César Armando Librado Legorreta (n. 1981)  es un asesino serial sentenciado por ocho violaciones y el asesinato de siete mujeres en el Valle de México.

Modus operandi
El modus operandi de Librado Legorreta era aprovechando su oficio de chófer de la Ruta 2 que corre del Metro Chapultepec a Valle Dorado, en altas horas de la noche y la madrugada aprovechaba para violar y asesinar a mujeres de entre los 17 y 34 años de edad. Para cometer los ilícitos simulaba una descompostura en su vehículo; bajaba a todos los pasajeros excepto a una chica, a continuación le ofrecía llevarla hasta donde fuera si lo esperaba a que arreglara la falla, pero antes de llegar al lugar cambiaba de ruta, violaba a la chica y la mataba, posteriormente la arrojaba al canal en Tlalnepantla. En ocasiones podía variar este modus operandi, ya que a veces lo hacía con la última pasajera de la noche antes de llegar a su base.

Captura y evasión
César Armando Librado Legorreta, "El Coqueto", es un asesino serial que vivía en el municipio de Tultitlán con su esposa y dos hijos, trabajaba como chofer de la ruta 2 del transporte público, manejando un microbús, con matrícula 712TL066, y en el cual cometía sus crímenes.
Conforme a la carpeta de investigación que se realizó para su captura y proceso, su primer crimen lo cometió el 14 de julio; el segundo, el 26 de noviembre; el tercero, el 13 de diciembre del 2011; y su cuarto feminicidio lo cometió el 30 de diciembre y los dos últimos el 8 y el 18 de enero de 2012.

Inicialmente es capturado el 26 de febrero, en el Distrito Federal, detenido y trasladado a las instalaciones de la Subprocuraduría de Justicia, con sede en Barrientos,  en Tlalnepantla de Baz, Estado de México.

Está relacionado con ocho feminicidios cometidos en la Zona Metropolitana;el asesino conducía un microbús que corría de Valle Dorado a Chapultepec.  pero se evade de las instalaciones de Procuraduría General de Justicia del Estado de México en Tlalnepantla de Baz. Las autoridades ofrecían un millón de pesos por información que llevara a la reaprehensión de Librado Legorreta. Finalmente el sábado 3 de marzo de 2012 es reaprendido por agentes de la Procuraduría General de Justicia del Estado de México en La Magdalena Contreras (Distrito Federal). Con las reformas al Código Penal del Estado de México esto a fines del año 2011,  en caso de ser declarado culpable sería el primer caso de prisión vitalicia por feminicidio y violación en el Estado de México.

Se fuga "El Coqueto"

César Armando se fugó de la Subprocuraduría de Justicia de Tlalnepantla; Luego de que la PGJEM informara que había detenido el fin de semana a un multihomicida y presunto violador, la madrugada del lunes César Armando Librado Legorreta, El Coqueto, se fugó con la ayuda de sus celadores, confirmó el procurador estatal Alfredo Castillo, quien dijo, que al no tener la figura del arraigo, los detenidos sólo pueden ser cuidados, pero sin violar sus garantías individuales, por lo que en cualquier descuido, como en este caso, se pueden escapar.

Explicó, que en la madrugada del lunes, el agente del Ministerio Público se dio cuenta de que tanto, el detenido como los tres policías ministeriales no se encontraban en las instalaciones. Tras dar a conocer la noticia se rastreó a los efectivos policiales.

"Este martes en la madrugada fue detenido uno de los tres policías ministeriales, quien ha dicho que al percatarse que el reo se había brincado de una ventana y al saber que serían culpados, se dieron a la fuga para no ser detenidos", dijo Castillo Cervantes.

A pesar del error, el procurador dijo que en las próximas horas sería detenido, pues su arresto se dio luego de meses de investigación y por lo tanto, "lo tenemos perfectamente ubicado. Ahora será más sencillo (detenerlo)".

Comentó que consignarán a los tres policías ministeriales por negligencia y haber escapado.

