uffgcgcgct

ඉතිහාසය
දෙවන ලෝක යුද්ධ සමයේදී ජපානයේ නිෂ්පාදිත භාණ්ඩ වල මිල අඩුවුවත් ඒවායෙහි ගුණාත්මක භාවය පහල මට්ටමක පැවති නිසා ලෝක වෙළඳපල තුල තරගකාරී වීමට නොහැකි විය. එමනිසා 1946 දී ජපාන වියතුන්  අන්තරජාතික වශයෙන් ක්‍රියාත්මක තත්ත්ව පාලන ක්‍රියාකාරකම් අධ්‍යනය කර යුද්ධයෙන් විනාශ වී නැවත ඉදිකරන කර්මාන්ත ශාලා සඳහා  නවතම තත්ත්ව සංකල්ප හඳුන්වාදෙන ලදී. ඩබ්. ඊ. ඩෙමින් විසින් 1950 දී පවත්වනු ලැබූ තත්ත්ව පාලනය පිලිබඳ දේශනයකින් පසු ජපානයේ කර්මාන්ත ක්ෂේත්‍රයේ නවතම පෙරලියක් ඇතිවිය. ඒ හරහා ඇතිවූ පිබිදීම මගින් නිෂ්පාදන දෝෂ හඳුනාගන, ඒවා අවම කරගනිමින් උපරිම එලදයීතාවයක් ලබාගැනීම සඳහා ලොව සිටි සියලුම නිෂ්පාදන කර්මාන්තශාලා ක්‍රියාත්මක විය. කාලයත් සමග විවිධ ක්‍රමවේද මගින් තත්ත්ව කව (Quality Circles) සංකල්ප වර්ධනය වූ අතර මුලික හඳුන්වාදීම් පදනම් කරගනිමින් පැවතීම විශේෂයකි.

හැඳින්වීම
තත්ත්ව කවයක මුලිකවම සිදුවන්නේ ගැටලුව හඳුනාගන , එය විග්‍රහ කර විසඳුම් සෙවීමයි. තරඟකාරී වෙළඳපොළක් තුල පරිභෝගකයා භාණ්ඩයක් තොරා ගැනීමේදී තත්ත්වය, මිල යන සැසඳීම කරමින් යමක් මිලදී ගනියි. එමනිසා භාණ්ඩ සහ සේවා සපයන ආයතන දිනපතා ම උපායමාර්ගිකව තම ආයතනය, භාණ්ඩ සහ සේවා  කළමනාකරණය කල යුතුයි. ජපාන ඉංජිනේරුවන් සහ විද්වතුන්ගේ සංගමය නිර්වචනය කරන ආකාරයට, තත්ත්ව කවයක් යනු "භාණ්ඩයක හෝ සේවාවක ගුණාත්මක භාවය වැඩි දියුණු කිරීම සඳහා එම ක්‍රියාවලිය මෙහෙයවීම සහ පාලනය කරගන යනු ලබන ඉදිරිපෙළ ක්‍රියාකාරීන්ගේ කුඩා කණ්ඩායමකි". ආයතනයක් තුල තත්ත්ව කව කිහිපයක් පැවතිය හැකි අතර ඒවා බෝගොවිට කුඩා කණ්ඩායම් ලෙස පවතියි. ආයතනයේ ඉහල සිට පහල දක්වා සියලුම නිලධාරීන් මෙම කවතුල ක්‍රියාකාරී සාමාජිකයන් විය හැකියි.

මුලික ලක්ෂණ

කුඩා සාමාජික සංඛ්‍යාව

සාමාන්‍යයෙන් තත්ත්ව කවයක සාමාජිකයන් ගණන 3 ත් 10 ත් අතර විය යුතුයි. 3 ට වැඩ අඩු නම් ක්‍රියාකාරීත්වය අඩු හෝ 10 ට වැඩ වැඩි නම් අමතර සාකච්ජා, පොදු එකඟ තත්වයකට එළඹීමේ දුෂ්කරතා, කාලය කළමනාකරණය කරගැනීමේ ගැටළු ආදිය ඇති විය හැකිය.

නිතර මුණගැසී සාකච්ජා කිරීම/බුද්ධි කලම්බනය
අදාල කාර්යය අනුව, සතිපතා හෝ දෙසතියකට වරක් පමණ අවම වශයෙන් පැයක පමණ කාලයක් එකිනෙක මුණගැසී සාකච්ජා කල යුතුයි.  මෙය පැය දෙක තුනක කාලයක් ගතකිරීම එලදායී නොවේ. ගැටළුවක් හඳුනගන ඒවාට ක්ෂණික හෝ දීර්ඝ කාලීන විසඳුම් ලබාදීම සඳහා සාමාජිකයන් මුණගැසී විසඳුම් වල ප්‍රගතිය සමාලෝචනය කල යුතුය. එමෙන්ම නව ගැටළු සඳහා ද පිළිතුරු සාකච්ජා කල යුතුයි

ස්වේච්ජාවෙන් ක්‍රියාත්මක වීම
අන් අයගේ බලපෑම් වලින් තොරව ස්වෙච්ජාවෙන් ම ක්‍රියාත්මක කරන පිරිසක් කවය තුල සිටිය යුතුයි.සැමවිටම තමන් මුලික ම පුද්ගලයා ලෙස සකල දත්තයන් එක්රැස් කිරීම විශ්ලේෂණය කිරීම ආදියට කණ්ඩායමේ සියලු දෙන තුල අභිප්‍රේරණයක් තිබිය යුතුයි.

නොනවත්වා වැඩිදියුණු කිරීම

කයිසන් යෝජනා, ඩේමින් චක්‍රය වැනි විවිධ ක්‍රමවේද යොදාගනිමින් ගැටළු සඳහා නොනවත්වා වැඩි දියුණු කරමින් පිළිතුරු සොයාගත යුතුය.  එමගින් අනාගතයේ ඇතිවන ගැටළු සඳහා ද කලින් ම සුදානම් වී පිළිතුරු ලබාදිය හැකියි. පාරිභෝගිකයා සහ නිෂ්පාදකයා  පාරිභෝගිකයා සහ නිෂ්පාදකයා ව්‍යාපාරයක මුලිකම චරිත වන අතර ඔවුන්ගේ අවශ්‍යතා සලක බල කටයුතු කල යුතුය.

පහත සඳහන් ලක්ෂණ ද තත්ත්ව කවයක ලක්ෂණ ලෙස සැලකිය හැකිය

 තත්ත්ව කව මෙවලම් භාවිතය
 සාමාන්‍ය වැඩ කරන කාලය තුල දී මුණගැසීම
 ආයතන අරමුණු ඔස්සේ තත්ත්ව කව නිර්මාණය වීම

තත්ත්ව කවයක අරමුණු
පාරිභෝගික තෘප්තිය ඉහළ නැංවීම.
නාස්තිය අවම කිරීම.
තත්වය හා ඵලදායිතාවය වර්ධනය කිරීම.
අනතුරු අවම කිරීම.

ආයතනයේ ප්‍රධාන ඉලක්ක සපුරා ගැනීමේ

සුරක්ෂිත සහ ප්‍රසන්න වැඩ පරිසරයක් නිර්මාණය කිරීම
නිසි පාලන තත්වයක් ආයතනය තුල ස්ථාපිත කිරීම
සේවකයන් තුල අන්තර් සම්බන්ධතා ඉහල දැමීම
ඉහල මහජන ප්‍රසාදයක් ලබාගැනීම
භාණ්ඩ සහ සේවාවල තත්වය ඉහල දැමීම
අදායම ඉහල නැංවීම

තත්ත්ව කව ක්‍රියාවට නැංවීම
තත්ත්ව කව ක්‍රියාවට නැංවීම ද  ඉහල කළමනාකාරීත්වයේ උපරිම දායකත්වය මත සිදු වියයුතුයි.ප්‍රධාන වශයෙන් මෙය පියවර 4 කින් විග්‍රහ කල හැකිය.

සුදානම් වීම :- කව පිලිබඳ මනා දැනුමක් තිබිය යුතුය, නැතහොත් සුදුසු පුහුණුවීම් ලබාගත යුතුය.
තත්ත්ව කවය / කව ස්ථාපිත කිරීම
කළමනාකාරීත්වය මගින් අදහස් සේවකයන් තුලට පැතිරවීම සහ තම අදහස් ලබාදීම
තත්ත්ව කව සංවිධාන ගොඩනැගීම
සැලසුම් කිරීම
පුහුණු කිරීම
පුද්ගලයන් / කමිටු සාමාජිකයන් ස්වෙච්ජාවෙන් ම පත් කිරීම
සටහන් සකස් කිරීම
ක්‍රියාත්මක කිරීම :-එක වරම ආයතනය තුලම ක්‍රියාත්මක නොකර , මුලිකව එක් අංශයක් තුල පමණක් ක්‍රියාත්මක කරවිය යුතුයි.  මෙහිදී
ක්‍රියාත්මක කීරීමේ සැලසුම් සකස් කිරීම
කවය ලියාපදිංචි කිරීම
කණ්ඩායමේ නායකයා විසින් තත්ත්ව කව මෙවලම් හා ක්‍රමශිල්ප හඳුන්වා දීම
ගැටළු හඳුනාගන, ඒවා විග්‍රහ කර, විසඳුම් සොයා කළමනාකරණයට ඉදිරිපත් කිරීම ආදිය සිදුකල යුතුයි
කල් පවත්නා ලෙස පවත්වාගන යාම

තත්ත්ව පාලන මෙවලම්
1.හේතු ඵල සටහන
2.ප්‍රගමන වගුව
3.පැටරෝ න්‍යාය
4.ප්‍රස්තාර
5.පාලන සටහන
6.විසිරි තිත් සටහන
7.වර්ගීකරණය

තත්ත්‍ව කව


Tseung Kwan O New Town is one of the nine new towns in Hong Kong, built mainly on reclaimed land in the northern half of Junk Bay (known as Tseung Kwan O in Chinese/Cantonese language) in southeastern New Territories, after which it is named. The town/land area is usually known simply as Tseung Kwan O.

Development of the new town was approved in 1982, with the initial population intake occurring in 1988. As of 2016, the town is home to around 396,000 residents. The total development area of Tseung Kwan O, including its industrial estate, is about , with a planned population of 445,000. Major residential neighbourhoods within the new town include Tsui Lam, Po Lam, Hang Hau, Tseung Kwan O Town Centre, Tiu Keng Leng (also known by its English name Rennie's Mill) and Siu Chik Sha, etc.

Administratively, the new town belongs to Sai Kung District in southeastern New Territories, although it is often incorrectly regarded as part of Kowloon / New Kowloon due to its close proximity to the city — the new town is bordered by Kwun Tong District, a high rise built-up area, to Tseung Kwan O's west.

History and urban development

The land where Tseung Kwan O New Town now stands was, until the 1980s, a long narrow inlet named Junk Bay, with small fishing villages (such as Tseung Kwan O Village and Hang Hau Village, etc.) and a few small shipbuilding establishments dotting its coastline. The present-day neighbourhood of Tiu Keng Leng (then known as Rennie's Mill) was, from the 1950s to 1990s, a refugee village housing Kuomintang loyalists who fled to Hong Kong after their party's defeat in the Chinese Civil War.

The Hong Kong Government had long been interested in developing a new town at Hang Hau because of its proximity to the urban area. The project was postponed for a long time owing to the extensive scale of reclamation in the bay, which is rather deep. The project finally took off under the name of Tseung Kwan O in 1983, when the development of the new town's Phase I was endorsed by the Governor-in-Council. This was followed by the decision to proceed with Phase II, which entailed further reclamation and the clearance of the Kuomintang refugee village at Rennie's Mill (later renamed Tiu Keng Leng), with a view to increase the planned population from 175,000 to 325,000. The first families moved in to the new town in 1988 when public housing at the Head of the Bay (Po Lam Estate) was completed.

The New Town was developed in three phases. The first phase encompasses Northern Tseung Kwan O, which includes Po Lam MTR station and Hang Hau station, while the second and third phase comprise Southern Tseung Kwan O, which includes Tseung Kwan O station (Town Centre) and Tiu Keng Leng station.
 Phase I – Hang Hau, Po Lam, Siu Chik Sha, Tsui Lam
 Phase II – Town Centre North, Tiu Keng Leng
 Phase III – Town Centre South, Pak Shing Kok, Tai Chik Sha

The design of the new town was highly transit-oriented. Developments centred along the MTR-corridor, with more than 80% of the population living within five minutes of an MTR station, with huge residential complexes surrounding the MTR stations. As most of the residential complexes surrounds the MTR station, urban open space are usually planned at the periphery of each neighbourhood in Tseung Kwan O. Neighbourhoods are therefore separated by parks.

Geography

Tseung Kwan O is located near the southeastern tip of the New Territories mainland,  east-southeast from the Central District of Hong Kong.

The town is bounded on the south by the namesake Junk Bay, known as Tseung Kwan O () in Chinese. Most of the residential developments in the new town stand on land reclaimed from the bay. The mountains of Devil's Peak, Chiu Keng Wan Shan, Black Hill and Tai Sheung Tok form the new town's western boundary, where it borders Kwun Tong District of Kowloon. Lying to the north and southeast of the town are Razor Hill and High Junk Peak, which separate the new town from the rural parts of Sai Kung District.

The whole of Tseung Kwan O belongs to Sai Kung District, part of the New Territories. The town is, however, situated far away from other major population centres of the New Territories, and is instead in close proximity with Kwun Tong in Kowloon. While the town is entirely within the New Territories East geographical constituency, a number of governmental bodies and large corporations would, for the sake of administrative convenience, classify Tseung Kwan O as part of Kowloon East, adding to the confusion of the town's residents. For example, the Hospital Authority places Tseung Kwan O under its Kowloon East Cluster.

