Le sel de Frémy est un composé chimique de formule (K4 [ON(SO3)2]2 ), parfois noté (K2[NO(SO3)2]). C'est un solide brun-jaunâtre clair, mais ses solutions aqueuses sont violettes clair. Le sel de sodium correspondant, le nitrosodisulfonate disodique (NDS, Na2ON(SO3)2, CAS 29554-37-8) est aussi appelé sel de Frémy.

Quels que soient les cations, les sels se distinguent car les solutions aqueuses contiennent le radical [ON(SO3)2]2− .

Applications
Le sel de Frémy, un radical libre à longue durée de vie, est utilisé comme étalon dans la spectroscopie par résonance paramagnétique électronique (RPE), par exemple pour la quantification des radicaux. Son intense spectre RPE est dominé par trois raies d'égale intensité avec un espacement d'environ 13 G (1.3 mT).

Le groupe aminoxyle inorganique est un radical persistant, apparenté au TEMPO.

Il est utilisé dans certaines oxydations, comme celles de certaines anilines et phénols permettant la polymérisation et la réticulation de peptides et d'hydrogels à base de peptides.

Il peut aussi être utilisé comme modèle pour les radicaux peroxyles dans des études examinant le mécanisme d'action antioxydant dans une large gamme de produits naturels.

Préparation
Le sel de Frémy est préparé à partir de l'acide hydroxylaminedisulfonique. L'oxydation de la base conjuguée donne le dianion violet :

 HON(SO3H)2 → [HON(SO3)2]2− + 2 H+
 2 [HON(SO3)2]2− + PbO2 → 2 [ON(SO3)2]2− + PbO + H2O

La synthèse peut être réalisée en combinant le nitrite et le bisulfite pour donner l'hydroxylaminedisulfonate. L'oxydation est généralement réalisée à basse température, soit chimiquement, soit par électrolyse.

Autres réactions :

 HNO2 + 2  →  + H2O
 3  +  + H+ → 3  + MnO2 + 2 H2O
 2  + 4 K+ → K4[ON(SO3)2]2

Histoire
Le sel de Frémy a été découvert en 1845 par Edmond Frémy (1814-1894) Son utilisation en synthèse organique a été popularisée par Hans Teuber, de sorte qu'une oxydation utilisant ce sel s'appelle la réaction de Teuber.

Notes et références

Bibliographie

Composé du potassium
Composé du sodium
Oxydant
Radical libre
Réactif pour la chimie organique
Frémy

Sel de Frémy


Psorothamnus spinosus  es un árbol de la familia de las fabáceas.  Es un árbol perenne común de las ramblas del desierto del sur de California, Arizona, y la mayor parte de Baja California, incluyendo las islas en el norte del Mar de Cortés - (Golfo de California). También es común en el Parque nacional de Árboles de Josué.

Descripción

La ramas de Psorothamnus spinosus son delgadas y densamente cubiertas con finos pelos blanquecinos. Las flores sse encuentran en forma de racimos laterales de color púrpura, floreciendo en junio, con pequeñas vainas de semillas de leguminosa como fruto .

Distribución

La distribución de Psorothamnus spinosus se centra de norte-sur a lo largo del valle del Bajo Río Colorado, que va hacia el oeste en el Desierto de Colorado - (subdivisión del Desierto de Sonora), y al este del Río Colorado en el suroeste de Arizona en el Desierto de Sonora.

Al oeste de Baja California limita con el oeste del Mar de Cortés , se encuentra en las islas incluyendo Isla Ángel de la Guarda, pero no la isla Tiburón. En el este de Sonora, distribuyéndose en el noroeste del gran Gran Desierto de Altar, en la costa norte del Mar de Cortés.
En Arizona, también aparece en el curso de los ríos del suroeste de Arizona, en concreto, el río Bill Williams en el norte, el río Gila  en el sur. La gama también se extiende al extremo sur de Nevada , en su mayoría al lado del río Colorado.

Taxonomía
Psorothamnus spinosus fue descrita por (A.Gray) Barneby y publicado en Memoirs of the New York Botanical Garden 27: 25, en el año 1977.
Sinonimia
Asagraea spinosa (A.Gray) Baill.
Dalea spinosa A.Gray
Parosela spinosa (A.Gray) A.Heller
Psorodendron spinosum (A.Gray) Rydb.

Referencias

Enlaces externos

 Jepson Manual Treatment
 USDA Plants Profile
 CalPhotos gallery
 Lady Bird Johnson database, w/ gallery

spinosus

Psorothamnus spinosus


Montuïri, Batı Akdeniz'de, İspanya'nın doğu sahiline yakın, İspanya'nın özerk bölgesi olan Balear Takımadaları'na ait bir belediye. Mayorka Adası'nda olup nüfusu; 2,510'dur. (2002)

Enllaços externs
 Belediye resmi sitesi

Montuïri


Combustion was a computer program for motion graphics, compositing, and visual effects developed by Discreet Logic, a division on Autodesk, and originally released in July 2000.    It shares a timeline-based interface and also a node-based interface with Autodesk Media and Entertainment's (formerly Discreet) higher-end compositing systems Inferno, Flame and Flint.  This is in contrast to the exclusively either layer-based or node-based interface used by some other compositing applications.

Combustion was a support software tool for Flame and Inferno.  Combustion was a superior software tool for vfx frame-to-frame painting, with some of the functionalities still not currently included in other compositing software in 2019.

The last version of Combustion was Combustion 2008.  The end of its development was never officially announced, but the company was known to be concurrently developing a new compositing platform, Autodesk Toxik.

References

Compositing software
Autodesk discontinued products

Combustion (software)


|}

Calea ferată forestieră Dărmănești–Valea Uzului a fost o cale ferată forestieră cu ecartament îngust ce pornea din localitatea Dărmănești și continua pe valea Uzului.

Context
În contextul folosirii motoarelor cu aburi pentru a produce mari cantități cherestea pentru export, în special de rășinoase (brad și molid), în epoca interbelică în arealul Comănești-Dărmănești s-au grupat fabrici din domeniu, cu o putere instalată de 2.530 și respectiv 4.630 de cai putere.

Construcție

Prima cale ferată pe vale a fost construită de frații Rosenberg, și a devenit funcțională cu începere din anul 1900. Construcția din 1900 a cuprins și valea Izvorului Negru, pe care s-a aflat Lacul Bălătău, iar terasamentul a fost folosit ulterior drept drum forestier.

Exploatare
În 25 august 1937, după o ploaie torențială ce a ținut 24 de ore, apele râului Uz s-au revărsat și au inundat o suprafață considerabilă. Liniile de cale ferată forestieră din zonele Stirbey și Peste Vale–Brătulești au fost stricate pe o lungime de câțiva zeci de kilometri, inundația aducând pagube societăților forestiere din zonă.

Desființare și schimbarea scopului de folosire
În anul 1966 a început desființarea liniei ferate înguste, odată cu începerea construcției barajului de la Poiana Uzului. În schimb, a rămas funcțional segmentul dintre gara CFR a localității și Rafinăria Dărmănești, construită în anul 1949, ce a fost refăcut în întregime , astfel încât să poată asigura descărcarea simultană a 28 de vagoane cisternă pe cele două linii de cale ferată uzinală (CFU) care deserveau rafinăria.

Calea ferată a fost ulterior desființată iar terenul eliberat.

Referințe

Bibliografie
  Turnock, David; The Economy of East Central Europe, 1815-1989: Stages of Transformation in a Peripheral Region; Routlege Taylor & Francis Group; London UK & New York USA; 2006; ISBN 9781138878280

Legături externe

Dărmănești–Poiana Uzului
Dărmănești–Poiana Uzului
Istoria județului Bacău
Transportul în Județul Bacău


التوتسي  أحد ثلاث شعوب تعيش في منطقة البحيرات العظمى الأفريقية وخصوصاً في رواندا وبوروندي، أما الشعبان الآخران فهما الهوتو والتوا. ويبلغ تعداد شعب التوتسي 2.5 مليون نسمة معظمهم كاثوليك وأقلية مسلمة.

ويمثل التوتسي ما نسبته 15% من سكان رواندا بينما يمثل الهوتو 84% وقد تعرض التوتسي إلى إبادة كبيرة خلال الإبادة الجماعية في رواندا قتل فيها مئات الألاف من التوتسي.

مراجع

قبائل إفريقيا

توتسي


Anamarija Petričević (Split, 23. kolovoza 1972.), hrvatska plivačica. Kći je Đurđice Bjedov.

Natjecala se za Jugoslaviju na Olimpijskim igrama 1988. Na 200 metara prsno osvojila je 32. mjesto, na 200 metara mješovito bila je 13., a na 400 metara mješovito osvojila je 17. mjesto.

Na europskom prvenstvu u daljinskom plivanju 1989. godine je osvojila zlatnu medalju na 5000 metara.

Bila je članica splitskog POŠK-a Brodomerkura te američkog Mission Baya.

Izvori

Hrvatski plivači
Hrvati u Švicarskoj

Anamarija Petričević


Gabriel-Beniamin Leș () este un senator român, ales în 2016. A fost ministru al apărării în perioada 5 ianuarie 2017 – 29 iunie 2017, numit a doua oară în perioada 20 noiembrie 2018 - 4 noiembrie 2019.

Vezi și
 Legislatura 2016-2020 (Senat)
 Parlamentul României

Legături externe
 Activitatea parlamentară

Nașteri în 1975
Nașteri pe 23 decembrie
Politicieni români în viață
Senatori români 2016-2020
Membri ai Partidului Social Democrat
Miniștrii apărării naționale
Sătmăreni

Gabriel-Beniamin Leș


Traian Udriski ( – ?) a fost un comandor, pilot din timpul celui de-al Doilea Război Mondial, ofițer al Marinei, apoi al Aviației Regale Române, care a lucrat ca instructor de zbor. El a fost pilotul Casei Regale (mai întâi neoficial, apoi statutul său a fost oficializat).

Activitate
La începutul carierei, Traian Udriski a lucrat pe hidroavioanele Marinei, staționate în zona Techirghiol.

În 1940, fiind căsătorit cu o evreică, i s-a cerut să divorțeze, dar el a refuzat și și-a dat demisia din armată, trecând în aviația civilă, inițial ca pilot, apoi ca director de exploatare la LARES. În calitate de pilot a transportat pe front în mai multe rânduri pe Ion Antonescu, Constantin Pantazi și Gheorghe Jienescu.

Începând cu anul 1942, Udriski a fost cel care l-a inițiat în arta pilotajului pe regele Mihai, devenit în timpul exilului său pilot profesionist (în septembrie 1943, regele a obținut în România un brevet militar, apoi în exil, după absolvirea altor cursuri în SUA, licența americană de pilot civil și pilot de încercare).

A fost înaintat la gradul de locotenent-comandor aviator la 23 august 1943 și la gradul de căpitan-comandor aviator pe 23 ianuarie 1946, cu vechimea de la 23 august 1945.

După 23 august 1944 Traian Udriski a fost reintegrat în armată cu gradul de locotenent comandor și a fost numit la 20 noiembrie 1944 în funcția de adjutant regal în cadrul Casei Militare Regale. În 1945 o întâlnește pe avocata Irina Cioc (Irina Burnaia), ea însăși aviatoare, care-i va deveni soție. În 1946 se naște fiul lor, Radu. Tot după 23 august 1944 regele Mihai a cumpărat de la americanii aflați în România, din bani personali, un mic avion Beechcraft C18S, care a primit înmatricularea YR-MIT la data de 20 octombrie 1946..

În noiembrie 1947, cu ocazia nunții principesei Elisabeta a Marii Britanii (mai târziu regină), deplasarea la ceremonii a familiei regale române s-a făcut cu avionul  al regelui, înmatriculat YR-MIT cu plecare de pe Aeroportul Băneasa – după uzanțe, în prezența majorității miniștrilor guvernului Petru Groza). Pe durata zborului, la manșă s-au aflat, alternativ, regele Mihai și comandorul Udriski, aterizarea efectuată la Londra de tânărul rege fiind prezentată de jurnalele de știri britanice.

La o săptămână după plecarea fostului rege, survenită în 3 ianuarie 1948, Udriski i-a dus avionul Beechcraft în Elveția, având acordul noilor autorități române. Celelalte avioane, despre care Mihai I nu avea foarte mare apreciere, fiind învechite, au rămas în țară.

Romanțându-și poate prea mult plecarea, comandorul Udriski a descris altfel plecarea sa din țară. Pe o vreme deosebit de nefavorabilă, sub pretextul că trebuie să mute avionul regelui dintr-un hangar în altul, Traian Udriski a scos avionul Beechcraft C18S pe pistă, unde îl așteptau soția și câțiva tehnicieni de zbor. Pasagerii au fost îmbarcați rapid și Udriski a decolat. El a zburat direct la München și apoi la Geneva, unde avionul a fost prezentat regelui (care locuia în Elveția). În 1950 acest avion a fost vândut (fiind reînmatriculat HB-GAA), din cauza dificultăților financiare foarte grave – la limita supraviețuirii – cu care se confrunta familia regală.

După emigrare Traian Udriski a lucrat ca pilot de linie la companii de zbor private din Orientul Apropiat (în Siria, apoi doi ani la Teheran și apoi la Beirut). În ultima perioadă a vieții sale a locuit în Cipru.

Decorații
  Ordinul "Coroana României" în gradul de Cavaler (9 mai 1941)
 Semnul Onorific de 25 ani serviți efectiv în Armata Română (6 octombrie 1944)

Note

Bibliografie
  Irina Burnaia, Commandante d'escadrille, Montricher: Les Éditions noir sur blanc, 1988, ISBN 2-88250-008-4
 Mircea Ciobanu - "Convorbiri cu Regele Mihai I al României", București: Ed. Humanitas, 2008, ISBN 978-973-50-2122-1
 Sorin Turturică, Aviatoarele Romaniei – Din înaltul cerului în beciurile Securității, București: Editura Militară, 2013, ISBN 978-973-320-919-5

Nașteri în 1906
Nașteri pe 23 februarie
Decese cu dată necunoscută
Piloți români de aviație
Monarhiști români

Traian Udriski


Reação em Cadeia é uma banda de rock gaúcha formada em 1999 na cidade de Novo Hamburgo, sendo uma das bandas mais expoentes do rock gaúcho a nível nacional.