El sábado 3 de marzo de 2012 es reaprendido por agentes de la Procuraduría General de Justicia del Estado de México en Magdalena Contreras

Sentencia
El 12 de diciembre de 2012 fue declarado culpable y sentenciado a 240 años de prisión por el feminicidio y violación de seis mujeres.

Véase también
 Feminicidios en el estado de México
 Feminicidios en Ciudad Juárez

Referencias

Enlaces externos
 Procuraduría General de Justicia del Estado de México - Orden de aprehensión de César Armando Librado Legorreta
 Se fuga El Coqueto; cometió 7 feminicidios
 Los asesinos seriales de mujeres en México

Asesinos en serie de México
Criminales de México
Feminicidios en el Estado de México
Feminicidios en México
Violadores de México

César Armando Librado Legorreta


اضغط لتتكلم ، معروفة أيضاً باضغط ليتم الإرسال , هي طريقة اتصال تعتمد على خطوط الاتصالات النصف مزدوجة، مع مذياع ثنائي الاتجاهات، وعبر ضغطة زر يمكن للفرد التحويل بين استلام الصوت وبث الصوت أثناء إجراء المحادثة. وتمثل أجهزة اللاسلكي الخاصة بالشرطة تطبيق شهير لمثل هذه الطريقة.

اضغط لتتكلم من خلال شبكات الهواتف
توفر حالياً الشركات المقدمة لخدمات الهواتف المحمولة خدمة «اضغط لتتكلم» من خلال شبكاتها، فمثل جهاز «الولكي تالكي» يمكنك استخدام جهازك المحمول لإجراء مكالمة بطريقة «النصف ازدواج» مع طرف آخر، وتستخدم أحد أزرار جهازك المحمول للتحويل بين «التحدث» و«الاستماع»، أيضاً يمكنك عن طريق «اضغط للتكلم» إجراء محادثة مع مجموعة في نفس الوقت بنفس الطريقة.

مراجع

اتصالات

اضغط لتتكلم


Serjania divaricocca é uma espécie de planta do gênero Serjania e da família Sapindaceae.

Taxonomia

A espécie foi descrita em 2001. O espécime-tipo foi coletado no município de  Santa Teresa, Valssugana Velha, Estação Biológica de Santa Lucia, na margem oeste do Rio Tingui, abaixo de uma cachoeira no Alto do Itapinhoa.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e trepadeira.

Descrição

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada no estado brasileiro de Espírito Santo.
Em termos ecológicos, é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Serjania  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Serjania divaricocca no projeto Flora e Funga do Brasil
 Serjania divaricocca no portal do Centro Nacional de Conservação da Flora (Brasil)

Serjania
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Serjania divaricocca


The Goblin Reservation este un roman din 1968 de Clifford D. Simak. A fost nominalizat în 1969 la Premiul Hugo pentru cel mai bun roman. Romanul prezintă un om de Neanderthal educat, un tigru cu dinți sabie biomecanic, extratereștri care se deplasează pe roți, un om care călătorește în timp cu ajutorul unui dispozitiv nesigur implantat în creier, o fantomă, troli, banshee, goblini, un dragon și chiar pe Shakespeare însuși.

The Goblin Reservation este povestea profesorului Peter Maxwell. Aceasta are loc în viitorul îndepărtat, când Pământul a fost transformat într-o universitate planetă; o planetă unde creaturi din toate colțurile galaxiei vin să studieze și să învețe.

Referințe și note

Legături externe

Romane științifico-fantastice
Romane de Clifford D. Simak
Cărți din 1968
Oameni preistorici în cultura populară
1968 în științifico-fantastic

The Goblin Reservation


Alle kongens mænd er en amerikansk film fra 1949 instrueret af Robert Rossen. Filmen er baseret på Robert Penn Warrens roman af samme navn.

Plot

Filmen handler om den ambitiøse advokat Willie Stark fra Kanoma City, som arbejder sig vej frem til guvernør. Hans politiske liv ender tragisk.