From 1992 to 2017, Tseung Kwan O had been policed under the Tseung Kwan O Division of the Kwun Tong Police District, and the upgraded Tseung Kwan O Police District still belongs to the Kowloon East Police Region. It is under such a situation that the new town is often incorrectly, or intentionally, referred to as part of Kowloon. This is illustrated by the fact that the two hotels in Tseung Kwan O are named Crowne Plaza Hong Kong Kowloon East and Holiday Inn Express Hong Kong Kowloon East.

Neighbourhoods

The development of Tseung Kwan O New Town commenced from the head of the original inlet, on reclaimed land in front of the original indigenous villages of Tseung Kwan O and Yau Yue Wan. The Po Lam neighbourhood is where the earliest developments in the new town could be found. Notably, Po Lam Estate (1988) was the first residential development in the area. Metro City Plaza, with its three phases surrounding the MTR terminus, remains the largest shopping mall in the new town.

To the southeast of Po Lam lies the residential neighbourhood of Hang Hau. It was once a small market town that served the whole of Clear Water Bay Peninsula, and was also a hub for ship breaking industries. When the new town was developed, residents of Hang Hau Town were resited into the Hang Hau Town Resite Area at the neighbourhood's northern edge, known presently as Hang Hau Village. The reclaimed part of Hang Hau is now home to a number of residential developments as well as community facilities such as the District Hospital and Sai Kung District Council facilities.

Tseung Kwan O Town Centre refers to the area to the south of Po Lam, southwest of Hang Hau and east of Tiu Keng Leng. Centered on MTR Tseung Kwan O station, this is the major growth area in the new town where new residential developments are being built. The development of the town centre commenced with the construction of Sheung Tak Estate in 1998. It has since been extended southwards to the shoreline of Junk Bay. Early private residential developments in the area include Sun Hung Kai Properties' Park Central (2002) and The Wings (2012), and Nan Fung Group's Tseung Kwan O Plaza (2004).

Tiu Keng Leng (formerly Rennie's Mill) was once a cottage area housing refugees who settled in Hong Kong after Kuomintang's defeat in the Chinese Civil War. The refugee village was cleared before the handover. It has since been redeveloped into a mid-size high-rise residential neighbourhood.

Demographics
The 2016 Population By-census records the population of Tseung Kwan O New Town at 398,479, a 7.12% increase from 2011. This is equivalent to 86% of Sai Kung District's total population.

Among the residents of Tseung Kwan O, 42% live in private housing, 34% in some form of subsidized home ownership housing (e.g. HOS courts) and 23% in public rental housing. Each of 4 more well-developed neighbourhoods in the new town, namely Po Lam, Hang Hau, Tseung Kwan O Town Centre and Tiu Keng Leng, is a combination of the above 3 types of housing clustering around a metro station. Private housing estates usually come in the form of podium-tower structures, where the podium levels are shopping malls. Most public housing estates in Tseung Kwan O are equipped with their own shopping malls as well, although mostly smaller in size than their private counterparts.

The LOHAS Park residential project in the southern part of the new town will become the largest single residential enclave in Hong Kong, with 50 high-rises skyscrapers from 46 to 76 floors high after its full completion in 2025.

A handful of pre-existing indigenous villages are also retained in the new town design.

Economy
Tseung Kwan O displays the characteristics of a commuter town as only less than 10% of the workforce living there works within the same district, according to the 2016 Population By-census.

Industries

Tseung Kwan O Industrial Estate is located in the southeastern part of the town. Apart from various manufacturing industries that could not be housed in conventional multi-storey industrial buildings, the estate is also where a number of mass media outlets locate their headquarters at, including TVB City, the headquarters of Hong Kong's largest television broadcaster, and news agencies like Apple Daily (forcibly closed on 24 June 2021) and Sing Tao Daily. The industrial estate hosts a high concentration of data centres due to the fact that three out of the eight submarine communications cables connecting to Hong Kong make their landfall at the marine frontage of the estate.

Bus routes 797M (NWFB) and 298E (KMB) connect the industrial estate to southern Tseung Kwan O. A spur line of the MTR's Tseung Kwan O line to the LOHAS Park station was completed in July 2009 and provides easy access to the industrial estate from Kowloon and Hong Kong Island.

Shopping complexes

Tseung Kwan O has several major shopping complexes, all sitting atop of or in close proximity to MTR stations. The largest shopping centre in the new town now is Metro City Plaza, which boasts three phases surrounding Po Lam MTR station.

Hang Hau MTR station is surrounded by an extensive network of mid-sized shopping arcades linked by footbridges. The mainstay of this multifarious complex is East Point City.

Tseung Kwan O Town Centre (Tseung Kwan O MTR station) is home to Park Central, PopCorn, and Tseung Kwan O Plaza.

An iconic 480,000-square-foot MTR shopping mall The LOHAS has been built atop LOHAS Park station. It has the largest indoor ice rink in Hong Kong as well as the largest cinema in Tseung Kwan O.

Infrastructure

Transport

Rail

Tseung Kwan O is linked to urban Hong Kong Island by the namesake Tseung Kwan O line of the MTR metro system. The commutes from Po Lam and Tiu Keng Leng to Central District take 31 and 24 minutes, respectively. Currently the line calls at five stations in the new town: Tiu Keng Leng, Tseung Kwan O, Hang Hau, Po Lam, and LOHAS Park. Tiu Keng Leng station is also the terminus of MTR's Kwun Tong line which connects the town with Kowloon East. All MTR stations within the new town are either connected to or in the proximity of shopping centres and large private housing developments.

Bus services

The new town is also well-covered by the local public bus and minibus network. As of November 2019, a total of 50 bus routes ply between Tseung Kwan O and other districts of Hong Kong. Another 3 operate entirely within the new town. These are complemented by 37 green minibus routes. On the other hand, red minibuses are banned from entering Tseung Kwan O.

Hong Kong's three major bus operators all have routes serving Tseung Kwan O. Kowloon Motor Bus, the major bus operator in the New Territories, serves mainly Po Lam and Hang Hau areas. Having successfully tendered for a package of bus routes serving southern Tseung Kwan O, New World First Bus now operates an extensive network serving Tiu Keng Leng, Tseung Kwan O Town Centre and most of the town's southern part. The new town is linked to the airport at Chek Lap Kok by a handful of Citybus routes.

Bus termini could be found at Metro City Plaza in Po Lam; Tsui Lam Estate and Hong Sing Garden in Tsui Lam; Hang Hau station and Hang Hau (North) in Hang Hau; Tseung Kwan O station and Sheung Tak Estate in Tseung Kwan O Town Centre; Tiu Keng Leng station and Kin Ming Estate in Tiu Keng Leng; as well as at Oscar by the Sea, LOHAS Park and the Industrial Estate in the town's southeastern part.

Road network

The new town is connected to urban Kowloon through two road tunnels. The Tseung Kwan O Tunnel acts as the major road link between Tseung Kwan O and Kwun Tong. Built to alleviate the heavy pressure on Tseung Kwan O Tunnel, the Tseung Kwan O – Lam Tin Tunnel opened to traffic in 2022 and offers a more direct linkage to the Eastern Harbour Crossing.

Other main roads leading to Tseung Kwan O include:
 Po Lam Road, connected to Kwun Tong.
 Hang Hau Road and Ying Yip Road, connected to Sai Kung and Clear Water Bay.
 Wan Po Road, connected to Tseung Kwan O Industrial Estate.

The Tseung Kwan O Cross Bay Bridge spans Junk Bay and is Hong Kong's first marine viaduct that boasts carriageways, a cycle track and a footway.

Healthcare

Tseung Kwan O Hospital in Hang Hau North is the only secondary care hospital within the new town boasting a 24-hour emergency department.

Situated on the western slopes of Tseung Kwan O is Haven of Hope Hospital, where subacute medical care, comprehensive rehabilitation and long-term care is provided.

The two hospitals are supplemented by public healthcare facilities like the Tseung Kwan O Jockey Club General Out-patient Clinic and Po Ning Road Health Centre, as well as the numerous private physician practices scattered among the various residential areas in the new town.

Waste management

East of the Tseung Kwan O Industrial Estate is the 10-hectare South East New Territories Landfill (SENT), one of the three remaining landfills in Hong Kong.

Culture and recreation

Tseung Kwan O's largest cultural and recreational complex is situated by the road interchange at the end of Tseung Kwan O Tunnel Road. It comprises a swimming Pool, an indoor games hall and a public library. Additional sports centres are available in Po Lam Estate, Hang Hau and Tiu Keng Leng, albeit smaller in size. Tseung Kwan O still lacks a performing arts centre, however.

Located between Tseung Kwan O Town Centre and Hang Hau, Tseung Kwan O Sports Ground was built for the 2009 East Asian Games. It was completed in early 2009 and started to host top-division football matches afterwards. The adjacent Hong Kong Velodrome has also hosted world-class cycling events like the 2017 UCI Track Cycling World Championships, since its completion in 2013.

Tseung Kwan O Football Training Centre is being developed to deliver six state of the art pitches; three artificial and three natural. It is being funded by the Hong Kong Jockey Club, spearheaded by Hong Kong Football Association, and constructed by Projexasia.

There are two public libraries in Tseung Kwan O. The amphitheatre-shaped Tseung Kwan O Public Library, which opened in 2001, is part of the new town's largest recreational complex mentioned above. It was the only library in the new town until 2015, when the Tiu Keng Leng Public Library was established. Both libraries belong to the Hong Kong Public Libraries system managed by the Leisure and Cultural Services Department.

Education

Tseung Kwan O has an array of 24 primary schools and 24 secondary schools teaching the local curriculum, scattering across its major residential areas. There are also more than 40 kindergartens in the new town. In 2018, the French International School of Hong Kong and Shrewsbury International School Hong Kong (思貝禮國際學校) opened their campuses in the new town, in Areas 67 and 85 of Tseung Kwan O respectively.

Tseung Kwan O is in Primary One Admission (POA) School Net 95. Within the school net are multiple aided schools (operated independently but funded with government money) and one government school: Tseung Kwan O Government Primary School (將軍澳官立小學).

Tiu Keng Leng is home to the Hong Kong Design Institute and Lee Wai Lee Campus of the Hong Kong Institute of Vocational Education (IVE), two vocational education establishments operated by the Vocational Training Council. Caritas Institute of Higher Education is also located in the same neighbourhood. Although not located within the new town's boundaries, The Hong Kong University of Science and Technology is only a 10-minute ride from Hang Hau in the new town.

The Fire and Ambulance Services Academy, where all new recruits of the Hong Kong Fire Services Department are trained, is located in Pak Shing Kok of Tseung Kwan O South.

Politics
The town is located within Sai Kung District and covered by a number of constituencies of the District Council. However, except several functions that are provided by the Home Affairs Department, the executive branch of the Hong Kong Government and its departments are not subdivided along the same borders as the districts and often have their own subdivisions. For example, the public hospitals of the town belong to the Kowloon East Cluster of the Hospital Authority.

Photo gallery

See also
 List of places in Hong Kong
 Public housing estates in Tseung Kwan O

References

 Civil Engineering and Development Department: Tseung Kwan O New Town
 Census and Statistics Department: Statistical Tables

External links

 Sai Kung District Council
 Electoral Boundary Map 1
 Electoral Boundary Map 2
 Tseung Kwan O New Town - Civil Engineering and Development Department
The Website of Tseung Kwan O (Informal) – Chinese Version Only

Planned communities in Hong Kong

Sai Kung District
New towns started in the 1980s

Tseung Kwan O New Town


Formel 1 2013 var den 64. sæson af FIA's Formel 1-verdensmesterskab. Det var det sidste år med 2,4 liters V8-motorer, som fra og med 2014-sæsonen blev erstattet af en mere miljøvenlig og brændstofeffektiv 1,6 liters V6-motor med turbo.

Kørermesterskabet blev vundet af Sebastian Vettel, som tog sit fjerde mesterskab i træk, og konstruktørtitlen gik til Red Bull, også for fjerde år i træk.

Opsummering af sæsonen

Løbskalender og resultatsammendrag
Under Ungarns Grand Prix 2012 udtalte Bernie Ecclestone at 2013-kalenderen ville bestå af 20 løb, og at den hovedsagelig ville være lig 2012-kalenderen. Den foreløbige kalenderen blev offentliggjort under Singapores Grand Prix 2012, og den blev godkendt af FIA 28. september 2012.

Den godkendte kalender indeholdt også Amerikas Grand Prix, et nyt løb som skulle køres på en gadebane i New Jersey. Efter at det blev klart at banen ikke ville være klar i tide blev løbet udsat til 2014, og løbskalenderen for 2013 blev dermed reduceret til 19 løb. Senere offentliggjorde FIA World Motorsports Council at en 20. runde ville blive inkluderet på en bane i Europa, afhængig af udfaldet af forhandlinger mellem Bernie Ecclestone og arrangørerne. I februar offentliggjorde Ecclestone imidlertid at det ikke var lykkedes at få en aftale i stand om et nyt løb, og at sæsonen dermed ville blive på 19 løb.

Kalenderændringer
 I henhold til aftalen mellem Nürburgring og Hockenheimring om at skiftes til at arrangere Tysklands Grand Prix hvert andet år, som blev etableret i , var det Nürburgring som skulle arrangere løbet i 2013. Men Nürburgring havnede i finansielle problemer, og der var længe uvist hvilken bane som skulle arrangere Tysklands Grand Prix i 2013. Løbet blev senere flyttet to uker frem for at lave en åbning i kalenderen for et ekstra løb i Europa. 31. januar 2013 blev det offentliggjort at der var indgået en aftale om at løbet skulle køres på Nürburgring.
 Spaniens Grand Prix vil skifte mellem Circuit de Catalunya i Barcelona og Valencia Street Circuit i Valencia, i et lignende løbsdelingsformat som har været benyttet af Nürburgring og Hockenheimring. Europas Grand Prix, som har været kørt i Valencia siden , vil udgå. Circuit de Catalunya vil starte cyklusen med at arrangere Spaniens Grand Prix i 2013.
 Under World Motor Sport Councils møde i december 2012 bad arrangørerne af USA's Grand Prix om en ændring i datoen for USA's Grand Prix 2013, for at undgå kollision med en samtidig fodboldkamp i Austin.