Conhecidos pelo hit "Me Odeie", a banda já tocou em grandes festivais, como Planeta Atlântida, HonorSounds Festival, Porão do Rock, Fifa Fan Fest, Festival Mada, entre outros.

Indicados ao Prêmio Multishow de Música Brasileira 2004 como Grupo Revelação, seus integrantes anunciaram oficialmente o fim da banda em 2016. Em 2022, a banda retomou suas atividades com nova formação, sendo seu show de retorno no festival Planeta Atlântida, onde a banda já fez diversas apresentações.

História

Início
A história da banda tem início no final de 1996, cujo embrião se deu quando Márcio Abreu, Nico Ventre e Jonathan Corrêa se juntam a Ricardo Rocha e formam Os Reverberados. Com esta formação e este nome, a banda chegou a fazer apenas um show. No ano seguinte, eles fazem uma mudança na denominação do grupo que passou a se chamar DNA, ocasião em que se apresentaram em alguns lugares da região. Em 1998, o conjunto passou por várias mudanças. Ricardo e Márcio resolvem sair da banda. Paralelamente, Nico e Jonathan resolvem se juntar aos amigos do Mr. Contra para formar o grupo Extasy. Todavia, o projeto não dá muito certo e ainda no final do mesmo ano, Jonathan resolve sair. Novamente, em 1999, Jonathan resolve persistir na música e convida Márcio, Nico para formar um novo conjunto, ainda sem nome. Para completar o time é chamado Daniel Jeffman (guitarrista da Extasy). Com esta formação, chegam a gravar algumas demos e fazer alguns pequenos shows, com os quais contaram com Samuel Klein e Joey Rocha nas guitarras. Depois de alguns ensaios, a química dos integrantes finalmente começou a funcionar. Assim, perceberam que o projeto deveria ter um nome e ser levado a sério. Em conseqüência, Daniel, Nico e Samuel deixaram a banda Extasy para fazerem parte de uma nova era para eles. O nome Reação em Cadeia foi sugerido por Sammy, pois, além de ser o título de uma das músicas, foi fruto da primeira vez que a formação tocou junto.

Apresentações e álbum de estreia
Tudo estabilizado internamente, a Reação em Cadeia faz a sua primeira apresentação em fevereiro de 2000, no Centro Universitário Feevale, na cidade de Novo Hamburgo. Curiosamente, a banda dividiu o mesmo palco com a nova formação da Extasy. Em suma, para quem já acompanhava a carreira dos músicos pode conferir o passado e o futuro juntos em um mesmo evento. A primeira demo tinha quatro canções: "Reação em Cadeia", "Minha Vida", "Anjos Terrestres" e "Vivendo e Aprendendo". A faixa "Minha Vida" chegou a entrar na programação local da Rádio Transamérica. Hoje o lançamento passou a ser item raro, já que as suas músicas já fazem parte dos chamados "Lados B". Mesmo com as coisas começando a funcionar, a Reação em Cadeia sofre a sua primeira baixa. Em abril de 2000, Sammy teve que sair do grupo, pois se mudou para São Paulo. Em seu lugar, é recrutado Joey Rocha, que permaneceu até maio de 2001. Sammy até ensaiou uma volta ao conjunto, chegando até tocar com a banda em três shows, mas ele acaba saindo novamente. Depois da nova saída de Sammy, a Reação em Cadeia fica alguns meses parado, mas volta em setembro com o show no Repúblika Café. Logo após, Jonathan Corrêa, Daniel Jeffman, Márcio Abreu e Nico Ventre voltam em estúdio para regravar o single "Me Odeie", que é lançado para todo o sul do Brasil por Thadeu Malta. O single obtém uma excelente repercussão no sul, o que resulta a assinatura da Reação em Cadeia com o selo Antídoto, por onde é lançado o álbum de estreia da banda chamado Neural (2002).

O álbum Neural foi embalado pela faixa "Me Odeie" que já estava rolando nas rádios, através de um single. Além dela, as faixas "Eu não pertenço a você" (que também emplacou nas emissoras roqueiras do sul), "Espero", "Neurose", "Até Parar de Bater" e "Letargia" contribuem para a vendagem incrível de 70 mil discos, um feito fantástico para um lançamento de estreia de um conjunto fora do mainstream. Diante da excelente performance musical, a Reação em Cadeia passou a ultrapassar as barreiras do sul do Brasil, através de shows em outros Estados, como Mato Grosso, Mato Grosso do Sul, Minas Gerais, Bahia e Goiás. Em 2003, a banda lançou o clipe da música "Me Odeie" e o sucesso da canção chegou à televisão. Para tanto, ficou entre os cinco finalistas do Prêmio Multishow na categoria "Revelação (Banda/Grupo Musical)".

Resto
O segundo trabalho da Reação em Cadeia foi lançado em abril de 2004. Sob o título Resto, o álbum vende mais de 30 mil discos em pouco mais de uma semana do seu lançamento. Como no disco anterior, a fórmula de mesclar guitarras arrastadas do grunge com letras melancólicas inspiradas nas experiências emocionais do vocalista Jonathan é mantida para a alegria dos fãs. Como no trabalho anterior, Resto também obtém uma ótima performance, graças a canção "Estou Melhor", que também emplacou nas emissoras de rádio do sul do país, ao lado da balada "Quase amor". Apesar da ótima fase, poucos meses após o lançamento de Resto, o baterista Nico Ventre e o baixista Márcio Abreu deixam a banda por divergências musicais. Mesmo diante da enorme baixa na formação, o conjunto da continuidade as suas atividades e chama Elias Frenzel e Mauricio Faria para assumirem as vagas, respectivamente. Superadas as dificuldades, a Reação em Cadeia participou no ano seguinte do maior Festival de Música Independente do Brasil, o Porão do Rock, que também trouxe atrações de peso como Pitty, Luxúria, Los Hermanos, Barão Vermelho, Ratos de Porão, Dead Fish, Pato Fu, dentre outros.

Em abril de 2005, a Reaçao em Cadeia participou do programa "Domingão do Faustão" da TV Globo, interpretando a música "Quase amor", e no mesmo ano, fizeram a gravação do videoclipe "NUnca me deixe só".

Febre Confessional e primeiro DVD
Em 2006, a banda lança seu terceiro álbum, Febre Confessional, pela gravadora Deckdisc. O álbumfoi produzido por Rafael Ramos e teve como grandes sucessos, as músicas "Os Dias", "Perdi Você" e "G. A. B. I.". Após seu lançamento, o baterista Elias Frenzel deixou o grupo, dando lugar ao novo baterista Vini Bondan.

Em 2007, a banda anuncia a gravação de seu primeiro DVD e no mesmo ano, entra um novo integrante na banda, o tecladista Daniel Hanauer. A gravação do DVD aconteceu nos dias 12 e 13 de março de 2008 no Opinião, em Porto Alegre e foi lançado em agosto do mesmo ano.

Enfim Dezembro
Em 2010, a formação da banda contava com Jonathan Corrêa, Daniel Jeffman, Márcio Abreu, Vini Bondan e Daniel Hanauer. Em setembro do mesmo ano, a banda entrou em estúdio para gravar seu quinto trabalho.

O novo álbum foi publicado online no site da banda no Myspace para ser ouvido a partir de 13 de dezembro. Sob o nome de Enfim Dezembro, e com um formato mais acústico, as canções tiveram mais de 150.000 visualizações em quatro dias e o álbum foi lançado no ano seguinte, com a distribuição do selo independente Radar Records. Logo em seguida, a banda lançou o videoclipe da música "Entre Seus Dedos".

Integrantes

Formação atual
 Jonathan Dörr: vocal, violão e guitarra (1999 - 2016; 2023-atualmente)
 Eduardo "Panda" Petry: Guitarra (2023-atualmente)
 Thissi Bergmann: Guitarra (2023-atualmente)
 Thiago Rocha: Baixo (2014-2016; 2023-atualmente)
 Elias Frenzel: Bateria (2005-2007; 2014-2016; 2023-atualmente)

Ex-integrantes
 Nico Ventre: bateria (1999-2005)
 Samuel Klein: guitarra (1999 - 2000; 2001 - 2002)
 Joey Rocha: guitarra (2000 - 2001)
 Mauricio Faria: baixo (2005 - 2009)
 Daniel Jeffman: guitarra (1999 - 2016)
 Márcio Abreu: baixo (1999 - 2005; 2009 - 2016)
 Vini Bondan: bateria (2007 - 2016)
 Daniel Hanauer: teclados (2007 - 2016)

Discografia

Álbuns de estúdio

 (2002) Neural
 (2004) Resto
 (2006) Febre Confessional
 (2011) Enfim Dezembro

Álbuns ao vivo

 (2008) Nada Ópera? ao Vivo em Porto Alegre
 (2022) Voz & Reação ao Vivo em Porto Alegre - 2018

Coletâneas

 (2014) The Best of REC

DVDs

 (2008) Nada Ópera ao Vivo em Porto Alegre
EPs

 Acústico Theatro São Pedro (2003)

Singles

 Quase Sem Querer (Cover Legião Urbana) (2007)

 Serenade (2009)
 Aquele Que Tudo Venceu (2012)
 Ainda Sei Tentar (2013)
 Sete Luas (2014)
 Inverno (2015)
 Sete Noites (2021)
 Canção da Despedida (2023)

Prêmios e indicações

Menções honrosas
 A banda recebeu uma menção honrosa no Prêmio Açorianos de Música de 2003 "pelo destaque da estreia no cenário do rock gaúcho".

Bandas do Rio Grande do Sul
Bandas de rock alternativo
Bandas grunge
Cultura de Novo Hamburgo

Reação em Cadeia (banda)


أقيم مهرجان الأردن في 8 يوليو 2008 بعد إلغاء مهرجان جرش بقرار من حكومة نادر الذهبي على أن يحتوي على فعاليات ثقافية وفنية مختلفة يتم توزيعها على عدد من مدن الأردن. ولقي المهرجان مقاومة شعبية تمثلت بمقاطعة النقابات المهنية له بما فيها نقابات الفنانين بسبب ما أشيع أنه جزء من عملية التطبيع مع إسرائيل. إلا أن الأخيرة تراجعت عن عن قرارها وأيدت المهرجان ببيان أطلقته في أجهزة الإعلام الأردني. وقيل أن ذلك حدث بسبب ضغوط من الحكومة. وقد نفى الملك عبد الله الثاني عبر الصحف الأردنية أن يكون للمهرجان أي علاقة بالتطبيع الأمر الذي شجع الأردنيين على حضوره وإنجاحه.

سبب المقاطعة
أشيع أن منظم المهرجان شركة فرنسية متعاطفة مع إسرائيل تدعى «ببليسيز غروب»   والتي نظمت حفل ذكرى قيام دولة إسرائيل الستين الذي يراه كثير من العرب على أنه النكبة الفلسطينية"، فقد صرح رئيس الشركة ورئيسها التنفيذي «موريس ليفي» موريس ليفي  في لقاء له في صحيفة (لوموند الفرنسية) في عددها الصادر في 24 مايو/أيار 2008 "إن إسرائيل بلد صديق وُلد وسط العذاب والألم والأسى فوق أرضه الأصلية، وبالتالي من الطبيعي أن يتم التعبير عن الصداقة له تماماً مثلما يحدث مع قريب يحتفل بحدث سعيد".

إلا أن هيئة تنشيط السياحة الأردنية المسؤولة على فعاليات المهرجان أعلنت بلسان مديرها العام «نايف الفايز» أن شركة «لو فيزيتور دي سوار»   وهي شركة فرنسية أخرى وهي المنوط بها أعمال التعاون بالتنظيم مع مجموعة من شباب وشابات الأردن وليست «ببليسيز» كما أُشيع.

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للمهرجان
 تقرير فيديو حول المهرجان
 الموقع الرسمي لشركة «لو فيزيتور دي سوار»
 الموقع الرسمي لشركة «ببليسيز غروب»

مراجع

فعاليات أردنية
مهرجانات في الأردن

مهرجان الأردن


Pietro Napoli Signorelli, né le  à Naples et mort dans cette même ville le , est un littérateur italien.