1930'erne: Journalisten Jack Burdon (John Ireland) sendes til en lille amerikansk by for at dække et lokalt valg. En af kandidaterne er Willie Stark (Broderick Crawford), og hans vigtigste valgsag er kampen mod korrupte politikere, der sidder i byrådet. Stark nægtede imidlertid at samle mere end fem mennesker på et offentligt sted, og sønen Tom (John Derek) bankes, når han forsøger at uddele foldere. Willie taber valget og afslutter i stedet sin juridiske uddannelse. På statsligt niveau er der også en masse korruption, og en af de to kandidater har brug for en modstander, der kan stjæle stemmer fra den anden. Willie forstår ikke helt, hvad spillet handler om og sætter godtroende valg. Det vil være et tab, men ikke uden ham indser han endelig indstillingen, og dermed bliver han endnu mere voldsom. Jack får et job med ham, og sammen med den rådgiver Sadie Burke (Shepperd Strudwick) og bodyguard Sugar Boy (Walter Burke) følger han Willies vej til magten som guvernør. Men når man får så meget magt på sine hænder bliver det vanskeligt at forenet liv og lære.

Rollebesætning

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1949
Sort-hvide film fra USA
Oscar for bedste film
Film instrueret af Robert Rossen
Film baseret på bøger
Engelsksprogede film

Alle kongens mænd (film fra 1949)


Das Porträt eines Mannes ist eine um 1512 datierte Zeichnung im Bestand der Biblioteca Reale in Turin. Sie wird gewöhnlich als ein Selbstbildnis des italienischen Renaissancekünstlers Leonardo da Vinci (1452–1519) bezeichnet. Ob es sich jedoch bei dem Werk um ein Selbstporträt handelt, ist stark umstritten.

Das Porträt ist eine häufig reproduzierte Zeichnung und findet vor allem Verwendung zur Darstellung der Person Leonardo da Vincis als Künstler, Renaissancemensch und Universalgenie.

Beschreibung
Das Porträt ist in Rötel auf Karton ausgeführt. Es zeigt den Kopf eines älteren Mannes im Viertelprofil; das Gesicht ist leicht aus der Frontalansicht gedreht. Die dargestellte Person ist durch ihre langen Haare und einen langen, wehenden Bart gekennzeichnet, der über die Schulter auf die Brust fällt. Die Länge der Haare und des Barts ist ungewöhnlich für die Porträtmalerei der Hochrenaissance.

Die Person hat eine etwas gebogene Nase und ist von tiefen Falten auf der Stirn und Tränensäcken unter den Augen gezeichnet. Es scheint, als ob der Mann seine oberen Schneidezähne verloren hat, so dass das Philtrum, die Vertiefung zwischen Nase und Oberlippe, eingefallen ist. Die Augen der Person richten sich nicht auf den Betrachter, sondern blicken, etwas verschleiert durch die langen Augenbrauen, an ihm vorbei.

Das Werk ist in feinen Linien gezeichnet. Schatten wurden durch Schraffuren gesetzt, die offenbar mit einer linken Hand ausgeführt wurden. Leonardo war ausgeprägter Linkshänder.

Das Papier hat bräunliche Flecken durch feuchtigkeitsbedingte Ansammlung von Eisensalzen. In der Biblioteca Reale ist die Zeichnung aufgrund ihrer Empfindlichkeit und ihres schlechten Zustands im Allgemeinen nicht der Öffentlichkeit zugänglich.

Geschichte und Kontroverse
Ob es sich bei dem Werk tatsächlich um ein Selbstporträt handelt, wird von Kritikern kontrovers diskutiert. Die Identität der dargestellten Person ist zweifelhaft und die Urheberschaft ist nicht gesichert.

Die Zeichnung wurde der Öffentlichkeit erst im 19. Jahrhundert bekannt. Die meisten Zeichnungen aus dem Nachlass Leonardo da Vincis wurden nach dessen Tod von seinem Schüler und Erben Francesco Melzi (um 1491/92 – um 1570) in seiner Villa bei Vaprio d'Adda verwahrt. Sein Sohn Orazio Melzi erbte die Unterlagen im Jahr 1570. Die Blätter wurden verkauft und das wertvolle Material wurde verstreut.