Konstruktører og kørere
Følgende konstruktører og kørere kørte i 2013-sæsonen. Listen blev oprindelig præsenteret med forbehold om ratificering af en ny Concordeaftale. Under Malaysias Grand Prix 2012 offentliggjorde Bernie Ecclestone at «majoriteten» af teams som deltog i -sæsonen havde godtaget aftalen for 2013, men han gav ingen indikationer på hvilke teams som eventuelt modsatte sig den nye Concordeaftale. Under Storbritanniens Grand Prix 2012 udtalte Ecclestone at alle teams «i princippet» havde godtaget vilkårene i den nye Concordeaftale, og det endelige udkast til den nye Concordeaftale blev præsenteret for teamsene forud for Indiens Grand Prix 2012.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Fédération Internationale de l'Automobile

Formel 1 2013


Cupa României la handbal feminin 2017-2018 a fost a 33-a ediție a competiției de handbal feminin românesc organizată de Federația Română de Handbal (FRH) cu începere din 1978. Datele celor trei etape ale ediției 2017-2018 a Cupei au fost precizate în regulamentele de desfășurare a întrecerilor interne de handbal feminin publicate, pe 17 iulie 2017, pe pagina oficială a FRH.

Începând cu această ediție, competiția este sponsorizată de Fan Courier și poartă numele de Cupa României Fan Courier feminin.

Ediția din 2018 a fost câștigată de CSM București, fiind al treilea trofeu de acest fel obținut de formația bucureșteană.

Echipe participante
În iunie 2017, FRH a anunțat că la ediția 2017-2018 a Cupei României vor participa toate echipele din Liga Națională 2017-2018, plus echipele clasate la sfârșitul turului pe primul loc în cele 2 serii ale Diviziei A, în total 16 echipe. Cele două echipe din Divizia A, determinate înainte de începerea optimilor de finală ale Cupei României, sau fost SCM Gloria Buzău, ocupanta locului 1 în Seria A, și CS Minaur Baia Mare, ocupanta locului 1 în Seria B.

Sistem
Competiția s-a desfășurat cu optimi de finală, sferturi de finală și un turneu final de tip Final Four. Orașul care a găzduit formatul final cu 4 echipe a fost stabilit de către Comisia Centrală de Competiții a FRH la o dată ulterioară începerii întrecerii. Conform regulamentului de desfășurare a competiției, data limită pentru depunerea ofertei de organizare a Final Four a fost 6 ianuarie 2018.

Partide
Tabelul de mai jos are scop pur informativ. Punctele și golaverajul nu s-au luat în considerare la desfășurarea competiției, în care meciurile s-au jucat în sistem eliminatoriu.

Actualizat pe 1 aprilie 2018

Referințe

1) Ocupanta locului 1 în Seria A a Diviziei A.
2) Ocupanta locului 1 în Seria B a Diviziei A.

Optimile de finală
Optimile de finală au fost stabilite a se desfășura pe 17 februarie 2018. CSM București a jucat partida din optimi în avans, pe 5 ianuarie 2018. În luna februarie, perioada prevăzută pentru desfășurarea optimilor Cupei României, echipa bucureșteană a disputat meciuri în grupele principale ale Ligii Campionilor EHF. Tragerea la sorți pentru stabilirea meciurilor din cadrul optimilor de finală a avut loc pe 23 noiembrie 2017, la sediul FRH. Echipele au tras la sorți numerele de la 1 la 16, iar partidele s-au jucat după cum urmează: între numerele 1–16, 2–15, 3–14, 4–13, 5–12, 6–11, 7–10 și 8–9. Echipele care au extras numerele de la 1-8 au fost gazde, iar echipele care au extras numerele 9-16 au fost oaspete. Câștigătoarele partidelor au avansat în sferturile de finală.

În urma tragerii la sorți au rezultat următoarele optimi de finală:

Sferturile de finală
Sferturile de finală s-au desfășurat pe 14 și 15 martie 2018. Tragerea la sorți a partidelor a avut loc pe 20 februarie, de la ora 11:00, la sediul Federației Române de Handbal. Distribuția s-a făcut similar cu cea pentru optimile de finală. Echipele au tras la sorți numerele de la 1 la 8, iar partidele s-au jucat după cum urmează: între numerele 1–8, 2–7, 3–6 și 4–5. Echipele care au extras numerele de la 1-4 au fost gazde, iar echipele care au extras numerele 5-8 au fost oaspete. Câștigătoarele partidelor au avansat în Final Four.

În urma tragerii la sorți au rezultat următoarele sferturi de finală:

Final4

Pe 13 martie 2018, FRH a făcut cunoscut că Final4 se va desfășura, ca și în anul anterior, la Sala Sporturilor Olimpia din Ploiești.

Distribuția în semifinale s-a decis similar cu cea pentru sferturile de finală, prin tragere la sorți. Echipele au tras la sorți numerele de la 1 la 4, iar partidele s-au jucat după cum urmează: între numerele 1–4 și 2–3. Tragerea la sorți pentru distribuția în semifinale a avut loc pe data de 24 martie 2018, de la ora 12:00, la Sala Polivalentă din Cluj-Napoca. În urma tragerii la sorți au rezultat următoarele semifinale: CSM București–CSM Roman și HCM Râmnicu Vâlcea–HC Dunărea Brăila. Câștigătoarele semifinalelor au disputat apoi un meci pentru locurile I-II, iar învinsele un meci pentru locurile III-IV. Programul Final4 a fost anunțat pe 29 martie 2018.

Biletele au fost puse în vânzare online, în rețeaua Bilete.ro (Oficiile Poștei Române, magazinele Inmedio, Relay și Germanos), iar în zilele meciurilor au putut fi achiziționate și de la casa de bilete a Sălii Sporturilor Olimpia din Ploiești.

Semifinalele

În urma calificării în finala competiției, HCM Râmnicu Vâlcea a câștigat dreptul de a evolua în sezonul 2018-2019 al Cupei EHF.

Finala mică

Finala

Schemă

Legendă
J1-8 = joc 1-8;
CSF1-2 = câștigătoarea semifinalei 1-2;
ÎSF1-2 = învinsa semifinalei 1-2;

Clasament și statistici

Clasamentul final

Premii

Sursa: HandbalVolei

Clasamentul marcatoarelor
Actualizat pe 1 aprilie 2018

Note

Edițiile Cupei României la handbal feminin
2018 în handbal


Associação Atlética Ponte Preta, almindeligvis kendt som Ponte Preta, er en brasiliansk fodboldklub fra Campinas, São Paulo. Ponte Preta er også kendt som Macaca. Ponte Pretas største rival, Guarani, er fra samme by. Kampe mellem de to hold er kendt som derby (dérbi på portugisisk). De er kendt som "pontepretanos". Ponte Preta er den næstældste fodboldklub i Brasilien, der stadig er aktiv; den blev grundlagt den 11. august 1900. Den ældste er Sport Club Rio Grande fra Rio Grande do Sul.

Historie
Ponte Preta blev grundlagt den 11. august 1900 af den Colégio Culto à Ciência-studerende Miguel do Carmo (kaldet "Migué"), Luiz Garibaldi Burghi (kaldet "Gigette") og Antonio de Oliveira (kaldet "Tonico Campeão") i nærheden af en sortmalet jernbanebro af træ, deraf navnet Ponte Preta (som betyder "sort bro", på dansk). Ponte Pretas første præsident var Pedro Vieira da Silva.

Holdets historie er direkte sammenflettet med jernbanevirksomheden, der blomstrede i byen Campinas. De fleste af de involverede personer i grundlæggelsen af klubben var beboere i arbejderklassen der boede ved jernbanen. Et af holdets første kælenavne var "Toget anno den 11. august". Pontes stadion, Estádio Moisés Lucarelli, ligger lige ved jernbanen på en måde, hvor det er muligt at se den, når man er inde på stadion, og ifølge fansene er et det tegn på held, når toget kører forbi under en kamp.

Ponte Preta anerkendes af FIFA som et af de første hold i Amerika der accepterede sorte spillere, hvilket er sket siden grundlæggelsen i 1900. Klubben hævder at være det første fodboldhold, der nogensinde har en sort spiller i deres trup, den spiller er den førnævnte Miguel do Carmo, som var en del af deres første hold. Det blev også det første landsbyhold, der spillede i en national turnering i 1970.

Pelés sidste kamp i Brasilien var imod Ponte Preta. Den 2. september 1974 besejrede Santos på Vila Belmiro stadion Ponte Preta 2-0.

Ponte Preta tabte Campeonato Paulista-finalen til Corinthians i 1977 i en kontroversiel kamp, der sluttede 2-1. Rui Rey, en vigtig del af Ponte Preta-holdet, fik et rødt kort tidligt i kampen. Ponte Preta blev betragtet som favoritter til mesterskabet det år.

Den 27. november 2013 på Romildo Ferreira stadion nåede Ponte Preta finalen i Copa Sudamericana 2013 ved at besejre São Paulo (4-2 samlet set) i semifinalen. Det var en historisk tid for klubben, der spillede sin første internationale turnenering. Finalen var mod Lanús, et traditionsrigt argentinsk hold, hvor Ponte Preta endte med at tabe.

Spillere

Referencer

Eksterne henvisninger

 Officiel hjemmeside

Etableret i 1900
Fodboldklubber i Brasilien
Pages with unreviewed translations

Associação Atlética Ponte Preta


Cholet-Pays de la Loire 2018 var den 40. udgave af cykelløbet Cholet-Pays de la Loire. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 25. marts 2018. Det blev vundet af franske Thomas Boudat fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Nicklas Amdi Pedersen kørte for
Magnus Bak Klaris kørte for
Mathias Bregnhøj kørte for
Christoffer Lisson kørte for
Rasmus Quaade kørte for
Emil Toudal kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018

Cholet-Pays de la Loire 2018


Das Deutsche Zentrum für integrative Biodiversitätsforschung (iDiv) Halle-Jena-Leipzig ist ein DFG-Forschungszentrum mit Mitarbeitern und Mitgliedern an den Hauptstandorten Halle, Jena und Leipzig. Es ist eine zentrale Einrichtung der Universität Leipzig und wird zusammen mit der Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg und der Friedrich-Schiller-Universität Jena betrieben sowie in Kooperation mit dem Helmholtz-Zentrum für Umweltforschung. Darüber hinaus gehören sieben weitere außeruniversitäre Forschungseinrichtungen zum iDiv-Konsortium. iDiv wurde 2012 gegründet und wird von der DFG gefördert.

Geschichte

Wegen des großen Forschungsbedarfs bei der Umsetzung der Nationalen Strategie zur Biologischen Vielfalt entwickelte die DFG die Idee eines eigenen Sonderforschungsbereiches für das Thema Biodiversität. Beschlossen wurde schließlich eine Institutionalisierung in Form eines DFG-Forschungszentrums.

Bis Oktober 2010 hatten sich bei der DFG 15 Hochschulen für die Einrichtung des Forschungszentrums beworben. Die FU Berlin, die Universität Göttingen, der Universitätsverbund Halle-Jena-Leipzig und die Universität Oldenburg waren im Juli 2011 vom DFG-Senat ausgewählt worden. Die FU Berlin und der Univerbund Halle-Jena-Leipzig kamen in die engste Wahl. Die Entscheidung fiel schließlich für das Konsortium aus Sachsen-Anhalt, Thüringen und Sachsen.

Am 27. April 2012 fiel die Entscheidung für den Universitätsbund Halle-Jena-Leipzig und für die Einrichtung des Kernzentrums am Standort Leipzig. Der Hauptausschuss der DFG wählte auf seiner Sitzung in Bonn auf Vorschlag des DFG-Senats die gemeinsame Bewerbung der Universitäten Halle, Jena und Leipzig aus. Die wissenschaftlichen und strukturellen Voraussetzungen an den drei benachbarten Standorten seien exzellent, da sie zum Start des Zentrums schon über ein ausgeprägtes Profil und zahlreiche, teilweise international ausgerichtete Forschungsprojekte in den Biodiversitätswissenschaften verfügten, begründete die DFG ihre Entscheidung. An dem neuen Zentrum sind darüber hinaus acht außeruniversitäre Forschungseinrichtungen beteiligt: das Helmholtz-Zentrum für Umweltforschung – UFZ, das Max-Planck-Institut für Biogeochemie, das Max-Planck-Institut für chemische Ökologie, das Max-Planck-Institut für evolutionäre Anthropologie, das Leibniz-Institut Deutsche Sammlung von Mikroorganismen und Zellkulturen, das Leibniz-Institut für Pflanzenbiochemie, das Leibniz-Institut für Pflanzengenetik und Kulturpflanzenforschung und das Leibniz-Institut Senckenberg Museum für Naturkunde Görlitz.

Im Herbst 2012 zog das Zentrum in die Bio City Leipzig im Südosten Leipzigs am Deutschen Platz ein. 2018 erfolgte der Spatenstich für ein neues iDiv-Gebäude auf dem Gelände der alten Messe, das Richtfest fand im März 2019 statt. Der Umzug wurde 2021 abgeschlossen.

Finanzierung
Die DFG finanzierte iDiv in der zweiten Förderperiode (2016–2020) mit jährlich rund 9 Millionen Euro. Damit wurde die Finanzierung gegenüber der ersten Förderperiode um 32 Prozent erhöht. Hinzu kamen Eigenanteile der Partner im iDiv-Konsortium sowie Fördergelder für einzelne Forschungsprojekte (Drittmittel). Die DFG fördert DFG-Forschungszentren wie iDiv meist über einen Zeitraum von dreimal vier Jahren.