Biographie
Né à Naples le , il reçut sa première instruction chez les jésuites et assista aux cours de Genovesi. Destiné au barreau, il prit le degré de docteur et exerça bientôt la profession d'avocat, qu'il abandonna pour se livrer tout entier aux belles-lettres et surtout à la poésie dramatique. Une passion malheureuse et des chagrins domestiques le décidèrent à se rendre en Espagne, où il se flattait de trouver quelque appui dans un parent éloigné. Frustré dans cet espoir, il était près de retourner à Naples lorsqu'il obtint la place de garde du sceau de la loterie royale. À l'abri du besoin et sans beaucoup d'occupation, il eut le temps de composer quelques pièces pour le théâtre, et des vers qu'il regarda depuis comme peu dignes d'être conservés. Après trois ans d'absence, il sentit le désir de revoir l'Italie, où il eut la satisfaction de voir couronner, au concours dramatique de Parme, une de ses comédies intitulée Faustine, dont le sujet est tiré de la Laurette de Marmontel. Il y entendit aussi les critiques dirigées contre sa première ébauche de l'Histoire des théâtres, qu'il défendit peut-être avec trop de chaleur. De retour à Madrid, il y augmenta son répertoire et fit paraître un Tableau des sciences et des lettres en Espagne, qui l'engagea dans une querelle littéraire avec Lampillas, auquel il répondit à sa manière, c'est-à-dire sans ménagement. Ce fut vers ce temps qu'il commença à rassembler des matériaux pour une entreprise tout à fait nationale. Les Napolitains, qui se vantent d'avoir une littérature très-ancienne et très-variée, n'avaient jamais eu un historien capable d'en faire apprécier les richesses. Ce que Toppi, Nicodemi, Tafuri et Tiraboschi lui-même en avaient dit ne suffisait pas pour en relever l'importance. Signorelli forma le projet de remplir cette lacune, et il résolut de fondre dans un seul ouvrage les recherches de tous ses devanciers. Il eut aussi l'idée de réunir à l'histoire littéraire de Naples celle de la Sicile, et de relever les progrès des sciences et des lettres par l'éclat des arts, dont il voulut aussi tracer le tableau. Plus en état de concevoir ce grand plan que de l'exécuter, il se jeta dans tous les écarts auxquels est exposé un esprit étroit et passionné. Ses défauts sont encore plus sensibles dans la dernière édition de son ouvrage, où il n'a su ni modérer son enthousiasme pour ses compatriotes, ni contenir sa colère contre ses ennemis. Il s'est montré trop haineux pour les uns et pas assez impartial pour les autres. Il avait quitté définitivement l'Espagne pour venir soigner, dans sa patrie, l'édition de son Histoire littéraire. Ce travail lui valut, en 1784, la place de secrétaire de l'Académie de Naples. Il entreprit alors l'Histoire critique des théâtres anciens et modernes, dont il avait donné un essai en 1777. Il préparait un tableau du règne de Ferdinand IV lorsque les armées françaises envahirent le Royaume de Naples, en 1798. Signorelli fut désigné parmi les chefs de la nouvelle république et fit partie d'un comité de législation, où il eut pour collègue Pagano, qu'il avait eu le tort d'attaquer dans ses ouvrages. Lorsque Naples fut ensuite menacée par le cardinal Ruffo, Signorelli alla s'enfermer dans le Château Sant'Elmo, d'où il sortit déguisé en soldat, en vertu de la capitulation qui fut signée pour la garnison française. Débarqué à Marseille, il prit de nouveau le chemin de l'Italie et vint chercher un asile à Milan, où il fut nommé professeur dramatique au lycée de Brera. Appelé, peu après, à la chaire de droit naturel et de philosophie de l'Université de Pavie, et presque en même temps à celle de diplomatique et d'histoire à Bologne, il se rendit à cette dernière destination. Plein de zèle pour ses nouvelles fonctions, il rédigea des Eléments de diplomatique, qui furent imprimés, et le Catalogue raisonné des ouvrages diplomatiques et historiques que possède la bibliothèque de l'Université. Ce dernier travail est resté inédit. La santé de Signorelli se ressentit de tous ces travaux. En 1806, il demanda un congé de quelques mois pour aller respirer l'air natal. Le Royaume de Naples était retombé sous la domination française, et les obstacles qui s'opposaient au retour des exilés avaient disparu. On offrit à Signorelli une place de chef de division au ministère de la marine ; mais son âge avancé et son peu d'aptitude pour ce nouveau genre de travail lui firent préférer une pension, et il n'eut plus à s'occuper que de la correction de ses ouvrages. Il eut encore le temps et le courage de refondre l'Histoire des théâtres et celle de la littérature napolitaine, dont il donna de nouvelles éditions. Il lut aussi quelques mémoires à la société pontanienne, dont il avait été nommé secrétaire perpétuel ; mais il ne put prendre part aux travaux de l'Académie royale, qui ne l'avait pas compris parmi ses nouveaux membres. Signorelli fut très-sensible à cet oubli, et, au lieu d'en plaisanter comme Piron, il eut le tort d'éclater en invectives contre ceux qu'il accusait d'une telle injustice. Frappé d'un coup d'apoplexie, il mourut à Naples le .

Œuvres

 Satire sei. Gênes, 1774, in-8° ;
 Storia critica de' teatri antichi e moderni, Naples, 1777, in-8° ; 1787, 6 vol. in-8°, et 1813, 10 vol. in-8°. Cet ouvrage est écrit sans goût et sans critique. La plupart des jugements de l'auteur sont faux, et ses analyses présentent rarement quelque intérêt. Il a parlé des théâtres étrangers sans les approfondir ; et, ce qui est encore plus étonnant, il n'a pas su apprécier les auteurs les plus connus du théâtre italien. Ce qu'il dit d'Alfieri est pitoyable.
 Faustina, commedia in cinque atti in versi, Lucques (Naples), 1779, in-8° ; Parme, Bodoni, 1783, in-8° ;
 Tableau de l'état actuel des sciences et de la littérature en Espagne, Madrid, 1780, in-8° ;
 Discorso storico-critico su i saggi apologetici dell'ab. Lampillas, Naples, 1782, in-8° ;
 Sobre la transformación del acido vitriolico en nitroso, Madrid, 1783 ; traduction espagnole d'un Mémoire du comte de Saluzzo ;
 Vicende della coltura nelle due Sicilie, Napies, 1784, 5 vol. in-8° ; 1810, 8 vol. in-8° ;
 Orazione funebre per Carlo III, re delle Spagne, ibid., 1789, in-4° ;
 Supplimento alla prima edizione della Vicende della coltura nelle due Sicilie, ibid., 1791, 2 vol. in-8° ;
 Opuscoli varj, ibid., 1792, 4 vol. in-8°. La plupart des morceaux en vers et en prose qui font partie de ses Mélanges avaient été imprimés séparément.
 Addizioni alla seconda edizione della Storia critica de' teatri, ibid., 1798, in-8° ;
 Regno di Ferdinando IV, ibid., 1798, in-8°, . Cet ouvrage, qui devait avoir trois volumes, était destiné à servir de continuation à la première édition des Vicende della coltura nelle due Sicilie.
 Prolusione alla cattedra di poesia rappresentativa, nel liceo di Brera, Milan, 1801, in-8° ; réimprimé dans le  de la  édition de l'Histoire des théâtres ;
 Elementi di poesia rappresentativa, ibid., 1801, in-8° ;
 Ragionamento sul gusto, ibid., 1802, in-8°, et réimprimé à Naples , avec des additions ;
 Lettera sullo spettacolo musicale del 1803, etc., ibid., 1804, in-8° ;
 Delle migliori tragedie greche e francesi, traduzione ed analisi comparative, ibid., 1804, 3 vol. in-8° ;
 Elementi di critica diplomatica, con istoria preliminare, ibid., 1805, 4 vol. in-8° ;
 Lezioni accademiche, ibid., 1812, in-4°. C'est le recueil de quatre mémoires, insérés dans le  volume des Actes de la société pontanienne.
 Sulla satira antica e moderna, e ricerche sul sistema melodrammatico, dans le  volume des Actes de la même société.

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Naissance en septembre 1731
Décès en avril 1815
Naissance à Naples
Décès à Naples
Membre de l'Académie d'Arcadie
Décès à 83 ans

Pietro Napoli Signorelli


Oliver Twist, İngiliz yazar Charles Dickens'ın 1838'de yayımlanan ikinci romanıdır. İlk olarak aylık bir dergide seri olarak yayınlanmıştır.

Konu özeti
Oliver Twist bir yetimhanede dünyaya gelir. 9 yaşına geldiğinde onu farklı bir yetimhaneye götürürler. Bir yetimhanede büyüyen yetim Oliver Twist ve diğer çocuklar, açlık çekmektedir. Daha fazla çorbayı kimin isteyeceğini belirlemek için aralarında tartışırlar. Oliver seçilir. O akşamki yemekte her zamanki yemek paylaşımından sonra Oliver, yetimhane müdürüne yaklaşır ve daha fazlasını istediğini söyler. Yetimhane müdürü Mr. Bumble, Oliver'ı bir "sorun çıkarıcı" olarak nitelendirmiştir ve yetimhane kurulu Oliver'ı alacak kişiye para verileceğini duyururlar ve tabutçu birinin yanına çırak olarak vermeye karar verirler.

Baca temizleyici (Küçük çocukların bacaların içine sarkıtıldığı ve genellikle zehirlenerek öldüğü tehlikeli bir iş) olmaktan son anda kurtulan Oliver, her gün yemek yiyen diğer arkadaşlarının gözü önünde fırçalanarak dövülerek diğer arkadaşlarına akıllı durmaları için gözlerini korkutmuştur. Neyse ki cenaze levazımatçısı Mr. Sowerberry'nin yanına çırak olarak verilir. Bir başka çırak olan Noah Claypole tarafından ölmüş olan annesiyle ilgili olarak kışkırtılır ve kavgaya tahrik edilir. Haksız yere dövülür ancak kaçmayı başarır ve Londra'nın yolunu tutar.

Şehrin kenar mahallelerinden birinde aç ve yorgun dolaşırken kurnaz Dodger ile tanışır. Dodger ona Londra'da kalacak bir yer önerir. Londra'nın karışık yeraltından ve yaptıkları işin mahiyetinden habersiz olan Oliver, kendini Fagin'in yönettiği yankesici çocuklar çetesinin içinde bulur. Ayrıca merhametsiz Bill Sykies, onun kız arkadaşı Nancy ve köpeği Bulseye ile tanışır.

Bir sabah Oliver Dodger ve Fagin'in diğer çocuklarından olan Charlie Bates ile birlikte dışarı çıkar. Dodger'in bir centilmen olan Mr. Brownlow'u soymaya çalıştığına tanık olur ve gerçek işin ne olduğunu kavrar. Ancak Mr. Brownlow olayı fark eder ve Oliver'ı gerçek suçluyla karıştırır. Bir kovalamacanın ardından başına yediği sert darbeyle düşen Oliver yakalanır ve polis tarafından götürülür. Hakim Fang tarafından sorgulanırken bir tanık Oliver'ın masum olduğuna şahitlik eder. Bunun üzerine Mr. Brownlow yaralarını iyileştirmek için onu kendi evine götürür. Böylece suçlayıcısı koruyucusu haline gelmiştir. Hem Brownlow hem de kahya kadın Mrs. Bedwin ona çok iyi davranırlar. Bu sırada Fagin ve Bill Sykies, Oliver'ın onlara ihanet ederek yetkililere haber vereceğini düşünerek ona tuzak kurmaya ve Fagin'in inine geri getirmeye karar verirler.

Oliver'ın dürüstlüğü konusunda ikna olan Brownlow, onu yerli bir tüccara 5 pound vererek bazı kitapları geri getirmesi için gönderir. Ancak Oliver, Sykies ve Nancy tarafından sokakta yakalanıp kaçırılır. Oliver'ın geri gelmeyişi üzerine Brownlow onun parayla birlikte kaçtığına ve arkadaşı Mr. Grimwig'in düşündüğü gibi en başından beri bir hırsız olduğuna karar verir. Hırsızların ininde ise Fagin, Oliver'ın Brownlow'un evini ve içindeki eşyaları anlatması için onu kandırmaya çalışmaktadır. Sykies ve arkadaşı Toby Crackid, Oliver'ı Bayan Maylie'nin evine yapacakları soygun için zorlarlar. Camdan girerek onlara ön kapıyı açacak küçük bir çocuğa ihtiyaçları vardır. Ancak ev halkı soygunu fark eder ve ortaya çıkan karışıklıkta Oliver vurulur. Bill Sykies, yaralı haldeki Oliver'ı taşımaya başlar, amacı onu nehre atmaktır. Oliver ile birlikte hızlı hareket edemediği için yakalanacağını anlayınca Oliver'i bırakarak kaçar.  Ancak kayıp nehre düşen kendisi olur.

Toby, Oliver'ı Fagin'in inine geri götürür ve Oliver burada iyileştirilir. Nehirdeki mücadelesinden sonra Bill Sykies yüksek ateşle geri dönmeyi başarır. Fagin'e Oliver'dan kurtulmaları gerektiğini aksi takdirde işlerinin tehlikede olduğunu söyler. Nancy, Oliver'ın hayatından endişe ederek Brownlow'la temasa geçer ve Londra köprüsünün altında bir buluşma ayarlar. Ancak Fagin Nancy'yi takip ettirmiştir ve öfkelenen Bill Sykies Nancy'yi öldürür. Nancy'nin arkadaşı Bet cesedi bulup polise haber verir.

Polis Bill Sykes'i aramaya başlar. Brownlow ise Oliver'ın güvenliği için endişelenmektedir. Polisin, Sykes ve Oliver'ı, Toby Crackid'in Londra'nın varoşlarındaki evine kadar takip ettiğini öğrendiğinde ise, bu endişesi daha da artar. Sykes, Londra'nın varoşlarında izbe bir evde saklanırken polis tarafından sıkıştırılır, Sykes, Oliver'i rehin alarak polisten kurtulma planı kurmuştur. Ama öyle bir şey olmuştur ki Sykes sanki kendi sonunu hazırlamaktaydı ve o çok sevdiği köpeğinin bir havlamasının kendi sonunu getireceğinden habersizdi. Bir anlık sesten sonra boynundaki ipten kurtulmak isterken ip boynuna geçerek havada asılı kaldı ve o kendini cezalandırmıştı. Bir süre sonra Oliver ve Mr. Brownlow New Gate Hapishanesi'nde yavaş yavaş aklını kaybetmekte olan hırsız Fagin'i ziyarete giderler. Fagin'e Oliver'le ilgili dosyaların nerede olduğunu sorarlar o da Oliver'in kulağına söylemek ister ve Oliver'ın kulağına söyler ve ona daha önce sakladığı dosyaları alırlar., Fagin arkasından "geri gel geri gel!" diye bağırır. Brownlow  ve Oliver bir güneşin batışının ışığına doğru temiz bir sayfa açmak için giderler... En sonunda herkes mutlu olur ve mutlu son.