Im Jahr 1840 erwarb Herzog Karl Albert von Savoyen das Werk von einem Sammler. Zu diesem Zeitpunkt wurde die Zeichnung bereits als "Selbstbildnis des Leonardo da Vinci" bezeichnet. Der Titel fußt auf der offensichtlichen Ähnlichkeit des Dargestellten mit der Figur des Platon, verkörpert durch Leonardo da Vinci, auf dem Fresko Raffaels (1483–1520) "Die Schule von Athen". Aus der Sammlung des Hauses Savoyen gelangte es in den Bestand der Biblioteca Reale.

Ein häufiger Einwand ist, dass die Zeichnung einen Mann in einem erheblich höheren Lebensalter abbildet; der Künstler selbst starb 1519 im Alter von 67 Jahren. Dagegen wird behauptet, dass Zeitzeugen berichteten, der Künstler sei in seinen letzten Lebensjahren stark gealtert. Es wird angenommen, dass er in seinen letzten Lebensjahren an den Folgen eines Schlaganfalls litt, einer rechtsseitigen Hemiparese.

Andere Thesen besagen, es handele sich weniger um ein Selbstbildnis, sondern mehr um eine "Selbstkarikatur". Es wird auch vermutet, dass die Person Leonardos Vater darstellt, den Advokaten Piero da Vinci (1427− um 1504).

Der deutsche Kunsthistoriker Hans Ost schrieb das Werk im Jahr 1980 dem italienischen Maler und Radierer Giuseppe Bossi (1777–1815) zu.

Weitere Leonardo-Abbildungen

Weitere, zu Leonardos Lebzeiten angefertigte Porträts werden anderen Künstlern zugeschrieben, zum Beispiel ein Profilporträt der Royal Collection in Windsor Castle seinem Schüler Francesco Melzi.

Vermutlich existieren weitere Abbildungen von Leonardo, die ihn als Jugendlichen oder junger Mann zeigen. Dazu gehört die vor 1476 angefertigte "Statue des David"  des Malers und Bildhauers Andrea del Verrocchio (1435/36–1488). Leonardo erhielt seine künstlerische Ausbildung, etwa von 1470 bis 1477, als Schüler Verrocchios in Florenz. Denkbar ist, dass Verrocchio seinen jungen Schüler als Modell des David nahm.

Leonardo da Vinci selbst begann um 1481 mit dem Entwurf des Gemäldes "Die Anbetung der Könige". Das Bild blieb unvollendet. Einige Kritiker vermuten, dass eine Figur am rechten unteren Bildrand Leonardo darstellt. Die Darstellung hat jedoch nicht den Charakter eines eigenständigen Porträts.

Wenn die Zeichnung der Biblioteca Reale authentisch ist, bleibt sie somit das einzige Selbstporträt Leonardos.

Literatur
 Martin Kemp: Leonardo. C. H. Beck, München 2008, ISBN 978-3-406-56821-3
 Charles Nicholl: Leonardo da Vinci – Die Biographie. S. Fischer, Frankfurt am Main 2006, ISBN 978-3-10-052405-8
Hans Ost: Das Leonardo-Porträt in der Kgl. Bibliothek Turin und andere Fälschungen des Giuseppe Bossi. Gebr. Mann, Berlin 1980, ISBN 3-7861-1299-1

Weblinks

Einzelnachweise

Grafik von Leonardo da Vinci
Zeichnung (Werk)
Leonardo da Vinci
Gemälde (16. Jahrhundert)
Italienische Renaissance (Malerei)
Werk der Porträtmalerei
Biblioteca Reale

Selbstbildnis (Leonardo da Vinci)


Die Saison 1922/23 war die zweite reguläre Saison der Western Canada Hockey League (WCHL). Meister wurden die Edmonton Eskimos.

Modus
In der Regulären Saison absolvierten die vier Mannschaften jeweils 30 Spiele. Der Erstplatzierte wurde Meister. Für einen Sieg erhielt jede Mannschaft zwei Punkte, bei einem Unentschieden einen Punkt und bei einer Niederlage null Punkte.