Forschung
Die Biodiversitätsforschung bei iDiv erfolgt vor dem Hintergrund der aktuellen Biodiversitätskrise. Deren Ausmaß, die zugrunde liegenden Prozesse sowie die Konsequenzen für den Menschen sind vielfach unbekannt. Um die komplexen Zusammenhänge besser zu verstehen, setzt die iDiv-Forschung Schwerpunkte auf Synthese, Theoriebildung und Transdisziplinarität. Dabei verfolgt iDiv zwei übergeordnete Ziele: Erstens: Die wissenschaftlichen Grundlagen für den nachhaltigen Umgang mit der Biodiversität der Erde bereitzustellen. Zweitens: Ein neues Forschungsfeld zu entwickeln: die "Integrative Biodiversitätsforschung"

LifeGate
Das iDiv ist der Betreiber von LifeGate, einer interaktiven taxonomischen Karte aller Lebewesen, d. h. der zellulären Organismen, Bakterien, Archaeen, Eukaryoten einschließlich des Menschen (ohne Viren). Das Projekt hat zurzeit (16. August 2022) auf iOS-Geräten offenbar nur eingeschränkte Funktionalität (kein Kontextmenü), Windows-PCs sind davon nicht betroffen.

Personal und Struktur
iDiv hat vier Sprecher: Christian Wirth (Universität Leipzig), Henrique Miguel Pereira (Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg), Nicole van Dam (Friedrich-Schiller-Universität Jena) und Tiffany M. Knight (Helmholtz-Zentrum für Umweltforschung – UFZ).

Bislang wurden neun W3-Professoren berufen:

 Experimental Interaction Ecology (Nico Eisenhauer)
 Biodiversity Conservation (Henrique Miguel Pereira)
 Ecosystem Services (Aletta Bonn)
 Molecular Interaction Ecology (Nicole van Dam)
 Physiological Diversity (W. Stanley Harpole)
 Biodiversity Synthesis (Jonathan Chase)
 Theory in Biodiversity Sciences (Ulrich Brose)
 Spatial Interaction Ecology (Tiffany M. Knight)
 Biodiversity Economics (Martin Quaas)

Zudem gibt es mehrere Junior-Forschungsgruppen (Nachwuchsgruppen): Domestikationsgenomik (Martin Mascher), Evolution und Adaptation (Renske Onstein), Waldökologie und -modellierung (Nadja Rüger), Makroökologie und Gesellschaft (Carsten Meyer), Nachhaltigkeit und Komplexität der Lebensräume von Menschenaffen (Hjalmar Kühl) (Stand: September 2020).

Daneben gibt es mehrere operative Einheiten: Im Synthesezentrum sDiv kommen in sogenannten working groups Wissenschaftler aus aller Welt zusammen, um aus vorhandenen Daten und vorhandenem Wissen, neue Erkenntnisse zu erarbeiten. Ziel der Graduiertenschule yDiv (Young Biodiversity Research Training Group) ist es, eine neue Generation interdisziplinär arbeitender Biodiversitätswissenschaftler auszubilden. Die Wissenschaftliche Koordination fördert die Integration zwischen den Arbeitsgruppen und den iDiv-Mitgliedern, die an verschiedenen Orten in Mitteldeutschland arbeiten. IT-Support, Bioinformatik (BIU) und Biodiversitätsinformatik (BDU) sorgen für die Speicherung, Bereitstellung und Auswertung von Daten. Das Team der Verwaltung kümmert sich um Einkauf, Finanzen, Personal und Infrastruktur. Die Abteilung Medien und Kommunikation fördert den Dialog mit Gesellschaft und Politik.

Weblinks
 Website iDiv
 Unibund Halle-Jena-Leipzig
 LifeGate – Interaktive taxonomische Karte

Einzelnachweise

Forschungseinrichtung in Leipzig
Forschungsprojekt in Deutschland
Gegründet 2012
Deutsche Forschungsgemeinschaft

Deutsches Zentrum für integrative Biodiversitätsforschung


Vietnamul de Nord cunoscut și sub numele de Republica Democrată Vietnam a fost un stat comunist între 1945-1976 în Asia de Sud-Est cu capitala la Hanoi.

Liderul revoluționar vietnamez Ho Și Min a declarat independența față de Indochina Franceză  pe 2 septembrie 1945 și a anunțat crearea Republicii Democrată Vietnam. Franța și-a reafirmat dominanța colonială manifestată prin războiul între Franța și Viet Minh, condus de președintele Ho Și Min. Viet Minh (Liga pentru Independența Vietnamului) a fost o coaliție de grupuri naționaliste, majoritatea fiind conduse de comuniști. În februarie 1951, comuniștii au anunțat crearea Partidului Comunist Vietnamez , marginalizând treptat viziunile anti-comuniste în Việt Minh.

Note

Vietnam
Asia

Vietnamul de Nord


Alexander Johan Hjalmar Skarsgård (; born 25 August 1976) is a Swedish actor. Born in Stockholm, son of actor Stellan Skarsgård, he began acting at age seven but quit at 13. After serving in the Swedish military, Skarsgård returned to acting and gained his first role in the US comedy film Zoolander (2001). He played Brad Colbert in the miniseries Generation Kill (2008), and had his breakthrough for portraying vampire Eric Northman in the television series True Blood (2008–2014).

After appearing in films such as Melancholia (2011), Battleship (2012) and The Legend of Tarzan (2016), Skarsgård starred in the drama series Big Little Lies (2017–2019) as an abusive husband, which earned him a Primetime Emmy Award, a Golden Globe Award, a Critics' Choice Television Award, and a Screen Actors Guild Award. He went on to appear in the films Long Shot (2019), Godzilla vs. Kong (2021), Passing (2021), The Northman (2022), and Infinity Pool (2023), and played Randall Flagg in the miniseries The Stand (2020–2021) and tech mogul Lukas Matsson in the drama series Succession (2021–2023).

Early life
Skarsgård was born on 25 August 1976 in Stockholm, Sweden. He is the eldest son of actor Stellan Skarsgård and physician My Skarsgård. His parents are divorced. He has five younger siblings: Gustaf, Sam, Bill, Eija and Valter, and two half-brothers from his father's second wife, Megan Everett. Gustaf, Bill and Valter are also actors.

A friend of his father, a director, gave Skarsgård his first film role when he was seven years old, playing Kalle Nubb in Åke and His World (Åke och hans värld). In 1989, his lead role in the Swedish television production Hunden som log (The Dog That Smiled) earned him praise and brought him to prominence in Sweden at age 13. Uncomfortable with the fame, he quit acting at that same age.

At age 19, Skarsgård applied to perform his national service. He served in the Swedish Armed Forces, in the SäkJakt ("protect and hunt") unit that dealt with anti-sabotage and anti-terrorism in the Stockholm archipelago, for 18 months. After completing his service in 1996, he left Sweden and attended Leeds Metropolitan University in England for six months. He enrolled to study English but admits he did not study much and "had a blast" instead. While there, he considered pursuing an architecture career, but chose acting instead. In 1997, he enrolled in a theatre course at Marymount Manhattan College and moved to New York City. He returned to Stockholm after six months, but his time studying theatre confirmed to him that he wanted to act.

Career

2001–2009: Career beginnings and television breakthrough

On his return to Sweden, Skarsgård began landing roles in film, television and theatrical productions. While vacationing in the United States, he auditioned for and obtained the part of a mindless model in the 2001 film Zoolander, his first role in an American film. In 2003, his performance in Hundtricket-the Movie (The Dog Trick) earned him an Guldbagge Award nomination for Best Supporting Actor. He was named the Sexiest Man in Sweden five times.

He moved to Los Angeles in 2004 but continued to work in Sweden. His break came when he was cast as US Marine Brad Colbert in the HBO miniseries Generation Kill. An adaptation of journalist Evan Wright's book of the same name, Generation Kill follows the 1st Reconnaissance Battalion of the United States Marine Corps during the early part of the Iraq War. Director Susanna White wanted to cast him, but executive producer David Simon was not convinced he could do a convincing American accent. After four auditions in three cities, Skarsgård learned the role was his just 36 hours before he had to board a plane for Namibia where the project was filming. The cast and crew spent seven months in the desert there, shooting six days a week. Skarsgård worked with a dialect coach to master the American accent.

Just before leaving to shoot Generation Kill, Skarsgård heard about the development of True Blood, an HBO series based on the Southern Vampire Mysteries novels by Charlaine Harris, which chronicle the coexistence of humans and vampires in a town in Louisiana. Though initially reluctant about playing a vampire, he sent an audition tape for the role of Bill Compton on learning that screenwriter Alan Ball was behind the project. Skarsgård had been a fan of Ball's series Six Feet Under and film American Beauty. The role went to Stephen Moyer, but Skarsgård was cast as Eric Northman, a 1,000-year-old Nordic vampire. Northman first appeared in the first season's fourth episode, and the role brought Skarsgård to prominence. To inform his portrayal, he studied the work of actors Max Schreck and Bela Lugosi and the film Nosferatu. He said that playing Northman appealed to his preference for characters who were not simply diabolical or righteous. True Blood ran on HBO from 2008 to 2014, receiving mixed reviews.

In 2009, Skarsgård appeared in the music video for pop singer Lady Gaga's "Paparazzi". He was the voice of Stefan in the 2009 animated film Metropia, directed by Tarik Saleh. In 2010, Skarsgård portrayed Terje, a gay Norwegian trekking to the North Pole, in the British mockumentary Beyond the Pole. Suit-maker Hickey Freeman chose Skarsgård to model a new look it debuted in 2010. Annie Leibovitz photographed the ad campaign, which appeared in The Wall Street Journal Magazine, GQ and Details. Skarsgård appeared on the cover of the September 2010 issue of Rolling Stone with his True Blood co-stars Anna Paquin and Stephen Moyer.

2011–present: Film and television success

In 2011, Skarsgård starred in Melancholia, a film directed by Lars von Trier. He portrayed a newlywed alongside Kirsten Dunst as his wife in the film, which premiered at the 2011 Cannes Film Festival and also co-stars his father. That same year, he appeared in Straw Dogs, a remake of the 1971 film of the same name, as Charlie Venner. The remake's director, Rod Lurie, transferred the small town setting from Cornwall to Mississippi and described Venner as "an ex-football star gone to seed". The film co-starred James Marsden and Kate Bosworth, and was released 16 September 2011.

In 2012, Skarsgård appeared alongside Taylor Kitsch and Rihanna in Peter Berg's Battleship, an adaptation of the Hasbro game. Negatively reviewed by critics, the film had a dismal performance at the box office. He also appeared alongside Julianne Moore and Steve Coogan in Scott McGehee and David Siegel's film What Maisie Knew, an adaptation of the Henry James novel of the same name. He was also part of the ensemble cast in Henry Alex Rubin's thriller Disconnect, playing opposite Paula Patton. Skarsgård starred alongside Brit Marling and Elliot Page in Zal Batmanglij's 2013 film The East. He appeared in the film The Diary of a Teenage Girl as a man who begins an affair with his girlfriend's underage daughter. It was released in August 2015. In addition to being intentional about finding nuances in the character's predatory quality, Skarsgård admitted his excitement about playing the role "without justifying or condoning" his behavior. He starred in the 2016 film The Legend of Tarzan, portraying the title character, opposite Margot Robbie as Jane. Skarsgård worked out for 7 months to prepare for the part. The film did not generate success at the box office. It received mixed reviews, with Skarsgård's performance garnering praise. He next portrayed a deviant policeman in the black comedy film War on Everyone, which was released that same year.

From 2017 to 2019, Skarsgård starred in the drama series Big Little Lies as Perry Wright, an abusive husband to Nicole Kidman's character, Celeste. He described his character as violent due to internal conflicts involving his insecurities about needing his wife. The series earned universal acclaim. Reviewing the first-season finale, The Hollywood Reporters Daniel Fienberg found Skarsgård's performance "utterly chilling". Skarsgård won the Primetime Emmy Award for Outstanding Supporting Actor in a Limited Series or Movie in 2017 for the role. He starred in the science fiction film Mute as a silent bartender in a futuristic society, which was released in February 2018. Later that year, he starred as a secretive man in The Little Drummer Girl, a miniseries that chronicles political violence in Europe in 1979. It received positive reviews. In 2019, he portrayed a sensitive German architect in The Aftermath, a film set in 1946 post-war Hamburg. He appeared in the romantic-comedy Long Shot as the prime minister of Canada. Critics were fond of the film, with The Guardians Kristy Puchko commending Skarsgård in the minor role and how he "makes a meal out of it". Released in May 2019, it had an unsuccessful commercial performance.

Skarsgård starred in The Stand, a CBS All Access miniseries based on the 1978 novel of the same name by Stephen King, portraying Randall Flagg, a charming demon. It ran from December 2020 to February 2021. He next starred in the 2021 monster film Godzilla vs. Kong, which earned positive reviews and commercial success. Skarsgård recurred during the third season of the comedy-drama series Succession as tech mogul Lukas Matsson, for which he received a nomination for the Primetime Emmy Award for Outstanding Guest Actor in a Drama Series. He portrayed Amleth in the epic film The Northman. Released in April 2022, the film garnered favorable reviews, with Richard Lawson of Vanity Fair deeming Skarsgård "a fine vessel for the film's opulent menace". In 2023, Skarsgård starred in the thriller Infinity Pool, and returned as Lukas Matsson for the fourth and final season of Succession. For his role as Matsson, Skarsgård was nominated for the Primetime Emmy Award for Outstanding Supporting Actor in a Drama Series in 2023.

Personal life
A football fan, Skarsgård supports Hammarby Fotboll, a club based in Stockholm, his birth city. In October 2010, he donated several autographed items to "Bajen Aid", the club's fundraising auction. In July 2011, he received an honorary degree from Leeds Metropolitan University, which he had attended. He identifies as a feminist. In 2022, Skarsgård welcomed his first child with Swedish actress Tuva Novotny.

Skarsgård was the Ambassador for the American team for a Walking With The Wounded fundraising event for wounded soldiers. He trekked to the South Pole against Team UK (Prince Harry, Ambassador) and Team Canada/Australia (actor Dominic West, Ambassador). A few days into the trek, it was decided that the competition part would be cancelled due to hazardous terrain and weather conditions, so the teams combined forces and continued together, and all three successfully reached the South Pole on 13 December 2013.