Ayrıca bakınız
 MEB 100 temel eser listesi (ilköğretim)

Klasik romanlar
Charles Dickens romanları
1838 romanları
1830'larda Birleşik Krallık romanları
Birleşik Krallık çocuk romanları
100 Temel Eser
İngilizce romanlar
Sinemaya uyarlanmış Birleşik Krallık romanları
Tiyatroya uyarlanmış Birleşik Krallık romanları
İngiliz romanları
Tefrika romanlar
Konusu Londra'da geçen romanlar
Öksüzler ile ilgili romanlar
19. yüzyılda geçen romanlar
Antisemitik yayınlar

Oliver Twist


Olaylar

Doğumlar

Ocak
 7 Ocak – Johann Heinrich Zedler, German publisher (d. 1751)
 17 Ocak – Benjamin Franklin, Boston ABD (ö. 1790)
 28 Ocak – John Baskerville, English printer (d. 1775)

Şubat

Mart
 6 Mart – Sir George Pocock, İngiliz amiral (d. 1792)

Nisan
 24 Nisan – Giovanni Battista Martini, İtalyan müzisyen (d. 1784)

Mayıs
 17 Mayıs – Andreas Felix von Oefele, Alman tarihçi (d. 1780)
 20 Mayıs – Seth Pomeroy, American gunsmith and soldier (d. 1777)

Haziran
 10 Haziran – John Dollond, English optician (d. 1761)

Temmuz

Ağustos

Eylül
 8 Eylül - Antoine de Favray, Fransız ressam (ö. 1798)

Ekim
 18 Ekim – Baldassare Galuppi, İtalyan besteci (d. 1785)

Kasım
 8 Kasım – Johann Ulrich von Cramer, German judge and philosopher (d. 1772)

Aralık
 17 Aralık – Emilie du Chatelet, French mathematician and physicist (d. 1749)

Doğduğu ay ve gün bilinmeyenler
 James Abercrombie, İngiliz general (ö. 1781)
 Abdi İstanbullu, Türk divan şairi (ö.1769)

Ölümler
 21 Ocak – Adrien Baillet, Fransız bilim insanı (d. 1649)
 29 Ocak – Charles Sackville, İngiliz şair (d. 1638)
 27 Şubat – John Evelyn, İngiliz günlük yazarı ve bahçıvan (d. 1620)
 1 Mart – Heino Heinrich Graf von Flemming, Alman mareşal (d. 1632)
 3 Mart – Johann Pachelbel, Alman besteci (d. 1653)
 10 Nisan – Arthur Chichester, İrlandalı asker (d. 1666)
 23 Ağustos – Edward Nott, İngiliz sömürge valisi (d. 1654)
 9 Eylül – Ferdinand de Marsin, Fransız mareşali (d. 1656)
 13 Ekim – I. Iyasus, Etyopya hükümdarı (d. 1682)
 15 Kasım – Tsangyang Gyatso, 6. Dalay Lama (d. 1683)
 9 Aralık – II. Peter, Portekiz kralı (d. 1648)
 28 Aralık – Pierre Bayle, Fransız filozof (d. 1647)

1706


NGC 6063 est une galaxie spirale située dans la constellation d'Hercule. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 6063 a été découverte par l'astronome français Édouard Stephan en .

La classe de luminosité de NGC 6063 est III-IV et elle présente une large raie HI.

À ce jour, 27 mesures non basées sur le décalage vers le rouge (redshift) donnent une distance de , ce qui est à l'intérieur des valeurs de la distance de Hubble.

Supernova
La supernova SN 1999ac a été découverte dans NGC 6062 le  par M. Modjaz, J. Y. King, M. Papenkova, A. Friedman, R. A.
Johnson, W. D. Li, R. R. Treffers et A. V. Filippenko dans le cadre du programme conjoint LOSS/KAIT (Lick Observatory Supernova Search de l'observatoire Lick et The Katzman Automatic Imaging Telescope de l'université de Californie à Berkeley). Cette supernova était de type Ia-pec.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 6063 sur le site du professeur C. Seligman

6063
Constellation d'Hercule
Galaxie spirale
Objet céleste découvert en 1882
Objet céleste découvert par Édouard Stephan

NGC 6063


توكرة "Taucheira" أو توخيرا بلدة ليبية تقع تحت منحدر الباكور، تبعد عن مدينة بنغازي نحو 70 كم إلى الشرق، وعن المرج 20 كم إلى الغرب عدد سكانها15.000 الف نسمة، سميت في الثمانينيات «العقورية». أسسها الإغريق، ثم أصبحت مستعمرة رومانية، ثم بيزنطية، ثم فتحها المسلمون. يوجد بها متحف ومجموعة من الآثار الإغريقية والرومانية، وكانت مأهولة قبل وصول الإغريق، يعتبرها البعض جزء من المدن الخمس الليبية التي تم انشاؤها شرقي ليبيا، وبدأت بها الحفريات الأثرية في ستينيات القرن العشرين.

هذه البلدة استوطنها الإنسان في عصور ما قبل التاريخ ثم سكنتها قبيلة البكاليس الليبية ثم استوطنها الإغريق في اواخر القرن السابع ق.م. وعرفت عندهم وربما قبلهم باسم «تاوخيرا»، وقد هيمنت عليها مدينة كيريني (قوريني) ووقعت تحت سيطرة ملوكها في القرنين السادس والخامس ق.م. وقد شاركتها في هذه الهيمنة مدينة برقة (حاليا المرج) التي استمرت هيمنتها حتى القرن الرابع ق.م. بحيث أصبحت تاوخيرا حليفة لها فيما يعرف بالعصر الجمهوري عصر استقلال المدن عن ملوك كيريني بعد سقوط الملكية في حوالي عام 440 ق.م.

في العصر الهلّينِستي / البطلمي عرفت تاوخيرا باسم «ارسنوي» (نسبة إلى الملكة ارسنوي الثانية زوجة بطليموس الثاني) وأصبحت منذ عام 322 ق.م. إلى عام 96 ق.م.تابعة للملوك البطالمة في مصر، ثم تابعة للإمبراطورية الرومانية شأنها شأن بقية الإقليم، تُسير من قبل حكام يرسلهم الرومان من روما، وبعد انتقال عاصمة الرومان إلى القسطنطينية عام 324 م، أصبحت تُسير من قبل الاباطرة البيزنطيين، وقد شهدت ازدهار في عصر الإمبراطور جستنيان (527-565 م) وما بعده، وبسبب جودة تحصيناتها أصبحت آخر معقل للبيزنطيين في الإقليم أثناء الفتوحات الإسلامية عام 642 م، وقد تمكن المسلمون من فتح توكرة حوالي عام 645 م، وقد استقر بها المسلمون فترة من الزمن حتى القرن الحادي عشر الميلادي ثم هُجرت.

من أبرز آثار البلدة القديمة المحاجر وماتحويه من مقابر وأبراج المدينة وأسوارها، شارع الديكومانوس، الحمامات البيزنطية والحصن البيزنطي-الإسلامي، إضافة لمتحف توكرة الموجود داخل القلعة التركية الإيطالية.

مراجع

وصلات خارجية
 Livius.org: Taucheira (Arsinoe)

أماكن مأهولة سابقا في ليبيا
أماكن مأهولة في شعبية المرج
تاريخ بنغازي
أماكن ساحلية مأهولة في ليبيا
مستعمرات رومانية
مواقع إغريقية في ليبيا
مواقع أثرية في ليبيا

توكرة


Tatarlı, Samsun ilinin Çarşamba ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Eskiden Tatarlar yaşadığından mahallenin adı Tatarlı olarak kalmıştır.

Coğrafya
Samsun iline 44 km, Çarşamba ilçesine 8 km uzaklıktadır.
Doğuda Çerçiler Köyü, Batıda Zerfeli Köyü, Kuzeyde Ömerli Köyü,
Güneyde Mahmutlu Köyü ile komşudur.

Nüfus

Nüfus Bilgileri

Yıl    Kadın Erkek Toplam

2010    104 + 119 = 223

2000    132 + 162 = 294

1990    184 + 180 = 364

1985    194 + 176 = 370

Çarşamba'nın mahalleleri

Tatarlı, Çarşamba


EL arroyo Tupambaé es un curso fluvial uruguayo que atraviesa el departamento de Cerro Largo.

Nace en la Sierra de la Quebrada y desemboca en el río Negro tras recorrer alrededor de 73 km. Su principal afluente es el arroyo Quebracho.

Cuenca del río Negro (Uruguay)
Tupambaé
Tupambaé

Arroyo Tupambaé


Jorge Lavat Bayona (Ciudad de México, 3 de agosto de 1933-Ciudad de México, 14 de septiembre de 2011), conocido como Jorge Lavat, fue un actor, actor de doblaje y locutor mexicano.

Entre los personajes a los cuales prestó su voz se encuentran Homero Addams de la famosa serie Los Locos Addams, el agente 007 James Bond en sus dos primeras películas, Britt Reid / Avispón Verde en El avispón verde y Stratos en He-Man y los amos del universo, entre muchos otros.

Biografía

Primeros años
Nació en Ciudad de México, siendo hijo de Francisco Lavat Verástegui y Edelmira Bayona Oropeza. Tuvo seis hermanos: Francisco, Paquita, Martha, María Elena y los también actores Queta Lavat y José Lavat. De joven viajó a Tijuana con intenciones de convertirse en piloto de aviación, pero regresó a la capital donde trabajó como recepcionista de hotel. Frecuentemente acompañaba a su hermana Queta a los estudios San Ángel, donde en 1957 empezó como actor de doblaje, prestando su voz para los doblajes de series norteamericanas como Los locos Addams, Los Intocables y El Avispón Verde.

Carrera
Su gran oportunidad llegó en 1958 cuando el productor Gregorio Wallerstein lo contrató para la película Las mil y una noches, al lado del gran actor Germán Valdés "Tin Tan" y la actriz María Antonieta Pons. Fue parte del grupo de actores que participaron en la primera telenovela hecha en México, Senda prohibida, en 1958. Participó en más de treinta películas, entre las que se encuentran: ¡Ay, Jalisco no te rajes!, El escapulario, Flor marchita, La hermanita Dinamita, Secreto de confesión Triángulo,  Yesenia y La caravana de la muerte. También participó en las telenovelas Corona de lágrimas, Anita de Montemar, Cruz de amor, Yesenia, La Constitución, Hermanos Coraje, Quinceañera, Muchachitas y La vida en el espejo entre muchas otras; así como innumerables obras de teatro. Los últimos 8 años representó el monólogo Pena de muerte haciendo presentaciones por toda la república mexicana.

Por su hermosa voz también fue reconocido como gran declamador, quedando para la historia dieciocho álbumes con bellas interpretaciones de temas, especialmente románticos. De él recordamos uno ya clásico, la versión en español de Desiderata, infaltable en las colecciones de los buenos conocedores de la canción hablada del mundo hispano-parlante.

Sus últimos trabajos en el cine fueron en El estudiante, Ella y el candidato y Marcelino pan y vino; y para la televisión, fue en la telenovela de Venevisión y Univisión realizada en Miami Eva Luna en 2011.

A lo largo de su vida se hizo acreedor a innumerables reconocimientos siendo el último la Diosa de Plata de Pecime como Mejor Actor por la película El estudiante.

Su último trabajo fue en el juego Fable III, interpretando a Sir Walter.

Vida personal
Jorge se casó en 3 ocasiones. La primera vez con Beatriz Romo, no procrearon hijos; con Chuty Rodríguez, tuvo una relación y procreó dos hijas: Paola y la también actriz Adriana Lavat. Su segundo matrimonio fue con Socorro Burgos con quien tuvo dos hijos más: Valery y Jorge Francisco. Volvió a divorciarse y posteriormente tuvo una relación con Ana María Torres Landa. Por último se casó por tercera ocasión con la destacada actriz Rebeca Manríquez, quien es su viuda.

Muerte
El 14 de septiembre de 2011, Lavat falleció a causa de una infección de la columna vertebral, se le operó intentando quitar dolores fuertes en la zona lumbar, de esa operación surgió una infección y requirió  dos operaciones más, la última, lo mantuvo en estado de gravedad, con coma inducido, en el Hospital Santa Elena de Ciudad de México unos días antes de su fallecimiento. Su cuerpo fue cremado el día 16 del mismo mes, y sus cenizas fueron depositadas junto a las de su madre en la Iglesia de la Santa Cruz.

Filmografía

Películas
 Ella y el candidato (2011) .... Roberto Girault
 Marcelino pan y vino (2010) .... Fray Malo
 El estudiante (2009) .... Chano
 Un Chihuahua de Beverly Hills (2008) .... El Diablo
 Infamia (1991)
 Los guaruras (1985)
 Los malvivientes (1985)
 El billetero (1984)
 Las modelos de desnudos (1983)
 El amor es un juego extraño (1983)
 La caravana de la muerte (1983)
 Vividores de mujeres (1982)
 La Jorobada (1981)
 La casa prohibida (1981)
 El perdón de la hija de nadie (1978)
 Duro pero seguro (1978) .... Armando
 Sor Tequila (1977) .... Ignacio
 Eva ¿qué hace ese hombre en tu cama? (1975) .... César
 Algo es algo, dijo el diablo (1974)
 La tigresa (1973) .... Manuel Villafuerte
 Santo y el águila real (1973) .... Manuel Villafuerte
 Besos, besos... y más besos (1973)
 La gatita (1972)
 Triángulo (1972) .... Miguel Escontria
 Sucedió en Jalisco (1972)
 La criada bien criada (1972)
 Dos mujeres y un hombre (1971) .... Mario Christie
 Secreto de confesión (1971) .... Esteban
 Yesenia (1971) .... Osvaldo Leroux
 El ídolo (1971)
 Rosario (1971)
 Las figuras de arena (1970)
 La hermanita Dinamita (1970) .... Dr. Miranda
 El criado malcriado (1969) .... Alejandro
 El aviso inoportuno (1969)
 Las impuras (1969)
 La marcha de Zacatecas (1969)
 Flor marchita (1969) .... Bernardo Molina
 Cuatro hombres marcados (1968)
 El escapulario (1968) .... Capitán
 Domingo salvaje (1967) .... Policía
 "El rata" (1966)
 La Valentina (1966) .... Erasmo
 Especialista en chamacas (1965)
 ¡Ay, Jalisco no te rajes! (1965)
 Los hijos que yo soñé (1965)
 El gallo de oro (1964)
 Napoleoncito (1964)
 Una joven de 16 años (1963)
 Azahares rojos (1961)
 Chicas casaderas (1961)
 Dos corazones y un cielo (1959) .... Representante del auditorio
 El que con niños se acuesta... (1959)
 Las mil y una noches (1958)

