, oțel călit, oțel fragil, rectificare plană, fiind păstrată astfel productivitatea procesului de așchiere.

Liantul are rolul de a asigura coeziunea granulelor în corpul abraziv. Se utilizează mai multe categorii de lianți:
 liantul ceramic este cel mai utilizat, păstrează în bune condițiuni profilul corpului abraziv, suportă bine umiditatea, de aceea în general discurile cu liant ceramic se folosesc la rectificarea cu lichid de răcire. Se recomandă pentru toate tipurile de rectificări, în afară de retezarea materialelor (debitare).
 liant pe bază de bachelită (bachelita este o rășină fenolică sintetică) este rezistent, elastic, dar se distruge sub acțiunea lichidelor de răcire alcaline; se utilizează pentru rectificarea plană, rectificarea interioară, ascuțirea sculelor așchietoare, debitarea materialelor.
 liant pe bază de cauciuc este fabricat din cauciuc natural sau sintetic, la care se adaugă agenți de plastifiere (pentru a micșora rigiditatea cauciucului), iar ca agent de vulcanizare - sulful. În mai mare măsură se utilizează liantul de cauciuc vulcanizabil sau vulcanită care conferă corpului abraziv compactitate și elasticitate mare. Se folosește la rectificarea fără vârfuri (pentru discul conducător), pentru debitare, rectificare profilată, rectificare cilindrică de finisare. Nu este atacat de umiditate, dar se îmbâcsește repede.

Granulația materialului abraziv (mărimea granulelor) reprezintă conținutul în granule de diferite mărimi, exprimat în procente de greutate (compoziția granulometrică). Ca reguli generale se stabilesc:

- granulație mare, pentru degroșări, materiale mai moi și plastice, unghiuri de contact mai mari;

- granulație fină, pentru finisări, materiale dure și casante, când se urmărește o încălzire mai mică a piesei de rectificat, unghiuri de contact mai mici.

Structura corpului abraziv se definește prin raportul cantitativ dintre volumul granulelor pe de o parte și volumul liantului și porilor, pe de altă parte, pe unitate de volum. Structura corpurilor abrazive poate fi: foarte deasă, deasă, cu desime mijlocie, rară, foarte rară, poroasă și superporoasă. Cu cât structura este mai poroasă, cu atât așchiile se evacuează mai ușor și se reduce posibilitatea de îmbâcsire a discului abraziv, însă acesta se uzează mai repede. Când nu se pot utiliza lichide de răcire-ungere, se folosesc discuri abrazive superporoase. La rectificarea cilindrică a oțelurilor călite se folosesc discuri abrazive cu structură mijlocie.

Materiale de prelucrat
Există o mare varietate de materiale care pot fi rectificate, dintre care se pot enumera: oțeluri necălite sau călite, oțeluri inoxidabile, oțel rapid călit, stelit (aliaj de cobalt, crom, wolfram, molibden, dur, inoxidabil), titan, fonte, dar și materiale neferoase cum sunt aluminiu și aliajele sale, bronz dur sau moale, alamă, cupru. În caz de necesitate se rectifică și materiale nemetalice, de exemplu, materiale plastice, granit, beton etc.

Lichide de răcire și ungere
Zona de așchiere este o sursă termică intensă, de aceea pentru a reduce solicitarea termică a stratului superficial al piesei de rectificat se folosesc în proces lichide de răcire-ungere.

Efectele lichidelor de răcire sunt următoarele:
 reduc temperatura în piesa de prelucrat, evitându-se consecințe negative cum sunt transformări structurale în stratul superficial, arsuri, fisuri superficiale etc;
 exercită un efect de ungere al interfeței dintre corpul abraziv și suprafața piesei care se rectifică, ceea ce face mai dificilă aderența așchiilor metalice la suprafața activă a corpului abraziv;
 produc un efect de "spălare" a particulelor de metal și abraziv de pe corpul abraziv, care sunt transportate în rezervorul de lichid de răcire, unde pot fi filtrate pentru a nu fi recirculate.
Principalele tipuri de lichide de răcire-ungere pentru rectificare sunt:

- soluții apoase de sodă 1...2%; sunt folosite la operații simple de rectificare a oțelurilor, însă nu pentru aliaje neferoase;

- săpunuri în concentrații de 5%; domeniul de utilizare: pentru aliaje feroase, uneori și pentru aliaje de cupru;

- emulsii de apă cu ulei emulsionabil; se folosesc la rectificarea tuturor materialelor metalice, exceptând magneziul;

- uleiuri minerale: ulei de fusuri, uleiuri tratate special, amestec de ulei de fusuri cu petrol 50%; posedă calități de ungere foarte bune, însă sunt mai puțin eficiente decât emulsiile apoase în privința răcirii; se folosesc mai ales pentru rectificarea filetelor și rectificări profilate grele, pe materiale foarte dure.

Lichidele de răcire-ungere sunt aduse în zona de așchiere sub formă de jet sau prin interiorul discului abraziv, prin porii acestuia. Introducerea lichidului de răcire prin interiorul discului are avantajul, față de răcirea tradițională, al unei  diminuări nete a cantității de căldură produse, iar discul abraziv se îmbâcsește mult mai dificil, deoarece prezența permanentă a lichidului în interstițiile care separă granulele abrazive împiedică fixarea particulelor metalice în pori.

Note

Bibliografie

Prelucrări mecanice Uzinaj

Rectificare (așchiere abrazivă)


ForoCoches (FC) é um fórum de discussão em espanhol inicialmente orientado para automóveis que permite a criação de fios de discussão sobre praticamente qualquer tema. Em 2022 era o fórum em espanhol mais lido no mundo, e declarava rendimentos recorde para seu fundador, administrador e proprietário, Alejandro Marín (também conhecido como Electrik). Em Maio de 2022, de acordo com a Alexa Internet, era a 36ª página mais visitada na Espanha.

Funcionamento

Organização do fórum
O fórum está divido em cinco subfóruns de diferentes temas denominados: a Zona General; a Zona ForoCoches; a Zona Técnica & Info; a Zona Comercial; e a Zona Compra-Venta.

Registo
Com a justificação de controlar melhor o ambiente do fórum e prevenir publicações maliciosas, desde 2009 é necessário um convite para registar no website. Os convites são dados pelo próprio fundador, Alejandro Marín, os utilizadores com mais tempo no website, em promoções com marcas, e nas redes socias.

Ligações externas

 Site oficial "ForoCoches"

Websites da Espanha
Fóruns de discussão
Fundações na Espanha em 2003
Redes sociais
Cultura do automóvel

ForoCoches


Ödemeler dengesi, en geniş anlamıyla, bir ekonomide
 merkezi hükûmet
 bankalar
 gerçek kişiler
 tüzel kişi ve kuruluşlar gibi yerleşik kişilerin
diğer ekonomilerde yerleşik kişiler ile belli bir dönem içinde yapmış oldukları tüm mal ve hizmet ticareti ile bu ekonominin diğer ekonomilerle olan alacak ve yükümlülüklerinin, mülkiyet değişimi anında, çift kayıt prensibi esasına dayalı olarak kaydedildiği istatistiki bir tablodur. Bu tablo sayesinde, ülkenin toplam dış borç ve varlıklarındaki değişmeler gözlenerek, diğer ülkelerle olan ekonomik ilişkiler görülür.

Ödemeler dengesi bilançosu

 A-) Cari İşlemler
 I - Dış Ticaret
 -İhracat
 -İthalat
 II - Hizmetler Hesabı (Görünmeyen İşlemler)
 -Dış Turizm
 -Yabancı Sermaye Gelir ve Giderleri
 -Uluslararası Bankacılık ve Sigortacılık Hizmetleri
 -Uluslararası Ulaşım Hizmetleri
 -İşçi Gelirleri
 -Özel Hizmetler
 III - Transferler (Tek Yanlı Transfer Hesabı )
 Cari İşlemler Dengesi
 B-) Sermaye Hesabı
 -Uzun Vadeli Sermaye İthali
 -Uzun Vadeli Sermaye İhracı
 -Kısa Vadeli Sermaye İthali
 -Kısa Vadeli Sermaye İhracı
 C-) Resmi Rezerv Hesabı
 -Döviz Hareketleri
 -Altın Hareketleri
 -IMF Rezerv Pozisyonu
 D-) Net Hata ve Noksan