Filmography

Film

Television

Music videos

Awards and nominations

References

External links

1976 births
Living people
20th-century Swedish male actors
21st-century Swedish male actors
Alumni of Leeds Beckett University
Best Supporting Actor Golden Globe (television) winners
Male actors from Stockholm
Male feminists
Marymount Manhattan College alumni
Outstanding Performance by a Male Actor in a Miniseries or Television Movie Screen Actors Guild Award winners
Outstanding Performance by a Supporting Actor in a Miniseries or Movie Primetime Emmy Award winners
Skarsgård family
Swedish expatriates in the United States
Swedish feminists
Swedish male film actors
Swedish male television actors

Alexander Skarsgård


O Caso Adam Toledo refere-se à morte de um menino de 13 anos, ocorrida em 29 de março de 2021, Adam Toledo, O menino latino-americano de 13 anos foi baleado e morto pelo oficial do Departamento de Polícia de Chicago (CPD) Eric Stillman no bairro de Little Village, no lado oeste de Chicago, às 2h38, horário local. Poucas horas depois do tiroteio, o CPD descreveu o incidente em um tweet como um "confronto armado".

Em 10 de abril, durante uma leitura no tribunal de acusações criminais contra o adulto que deu a Toledo a arma envolvida no incidente, um promotor assistente do Condado de Cook disse incorretamente ao juiz que Toledo estava segurando a arma no momento em que Toledo foi baleado devido a seu supervisor não revisou a oferta. Em 15 de abril, a gravação de vídeo da câmera corporal de Stillman foi lançada, parecendo mostrar Toledo fugindo e deixando cair uma arma antes de se virar para Stillman e levantar as mãos vazias. De acordo com o Departamento de Polícia de Chicago, Stillman atirou no menino menos de um segundo depois que ele largou a arma. Uma moradora da área que disse ter testemunhado o tiroteio da janela de seu apartamento do outro lado da rua disse que Toledo estava atendendo aos pedidos do policial quando foi baleado. A arma recuperada no local pelos investigadores era uma pistola semiautomática 9mm com o pente vazio.

A divulgação do vídeo da câmera corporal gerou protestos em Chicago e em todo o país. Toledo foi uma das pessoas mais jovens mortas pela polícia no estado de Illinois em anos. Sua morte foi relacionada por alguns analistas a um padrão mais amplo de violência policial desproporcional contra latinos e outras crianças de cor. Também ocorreu quando os Estados Unidos estavam lidando com vários casos de alto perfil de policiais matando pessoas de cor desarmadas.

Em maio de 2021, o Primeiro Procurador-Geral Adjunto que revisou a oferta imprecisa foi forçado a renunciar. Em março de 2022, as autoridades anunciaram que não haveria acusações criminais contra o policial envolvido no assassinato de Toledo.

Assassinatos nos Estados Unidos
Mortes por armas de fogo nos Estados Unidos
Violência policial
2021
Mortes filmadas
Assassinatos filmados

Caso Adam Toledo


Litlibjörn (latína: Ursa Minor) er lítið stjörnumerki efst á norðurhimninum. Pólstjarnan er bjartasta stjarnan í stjörnumerkinu.

Tenglar
 Litlibjörn á Stjörnufræðivefnum

Stjörnumerki

Litlibjörn


ජගත් මුතුකුමාරණ, ලක්දිව නාට්‍යකරුවෙක් සහ කතුවරයෙක් වෙයි.

ආශ්‍රිත
 බරවාකුඹුකේ සියදෝරිස් ව්‍යාපාරය
 බරවකුඹුකේ සියදෝරිස්

ජීවමාන ජනයා

ජගත් මුතුකුමාරණ


Novokrasni  es un selo del raión de Gulkévichi del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado a orillas del río Zelenchuk Vtoroi, 25 km al sureste de Gulkévichi y 133 km al este de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 513 habitantes en 2010. Es cabeza del municipio  Púshkinskoye.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Новокрасный (Краснодарский край).
 Mapa topográfico en maps.vlasenko.net

Localidades del raión de Gulkévichi del krai de Krasnodar

Novokrasni (Krasnodar)


බොහෝ දුරට සඳකඩ පහණකින් යුක් ප්‍රාසාදයක දොරටුවේ පිහිටි කලු ගලින්කළ කැටයම් සහිත ගල් පඩි දර්නීය කලා නිර්මාණ අතර ගැනේ.

උදාහරණයක් වශයෙන් ගත් කළ, අනුරාධපුර බිසෝ මාලිගයේ සඳකඩපහණ අසල ඇති ගල්පඩි ඉතා උසස් නිර්මාණයන් වශයෙන් පෙන්වාදිය හැකිය. එහි පඩි මූණත තිරස් අතට වාමනයෝ ව්‍යාජ කුලුණු (කුඩ්‍යස්ථම්භ) අතර, ජීවමාන ජීවයක් ඇත. මද සිනහවකින් යුත් එම වාමනයෝ සිත් ගන්නා සුලුය.

ගල් පඩි


Maçãs de Caminho ist ein Ort und eine ehemalige Gemeinde in Mittel-Portugal.

Geschichte
Der Ort war bis zum Beginn des 19. Jahrhunderts Vila (Kleinstadt) und Sitz eines Kreises. Im Verlauf der Verwaltungsreformen nach der Liberalen Revolution 1822 wurde der Kreis dann aufgelöst und Alvaiázere angegliedert.

Mit der Gebietsreform in Portugal 2013 wurde die Gemeinde aufgelöst und der Stadtgemeinde von Alvaiázere angegliedert.

Verwaltung

Maçãs de Caminho war Sitz einer gleichnamigen Gemeinde (Freguesia) im Kreis (Concelho) von Alvaiázere, im Distrikt Leiria. In der Gemeinde lebten 356 Einwohner auf einer Fläche von 7,66 km² (Stand 30. Juni 2011).

Folgende Ortschaften liegen im Gebiet der ehemaligen Gemeinde:

Am 29. September 2013 wurde die Gemeinde Maçãs de Caminho nach Alvaiázere eingegliedert.

Sehenswürdigkeiten
Sehenswert ist die Pfarrkirche Igreja de Nossa Senhora da Graça.

Weblinks
 Eintrag zu Maçãs de Caminho bei Mapas de Portugal

Einzelnachweise

Alvaiázere
Ort in der Região Centro
Ehemalige Freguesia in Portugal
Gemeindeauflösung 2013

Maçãs de Caminho


El leo Mercado Central de Abasto  es un importante establecimiento comercial mayorista y minorista, especializado en la comercialización de frutas, verduras, plantas medicinales, cereales, carne, condimentos, pescados, lácteos y sus derivados entre otros productos alimenticios. El Mercado se localiza en el barrio San Pablo de la ciudad de Asunción, en Paraguay, sobre una importante arteria de la capital paraguaya, la Avenida Defensores del Chaco.

El mercado fue inaugurado el 20 de octubre de 1981 (casi 40 años) y depende de la Municipalidad de esta ciudad.

Se estima que a este mercado ingresan unos  15 millones de kilogramos de productos frutihortícolas por mes.

Referencias

Economía de Asunción
Mercados de Paraguay

Mercado Central de Abasto (Asunción)


Lupta de la Oltina a fost o acțiune militară de nivel tactic, desfășurată pe Frontul Român, în timpul campaniei din anul 1916 a participării României la Primul Război Mondial. Ea s-a desfășurat în perioada 1/14 septembrie 1916 - 2/15 septembrie 1916 și a avut ca rezultat respingerea atacului forțelor Puterilor Centrale, în ea fiind angajate forțe române din Divizia 9 Infanterie română și forțe ale Puterilor Centrale din Divizia 1 Infanterie bulgară și  Brigada germană "Bode". A făcut parte din acțiunile militare care au avut loc în bătălia de pe aliniamentul Rasova-Cobadin-Tuzla.

Contextul operativ strategic

Forțe participante

Dispozitivul forțelor române

Dispozitivul forțelor inamice

Comandanți

Comandanți români
General Nicolae Petala

Comandanți ai Puterilor Centrale
General Ianko Draganov
Colonel Bode

Planurile de luptă

Desfășurarea acțiunilor militare

Rezultate și urmări

Note

Bibliografie
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918, vol I, Tipografia Geniului, București, 1929
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989

Vezi și

 Participarea României la Primul Război Mondial

Bătălii de pe frontul românesc în Primul Război Mondial

Lupta de la Oltina (1916)


Christian Grau (født 5. marts 1966) er en dansk bil- og livsstilsekspert, TV-vært, børnebogsforfatter og foredragsholder.

Han er uddannet folkeskolelærer, men har primært arbejdet i reklamebranchen, hvor han blandt andet har stået bag Kviks kampagne "Alle har ret til et fedt køkken". Efter reklamebranchen blev han bil- og livsstilsekspert. Han udgav i 2009 bogen "Mænd & Biler", og har i en årrække været motorredaktør på Euroman. Derudover har han deltaget som livsstilsekspert i både DR1s "Kender du typen?" og "Danmarks Skønneste Sommerhus" og TV2's "Hjemme i Danmark" samt som bilekspert i TV2's "GO' Morgen Danmark". Han har også fået sine egne TV-programmer som medvært på TV2's "Vi elsker biler!" med Anders Breinholt og som vært på "Danmarks dyreste hammerslag". Sidst har han i 2017 udgivet børnebogen Alfreds Autoalfabet, der kombinerer læren om alfabet med biler.

Privat
Christian Grau er fraskilt, men har to børn med sin ekskone

Referencer

Eksterne henvisninger
Officiel hjemmeside

Tv-værter fra Danmark
Børnebogsforfattere fra Danmark

Christian Grau


Hippopotamus, su aygırı olarak da bilinen Hippopotamus amphibius ve hem yakın zamanlarda hem de tarih öncesi zamanlardan kalma birkaç soyu tükenmiş türden oluşan çift toynaklı memelilerin bir cinsidir. Cüce su aygırı (Choeropsis liberiensis) ve bir dizi soyu tükenmiş cinsi de içeren Hippopotamidae familyasına aittir.

Türler
Hippoptamus cinsinin türleri şunları içerir:

Mevcut ve yeni yok olmuş türler

 Hippopotamus amphibius, su aygırı
 †Hippopotamus lemerlei, Lemerle'nin cüce su aygırı hippopotamus
 †Hippopotamus madagascariensis, Madagaskar cüce su aygırı

Fosil türler

 †Hippopotamus aethiopicus
 †Hippopotamus antiquus
 †Hippopotamus behemoth
 †Hippopotamus creutzburgi, Girit cüce su aygırı
 †Hippopotamus Gorgops
 †Hippopotamus kaisensis
 †Hippopotamus laloumena, Madagaskar su aygırı
 †Hippopotamus major
 †Hippopotamus melitensis, Malta su aygırı
 †Hippopotamus minor, Kıbrıs cüce su aygırı (sinonim Phanourios minor)
 †Hippopotamus pentlandi, Sicilya su aygırı
 †Hippopotamus sirensis

Dış bağlantılar

Kaynakça

Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar
Memeliler cinsleri
Su aygırıgiller

Hippopotamus


Jardim do Seridó es un municipio brasileño en el interior del estado de Río Grande del Norte. Perteneciente a la Microrregión del Seridó Oriental y Mesorregión Central Potiguar, se localiza al oeste de la capital del estado, distando de esta cerca de 224 km. Ocupa un área de 368,643 km² y su población era en el año 2010 de 12113 habitantes, por el Instituto Brasileño de Geografía y Estadística.

Localizada entre el Meseta de la Borborema y la Chapada del Apodi, el municipio tiene una temperatura media anual de 27,5 °C y la caatinga es la vegetación predominante. Su Índice de Desarrollo Humano (IDH) es de 0,722, considerando como medio por el Programa de las Naciones Unidas para el Desarrollo (PNUD).

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Río Grande del Norte

Jardim do Seridó


Caffè Nero (italiensk sort kaffe) eller Caffè Nero Group Ltd er en kæde af kaffebarer med hovedkvarter i London. Virksomheden blev grundlagt i 1997 af Gerry Ford. Caffè nero har over 700 kaffebarer på verdensplan og findesi syv lande; Storbritannien, Irland, Polen, Cypern, Tyrkiet, Forenede Arabiske Emirater og USA.

Referencer

Caféer i Storbritannien
Etableret i 1991
Kaffevirksomheder
Cafékæder

Caffè Nero


Nasirudin Tusi (perzijski: محمد بن محمد بن حسن طوسی), punog imena Muhammad ibn Muhammad ibn al-Hasan al-Tūsī, bio je perzijski polihistor, arhitekt, filozof, liječnik, znanstvenik i teolog. Često se smatra tvorcem trigonometrije kao samostalne matematičke discipline. Muslimanski učenjak Ibn Haldun (1332. – 1406.) smatrao je Tusija najvećim od kasnijih perzijskih učenjaka.

Životopis

Nasirudin Tusi rođen je 18. veljače 1201. godine u gradu Tusu, u srednjovjekovnom Horasanu, današnjem sjeveroistočnom dijelu Irana. Obrazovanje je započeo u ranoj mladosti. U Hamadanu i Tusu proučavao je Kuran, hadis, džaferijsku pravnu filozofiju, logiku, filozofiju, matematiku, medicinu i astronomiju.

Rođen je u šijitskoj obitelji, a u mladosti je izgubio oca. Ispunivši želju svog oca, mladi je Muhamed ozbiljno shvatio učenje i stipendiju i putovao nadaleko, kako bi pohađao predavanja poznatih učenjaka i stekao znanje. U mladosti se preselio u Nišapur, grad koji je u to vrijeme bio znanstveni centar, a nalazio se oko 75 km zapadno od Tusa. Tu je proučavao filozofiju kod učenjaka Feridudina Damada Nišaburija i matematiku kod Muhameda Hasiba. U tom razdoblju u Nišapuru je upoznao i Feriduddina Attara, poznatog sufiju kojeg su kasnije ubili Mongoli, a pohađao je predavanja Kutbudina Misrija.