Saisonverlauf
In der regulären Saison spielte die Liga erstmals in einem gemeinsamen Spielplan mit den Mannschaften der Pacific Coast Hockey Association, die aus diesem Grund ihr Regelwerk in einigen wichtigen Punkten anpassen musste, so z. B. den in der WCHL nicht mehr verwendeten siebten Spieler auf der Position des Rovers abschaffen. Die WCHL-Mannschaften konnten nur neun der 24 Spiele gegen die Mannschaften der PCHA für sich entscheiden. Die Edmonton Eskimos konnten sich schließlich souverän mit 39 Punkten durchsetzen und zogen in die Stanley Cup Challenge ein. Zudem kehrten die Crescents, die die Vorsaison in Moose Jaw beendet hatten, nach Saskatoon zurück.

Tabelle Reguläre Saison
Abkürzungen: GP = Spiele, W = Siege, L = Niederlagen, T = Unentschieden, GF = Erzielte Tore, GA = Gegentore, Pts = Punkte

Stanley Cup Challenge
Im Halbfinale um den Stanley Cup gewannen die Ottawa Senators aus der National Hockey League gegen die Vancouver Maroons aus der Pacific Coast Hockey Association. Anschließend musste der WCHL-Meister Edmonton Eskimos gegen die Ottawa Senators in der Finalserie antreten, unterlag jedoch mit 0:2 Siegen.

Literatur

Weblinks
 Die Spielzeit bei hockeydb.com

Western Canada Hockey League (1921–1926)
Eishockeysaison 1922/23
Sportveranstaltung in Nordamerika

WCHL 1922/23


Officine Meccanica Giuseppe Meldi war ein italienischer Hersteller von Automobilen und Seitenwagen.

Unternehmensgeschichte
Giuseppe Meldi gründete 1921 das Unternehmen und begann mit der Produktion von Seitenwagen und Automobilen. Der Markenname lautete Meldi. 1933 endete die Produktion von Automobilen, die lediglich zwölf Exemplare betrug. Die Beiwagen wurden bis 1953 gebaut.

Automobile
Bei den Automobilen handelte es sich um Cyclecars. Basis war ein Modell von Della Ferrera. Für den Antrieb standen luftgekühlte V2-Motoren von Della Ferrera mit 1000 cm³ Hubraum sowie Vierzylindermotoren von Chapuis-Dornier mit 750 cm³ Hubraum und Citroën mit 855 cm³ Hubraum zur Verfügung. Die Fahrzeuge boten wahlweise Platz für zwei oder vier Personen.

Literatur

 Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 2 G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 (englisch)
 Autorenkollektiv: Enzyklopädie des Automobils. Marken · Modelle · Technik. Weltbild Verlag, Augsburg, 1989

Weblinks
 GTÜ Gesellschaft für Technische Überwachung mbH (abgerufen am 12. Februar 2012)

Einzelnachweise

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Italien)
Ehemaliges Unternehmen (Turin)
Ehemaliger Cyclecar-Hersteller

Officine Meccanica Giuseppe Meldi


Clemens 6. (født som Pierre Roger i 1291, død 6. december 1352) var pave fra 1342 til sin død.

Pierre Roger var en adelsmand fra Limousin, men gik som dreng i et benediktinerkloster, blev teologisk professor i Paris, biskop i Arras, ærkebiskop i Sens, ærkebiskop i Rouen og kardinal, inden han den 7. maj 1342 blev valgt til pave – den fjerde af Avignon-paverne.

Som pave fortsatte han sin forgængers kamp mod den tysk-romerske kejser Ludvig 4. og fik ham afsat i 1346, hvorefter Karl 4. blev valgt til kejser. Pave Clemens begunstigede Cola di Rienzi, fordi han kunne bruge ham mod de romerske stormænd. For at tilfredsstille romerne lod han jubelåret fejre i 1350. Dronning Johanne af Napoli solgte ham i 1349 Avignon for kun 80.000 gylden, fordi han havde givet hende syndsforladelse for at have ladet sin mand snigmyrde og giftet sig med en af snigmorderne.