Cari İşlemler + Sermaye Hesabı + Resmi Rezervler Hesabı + Net Hata ve Noksanlar = 0

Ayrıca bakınız
 Arz Esnekliği

Dış bağlantılar

Veri
 IMF DSBB
 United States DSBB (See "External Sector")
 BEA U.S. International Transactions Accounts Data
 BEA U.S. International Transactions Accounts Data Help
 Balance of Payments in Hong Kong

Ayrıca tarihsel ödemeler dengesi bilgilerini aşağıdaki linkten indirebilirsiniz:
 BEA Balance of Payments Section

Analiz
 Where Do U.S. Dollars Go When the United States Runs a Trade Deficit? from Dollars & Sense magazine

Makroekonomi

Ödemeler dengesi


Sargent & Greenleaf, Inc., more commonly known among Safe and Vault technician circles as S&G, is a U.S. company that manufactures combination locks, key-operated safe and safe deposit box locks, high security military padlocks, and associated equipment.

History
James Sargent founded the James Sargent Lock Company in 1857.  In 1864, he moved to Rochester, New York and the company was later renamed Sargent & Greenleaf. Halbert S. Greenleaf, a former employer of Mr. Sargent, joined the firm as an equal partner in 1865.

The company is currently headquartered in Nicholasville, Kentucky.  It is a subsidiary of Stanley Security Solutions.

References

External links
Official Website
Locksmith Service

American brands
Lock manufacturers
Companies established in 1856
Manufacturing companies based in Kentucky

Sargent & Greenleaf


Íþrótta- og málfundafélagið Ármann, einnig þekkt sem Ármann Skutulsfirði, var íþrótta- og málfundafélag í Skutulsfirði á Vestfjörðum, stofnað 24. janúar 1915.

Félagið var upprunalega stofnað sem málfunda- og skemmtifélag ásamt því að vinna að menningar- og framfaramálum í Skutulsfirði. Eftir 1935 hóf félagið að halda úti íþróttum með góðum árangri, þó einkum innan skíðaíþróttarinnar. Fimm félagsmenn þeirra kepptu á Ólympíuleikunum í Ósló árið 1952.

Ármannsskáli
Árið 1948 reisti félagið sér skíðaskála í Dagverðardal, inn af Skutulsfirði. Húsið var áður hluti af herstöð Breta á Darranum en var tekið niður og flutt til Ísafjarðar þegar Bretarnir hurfu á braut. Ármenningar eignuðust seinna húsið og var það endurbyggt í Dagverðardalnum.

Ólympíufarar
Ebeneser Þórarinsson (1952)
Gunnar Pétursson (1952)
Haukur Sigurðsson (1952)
Jón Karl Sigurðsson (1952)
Oddur Pétursson (1952, 1956)
Þröstur Jóhannesson (1980)

Heimildir

Ármann

Íþrótta- og málfundafélagið Ármann


Arthur Monteiro é advogado tributarista, auditor licenciado da Receita Federal e deputado estadual pelo Rio de Janeiro, eleito em 2022 pelo Podemos com 29.968 votos.

Sua primeira eleição para vereador ocorreu em 2016, pelo PTdoB, com 4.648 votos. Foi reeleito em 2020, pelo DEM, com 6.209 votos.

Ligações externas
 https://www1.folha.uol.com.br/poder/eleicoes/candidatos/2022/rj/deputado-estadual/arthur-monteiro-190001606355.shtml
 https://www.cmdc.rj.gov.br/?page_id=16008

Arthur Monteiro


Nilgiri irfluesnapper () er en spurvefugl, der lever i sydvestlige Indien.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Fluesnappere
Fugle fra Indien

Nilgiri irfluesnapper