Telenovelas
 Senda prohibida (1958)
 Corona de lágrimas (1965-1966) .... Edmundo "Dandy" Chavero Moncada
 Un grito en la obscuridad (1965)
 La sombra del pecado (1966)
 Anita de Montemar (1967) .... Héctor
 Deborah (1967)
 El usurpador (1967)
 Obsesión (1967)
 Cynthia (1968)
 Cruz de amor (1968) .... Marcos de los Monteros
 Una plegaria en el camino (1969)
 La familia (1969)
 De turno con la angustia (1969)
 La Constitución (1970) .... Jaime López
 Cuando regreses (1970) .... Eduardo
 Yesenia (1970-1971) .... Oswaldo Leroux
 Cristo negro (1971) .... Javier
 Hermanos Coraje (1972-1973) .... Jerónimo Coraje
 El honorable señor Valdez (1973-1974) .... Héctor
 Mi hermana la Nena (1976-1977) .... Jorge
 Acompáñame (1977-1978) .... Doctor
 Añoranza (1979) .... Alberto
 Julia (1979) .... Vicente
 El periquillo sangriento (1981)
 El amor ajeno (1983-1984) .... Charlie
 Vivir un poco (1985-1986) .... Antonio Buenrostro
 Monte calvario (1986) .... Armando Montero
 Quinceañera (1987-1988) .... Roberto Villanueva
 Muchachitas (1991-1992) .... Guillermo Sánchez-Zúñiga
 Perla (1998) .... César
 La vida en el espejo (1999) .... Don Omar
 Cara o cruz (2001) .... Melchor Hidalgo
 La virgen de Guadalupe (2002) .... Agustín Xólotl
 Eva Luna (2010-2011) .... Julio Arismendi

Videojuegos
 Fable III (2010) .... Sir Walter

Premios

Premios TVyNovelas

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Ciudad de México
Actores de televisión de México
Actores de cine de México
Actores de Ciudad de México
Actores de voz de México
Fallecidos en Ciudad de México
Locutores de México

Jorge Lavat


Cestovna povezanost s južnom Dalmacijom naziv je prometno-infrastrukturnog projekta u Dubrovačkoj-neretvanskoj županiji čiji je cilj povezanost teritorija Republike Hrvatske na samom jugu izgradnjom Pelješkog mosta s pristupnim cestama i cestama na Pelješcu (tzv. obilaznica Stona). Provođenje ovog projekta traje od 2016., i predviđa se završetak, do 2022. godine tijekom kojih će biti izgrađeno sveukupno 32,53 km cesta s pripadajućim pratećim objektima (vijadukti, mostovi, tuneli, podvožnjaci, odmorišta, vodospreme i dr.).

Ukupna vrijednost projekta iznosi 4 023 978 948,00 kuna od čega je ukupno 2 733 225 710,49 kn bespovratnih sredstva EU-a (85 %) iz Operativnog programa Konkuretnost i kohezija za razdoblje OP Konkuretnot i kohezija 2014. - 2020. Ugovor je potpisan 13. lipnja 2017.

Izgradnja se odvija u četiri faze.  Prva faza je izgradnja mosta kopno-Pelješac (2,4 km), druga faza je izgradnja pristupnih cesta na kopnu (2,14 km) i na Pelješcu (9,898 km), treća faza izgradnja stonske obilaznice 1. faze (poddionica Sparagovići/Zaradeže-Prapratno duljine 10,2 km) i četvrta faza je izgradnja stonske obilaznice 2. faze (poddionica Prapratno-Doli duljine 7,89 km).

Izvori

Vanjske poveznice

Cestovni promet u Hrvatskoj

Cestovna povezanost s južnom Dalmacijom


فكيات أو الفقاريات الفكية أو فكّيّات الفم   هي تحت شعبة من الأسماك تتبع ال الفقاريات. وهي مجموعة من الفقاريات ذات الفكين. تتنوع الفكيات لدرجة عالية وتشمل قرابة 60 ألف نوع، مما يشكل 99% من جميع الفقاريات الحية. الأسم العلمي مؤلف من كلمتين يونانية (gnathos = γνάθος = فك) + (stoma = στόμα = فم).

تصنيف

تضم ما تحت شعبة الفكيات التالي:
  لوحيات الأدمة المنقرضة
 فكيات حقيقية
 الأسماك
 الأسماك الغضروفية
 الأشلاق
 قرشيات حقيقية
  القرشيات الشوكية المنقرضة
  الأسماك الغضروفية
  الأسماك العظمية
  الأسماك العظمية
 الشفنينيات
  الفقاريات الرباعية الأطراف

المميزات
 لها هيكل غضروفي تترسب به أملاح مثل الكالسيوم في بعض اجزائه لتكسبه صلابة شديدة كما أن لها عمود فقري جيد التكوين متكون من فقرات منفصلة
 الجسم مغطى بهيكل خارجي متمثل في القشور الدرعية والتي تنشأ من الأدمة، والجلد يفرز المخاط
 الزعانف منفردة مثل الظهرية والذيلية والبطنية، وزوجية مثل الصدرية والحوضية
 الأعين جانبية ومحاطة بالجفون
 الفم هلالي الشكل ويفتح للجهة البطنية ومزود باسنان قوية وله فك علوي وآخر سفلي
 لها فتحتا أنف قد تتصلان بالفم عن طريق ميزاب فمي انفي
 الأمعاء بها صمام حلزوني
 لها ثقوب بطنية
 لا توجد بها مثانة هوائية وذلك يساعدها على الطفو
 تتنفس بالأكسجين الذائب في الماء بواسطة الخياشيم
 الفتحات الخيشومية من 5-7 أزواج وتفتح للخارج مباشرة بدون غطاء للخياشيم
 توجد مساكات للذكور تستخدم لنقل الحيوانات المنوية أثناء التسافر والاخصاب كما أن لها كيس بيض تنمو داخله الأجنة
 القلب يتكون من أربع حجرات هما مجمع وريدي وأذين وبطين ومخروط شرياني

أمثلة الأسماك الغضروفية
قرش كلب السمك أو ما يعرف بكلب البحر اكتسب الاسم من حقيقة أنه يصطاد في مجموعات كما أنه يعتمد على حاسة الشم ويعيش عادة قرب القاع ويتغذى على الكائنات الحيوانية سواء حية أو ميتة
الشكل الخارجي :
الشكل مغزلي يضيق تدريجياً من الأمام للخلف، الجلد من النوع الخشن لاحتوائه على قشور تسمى القشور الدرعية وهي تشبه الأسنان وتتركب من صفيحة قاعدية مندغمة في الجلد وشوكة تبرز من الجلد متجهة لخلف الحيوان والصفيحة القاعدية تتركب من مادة العاج أما السن أو الشوكة فتتركب من العاج وتغطيها من الخارج طبقة المينا وتلك المواد من أقوى المواد التي يتنجها الكائن الحي والشوكة الدرعية تحتوي على اللب الذي يوجد به أوعية دموية وهذا النوع من القشور غير مستديم حيث يمكن أن يستبدل من حين لاخر
وجسم قرش كلب السمك يقسم إلى الرأس والجذع والذيل، اما الرأس فعريض ومفلطح ومنضغط من أعلى لأسفل ويحتوي على فتحة الفم وهي هلالية الشكل موجودة بالجهة البطنية للسمكة ويحيط بالفم فكان أحدهما علوي والآخر سفلي وهما يحملان صفوف من الاسنان المتجهة للخلف وهذه الأسنان تعتبر أشواك درعية متحورة، تحمل الرأس زوج من العيون ويوجد خلفهما مباشرة فتحة المتنفس، يوجد أمام الأنف فتحتان تمثلان الأنف والذي يتصل بالفم عن طريق الميزاب اللانفي الفمي، وفي نهاية الرأس توجد خمس أزواج من الفتحات الخيشومية والتي لا تغطى بغطاء خيشومي، أما الجذع فيبدأ بعد آخر فتحة من الخياشيم وينتهي بانتهاء الأحشاء ويحمل زوج من الزعانف الصدرية وأيضاً زوج من الزعانف الحوضية وتعمل الزعانف على اتزان السمكة وتسهيل دورانها والتفافها، وتوجد ثقوب بالجهة البطنية من السمكة تؤدي إلى التجويف البريتوني للسمكة كما يوجد للأمام منها فتحة المذرق أو المجمع كشق طولي صغير بين الزعنفتان الحوضيتان، وفي الذكر يلاحظ أن الجزء الداخلي من الزعنفة الحوضية به مساكتان في كل منهما ميزاب للداخل عندما يقتربان من بعضهما تتكون قناة لنقل الحيوانات المنوية من الذكر للانثى أنثاء التزاوج لأن التلقيح داخلي
الذيل رفيع ومدبب ومتجه لأعلى ويحمل زعنفة ذيلية غير متساوية الانقسام وتعمل كأهم عضو لحركة الحيوان كما أنها تستخدم كدفة لتوجيه الحيوان أثناء السباحة وأيضاً يعمل على رفع الجزء الأمامي من الحيوان أثناء الغوص حيث أن الجزء الأمامي أثقل من الخلفي
الجهاز الهضمي :
يبدأ بفتحة الفم الهلالية والتي تحاط بفكين يحملان صفوف من الأسنان ويؤدي تجويف الفم إلى تجويف البلعوم والذي يحتوي على خمس أزواج من الفتحات الخيشومية على جانبيه، ويلي البلعوم مريء قصير والذي يؤدي إلى المعدة التي تتكون من جزئين الأمامي هو الفؤادي والخلفي هو البوابي حيث توجد في نهايته عضلة عاصرة ويفتح البوابي إلى الاثنى عشر والذي بدوره يسلم إلى اللفائفي وهو انبوبة بسيطة ولكنها تحتوي على صمام لولبي يعمل على زيادة مساحة سطح الامتصاص كما يتسبب في تحريك الطعام ببطء في القناة الهضمية مما يسهل الهضم والامتصاص وقبل نهاية القناة الهضمية يوجد المستقيم وهو يحتوي على غدة مستقيمية هامة وهي تخلص الحيوان من الأملاح مثل كلوريد الصوديوم والتي تدخل الجسم من ماء البحر، وينته الجهاز الهضمي بالمجمع ويفتح للخارج بفتحة المجمع

مقالات ذات صلة

 سمك الأبراميس
 سمك أعماق البحار
 مزدوجات الخطم

مراجع

تصنيف الفقاريات
فكيات
كائنات باقية ظهرت خلال الأوردوفيشي

فكيات


Onthophagus kuluensis é uma espécie de inseto do género Onthophagus da família Scarabaeidae da ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente pela primeira vez no ano de 1891 por Bates.

Referências

Ligações externas

kuluensis
Coleópteros descritos em 1891

Onthophagus kuluensis


Papa Leon XIII. za vrijeme svoga pontifikata (1878. – 1903.) održao je 27 konzistorija na kojima je imenovao ukupno 147 kardinala.

Konzistorij 12. svibnja 1879. (I.)
 Friedrich Egon von Fürstenberg, olomučki nadbiskup, Moravska, Austro-Ugarska
 Florian-Jules Desprez, tuluski i narbonski nadbiskup, Francuska
 Lajos Haynald, kaločko-bački nadbiskup, Austro-Ugarska
 Louis-Édouard-François-Desiré Pie, poatjerski biskup, Francuska
 Americo Ferreira dos Santos Silva, biskup Porta, Portugal
 Gaetano Alimonda, albenški biskup, Italija
 Giuseppe Pecci, vice-knjižničar Vatikanske knjižnice
 John Henry Newman, Orat., Engleska
 Joseph Hergenröther, prefekt Papinskoga doma
 Tommaso Maria Zigliara, O.P., rektor Zavoda sv. Tome della Minerva, Rim

Konzistorij 19. rujna 1879. (II.)
 Pier Francesco Meglia, damaščanski naslovni nadbiskup, nuncij u Francuskoj
 Giacomo Cattani, ancirski naslovni nadbiskup, nuncij u Španjolskoj
 Lodovico Jacobini, solunski naslovni nadbiskup, nuncij u Austro-Ugarskoj
 Domenico Sanguigni, tarski naslovni nadbiskup, nuncij u Portugalu

Konzistorij 13. prosinca 1880. (III.)
 Andon Bedros IX. Hassoun, cilicijski armenski patrijarh
 Carlo Laurenzi
 Francesco Ricci Paracciani, prefekt Papinskoga doma
 Pietro Lasagni

Konzistorij 27. ožujka 1882. (IV.)
 Domenico Agostini, mletački patrijarh, Italija
 Charles-Martial-Allemand Lavigerie, M.Afr., alžirski nadbiskup, alžir
 Joaquín Lluch y Garriga, O.C.D., seviljski nadbiskup, Španjolska
 Edward McCabe, dablinski nadbiskup, Irska
 Angelo Jacobini, prisjednik Vrhovne Svete Kongregacije rimske i opće inkvizicije

Konzistorij 25. rujna 1882. (V.)
 Angelo Bianchi, mirski naslovni nadbiskup, nuncij u Španjolskoj
 Włodzimierz Czacki, salaminski naslovni nadbiskup, nuncij u Francuskoj

Konzistorij 24. ožujka 1884. (VI.)
 José Sebastiao Neto, O.F.M.Disc., lisabonski patrijarh, Portugal
 Guglielmo Sanfelice d'Acquavella, O.S.B.Cas., napuljski nadbiskup. Italija

Konzistorij 10. studenoga 1884. (VII.)
 Michelangelo Celesia, O.S.B.Cas., palermski nadbiskup, Italija
 Antolín Monescillo y Viso, valencijski nadbiskup, Španjolska
 Guglielmo Massaia, O.F.M.Cap., stauropolski naslovni nadbiskup
 Cölestin Ganglbauer, O.S.B., bečki nadbiskup, Austro-Ugarska
 Zeferino González y Díaz Tunón, O.P., seviljski nadbiskup, Španjolska
 Carmine Gori-Merosi, tajnik Svete konzistorijalne kongregacije i Svetoga kardinalskog zbora
 Ignazio Masotti, tajnik Svete kongregacije za biskupe i redovnike
 Isidoro Verga, tajnik Svete kongregacije sabora