Noter

Eksterne henvisninger

Paver i middelalderen
Salmonsens

Pave Clemens 6.


is a town located in Kamimashiki District, Kumamoto Prefecture, Japan. As of March 2017, the town has an estimated population of 33,001 and a density of 500 persons per km². The total area is 65.67 km².

Kumamoto Airport is located in Mashiki.

Mashiki was near the epicenter of the 2016 Kumamoto earthquake, leading to fire and rubble killing at least 40 people.

Geography

Climate

Notable People from Mashiki
Minoru Hata, football player
Shuhei Kamimura, football player
Taishin Morikawa, football player
Hiroki Noda, football player
Ryota Sakata, football player
Shintaro Shimada, football player

References

External links

Mashiki official website

Towns in Kumamoto Prefecture

Mashiki, Kumamoto


Der Sudetendeutsche Arbeiter-Turn- und Sportverband (ATUS) war ein deutscher Arbeitersportverband in der Tschechoslowakei.

1909 wurde in Prag ein eigenständiger österreichischer Arbeiter-Turnerbund mit Schwerpunkt in Deutschböhmen gegründet. In der Tschechoslowakei ging daraus im März 1919 der Arbeiter-Turn- und Sportverband hervor. 1924 in Karlovy Vary, 1930 in Ústí nad Labem und 1936 in Chomutov veranstaltete der ATUS jeweils ein großes Bundesturnfest.

Nach dem Ende der Arbeitersportbewegung im Deutschen Reich durch die Machtergreifung der Nationalsozialisten erhielt der sudetendeutsche ATUS eine größere Bedeutung in der sozialistischen Sportinternationale.

Quellen
 Arnd Krüger & James Riordan (Hrsg.) (1996). The Story of Worker Sport. Champaign, IL: Human Kinetics. ISBN 978-0873228749

Ehemaliger Sportverband
Sport (Prag und Sudetenland)

Sudetendeutscher Arbeiter-Turn- und Sportverband


Juan Antonio Argerich fue un médico argentino del  con una destacada participación en la lucha contra las epidemias que afectaron su país en 1868 y 1871.

Biografía

Juan Antonio Argerich Martínez nació en la ciudad de Buenos Aires en 1840, hijo de Santiago E. Argerich Martínez y de Mauricia Martínez. Era hermano del doctor Adolfo Argerich, quien también tendría destacada actuación en la medicina argentina, y del doctor Manuel Gregorio Argerich (1835-1871), vicepresidente de la Municipalidad de Buenos Aires (1864), diputado provincial y nacional y convencional constituyente provincial.

Tras estudiar latín y filosofía en el Convento de San Francisco (Buenos Aires) ingresó a la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires doctorándose en 1864 con una tesis titulada Estudio sobre el chancro infectante.

Permaneció al servicio de la población afectada tanto en la epidemia de cólera que afectó su ciudad natal en 1868 como en la de fiebre amarilla de 1871, que costó la vida a sus hermanos.

Fue también profesor de la cátedra de Clínica Quirúrgica en la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires y director de la Casa de Expósitos.

Falleció en Buenos Aires después de una larga enfermedad el 20 de marzo de 1905.

Había contraído matrimonio con Mercedes Serantes Pita con quien tuvo un hijo, Teodoro Argerich Serantes.

No debe confundirse con sus parientes Antonio Argerich (1855-1940) y Juan Antonio Argerich Elizalde (1862–1924).

Referencias culturales

Es recordado su paso como alumno de la institución en Recuerdos del viejo Colegio Nacional de Buenos Aires de Federico Tobal.