U Mosulu je studirao matematiku i astronomiju s Kemal el-Din Junusom, učenikom Šarafudina Tusije.

Dok su vojske Džingis-kana harale njegovom domovinom, Tusi je bio u službi nizarske ismailijske države i dao značajan doprinos znanosti u to vrijeme kada je država bila pred slomom pred nadolazećim snagama Mongolskog Carstva. Zarobljen je nakon što su Mongoli izvršili invaziju alamutske regije.

Radovi
Tusi je napisao oko 150 djela, od kojih je 25 na perzijskom, a preostala na arapskom jeziku, a postoji i jedan traktat na perzijskom, arapskom i turskom jeziku.

Neki od njegovih najvažnijih radova su:

 Kitāb al-Shakl al-qattāʴ – knjiga o kompletnom četveroukutu. Peti svezak je sažetak trigonometrije,
 Al-Tadhkirah fi'ilm al-hay'ah – memoar o astronomiji. Mnogo komentara bilo je napisano o ovom djelu nazvanom Sharh al-Tadhkirah (Komentar al-Tadhkirah) – komentare su napisali El-Bircendi i Nazam Nišapuri,
 Akhlaq-i Nasiri – djelo o etici,
 al-Risalah al-Asturlabiyah – traktat o astrolabiji,
 Zij-i Ilkhani (ilhanidske tablice) – glavni astronomski traktat, završen 1272. godine.
 Sharh al-Isharat – komentar Ibn Sininog El-Išareta,
 Awsaf al-Ashraf – kratak mistično-etički rad na perzijskom jeziku,
 Tajrīd al-Iʿtiqād – sažetak vjerovanja, komentar šiitskih nauka,
 Talkhis al-Muhassal – sažetak sažetaka,

 Postignuća

Tusi je tijekom boravka u Nišapuru stekao reputaciju izuzetnog učenjaka. Tusijevo prozno pisanje, koje broji preko 150 djela, predstavlja jednu od najvećih zbirki jednog islamskog autora. Osim pisanje na arapskom i perzijskom jeziku Nasirudin Tusi bavio se i vjerskim (islamskim) temama i nereligijskim ili svjetovnim temama (drevne znanosti). Njegovi radovi uključuju i konačne verzije arapskog prijevoda djela Euklida, Arhimeda, Ptolemeja, Autolika i Teodozija iz Bitinije.

 Astronomija

Tusi je uvjerio Hulagu-kana da izgradi zvjezdarnicu za uspostavljanje točnih astronomskih tablica za bolja astrološka predviđanja. Od 1259. godine, izgrađen je zvjezdarnica u Maragi u Azerbajdžanu, južno od rijeke Araks i zapadno od Marage, prijestolnice Ilhanidskog Carstva.

Na osnovu zapažanja u ovom, tada najnaprednijoj zvjezdarnici, Tusi je sastavio vrlo precizne tablice kretanja planeta kao što je prikazano u njegovoj knjizi Zij-i Ilkhani (Ilhanidske tablice). Ova knjiga sadrži astronomske tablice za računanje položaja planeta i imena zvijezda. Smatra se da je njegov model za planetarni sustav bio najnapredniji u to doba, pa se naširoko koristio sve do razvoja heliocentričnog modela u doba Nikole Kopernika. Tijekom razdoblja od Ptolemeja do Kopernika, neki ga smatraju jednim od najistaknutijih astronoma tog vremena.

Za svoje planetarne modele izumio je geometrijsku tehniku pod nazivom Tusijev par, koji generira linearno kretanje kao zbroj dva kružna pokreta. On je koristio ovu tehniku da zamijeni problematični ekvivalent Ptolemeja za mnoge planete, ali nije uspio pronaći rješenje za Merkur, što je kasnije riješio Ibn eš Šatir kao i Ali Kušći. Tusijev par kasnije je upotrebljen u geocentričnom modelu Ibn eš-Šatira i heliocentričnom modelu Nikole Kopernika. Također je izračunao vrijednost za godišnju precesiju ravnodnevnice i pridonio izgradnji i upotrebi nekih astronomskih instrumenata, uključujući astrolabe.

Tusi je kritizirao Ptolomejevu upotrebu opservacijskih dokaza kako bi pokazao da je Zemlja u stanju mirovanja, napominjući da takvi dokazi nisu presudni. Iako to ne znači da je bio zagovornik mobilnosti zemlje, kao što je bio zagovornik i njegov komentator iz 16. stoljeća El-Bircendi, Tusi je tvrdio da se nepokretnost Zemlje može dokazati, samo fizičkim principima koji su pronađeni u prirodnoj filozofiji. Tusijeve kritike Ptolemeja bile su slične argumentima koje je Kopernik kasnije (1543. godine) koristio za obranu teze rotacije Zemlje.

O stvarnoj biti Mliječne staze, Ṭusi u svojem Tadhkirahu piše: "Mliječna staza, tj. Galaksija, sastoji se od vrlo velikog broja malih zvijezda čvrsto povezanih u skup, koje zbog svoje koncentracije i male veličine izgledaju kao zamućene mrlje. Zbog toga sliče mlijeku koje se nalazi u boji. Tri stoljeća kasnije dokazano je da se Mliječna staza sastoji od mnoštva zvijezda kada je 1610. godine Galileo Galilei koristio teleskop za proučavanje Mliječne staze i otkrio da se zaista sastoji od ogromnog broja slabašnih zvijezda.

 Logika
Nasirudin Tusi bio je zastupnik Ibn Sinine logike i napisao je sljedeći komentar njegove teorije apsolutnih propozicije:

 Matematika

Tusi je bio prvi koji je napisao djelo o trigonometriji nezavisno od astronomije.
U svom Traktatu o četverokutu Tusi je dao opsežno izlaganje sferne trigonometrije, nezavisno od astronomije.
Upravo je u djelima Tusija trigonometrija postigla status nezavisne grane matematike koja se razlikovala od astronomije, a s kojom je toliko dugo bila povezana. Bio je prvi koji je nabrojao šest različitih slučajeva pravog trokuta u sfernoj trigonometriji.

Ovaj rad nastavak je ranijih radova grčkih matematičara, poput Menelaja iz Aleksandrije, koji je napisao knjigu o sfernoj trigonometriji pod nazivom Sphaerica kao i ranijih muslimanskih matematičari Abu al-Wafe i Ibn Muaz Džajanija.

U svom djelu Na sektorskoj slici pojavljuje se poznata sinusni poučak kojom se uspostavljaju određene relacije unutar trokuta.

Također je formulirao i sinusni poučak u sfernoj trigonometriji,Bijli suggests that three mathematicians are in contention for the honor, Alkhujandi, Abdul-Wafa and Mansur, leaving out Nasiruddin Tusi. Bijli, Shah Muhammad and Delli, Idarah-i Adabiyāt-i (2004) Early Muslims and their contribution to science: ninth to fourteenth century Idarah-i Adabiyat-i Delli, Delhi, India, page 44,  definirao tangensni poučak za sferne trokute i pružio dokaze za te zakone.

 Biologija
U svom djelu Akhlaq-i Nasiri, Tusi je pisao o nekoliko bioloških tema. Branio je verziju Aristotelove scale naturae, u koju je čovjeka stavio iznad životinja, biljaka, minerala i elemenata. Opisao je trave koje rastu bez sjetve ili uzgoja jednostavnim stapanjem elemenata kao najbliže mineralima. Među biljkama datulju je smatrao najrazvijenijom, jer njoj edostaje samo jedna stvar kojom bi mogla dostići stadij životinje, a to je da se otkine iz zemlje i krene u potragu za hranjivim tvarima.

Najnižu razinu među životinjama, koje su bliske području biljaka, prema Tusiju su one životinje koje se šire poput trave, a nesposobne su za parenje, npr. gliste i određene vrste insekata. Životinje koje dostignu fazu savršenstva odlikuju se potpuno razvijenim oružjem, poput rogova, zuba i kandži. Tusi je te organe opisao kao prilagodbe životnom stilu svake vrste, na način koji predviđa prirodnu teologiju. Također je napisao i sljedeće:

Tusi je u ovom odlomku opisao različite vrste učenja, prepoznavajući promatračko učenje kao najnapredniji oblik i ispravno ga pripisujući određenim životinjama.

Čini se da je Tusi čovjekovu pripadnost, u svijetu živih bića, shvatio kao pripadnost životinjama, budući da je izjavio da je životinjska duša [koja sadrži sposobnosti percepcije i kretanja ...] ograničena na jedinke životinjske vrste, i to tako što posjeduje ljudsku dušu, [...] čovječanstvo se razlikuje i partikularizira među ostalim životinjama.

Neki učenjaci tumače Tusijeve biološke zapise kao sugestije da se držao neke evolucijske teorije. Međutim, Tusi nikad nije izričito izjavio da vjeruje da će se vrste mijenjati s vremenom.

Kemija
Tusi je doprino kemiji formulacijom ranog zakona o očuvanju mase.

Utjecaj i ostavština
Krater Nasirudin promjera 60 km koji se nalazi na južnoj polutci Mjeseca nazvan je po njemu. Mali planet 10269 Tusi kojeg je sovjetski astronom Nikolaj Stepanovič Černih otkrio 1979. godine nazvana je po ovom učenjaku. Po njemu su nazvani i tehnološko sveučilište K. N. Tusi, najstarije tehnološko sveučilište u Iranu i zvjezdarnica u Šemahu, Azerbajdžan. U veljači 2013. gidube, Google je 812. godišnjicu od Tusijevog rođenja obilježio s doodleom, pri čemu je na početnim stranicama ovog pretraživača Tusi nazvan al-farsi (perzijanac).

Izvori

Daljnje čitanje
Ṭūsī, Muḥammad Ibn Muḥammad Ibn al-Ḥasan". Dictionary of Scientific Biography. New York: Charles Scribner's Sons. 1970–1980. ISBN 978-0-684-10114-9.
O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., [https://mathshistory.st-andrews.ac.uk/Biographies/Al-Tusi_Nasir/ "Nasir al-Din Tusi"], MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews.
Encyclopædia Iranica, "AḴLĀQ-E NĀṢERĪ", G.M. Wickens
Encyclopædia Iranica, "AWṢĀF AL-AŠRĀF", G.M. Wickens
Encyclopædia Iranica, "Nasir al-Din al-Tusi" George Saliba

Vanjske poveznice

 (PDF version)

Biography by Islamic Insights
Biography by Islamic Philosophy Online
Biography by The Internet Encyclopedia of Philosophy
Kerry Magruder, History of Science Online: Islamic and Early Medieval Science, University of Oklahoma
Islam Online.

The Rekhaganita. An 18th century Sanskrit translation of Nasir al-Din al-Tusi's recension of Euclid's Elements.
Richard Covington, Rediscovering Arabic Science, 2007, Saudi Aramco World

Iranski znanstvenici
Arhitekti
Astronomi
Perzijski filozofi
Matematičari
Islamski teolozi

Nasirudin Tusi


Felice Boselli (født 20. april 1650 i Piacenza, død 23. august 1732 i Parma) var en italiensk maler fra barokken; han var først og fremmest aktiv i Piacenza. Han var elev af Michelangelo Nuvolone, og hos denne mødte han stillebenmaleren Angiolo Mario Crivelli, som kom til at få betydning for hans stil. Han er især kendt for sine malerier af levende eller dødt vildt, heriblandt dyr, fisk og fugle.

Malere fra Italien
Personer fra Piacenza

Felice Boselli


Christopher Sarandon Jr. (/səˈrændən/; født 24. juli 1942) er en amerikansk skuespiller og stemmeskuespiller, der er kendt bedst for at spille Prins Humperdinck i filmen Prinsessen og de skøre riddere, vampyren Jerry Dandrige i Gysertimen og detektiven Mike Norris i første film af Barneleg-serien og for at stemmeligge Jack Skellington i The Nightmare Before Christmas. Han blev nomineret til en Oscar for bedste mandlige birolle for sin præstation som Leon Shermer i En skæv eftermiddag.

Filmografi
 Prinsessen og de skøre riddere – 1987

Eksterne henvisninge

Skuespillere fra West Virginia
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

Chris Sarandon


Stefna er skjal sem birt er fyrir móttakanda (oftast stefnda í dómsmáli) þar sem skorað er á hann að mæta fyrir dóm.

Uppruni stefnu
Stefnur geta verið sundurgreindar eftir uppruna, þ.e. réttarstefnu og utanréttarstefnu. Réttarstefna er stefna sem dómstóll gefur út og er krafa í tilteknum tegundum mála, svo sem lögbannsmálum. Þær eru taldar vera gagnlegar að því leyti að dómarinn sjálfur mun koma með ábendingar um möguleg atriði sem gætu varðað frávísun málsins að óbreyttu.

Utanréttarstefnur eru svo stefnur sem stefnandi sjálfur gefur út og fylgir henni áskorun um að mæta á reglulegt dómþing viðkomandi dómstóls sem tileinkað er þingfestingum slíkra mála.

Tilefni stefnu
Stefnur geta einnig verið sundurliðaðar eftir tilefni. Yfirheitið stefna er oftast notað í þeim tilvikum þegar verið er að hefja dómsmálið.

Helstu undirflokkar þeirra sem eiga sér stað eftir upphaf máls eru:
 Áfrýjunarstefna er stefna gefin út á æðra dómstigi til að krefjast (efnislegrar) endurskoðunar á dómi.
 Framhaldsstefna þegar þegar aðili máls, oftast stefnandi, vill bæta við dómkröfum inn í mál eftir þingfestingu þess eða koma með viðbætur á þær sem fyrir eru.
 Gagnstefna þegar hinn stefndi gerir eigin dómkröfur gagnvart stefnanda. Þær stefnur eru að jafnaði afhentar fulltrúa stefnanda við rekstur málsins.
 Meðalgöngustefna þegar þriðji aðili óskar meðalgönguaðildar að máli.
 Réttargæslustefna þegar aðili máls stefnir þriðja aðila til réttargæsluaðildar í sama máli.
 Sakaukastefna þegar aðili máls stefnir þriðja aðila inn í málið eftir þingfestingu þess.
 Vitnastefna er gefin út til vitnis í dómsmáli þegar krafist er þess að það mæti í skýrslugjöf.