Konzistorij 27. srpnja 1885. (VIII.)
 Paul Ludolf Melchers, bivši kelnski nadbiskup, Njemačke
 Alfonso Capecelatro, Orat., kapuanski nadbiskup, Italija
 Francesco Battaglini, bolonjski nadbiskup, Italija
 Francis Patrick Moran, sidnejski nadbiskup, Australia
 Placido Maria Schiaffino, O.S.B.Oliv., niski naslovni nadbiskup, tajnik Svete kongregacije za biskupe i redovnike
 Carlo Cristofori, glavni saslušatelj Apostolske komore

Konzistorij 7. lipnja 1886. (IX.)
 Victor-Félix Bernadou, nadbiskup Sensa, Francuska
 Elzéar-Alexandre Taschereau, kvebeški nadbiskup, Kanada
 Benoît-Marie Langénieux, remski nadbiskup, Francuska
 James Gibbons, baltimorski nadbiskup, Sjedinjene Američke Države
 Charles-Philippe Place, nadbiskup Rennesa, Francuska
 Augusto Theodoli, prefekt Papinskoga doma
 Camillo Mazzella, S.J

Konzistorij 14. ožujka 1887. (X.)
 Serafino Vannutelli, nicejski naslovni nadbiskup, nuncij u Austro-Ugarskoj
 Gaetano Aloisi Masella, neocezarejski naslovni nadbiskup, bivši nuncij u Portugalu, kanonik Patrijarhalne Lateranske bazilike
 Luigi Giordani, ferarski nadbiskup, Italija
 Camillo Siciliano di Rende, beneventanski nadbiskup, Italija
 Mariano Rampolla del Tindaro, heraklejski naslovni nadbiskup, nuncij u Španjolskoj

Konzistorij 23. svibnja 1887. (XI.)
 Luigi Pallotti, saslušatelj Apostolske komore
 Agostino Bausa, O.P., meštar Svete palače

Konzistorij 11. veljače 1889. (XII.)
 Giuseppe Benedetto Dusmet, O.S.B. Cas., katanijski nadbiskup, Sicilija, Italija
 Giuseppe D'Annibale, karistanski naslovni biskup, prisjednik Svete kongregacije za inkviziciju
 Luigi Macchi, prefekt Svete apostolske palače

Konzistorij 24. svibnja 1889. (XIII.)
 François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne, pariški nadbiskup, Francuska
 Joseph-Alfred Foulon, lionski nadbiskup, Francuska
 Aimé-Victor-François Guilbert, bordoški nadbiskup, Francuska
 Pierre-Lambert Goossens, mehelenski nadbiskup, Belgija
 Franziskus von Paula Schönborn, praški nadbiskup, Češka, Austro-Ugarska
 Achille Apolloni, vice-kamerlengo Svete Rimske Crkve
 Gaetano De Ruggiero, regens Apostolske kancelarije

Konzistorij 30. prosinca 1889. (XIV.)
 Vincenzo Vannutelli, sardski naslovni nadbiskup, nuncij u Portugalu

Konzistorij 23. lipnja 1890. (XV.)
 Sebastiano Galeati, ravenski nadbiskup, Italija
 Gaspard Mermillod, lozanski i ženevski biskup, Švicarska
 Albin Dunajewski, krakovski knez-biskup, Poljska, Austro-Ugarska

Konzistorij 1. lipnja 1891. (XVI.)
 Luigi Rotelli, farsalski naslovni nadbiskup, nuncij u Francuskoj
 Anton Joseph Gruscha, bečki knez-nadbiskup, Austro-Ugarska

Konzistorij 14. prosinca 1891. (XVII.)
 Fulco Luigi Ruffo-Scilla, naslovni nadbiskup Petre, prefekt Papinskoga doma
 Luigi Sepiacci, O.E.S.A., kalinički naslovni biskup, tajnik Svete kongregacije za biskupe i redovnike

Konzistorij 16. siječnja 1893. (XVIII.)
 Giuseppe Guarino, mesinski nadbiskup, Sicilija, Italija
 Mario Mocenni, heliopolski naslovni nadbiskup, zamjenik državnoga tajnika
 Amilcare Malagola, fermski nadbiskup, Italija
 Angelo Di Pietro, nazianski naslovni nadbiskup, nuncij u Španjolskoj
 Benito Sanz y Forés, seviljski nadbiskup, Španjolska
 Guillaume-René Meignan, turski nadbiskup, Francuska
 Léon-Benoît-Charles Thomas, ruanski nadbiskup, Francuska
 Philipp Krementz, kelnski nadbiskup, Germany
 Ignazio Persico, O.F.M.Cap., damietanski naslovni nadbiskup, tajnik Svete kongregacije za širenje vjere
 Luigi Galimberti, nicejski naslovni nadbiskup, nuncij u Austro-Ugarskoj
 Michael Logue, armaški nadbiskup, Irska
 Kolos Ferenc Vaszary, O.S.B.Hungarica, ostrogonski nadbiskup, Austro-Ugarska
 Herbert Vaughan, vestminsterski nadbiskup, Engleska
 Georg von Kopp, vroclavski knez-biskup, Njemačka
 Adolphe-Louis-Albert Perraud, Orat., otanski biskup, Francuska
 Andreas Steinhuber, S.J.

Konzistorij 12. lipnja 1893. (XIX.)
 Victor-Lucien-Sulpice Lecot, bordoški nadbiskup, Francuska
 Giuseppe Maria Granniello, C.R.S.P., cezarejski naslovni nadbiskup, tajnik Svete kongregacije za biskupe i redovnika
 Joseph-Christian-Ernest Bourret, rodeski biskup, Francuska
 Lörinc Schlauch, nađ-varadski biskup, Austro-Ugarska
 Giuseppe Sarto, mantovski biskup, Italija.

Konzistorij 18. svibnja 1894. (XX.)
 Egidio Mauri, O.P., ferarski nadbiskup, Italija
 Ciriaco María Sancha y Hervás, valencijski nadbiskup, Španjolska
 Domenico Svampa, forlijski biskup, Italija
 Andrea Carlo Ferrari, biskup Coma, Italija
 Francesco Segna, prisjednik Svete kongregacije za inkviziciju

Konzistorij 29. studenoga 1895. (XXI.)
 Sylwester Sembratowicz, lavovski rutenski nadbiskup, Poljska, Rusija
 Francesco di Paola Satolli, lepantski naslovni nadbiskup, apostolski delegat u Sjedinjenim Američkim Državama
 Johannes Haller, salcburški knez-nadbiskup, Austro-Ugarska
 Antonio María Cascajares y Azara, valjadolidski nadbiskup, Španjolska
 Girolamo Maria Gotti, O.C.D., petranski naslovni nadbiskup, bivški internuncij u Brazilu
 Jean-Pierre Boyer, nadbiskup Bourgesa, Francuska
 Achille Manara, jakinski i umanski biskup, Italija
 Salvador Casanas y Pagés, urgelski biskup, Španjolska

Konzistorij 22. lipnja 1896. (XXII.)
 Domenico Maria Jacobini, tirski naslovni nadbiskup, nuncij u Portugalu
 Antonio Agliardi, naslovni nadbiskup Cezareje Palestinske, nuncij u Austro-Ugarskoj
 Domenico solunski naslovni nadbiskup, nuncij u Francuskoj
 Serafino Cretoni, damaščanski naslovni nadbiskup, nuncij u Španjolskoj

U ovom konzistoriju, papa Leon XIII. je imenovao i pridržao in pectore još dva kardinala. U konzistoriju 24. ožujka 1898., papa je objavio da su oba kardinala u međuvremenu umrla.

Konzistorij 30. studenoga 1896. (XXIII.)
 Raffaele Pierotti, O.P., meštar Svete palače
 Giuseppe Prisco, kanonik prvostolne katedrale u Napulju, Italija

Konzistorij 19. travnja 1897. (XXIV.)
 José María Martín de Herrera y de la Iglesia, nadbiskup Santiaga de Compostele, Španjolska
 Pierre-Hector Coullié, lionski nadbiskup, Francuska
 Joseph-Guillaume Labouré, nadbiskup Rennesa, Francuska
 Guillaume-Marie-Romain Sourrieu, ruanski nadbiskup, Francuska

Konzistorij 19. lipnja 1899. (XXV).
 Giovanni Battista Casali del Drago, carigradski naslovni latinski patrijarh
 Francesco di Paola Cassetta, antiohijski naslovni latinski patrijarh i rimski vicegerent
 Alessandro Sanminiatelli-Zabarella, tianski naslovni nadbiskup, glavni saslušatelj Apostolske komore
 Gennaro Portanova, ređio-kalabrijski nadbiskup, Italija
 Giuseppe Francica-Nava di Bontife, katanijski nadbiskup, Sicilija, Italija
 Agostino Ciasca, O.E.S.A., larisanski naslovni nadbiskup, tajnik Svete kongregacije za širenje vjere
 François-Désiré Mathieu, tuluski nadbiskup, Francuska
 Pietro Respighi, ferarski nadbiskup, Italija
 Agostino Richelmy, torinski nadbiskup, Italija
 Jakob Missia, gorički nadbiskup, Austro-Ugarska
 Luigi Trombetta, tajnik Svete kongregacije za biskupe i redovnik
 Francesco Salesio della Volpe, prefekt Papinskoga doma
 José de Calasanz Vives y Tutó, O.F.M.Cap., generalni definitor svoga reda

Konzistorij 15. travnja 1901. (XXVI.)
 Donato Maria dell'Olio, beneventanski nadbiskup, Italija
 Sebastiano Martinelli, O.E.S.A., efeški naslovni nadbiskup, apostolski delegat u Sjedinjenim Američkim Državama
 Casimiro Gennari, lepantski naslovni nadbiskup, prisjednik vrhovne Svete kongregacije svetoga Uficija
 Lev Skrbenský z Hriste, praški nadbiskup, Češka, Austro-Ugarska
 Giulio Boschi, ferarski nadbiskup, Italija
 Agostino Gaetano Riboldi, ravenski nadbiskup, Italija
 Jan Puzyna, krakovski knez-biskup, Poljska, Austro-Ugarska
 Bartolomeo Bacilieri, veronski biskup, Italija
 Luigi Tripepi, tajnik Svete kongregacije za obrede
 Felice Cavagnis, tajnik Svete kongregacije za izvanredne crkvene poslove

Konzistorij 22. lipnja 1903. (XXVII.)
 Carlo Nocella, carigradski naslovni latinski patrijarh, tajnik Svete konzistorijalne kongregacije
 Beniamino Cavicchioni, nazijanski naslovni nadbiskup, tajnik Svet kongregacije sabora
 Andrea Aiuti, damietanski naslovni nadbiskup, nuncij u Portugalu
 Emidio Taliani, sebastanski naslovni nadbiskup, nuncij u Austro-Ugarskoj
 Sebastián Herrero y Espinosa de los Monteros, Orat., valencijski nadbiskup, Španjolska
 Johannes Baptist Katschthaler, salcburški nadbiskup, Austro-Ugarska
 Anton Hubert Fischer, kelnski nadbiskup, Germany

Bilješke

Vidi još
 Kardinalski zbor
 Konzistorij

Izvori

Leon 13
Kardinalski zbor

Kardinalska imenovanja pape Leona XIII.


Mormântul Reginei Roșii este o cameră mortuară care conține rămășițele unei necunoscute femei mayașe nobile care se află în Templul al XIII-lea din ruinele orașului mayaș antic Palenque, acum în statul Chiapas din sudul Mexicului. El a fost datat undeva între 600 e.n. și 700 e.n.. Mormântul a fost descoperit în anul 1994 de către arheologul mexican Fanny López Jiménez.

Note

Bibliografie

Situri arheologice din Mexic
Civilizația Maya
Piramide

Mormântul Reginei Roșii


Pixabay este un site internațional, disponibil în 26 de limbi, care oferă gratuit imagini, filmulețe, imagini vectoriale și ilustrații de înaltă calitate. La 11 ianuarie 2016 Pixabay găzduia 540 000 imagini, grafică vectorială și ilustrații și cca 1300 de filmulețe. Din 2015 Pixabay găzduiește și filmulețe.

Istorie

Site-ul a fost înființat în noiembrie 2010, în orașul Ulm din Germania, de către Hans Braxmeier și Simon Steinberger  În martie 2012 Pixabay a fost transformat dintr-o colecție personală de imagini într-o comunitate online interactivă și internațională (interfața fiind disponibilă în 20 de limbi). În iunie 2012 Pixabay a fost inclus în motorul de căutare Creative Commons, alături de Flickr, Youtube și Wikimedia Commons. Din 2015 sunt disponibile spre descărcare și filmulețele.

Caracteristici
Toate imaginile, filmulețele, imaginile vectoriale și ilustrațiile sunt aprobate/respinse manual de membrii site-ului PixabayDecizia de aprobare sau respingere este dată în maximum câteva zile

Utilizatorul poate descărca ce dorește și fără a fi înregistrat, dar trebuie să completeze mereu un captcha. Dacă utilizatorul se înregistrează, acel captcha va dispărea

Cele mai multe imagini au cel puțin 7 MP.

Când se folosește motorul de căutare, pe primul rând vor apărea niște imagini de pe Shutterstock (un site unde imaginile sunt cumpărate), iar începând cu al doilea rând sunt afișate imaginile Pixabay. (Pixabay este sponsorizat de Shutterstock)Dacă fotograful donează mai mult de 10 imagini, reclamele încetează să-i mai apară.

Opțiunile site-ului
Fiecare utilizator înregistrat are o pagină de profilare o secțiune specială de imagini favoriteo secțiune cu fotografiile sale încărcate pe site (pot fi ordonate în funcție de numărul de vizualizări, de numărul de descărcări, de numărul de like-uri, de numărul persoanelor care au trecut imaginea la favorite și de numărul de comentariio secțiune unde votează pentru respingerea sau aprobarea noilor imaginiși o cutie poștală.

Pixabay oferă o secțiune specială numită ,,Întrebări frecvente"din 2012 un forum cu mai multe secțiuni (știri importante despre Pixabay; sugestii și sfaturi pentru îmbunătățirea site-ului; o secțiune de ajutor practic, o secțiune tehnică despre fotografie și o secțiune de chat liber)și un blog

Utilizatorii pot da like-uri la fotografiile preferate, pot posta comentarii, pot comunica între ei și își pot trece fotografiile favorite într-un loc aparte. Utilizatorii pot explora și secțiunea intitulată ,,Alegerea editorului" unde un membru al conducerii selectează fotografiile sale preferate.

Imaginile pot fi descărcate la dimensiunea dorită, de obicei fiind disponibile 4 opțiuni.

Există opțiunea de afișare a imaginilor în funcție de orientarea lor, orizontală sau verticală, apoi există posibilitatea selecției din cele 20 de domenii disponibile și de asemenea pot fi selectate mărimea imaginii și culoarea ei (predominantă).

Pentru imagini există opțiunea selectării celor mai noi sau a celor mai populare imagini.

Folosirea imaginilor
Toate imaginile și filmulețele de pe Pixabay sunt gratuite, fără drepturi de autor, fiind eliberate sub licența Creative Commons CC0. Ele pot fi descărcate, modificate, distribuite, folosite gratuit în orice scop, chiar și în scop comercial. În plus, atribuirea lor nu este obligatorie.

Deși imaginile sunt gratuite, conținutul înfățișat de unele imagini poate fi încă protejat de mărci comerciale, publicitate sau în virtutea unor drepturi private.Astfel nu pot fi folosite imaginile de persoane într-un mod care le pune într-o lumină proastă (de exemplu în imagini pornografice sau care încalcă legea sau morala)și folosirea imaginilor în care apar fețe de oameni necesită acordul persoanelor printr-un Model Released. De asemenea, dacă în imagine apare o proprietate privată este necesar acordul persoanei pentru folosirea imaginii. În plus, o imagine înfățișând o organizație cunoscută (de exemplu NASA) sau o persoană celebră (de exemplu Kate Upton) nu poate fi folosită fără consimțământ lângă un produs de vândut în maniera în care ar sugera că respectiva organizație sau celebritate recomandă acel produs.

Cine vrea să afișeze imagini de pe Pixabay pe site-ul său trebuie să le încarce pe serverul lui. URL-urile imaginilor de pe Pixabay nu funcționează pe site-uri externe.(No Hotlinking)

Standarde de calitate pentru fotografi
Fotografii care donează imagini trebuie să respecte standardele site-ului: imaginile trebuie să fie în formatele JPG, PNG, PSD, AI și SVG, să aibă până în 40 MB, să aibă cel puțin 1920 pixeli pe latura cea mai mică.,să aibă un subiect clar, să nu fie neclare, să nu fie subexpuse sau supraexpuse sau să aibă culori de o slabă calitate, să nu conțină obiecte care distrag atenția în cadru, să nu fie înclinate, să nu conțină text, să nu fie manipulate peste măsură cu margini, filtre, etc, să nu conțină ,,zgomot", artefacte sau puncte de murdărieSunt apreciate donațiile în domeniile unde există mai puține imagini: emoții, oameni, sporturi, afaceri, media socială și internet, știință, tehnologie, vacanțe și mâncare.

Înainte de a fi aprobate sau respinse de conducerea Pixabay, utilizatorii înregistrați Pixabay pot vota pentru acceptarea sau respingerea unei fotografii sau pot avea o opțiune neutră în caz că sunt nehotărâți.

Filmulețele trebuie să fie în formatele MPEG, MOV and AVI, să aibă până în 300 MB, să aibă o rezoluție minimă de 1280X720 pixeli (HD) și să nu fie mai lungi de 60 de secunde.

Fotografi
La 14.01.2016 existau circa 33 200 fotografi care donaseră cel puțin o imagine și circa 6100 de fotografi care donaseră mai mult de 10 imagini. Cel mai popular fotograf în ultimele 30 de zile este Geralt, care a donat circa 10 000 imagini, are circa 54 000 de like-uri, imaginile sale au fost trecute de circa 43 000 de ori la imagini favorite de către utilizatorii site-ului (circa 6200 de like-uri și treceri la favorite în ultima lună) și are în total circa 4 500 000 de descărcări. Cel mai mare donator este însă Hans, fondatorul Pixabay, care a donat site-ului circa 20 000 de imagini și are circa 2 100 000 de descărcări.

Donații
Cei care descarcă imagini, ilustrații, vectori sau filmulețe pot dona sume de bani fie fotografilor (prin Paypal, fotograful trebuie să-și completeze profilul cu adresa de mail, altfel apare doar opțiunea donării către site), fie site-ului Pixabay ( prin Paypal, transfer bancar sau Bitcoins).

Conducerea
Hans Braxmeier, fondatorul Pixabay și actualmente CEO al site-ului, are studii informatice și a înființat mai multe site-uri. Simon Steinberger este cofondator și CEO al site-ului și este și el dezvoltator al mai multor site-uri. Aga Marchewka, (social media și online marketing), Achim Thiemermann (social media marketing), Olga Foma (image quality control) sunt ceilalți membri ai staff-ului.

Popularitatea
La 9 ianuarie 2016 Pixabay figura pe locul 1409 în clasamentul Alexa.

Păreri

Unii au remarcat opțiunea de afișare a imaginilor în funcție de orientarea orizontală sau verticală, care lipsește altor site-uri similareposibilitatea de descărcare fără a fi înregistratși prezența mai multor dimensiuni pentru o imagine. Alții au apreciat generozitatea licențeiși posibilitatea de  motivare a fotografilor prin donații în bani. Alții au observat simplitateași varietatea opțiunilor de căutare. Alții au remarcat volumul mare de imaginidimensiunea mare a majorității lor, interfața multilingvă și eleganța și ușurința în folosire.Alții au menționat că oferta site-ului face inutil furtul de fotografii protejate de copyright. Alții au reliefat lipsa obligativității atribuirii fotografiilor. Alții au apreciat lipsa costurilor ascunse, întâlnite în cazul altor site-uri. Alții au observat prezența activă a administratorilor pe forum și caracterul prietenos al comunității. Alții au remarcat calitatea înaltă a imaginilor (comparativ cu alte site-uri similare) și excelenta viteză de încărcare.

Note

Legături externe
 Cnet, Radu Capan, Pixabay: altă resursă de imagini gratuite, 11.12.2012, http://www.cnet.ro/2012/12/11/pixabay-alta-resursa-de-imagini-gratuite/
 http://edutech4teachers.edublogs.org/2014/08/27/pixabay/
 Media and learning, Pixabay - public domain images, http://www.media-and-learning.eu/resource/pixabay-public-domain-images
 O. Peter, Pixabay, another great place for your free images, 2 februarie 2015, http://www.royaltyfreelinks.com/pixabay-more-than-300-000-free-images/
 http://andrasi.ro/pixabay-poti-utiliza-mii-de-fotografii-libere-de-drepturi-de-autor/
 http://stepanadrian.ro/cel-mai-bun-site-de-imagini-royalty-free-cu-drepturi-comerciale/
 Dieter Petereit, Pixabay: More Than 40,000 Completely Free Photos And Illustrations, 31 octombrie 2012, http://www.noupe.com/essentials/freebies-tools-templates/pixabay-more-than-40-000-completely-free-photos-and-illustrations-73034.html
 Webtechster, Pixabay.com Website Analysis, http://www.webtechster.com/pixabay.com
 Seobility.net, Pixabay.com Website Analysis, https://www.seobility.net/en/seocheck/pixabay.com
 Web.appstorm.net, Mihir Patkar, The 12 Best Places to Find Free Stock Photos, 14 august 2013, http://web.appstorm.net/roundups/media-roundups/the-12-best-places-to-find-free-stock-photos/
 Creative Shrimp.com, 7 Cool Websites with Free Images and Textures, 2015 http://www.creativeshrimp.com/7-cool-websites-with-free-images-and-textures.html
 Design instruct.com, Jacob Gube- 17 Sites for Finding Free Public Domain Images, 4 iunie 2014. http://designinstruct.com/roundups/sites-public-domain-images/
 Freetech4teachers.com, Richard Bryne, How To Use Pixabay to Find Free Images, 6 martie 2013 http://www.freetech4teachers.com/2013/03/how-to-use-pixabay-to-find-free-images.html#.VpZGP1LdZJF
 Doitwithwp.com, Dave Clements, Pixabay, Free Quality Images for Your Wordpress Site, 2 December 2014, https://www.doitwithwp.com/pixabay-cc0-free-images-wordpress/
 Electric Dialogue, Melissa Potts, Mellissa's Top Tool: Pixabay, http://www.electricdialogue.com/12-days-of-top-tools-day-7-pixabay/
 Takien.com, Pixabay Provides High Quality Professional Photo Stocks for Free, With No Hassle, ianuarie 2014, http://takien.com/blog/2014/01/14/pixabay-provides-high-quality-professional-photo-stocks-for-free-with-no-hassle/
 Detalii tehnice https://pixabay.com/de/blog/posts/pixabay-powered-by-new-server-15/
 http://hubpages.com/art/public-domain-images-pixabay
  https://pixabay.com/ro/
  https://pixabay.com/

Site-uri web
Găzduire de imagini
Domeniu public

Pixabay


Centrem é um partido político nacionalista catalão de centro-direita na Catalunha, anunciado em 11 de janeiro de 2022 pelo ex-secretário-geral do Partido Democrático Europeu da Catalunha (PDeCAT) Àngels Chacón, em uma tentativa de unificar os partidos no espaço político deixado pela dissolução da Convergência e União (CiU), e mais tarde, a conversão da aliança Juntos pela Catalunha em um projeto pessoal por Carles Puigdemont em julho de 2020. O partido é apoiado pelo antigo partido de Chacón, o PDeCAT, bem como pelos Convergentes (CNV), Liga Democrática (LD) e Livre (Lliures), e anunciou que disputará as eleições locais espanholas de 2023 em Catalunha. O Partido Nacionalista da Catalunha (PNC) da ex-coordenadora-geral do PDeCAT, Marta Pascal, rejeitou abertamente a adesão à plataforma Centrem.

Referências

Partidos políticos da Catalunha
2022 na Espanha

Centrem


Ali Paşa, Osmanlı Devleti'nin Van İlbayı (valisi) idi. 1908'de Ermeni komitacılardan Alev Başyan tarafından Batum iskelesinde öldürülmüştür.

Ali Paşa, kendi yardımcılığına Ohannes Ferit Boyacıyan'ı, Gevaş kaymakamlığına ise onun kardeşi olan Armanak Efendiyi getiriyor. Van'da Ermeni çetecilere karşı sağladığı başarı ile Van ahalisi tarafından sevilmiş adına türkü yakılmıştır.

Cenazesi ancak 15 gün sonra Sinop'ta Seyid Bilal cami defnedildi.

(Van İlbayı (valisi) Ali 1907'de Batum'da Ermeni komitaları öldürdü.) Metin Latin harfleriyle yazıldığından tarih yanlış yazılmıştır.

Dış bağlantılar
 Hasan Oktay'ın makelesi
 Hüseyin Çelik'in makalesi

1908 yılında ölenler
Osmanlı Van valileri
Suikast sonucu ölen Osmanlılar

Ali Rıza Paşa (Van valisi)


The Yellowstone River is a tributary of the Missouri River, approximately  long, in the Western United States. Considered the principal tributary of upper Missouri, via its own tributaries it drains an area with headwaters across the mountains and high plains of southern Montana and northern Wyoming, and stretching east from the Rocky Mountains in the vicinity of Yellowstone National Park. It flows northeast to its confluence with the Missouri River on the North Dakota side of the border, about 25 miles west of present-day Williston.

Yellowstone watershed

The Yellowstone River watershed is a river basin spanning  across Montana, with minor extensions into Wyoming and North Dakota, toward headwaters and terminus, respectively. The Yellowstone Basin watershed contains a system of rivers, including the Yellowstone River, and four tributary basins: the Clarks Fork Yellowstone, Wind River and Bighorn River, Tongue River, and Powder River. These rivers form tributaries to the Missouri River.

The mainstem of the Yellowstone River is more than  long. At the headwaters, elevations exceed  above sea level and descends to  at the confluence with the Missouri River in far western North Dakota. The watershed spans . The area contains many lakes, including Yellowstone Lake. There are no storage dams located on the mainstem of the Yellowstone River. However, the watershed contains five major reservoirs built on tributary rivers: Bull Lake, Boysen, Buffalo Bill, Big Horn, Tongue River, and Lake De Smet reservoirs.

Geography
The river rises in northwestern Wyoming in the Absaroka Range, on the Continental Divide in southwestern Park County. The river starts where the North Fork and the South Fork of the Yellowstone River converge. The North Fork, the larger of the two forks, flows from Younts Peak. The South Fork flows from the southern slopes of Thorofare Mountain. The Yellowstone River flows northward through Yellowstone National Park, feeding and draining Yellowstone Lake, then dropping over the Upper and Lower Yellowstone Falls at the head of the Grand Canyon of the Yellowstone within the confines of the park. After passing through the Black Canyon of the Yellowstone downstream of the Grand Canyon, the river flows northward into Montana between the northern Absaroka Range and the Gallatin Range in Paradise Valley. The river emerges from the mountains near the town of Livingston, where it turns eastward and northeastward, flowing across the northern Great Plains past the city of Billings.

East of Billings, it is joined by the Bighorn River. Farther downriver, it is joined by the Tongue near Miles City, and then by the Powder in eastern Montana. It flows into the Missouri River near Buford, North Dakota just upstream from Lake Sakakawea. The latter is a reservoir formed in 1953 by the Garrison Dam, built on the Missouri River within the Fort Berthold Indian Reservation. It flooded the fertile bottomlands of the Affiliated Tribes (Mandan, Arikara, Hidatsa), damaging their economy and reducing their ability to be self-sufficient.

In Montana, the river's waters have been used extensively for irrigation since the 1860s. In its upper reaches, within Yellowstone Park and the mountains of Montana, it is a popular destination for fly fishing. The Yellowstone is a Class I river from the Yellowstone National Park boundary to the North Dakota border for the purposes of stream access for recreational purposes.