Réttarfar
Lögfræði

Stefna


Die Liste gibt den Fortschreibungsstand vom 10. Oktober 2019 wieder und umfasst 31 Baudenkmäler.

Baudenkmäler nach Ortsteilen

Dietmannsried

|}

Gemeinderied

|}

Grasgrub

|}

Hesselstall

|}

Käsers

|}

Kiesels

|}

Kraiberg

|}

Maierhof

|}

Öschle

|}

Probstried

|}

Reicholzried

|}

Schrattenbach

|}

Sommersberg

|}

Überbach

|}

Ehemalige Baudenkmäler

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Dietmannsried

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

 In dieser [ Kartenansicht] sind Baudenkmäler ohne Koordinaten mit einem roten bzw. orangen Marker dargestellt und können in der Karte gesetzt werden. Baudenkmäler ohne Bild sind mit einem blauen bzw. roten Marker gekennzeichnet, Baudenkmäler mit Bild mit einem grünen bzw. orangen Marker.

Dietmannsried
!

Liste der Baudenkmäler in Dietmannsried


Diomid Strungaru (n. 16 mai 1911, Chirileni, raionul Ungheni, Ținutul Bălți din Basarabia – d. 22 noiembrie 1998, București) a fost un profesor universitar,  filolog, etnolog, sociolog și slavist român basarabean. În anul 1973, pentru activitatea sa științifică, a fost decorat cu "Ordinul Muncii, Clasa a III-a".

Biografie
Diomid Strungaru, fiul Teodosiei (1881 – ?) și al lui Grigore Strungaru (1875 – 1944), s-a născut l-a Chirileni, sat de răzeși moldoveni, atestat din a doua jumătate a secolului al XVIII-lea, într-o familie foarte numeroasă. Ecaterina (Catinca), (1898 – 1944), Emilian (1900 – ?), Iftodie (1907 – 1929), sora geamănă Domnica (16 mai 1911 – ?), Gheorghe și Maricica sunt o parte dintre cei 10 frații ai săi.

Diomid a avut o copilărie grea. A terminat școala primară în satul natal, apoi a continuat studiile la Liceul "Mihai Eminescu" din Chișinău.

După promovarea bacalaureatului, în anul 1930 s-a înscris la Facultatea de Litere și Filozofie, secția "Filologie Modernă" a Universității Iași. În perioada studenției, de multe ori sâmbăta, mergea pe jos, după mâncare, acasă, la Chirileni.
A susținut examenul de licență, în anul 1935 și a rămas asistent al profesorului Ilie Bărbulescu, la catedra de "Limbi Slavice", a Universității Iași. În anul 1937 a obținut o bursă pentru doctorat, la Universitatea din Varșovia, Polonia. În anul 1937 Diomid Strungaru a fost ales vicepreședinte al ,,Asociației internaționale a studenților, P.A.Z.Z.M.", (Asociația studenților străini care număra peste 200 de membrii intelectuali din majoritatea țărilor europene, America, Africa și Asia), Liga din Varșovia în anul 1937 și președinte al asociației în  anului 1939 . În cadrul asociației a fost lector onorific și a predat limba română, la Secția română. În vara anului 1938 a participat la Cursurile de vară despre cultura poloneză și a fost printre puținii absolvenți care au obținut calificativul ,,foarte bine" la examenul final, iar la reuniunea finală a cursurilor, de la Poznań a fost unul dintre cei 4 cursanți care au luat cuvântul. În septembrie 1939, din cauza izbucnirii războiului a întrerupt studiile.

După revenirea în țară s-a implicat în ajutorarea refugiaților polonezi, publicând un manual și un dicționar polono-român, la sfârșitul anului 1939. În lunile noiembrie și decembrie ale anului 1939, precum și în primele luni ale anului 1940 a predat, onorific, lecții de limba română refugiaților de la "Casa Polonă", din București și a funcționat ca translator voluntar, la Prefectura Poliției Capitalei, pentru înregistrarea acestora. S-a angajat la Institutul Central de Statistică din București, de pe lângă Consiliul de Miniștri. Totodată a fost redactor la revistele "Moldova Nouă", și "Cartea Moldovanului", precum și la gazeta "Transnistria". În gazeta "Transnistria" a publicat peste 40 de articole multe dintre acestea cu caracter etnografic.
La începutul anului 1940 s-a căsătorit cu Claudia Smochină, fiica academicianului Nichita Smochină. În noiembrie 1940 s-a născut fiica lor, Veronica.

La 22 august 1943 a fost detașat de la Institutul Central de Statistică la "Președinția Consiliului de Miniștri, Cabinetul Basarabiei, Bucovinei și Transnistriei (C.B.B.T.)", iar apoi la "Direcția Muncii a Guvernământului Transnistria" (Adresa nr.512412 din 19 octombrie 1943 a "Președinției Consiliului de Miniștri, Cabinetul pentru Administrarea și Organizarea Basarabiei și Transnistriei). A făcut parte din "Comisia de pregătire a materialului interesând Transnistria, în vederea conferinței de pace" (Adresa C.B.B.T. nr. 510663 din 5 august 1943), din "Echipa de repatriere a românilor refugiați din teritoriile evacuate" (Ordinul 544429 din 23 septembrie 1943 al Conducătorului Statului), din "Comisia pentru repatrierea românilor de peste Bug" (Decizia nr. 6058 din 1943 a Departamentului Guvernatorului Civil al Transnistriei) și din "Comisia de evacuare a moldovenilor din Odesa" (Decizia 743 din 23 martie 1944).

După august 1944, familia a fost mult timp prigonită. Singurul salariat al familiilor Strungaru și Smochină, formate și din 10 persoane a fost, o lungă perioadă de timp, Diomid, iar acesta a fost muncitor necalificat, zilier etc. Începând din 1952, atât el cât și soția și socrul său au fost urmăriți și anchetați de organele de securitate, propunându-se chiar arestarea lor.

Cu ajutorul colegilor, în anul 1954 a reușit să se angajeze ca magazioner la "Institul de Studii Româno-Sovietic". Aici a progresat ajungând redactor și în final redactor principal. În anul 1965 a fost reprimit în învățământul superior, la Institutul Pedagogic Constanța, actuala Universitate "Ovidius". A susținut Teza de doctorat, la Universitatea din București.
În anul 1973 a ieșit la pensie. Ca o recunoaștere a meritelor sale în activitatea științifică și didactică, cu toate ca nu era membru P.C.R., i s-a conferit Ordinul Muncii, Clasa a III-a.
A continuat activitatea științifică publicând lucrări în domeniul slavisticii și lingvisticii. A fost membru a Asociației Slaviștilor din România. Nu a fost membru al niciunui partid politic.
După anul 1990 a reușit să se întâlnească cu câteva rude din Basarabia, însă nu a reușit să-și viziteze locurile natale.

A murit duminică, 22 noiembrie 1998 și a fost îngropat în locul de veci al familiei, din Cimitirul Reînvierea, București.

Activitate științifică

Lucrări publicate
 Texte slave și româno-slave. Fragmente de limba slavă veche, pentru uzul studenților. Curs litografiat, Universitatea Iași, 1936.
 "Istoricul acuzativului cu pre (pe) din limba română". Arhiva, Iași, anul XLIII, nr. 1-2, 1936, pp. 115-127
 "Din graiul basarabean". Arhiva, Iași, anul XLIII, nr. 3-4, 1936, pp. 228-247.
 Sloownik Rumuńsko-Polski; (Dicționar româno-polon). Editura Bucovina, București, 1939
 Podręczik języku rumuńkiego, (Manual de limba română). Editura Bucovina, București, 1939.
 Die modaviche Sprache: under fälschter Teil der rumänischen Sprache, (Limba moldovenească parte reală a limbii române). Broșură București, 1941.
 "Folclorul moldovenimei orientale". Moldova Nouă, București, 1941, pp. 109-132.
 "Frați moldoveni, vorbiți, citiți și scrieți românește". Cartea Moldovanului, București,1943, pp. 7-10.
 "Citind literatura transnistreană", Cartea Moldovanului, București, 1943, pp. 121-122.
 "Literatura populară transnistreană, prețioasă chezășie a împlinirii neamului", Cartea Moldovanului, București, 1943, pp. 133-137.
 "O viața canonită ca atâtea altele". Cartea Moldovanului, București, 1943, pp. 183-185.
 "Gramatica lui Smotrițki și prima gramatică românească". Romanoslavica, București, anul IV, 1960, pp. 289-307.
 "Contribuții la interpretarea grafiei chirilice: I. Criteriile suprascrierii literelor". Limba română, București, anul X, nr. 5, 1961, pp. 474-487.
 "Contribuții la interpretarea grafiei chirilice: II. Problema dispariției lui i final în limba română". Limba română, București, anul X nr. 6, 1961, pp. 606-610.
 "Contribuții la interpretarea grafiei chirilice: III. Problema dispariției lui u final în limba română". Limba română, București, anul XI, nr. 5, 1962, pp. 582-594.
 "Cel mai vechi cronograf românesc de proveniență rusă". Romanoslavica, București, anul X, 1964, pp. 89-99.
 "Cronografe românești de proveniență rusă", Omagiu lui Petre Constantinescu-Iași, București, 1965, pp. 363-368.
 "Cărți de valoare veche cehe și slovace în expozițiile organizate de la noi". Studii și Cercetări de Documentare și Bibiologie, București, anul VIII, nr. 3, 1965, p. 381.
 "Cu privire la transcrierea textelor chirilice". Limba română, București, anul XV, nr. 2, 1966, pp. 145-161.
 "Începuturile lexicografiei române". Romanoslavica, București, anul XIII, 1966, pp. 141-158.
 "Este atestat să în secolul al XVI-lea?", Limba română, București, anul XVI, nr. 1, 1967, pp. 77-80.
 "Vechi mențiuni despre Ovidiu". Tomis, Constanța, anul II, nr. 2, februarie 1967.
 "Aspectul arhaic și componența istorică, a vocabularului limbii române din secolul al XVII-lea" Lucrări științifice, Filologie, Institutul Pedagogic Constanța, 1970, pp. 89-95.
 "Ioan Bogdan și Ilie Bărbulescu corespondență inedită". Tomis, Constanța, anul V, nr. 3, martie 1970.
 "Versificația românească până la Dosoftei", Actele celui de al XII-lea Congres International de lingvistică și filologie romanică: Tire a part Română, Editura Academiei Române, Iași, 1971, pp. 463-469.
 "Precizări la o veche gramatică românească", Tomis, Constanța, anul VI, nr. 4, aprilie 1971.
 "Slavistica, disciplină auxiliară a filologiei române. Reactualizarea unei concepții fundamentale a lui Ilie Bărbulescu". Analele Științifice ale Universității Al. I. Cuza din Iași, seria nouă, secțiunea a III-a, lingvistica, tom XVII, 1971, pp. 7-13.
 "Slaviștii români în lumina unei corespondențe inedite". Romanoslavica, București, anul XVIII, 1972, pp. 333-346.
 Staicu Gramaticul. Contribuții la istoria scrisului românesc din secolul al XVI-lea. Teza de doctorat, București, 1973.
 "Pe marginea interpretării normelor ortografice în recentele ediții în două gramatici românești", Limba română, București, anul XXV, nr. 2 (197), 1976.
 "Derivatele cu sufixul-ame atestate în secolul al XVII-lea numai în Anonymus Carasebesiensis?". Studii și cercetări lingvistice, București, anul XXVII, nr. 5, 1976.
 "Terminația uri la plurarul neutrelor atestată în secolul al XV-lea?". Studii și cercetări lingvistice, Anul XXVII, nr. 6, 1976, pp. 639-641
 "Un topic compus Vai-de-e-i în secolul al XV-lea?". Studii și cercetări lingvistice, București, anul XXVIII, nr. 1, 1977, pp. 87-89.
 "Palatizarea lui m și p este atestată în secolul al XVI-lea?". Studii și cercetari lingvistice, București, anul XXVIII, nr. 4, 1977, p. 447.
 "Este atestată palatalizarea lui lui b în Apostolul popii Bratu (1559 -1560)", Studii și cercetări lingvistice, București, anul XXX, nr. 1, 1979.
 "Elucidarea formelor chirdosi și presi atestate în secolul al XVI-lea". Studii și cercetări lingvistice, București, anul XXXVI, 1985, pp. 546-549.
 "Asupra etimologiei verbului a cira", Studii și cercetări lingvistice, București, anul XXXVIII,1987, pp. 38-46.
 Însemnări despre românii din răsărit,  Editura StudIS, Iași, 2021, post-mortem.

Recenzii și articole
 REVISTA ARHIVA IAȘI: 6 recenzii și cronici, 1936 - 1939.
 ECHIPA DE IDENTIFICARE A  ROMÂNILOR DE LA EST DE BUG: 6 lucrări, iunie 1941 – iunie 1942.
 COTIDIANUL TRANSNISTRIA: 40 de articole, iulie 1941 - octombrie 1942.
 REVISTA CENTRULUI  DE DOCUMENTARE ȘTIINȚIFICĂ  AL  ACADEMIEI  ROMÂNE: 31 recenzii și referate, 1965 - 1966.

Congrese
 Al X-lea Congres Internațional al lingviștilor, București, septembrie 1967.
 Al XII-lea Congres Internațional de lingvistică și filologie romanică, București, 15-20 aprilie 1968.

Conferințe
 "Istoricul acuzativului cu pre (pe) din limba română", Universitatea Iași, 1936.
 "Valoarea etică a literaturii române vechi", Universitatea Iași, 1936.
 "Contribuția științifică a recenziilor", Universitatea Iași, 1936.
 "Formarea limbilor slave", Universitatea Populară Constanța, 1 martie 1967.