Water right claims
The division of water rights to the entire Yellowstone River Basin among Wyoming, Montana and North Dakota, governed by a 1950 compact, was disputed in a 2010 lawsuit brought directly to the U.S. Supreme Court by Montana against Wyoming. Oral argument took place in January 2011. On May 2, 2011, the Court held 7-2 (by Justice Thomas, with Justice Scalia dissenting) that Montana had no valid claim that its water supply had been diminished since Wyoming was irrigating the same acreage as always, albeit by a more modern method that returned less runoff to go downstream to Montana. (A subsequent 2011 Supreme Court case, in which Montana asserted ownership of Missouri Basin river bottoms, so as to collect decades of back rent from a hydropower company, is unrelated. On February 22, 2012, Montana lost that case too.)

History
The name is widely believed to have been derived from the Minnetaree Indian name Mi tse a-da-zi (Yellow Rock River) (Hidatsa: miʔciiʔriaashiish'''). Common lore recounts that the name was inspired by the yellow-colored rocks along the Grand Canyon of the Yellowstone, but the Minnetaree never lived along the upper stretches of the Yellowstone. Some scholars think that the river was instead named after yellow-colored sandstone bluffs on the lower Yellowstone.

The Cheyenne, who lived in the areas of present-day Billings and Yellowstone County, called it Mo'éheo'hé'e (also Yellow Rocks River). The Crow, who lived along the upper Yellowstone in southern Montana, called it E-chee-dik-karsh-ah-shay (Elk River). Translating the Minnetaree name, French trappers in the area referred to the river as Roche Jaune (Yellow Rock), a name adopted by ethnic American, French and other European mountain men until the mid-19th century.

Independently, Lewis and Clark recorded the English translation of Yellow Stone for the river after they encountered the Minnetaree in 1805. With expanding settlement by English-speaking people from the United States, the English name eventually became the most widely used. The river was explored in 1806 by William Clark as the Lewis and Clark Expedition returned east from the Pacific Coast. Clark's Fork of the river was named after him.

Most of the natural features of the Yellowstone Valley not already named by Lewis and Clark were named by pioneer steamboat captain Grant Marsh. Marsh was selected by the Army for an exploratory expedition in 1873 on his riverboat Key West. The team was commanded by Brevet Brig. Gen. George Alexander Forsyth. Marsh kept a detailed log during the journey. The names he bestowed were recorded by an expedition representative of the War Department and applied to official maps; they include the following:

 Forsyth Butte, named in honor of Forsyth, commander of the expedition.
 Cut Nose Butte, Chimney Rock, and Diamond Island, for their resemblance to these objects.
 Seven Sisters Islands, in remembrance of Captain Marsh's seven sisters.
 Crittenden Island, for General T. L. Crittenden, who commanded the 17th Infantry, which was garrisoned at posts along the Missouri River.
 Mary Island, for the chambermaid on the Key West, wife of the steward, "Dutch Jake."
 Reno Island, for Major Marcus A. Reno, of the 7th Cavalry.
 Schindel Island, for Major M. Bryant, commanding the escort for the Key West. Edgerly Island, for Lieutenant W. S. Edgerly of the 7th Cavalry.
 Monroe Island, for Captain Marsh's brother, Monroe Marsh.
 DeRussy Rapids, for Isaac D. DeRussy, later lieutenant-colonel of the 14th Infantry.
 McCune Rapids (later misspelled "McKeon" on maps), for one of Marsh's longtime friends in St. Louis.
 Barr's Bluff, for another Marsh friend.
 Stanley's Point, for the colonel of the 22nd Infantry.
 Sheridan's Buttes, for Lt. Gen. Philip Sheridan.

The Yellowstone River had long been an important artery of transportation for Native Americans. The region around the Big Horn, Powder and Tongue rivers is the traditional summer hunting grounds for numerous Native American tribes: Lakota Sioux, Crow, Cheyenne and Cree. Gold was discovered near Virginia City, Montana in the 1860s, and two of the primary routes for accessing the goldfields were the Bozeman Trail and the Bridger Trail both of which followed the Yellowstone for a short length. In the 19th century, European-American settlers depended on the river for transportation, and generally entered the region by riverboat.

Native American anger at settler encroachment on their hunting grounds led to Red Cloud's War. The conflict was settled with the Treaty of Fort Laramie in 1868, by which the US granted the territory of the Black Hills and the Powder River Country to the Lakota people. This region included the drainages of the Big Horn, Powder and Tongue rivers. But the discovery of gold in 1874 in the Black Hills, however, attracted thousands of miners who invaded the sacred grounds and competed for resources. New armed conflicts broke out with the Lakota Sioux.

The new competition and violence led to the Great Sioux War of 1876-77. The US sent in troops to protect the miners, although they had violated the treaty, and to defeat the Sioux. In 1876, Colonel John Gibbon led a column of men from Fort Ellis near Bozeman, Montana and traveled down the Yellowstone to meet up with General Alfred Terry's Dakota Column, which had traveled upstream from North Dakota. Terry formed a base of operations at the mouth of Rosebud Creek on the Yellowstone, but the US miscalculated the strength of the Lakota, who had gathered by the thousands along the river. Lieutenant Colonel George Armstrong Custer departed from Rosebud Creek with the 7th Cavalry on the expedition that ended in his complete defeat by the Lakota and Cheyenne at the Battle of the Little Bighorn. The army ferried its survivors down the Yellowstone to the Missouri, and to Fort Abraham Lincoln.

The US Army returned in force and finally achieved victory over the tribes, forcing them onto reservations. The Lakota and allies were forced from eastern Montana and Wyoming: some bands fled to Canada, while others suffered removal to distant reservations, primarily located in present-day South Dakota and Nebraska west of the Missouri River. Crow warriors had enlisted as scouts with the US Army during the war and the Crow Indian Reservation was established in south-central Montana. The Northern Cheyenne Indian Reservation is south of the Yellowstone in Montana.

Many of the early expeditions to the area that was later protected as Yellowstone National Park traveled along the Yellowstone River. These included the Cook–Folsom–Peterson Expedition and the Washburn-Langford-Doane Expedition. In the early 1870s, the Northern Pacific Railroad attempted to extend rail service along the Yellowstone to Livingston from Bismarck, North Dakota, a route proposed to cross the last of the Lakota buffalo hunting grounds. This route was finally completed in 1883. By the early 20th century, Northern Pacific was providing train service along the river to the north entrance of the park near Gardiner.

Climate patterns
Flooding occurs in the watershed due to snowmelt, rainfall, and intense thunderstorms. In higher elevations, snowmelt can cause flood conditions due to rapid melt in spring and early summer. In lower elevations, regional rainstorms and intense thunderstorms can cause flooding in summer and fall.

Severe droughts have occurred in the Yellowstone Watershed that have lasted several years. Droughts have occurred in the basin in 1929–42, 1948–62 and 1976–82. The 1977 drought affected most of the western United States and resulted in decreased streamflows in the watershed. The reduced flow resulted in increased dissolved solids concentrations in the basin. Water quality varies across the various rivers in the basin. In mountainous areas, suspended sediment and dissolved solid concentrations are lower than in basin and plain areas. Human activities, including agriculture and mining, along with natural sources, contribute to suspended sedimentation levels in plain areas. In addition, fecal bacteria, salt, and selenium contamination is present in some streams within the watershed.

The exploitation of oil resources and infrastructure in the region has also produced contamination of the river, including by major oil spills.

2011 oil spill
An ExxonMobil pipeline runs from Silver Tip, to Billings, Montana. On Friday, July 1, 2011, it ruptured about  west of Billings at about 10:40 p.m. The resulting spill leaked an estimated 1,500 barrels of oil, equivalent to , into the Yellowstone River for 56 minutes before it was shut down. As a precaution against a possible explosion, officials in Laurel, Montana evacuated about 140 people on Saturday just after midnight, allowing them to return at 4 a.m. Montana Governor Brian Schweitzer stated that "The parties responsible will restore the Yellowstone River".

2015 oil spill
According to the Bridger Pipeline LLC, an oil spill occurred near Glendive on January 17, 2015, at 10 a.m. In response, the pipeline company shut down the pipeline at 11 a.m. in effort to prevent further environmental hazards. The company stated that 300–1,200 oil barrels (equivalent to 12,600 to 50,400 US gallons) were spilled into the river. State officials estimated, on the other hand, up to  of spilled oil. Benzene, a carcinogen, was found in ten to fifteen parts per billion."Cancer-causing agent found in Yellowstone River-sourced water supply after pipeline spill."  Japan Times (Associated Press). January 20, 2015. Retrieved January 21, 2015. An EPA official said that "anything above five parts per billion is considered a long-term risk." Nearly 6,000 people were told not to use municipal water in Glendive due to the elevated levels of cancer-causing benzene found in the Yellowstone River, and in the tap water supplied. Bottled water was provided to their residents. On January 23, 2015, the city water treatment plant was declared decontaminated. City officials declared tap water safe to consume.

The Wyoming company from True Companies' Poplar pipeline system involved in this incident has a history of nine oil spills in 2006–14 leaking an amount of  of crude. Also, their sister company Belle Fourche Pipeline owned by Tad True and their family, recorded twenty-one incidents in the same period leaking  of oil, both companies had federal fines levied against them and appear in governments records. The oil cleanup on Yellowstone River was put on hold for one month or more on February 3, 2015 until the ice melts. Montana Department of Environmental Quality was monitoring an area spanning a ninety-mile (144.8 km) stretch of the Yellowstone, from the spill site downstream to a bridge just across the North Dakota border.

2016 river closure
On August 19, 2016 the Montana Department of Fish, Wildlife and Parks Department indefinitely closed the river and its tributaries from Gardiner, Montana to Laurel, Montana to all recreational activity. The  closure resulted from a massive fish kill attributed to proliferative kidney disease, a rare but serious salmonid disease. The parasite--Tetracapsuloides bryosalmonae—is not harmful to humans or other mammals. Wildlife officials estimate tens of thousands of fish may have died, mostly mountain whitefish, but Yellowstone cutthroat and rainbow trout have been affected.
The closure is expected to cause significant adverse economic impact to businesses which depend on summer tourist and recreational activities along the river.

On September 1, 2016, the agency reopened two stretches of the river. The first stretch, from the northern boundary of Yellowstone National Park to Carbella, Montana, was open to non-fishing recreation only to allow the fish population to recover. The second stretch, from Carbella, Montana to Laurel, Montana, was opened to all uses.

Peak Yellowstone River temperatures exceeded  for 18 straight days from July 17 to August 4.
Montana Fish Wildlife and Parks notes that trout and whitefish prefer water temperatures close to .

2021 river closure
On January 26, 2021, the Montana Department of Fish, Wildlife and Parks closed a  section of the Yellowstone River approximately  east of Reed Point at the request of the Montana Department of Transportation (MDT), after MDT inspectors discovered the bridge that carried Twin Bridges Road (former US-10) over the river was in danger of collapse. The 3-span truss bridge, built in 1931, had shown advanced deterioration of the structural members. Of particular concern, one of the bridge piers had lost about half of its support capacity due to bridge scour undermining the pier footings. MDT awarded a $2 million emergency demolition contract on March 11, 2021. By the end of April 2021, construction crews had safely dismantled the failing structure, and the river reopened on May 26, 2021.

 2022 river floods

On June 13, 2022, Yellowstone National Park officials announced all park entrances were closed to visitors, citing "record flooding events" and a forecast of more rain to come. The historic Carbella Bridge was destroyed.
 2023 bridge failure
In June 2023, a railroad bridge collapsed that had been built adjacent to the Twin Bridges Road Bridge (–2021). This resulted in several rail cars falling into the Yellowstone River.  Approximately  of molten petroleum products were released into the river.  Fish consumption advisories were put in place due to the detection of polycyclic aromatic hydrocarbons in mountain whitefish downstream of the collapse.

Fishing
The Yellowstone River is considered to be one of the greatest trout streams of the world and is officially classed as a blue ribbon stream in Montana from the park to the confluence with the Boulder River east of Livingston and from the mouth of Rosebud creek near Rosebud, Montana to the North Dakota border. The lack of dams along the river provides for excellent trout habitat from high inside Yellowstone Park, downstream through Gardiner, the Paradise Valley, Livingston, and to Big Timber, a stretch of nearly . The Yellowstone varies in width from  to , so fishing is normally done by boat. The most productive stretch of water is through Paradise Valley in Montana, especially near Livingston which holds brown, rainbow and native Yellowstone cutthroat trout as well as mountain whitefish. From Billings downstream to the North Dakota border, anglers seek burbot, channel catfish, paddlefish, sauger, smallmouth bass, and walleye. The pallid sturgeon (Scaphirhynchus albus''), an endangered species endemic to the waters of the Missouri and lower Mississippi River basins, is also found in the Yellowstone.

See also

Angling in Yellowstone National Park
Fishes of Yellowstone National Park
Montana Stream Access Law
List of longest rivers of the United States (by main stem)
List of rivers of Montana
List of rivers of North Dakota
List of rivers of Wyoming
List of waterfalls in Yellowstone National Park

References

Further reading

External links

Fish and Wildlife Service: Upper Missouri River and Yellowstone
USGS Site: Lewis and Clark Expedition
State of Montana: Yellowstone River Physical Features Inventory
State of Montana: Lower Yellowstone Corridor Physical Features Inventory

Rivers of Yellowstone National Park
Rivers of Montana
Rivers of North Dakota
Rivers of Wyoming
Tributaries of the Missouri River
Bodies of water of Stillwater County, Montana
Bodies of water of Sweet Grass County, Montana

Yellowstone River


Kaartinkaupunki () er en bydel i den sydlige del af Helsinki, Finland.

Kaartinkaupunki udgøres af området mellem Esplanadeparken og Tähtitornin vuori (svensk: Observatorieberget). Selvom grænserne allerede blev fastlagt i 1812, fik bydelen først sit navn i 1959. Kaartinkaupunki ligger i Ullanlinna-distriktet (svensk: Ulrikasborg) i det sydlige stordistrikt. Bydelen er opkaldt efter den gamle, russiske militærbase på Kasarmitori (svensk: Kaserntorget). Den ældste del af kasernen blev opført i 1822. Den Finske Garde holdt til her.

Kaartinkaupunki har et areal på 0,33 km2 og et indbyggertal på 999 (2013).

Bydele i Helsinki

Kaartinkaupunki