Activitate editorială
 Revista Moldova Nouă, redactor, 1941.
 Gazeta Transnistria, redactor, 1941.
 Gazeta Transnistria, prim redactor, 1942.
 Revista Cartea Moldovanului, redactor, 1943.

Decorații
"Ordinul Muncii, Clasa a III-a", Decret nr. 356/21.VI.1973 al "Consiliului de Stat" cu mențiunea: "Pentru activitatea meritorie în domeniul instruirii și educării studenților și contribuția adusă la dezvoltarea învățământului și culturii".

Bibliografie
Vadim Guzun (editor) "Problema transnistreană: trecerea Nistrului și repatrierea românilor din Uniunea Sovietică, 1941-1944", editura "Argonaut", Cluj-Napoca, 2015.
Vadim Guzun (editor), "Acțiunea informativă Nichita Smochină", Editura Argonaut, Cluj-Napoca, 2013.
Vadim Guzun, "Nichita Smochină-consilierul transnistrean al mareșalului Ion Antonescu și "mâna lungă" a Kremlinului (1957-1962)",
Caietele CNSAS, nr. 7-8/2011, pag. 239-256.

Note

Români basarabeni
Filologi români
Etnologi români
Sociologi români
Editori de reviste români
Slaviști
Decorați cu Ordinul Muncii
Nașteri în 1911
Decese în 1998
Decese în București

Diomid Strungaru


Mersin Talim Yurdu (eski adıyla Mersin İdman Yurdu), 1925 yılında Mersin merkezli olarak kurulan eski spor kulübü. Amatör liglerde başlayan Mersin İdman Yurdu'nun tarihçesi 15 sezon mücadele ettiği Türkiye'nin en üst düzey futbol ligi olan Süper Lig'e dek uzanmıştır. 2018 yılında 55 yıl aradan sonra tekrar amatör liglere düşen kulübün 26 Nisan 2019 Tarihinde ağır borç yükü nedeniyle kapatılacağı açıklanmıştır. Bunun üzerine İçelspor ile anlaşma sağlanarak 13 Temmuz 2019 Tarihinde kulübün adı İçel İdmanyurdu olarak tescillendirilmiş ve Mersin İdman Yurdu ruhunun yaşatılması sağlanmıştır.

Tarihçe
Kulüp, Ziraat Bankası memuru İbrahim Yekta, Numune Mektebi öğretmeni İbrahim Bigam, Tahmil Tahliye memuru Edip Buran, memur İhsan Dağıstan, 23. Alay yaveri Üstteğmen Hasan Tahsin, ticarethane sahibi Hamit Abey, tüccar Hakkı Cemal Üçer, tüccar Hayri Güntekin, gümrük memuru Rauf Süleymaniyeli, gümrük memuru Sami İstanbullu, posta memuru Semih Can, tüccar Ömer Cevdet Türkmenelili, iskele memuru Asım Güler, tüccar Fevzi Serdengeçti, vapur kumpanyası sahibi Kazım Kırzade, Ticaret Odası memuru Lütfi Resimci, tüccar Muhammer Yeğin, 23. Alay İşae Subayı Mustafa Lütfü, Muhasip Muhip Batıbeki ve Gümrük memuru Necati Salim tarafından 16 Ağustos 1925 Perşembe günü Mersin'de kurulmuştur. İbrahim Yekta ve arkadaşlarının kulübü kurmalarındaki amaç Türk gençliğinin, fizik ve moral kabiliyetlerini ulusal ve devrimci amaçlara yöneltmek, yurt müdafaası amaçlarını geliştirmek, beden terbiyesi ve spor yapmasını temin etmekti.

Kuruluşundan itibaren 1949 yılına kadar bölge birinciliğini kimseye kaptırmayan Mersin İdman Yurdu, 1944 yılında Ankara'da yapılan Türkiye Futbol Şampiyonası'nda üçüncü olma başarısı göstermiştir. 1963-64 sezonunda şampiyon olarak 2. Lig'e çıkan Mersin İdman Yurdu, 2. Lig'deki üçüncü senesinde profesyonel bir kadro oluşturarak şampiyon olmuş ve ilk kez o yıl (1966-67) Lefter Küçükandonyadis öncülüğünde Türkiye 1. Ligi'ne çıkmıştır.

Profesyonelliğe geçiş

Kulüp, tarihinin ilk anlamlı kupası olan Başbakanlık Kupası'nı da aynı yıl Amatör Küme şampiyonu olan İzmir Denizgücü'nü 2-0 yenerek dönemin başbakanı Bülent Ecevit'ten almıştır. 1967 yılından itibaren aralıksız 7 yıl süreyle 1. Lig'de oynayan Mersin İdman Yurdu'nun bu dönemdeki en büyük başarısı 1969-70 sezonunu evinde oynadığı maçlarda yenilgi yüzü görmeden ligi 4. sırada bitirmesidir. Takım 1973-74 sezonunda 2. Lig'e düşmüş, 1975-76 sezonunda ise tekrar yükseldiği 1. Lig'de toplam 11 sezon boyunca mücadele etmiştir. Mersin İdman Yurdu, 1982-83 sezonunda evinde oynadığı 17 maç da kalesinde sadece 1 gol görerek bir sezonda kendi evinde en az gol yiyen takım olmuştur.

Kulübün tarihindeki en büyük başarılarından biri de Türkiye'yi UEFA Kupa Galipleri Kupası'nda temsil etmiş olmasıdır. 1982-83 yılında Türkiye Kupası finalinde Fenerbahçe'ye elenerek kupayı alamamasına rağmen, Fenerbahçe'nin aynı yıl şampiyon olması ile Avrupa kupalarında mücadele hakkı kazanmıştır. Eleme maçında Spartak Varna takımına Mersin'de 0-0 ve deplasmanda 0-1'lik skorlarla elenen Mersin İdman Yurdu, o tarihten sonra düştüğü 2. Lig'den, 29 sene sonra 2010-11 1. Lig'i şampiyon tamamlayarak Süper Lig'e çıkmıştır, 2 sezonluk Süper Lig macerasından sonra 2012-13 Süper Lig'de ise 30.haftada Kardemir Karabükspor'a 1-0 mağlup olarak 1. Lig'e düşmüştür. Kırmızı-lacivertli ekip yeni sezonla birlikte 25 bin seyirci kapasiteli Mersin Stadyumu'na taşınmıştır. 2013-14 1. Lig play-off finalinde Samsunspor'u Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu Stadyumu'nda 2-0'lık skorla yenip adını bir yıl sonra Süper Lig'e yazdırmıştır.

Amatöre dönüş ve fesih

Yükseldiği Süper Lig'de tutunamayan takım gerek sportif başarısızlık gerekse de ödeyemediği borçları nedeniyle aldığı cezalarla üç yılda beş küme birden düşerek amatör lige kadar gerilemiştir. Son olarak 2018-19 sezonunda mücadele ettiği Mersin Süper Amatör Ligi'nde 5. sırada yer almış ve sezon sonunda kapanma kararı almıştır. Son maçını 29 Nisan 2019 tarihinde Mersin Stadyumu'nda Erdemli Belediyespor'a karşı oynayan MİY 0-3 mağlup olmuştur. Haziran 2019'da ise İçelspor yönetimi ile anlaşma sağlanmış; buna göre İçelspor adını İçel İdmanyurdu, renklerini ise kırmızı-lacivert olarak ve logosunu da MİY logosuna benzer bir logo ile değiştirmiştir. Bu değişiklik 13 Temmuz'da Türkiye Futbol Federasyonu tarafından tescil edilmiş, kulüp 94. yılında faaliyetlerini askıya almıştır. Hukuki varlığını sürdüren kulüp liglere katılım hakkını saklı tutsada ekim 2021'de sürpriz bir hamle ile kulüp liglere geri dönme kararı aldı. 1. Amatör Lig A grubunda fikstüre girmesine rağmen ligde mücadele edilmesi beklenirken maddi ve manevi yetersizlikten dolayı kulüp bir kez daha liglerden çekildi. 2022 yılında kulüp ismi Mersin Talim Yurdu olarak değiştirildi.

Renkler ve arma

Mersin İdman Yurdu, ilk başta Mersin Gençlerbirliği adıyla, renkleri kırmızı-beyaz olarak kurulmasına rağmen daha sonraki yıllarda kulüp Çukurova İdman Yurdu ile birleşmiş ve kulübün adı Mersin İdman Yurdu, renkleri ise kırmızı-lacivert olarak değiştirilmiştir. Kulübün arması ortada kırmızı zemin üzerine "MİY" kısaltması, onun etrafında Mersin İdman Yurdu yazısı ile kuruluş yılı olan 1925 yılı bulunan, aynı oranda değişik ölçülerde yapılan armaydı. Kulübün flaması, boyu eninin bir buçuk katı olan eşit ende ve yatay yönde ikisi üst ve alt kenarda, birisi ortada kırmızı ile iki lacivert şerit içermekteydi.

Ezeli rekabetler

Mersin İdman Yurdu'nun Çukurova bölgesindeki takımlardan Adana Demirspor, Adanaspor ve Tarsus İdman Yurdu kulüpleriyle geçmişten gelen bir rekabeti bulunmaktaydı. Bunlarla birlikte Adana Demirspor ve Adanaspor ile oynanan maçlar da Çukurova Derbisi olarak bilinmekteydi. Ayrıca Antalyaspor ile oynadığı maçlarda Akdeniz Derbisi olarak bilinmekteydi.

Teknik direktörler

Lig mücadeleleri
 Süper Lig: 15 sezon
1967-1974, 1976-1978, 1980-1981, 1982-1983, 2011-2013, 2014-2016
 1. Lig: 35 sezon
1963-1967, 1974-1976, 1978-1980, 1981-1982, 1983-2001, 2002-2006, 2009-2011, 2013-2014, 2016-2017
 2. Lig: 5 sezon
2001-2002, 2006-2009, 2017-2018
 Amatör Lig: 39 sezon
1925-1963, 2018-2019

Başarıları
 1. Lig
 Şampiyon (5): 1966-67, 1975-76, 1979-80, 1981-82, 2010-11
 Play-off şampiyonluğu (1): 2013-14
 2. Lig
 İkinci (2): 2001-02, 2008-09

 Türkiye Kupası
 Finalist (1): 1982-83
 Türkiye Amatör Futbol Şampiyonası
 Şampiyon (1): 1963

 Başbakanlık Kupası
 Şampiyon (1): 1967
 Çukurova Futbol Ligi
 Şampiyon (4): 1927, 1931, 1932, 1932-33

İstatistikler

Lig geçmişi

*Kademe-klasman grubu olan sezonlar birleştirilerek yazılmıştır.

*Play-off maç sonuçları dahildir.

Oyuncu

Kaynakça

Dış bağlantılar

1925'te kurulan futbol kulüpleri
Mersin'de spor
Türkiye'deki futbol kulüpleri

Mersin Talim Yurdu SK


70. længdegrad kan henvise til:

 70. vestlige længdekreds
 70. østlige længdekreds

70. længdegrad


Margareta de Savoia (28 aprilie 1589 – 26 iunie 1655) a fost ultima viceregină din famili habsburg a Portugaliei. În Portugalia a fost cunoscută ca Duquesa de Mântua, deoarece prin căsătorie a fost Ducesă de Mantua și de Montferrat.

Biografie
S-a născut la Torino și a fost al cincilea copil al lui Carol Emanuel I de Savoia (1562–1630) și al Infantei Catalina Micaela a Spaniei, fiica regelui Filip al II-lea al Spaniei. S-a căsătorit la 19 februarie 1608 cu viitorul Francisc al IV-lea, Duce de Mantua (1586–1612). Nunta s-a celebrat la Torino. În 1612 soțul Margaretei și-a succedat tatăl, Vincent I, ca Duce de Mantua. Din căsătorie au rezultat trei copii, însă numai o fiică, Maria, a supraviețuit copilăriei. Francisc a murit în 1612.

Cum cuplul nu a avut moștenitori pe linie masculină, următorul frate al Ducelui Francisc a devenit Duce de Mantua în timp ce Ducatul de Montferrat a fost moștenit de fiica sa de trei ani, Maria.

După decesul în 1633 a mătușii materne, Arhiducesa Isabella Clara Eugenia, conducător al Țărilor de Jos, fratele ei Victor Amadeus a devenit moștenitor al drepturilor bunicii materne Elisabeta de Valois, fiica cea mare și moștenitoarea regelui Henric al II-lea al Franței și a Caterinei de Medici.

Margareta avea legături strămoșești cu Portugalia: două dintre bunicile ei (împărăteasa Isabela și Beatrice, Ducesă de Savoia) au fost fiicele regelui Manuel I al Portugaliei. În 1635, după căderea contelui de Basto, ea a fost numită de vărul ei Filip al IV-lea al Spaniei viceregină a Portugaliei, aflată la momentul respectiv într-o uniune dinastică cu Spania. Margareta s-a mutat în Portugalia în 1634. Această numire a fost rezultatul eforturilor lui Diogo Soares, membru al Consiliului Portugaliei la Madrid, un prieten al contelui de Olivares și o rudă a lui Miguel de Vasconcelos, care, în 1635, va fi numit secretar de stat al Portugaliei.

Ca rezultat al revoluției portugheze (numită Restaurarea Independenței) din 1640, Vasconcelos a fost asasinat și ducesa de Mantova a încercat să calmeze poporul portughez în timpul demonstrațiilor din Terreiro do Paço (la momentul respectiv piața principală din Lisabona). Portughezii l-au proclamat pe ducele de Braganza noul lor rege. Reședința Margaretei din Liabona a fost înconjurată iar noul potentat i-a permis să plece în Spania.

A murit la Miranda de Ebro în 1655, la vârsta de 66 de ani.

Nașteri în 1589
Decese în 1655
Viceregi ai Portugaliei
Casa de Gonzaga
Prințese de Savoia
Oameni din Torino

Margareta de Savoia (1589-1655)