Notas y referencias

Bibliografía
 Vicente Osvaldo Cutolo, Nuevo diccionario biográfico argentino (1750-1930), Editorial Elche, 1968

Enlaces externos
 Juan Antonio Argerich Martínez
 La epidemia de fiebre amarilla de 1871 en Buenos Aires

Médicos de Argentina del siglo XIX
Médicos de la ciudad de Buenos Aires
Alumnado de la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires
Profesores de la Universidad de Buenos Aires
Alumnado del Colegio Nacional de Buenos Aires
Nacidos en Buenos Aires

Juan Antonio Argerich


Ville Laihiala (d. 13 Haziran 1973) Fin bir müzisyendir.

Taneli Jarva'nın Sentenced'tan ayrılmasından sonra vokal konumunda bu gruba katılmış, Down albümünden grup dağılıncaya kadarki tüm albümlerde (Down, Frozen, Crimson, The Cold White Light, The Funeral Album) vokalistlik yapmıştır. Bir yan proje olarak geliştirdiği, yine Finlandiya çıkışlı Poisonblack grubunun ilk albümü Escapextacy albümünde gitaristlik yapmış, bu sırada Sentenced dağılma kararı almış ve Laihiala Poisonblack'in ikinci albümü Lust Stained Despair'de J.P. Leppaluoto'nun gruptan ayrılması üzerine vokalleri üstlenmiştir.

Viskiyle kirlettiği ses tonu onu diğer metal vokallerden daha farklı bir statüye yerleştirir zira ses rengindeki karakteristlik nitelikler kolay bulunur cinsten değildir. Buna rağmen canlı performansı hiçbir zaman çok parlak olmamıştır, detone olmasa da sahnede tükettiği alkol miktarının fazlalığının Laihiala'nın sahnedeki hareketlerine ve sesine ket vurduğu düşünülmektedir

Diskografi

Albümler
Poisonblack ile
 Lust Stained Despair (2006/Century Media Records)
 Escapexstacy (2003/Century Media Records)
 Rush (2006)
 A Dead Heavy Day (2008)

Sentenced ile
 Buried Alive (2006/Century Media Records)
 The Funeral Album (2005/Century Media Records)
 The Cold White Light (2002/Century Media Records)
 Crimson (2000/Century Media Records)
 Frozen (1998/Century Media Records)
 Down (1996/Century Media Records)

DVD
Sentenced ile
 Buried Alive (2006/Century Media Records)

Dış bağlantılar
 Resmi Poisonblack Website
 Resmi Sentenced Website
 Resmi Poisonblack MySpace.com sayfası

1973 doğumlular
Fin müzisyenler
Yaşayan insanlar

Ville Laihiala


Banzai er et japansk udråb, det betyder 10.000 år og symboliserer lang levetid.

Japanske ord og vendinger

Banzai


An Neotinea maculata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni René Louiche Desfontaines, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni William Thomas Stearn. An Neotinea maculata in nahilalakip ha genus nga Neotinea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Neotinea

Neotinea maculata


Križani su naseljeno mjesto u sastavu općine Tuzla, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Zemljopis
Nalazi se sjeverno od rijeke Jale. Okolna naselja su Sepetari, Kolovrat, Talijani i Simin Han.
1990. godine pripojeni su Tuzli i Siminu Hanu (Sl.list SRBIH 33/90).

Kultura
U Križanima je katoličko groblje Križani. U Križanima je filijalna crkva samostanske župe sv. Petra i Pavla u Tuzli. Izgrađena je 1971., a zvonik je dograđen 1990. godine.

Stanovništvo
Nacionalni sastav stanovništva 1981. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 859

 Hrvati - 338
 Srbi -       287
 Muslimani -   84
 Jugoslaveni - 106
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 44

Izvori

Simin Han

Križani


ආහාරවල රසය ඉහලනැංවීම සඳහා කෑම පිසීමට පෙර කුළුබඩු, තෙල්, විනාකිරි වැනි දුව්‍ය එකක් හෝ කීපයක් නියමිත අනුපාන වලින් මිශ්‍රකිරීම සහ යම් වේලාවක් තැබෑම ඒදනවා හෙවත් යේදනවා ලෙස හැඳින්වේ.

ඒදීම


Jan Huyghen van Linschoten (født 1563 i Haarlem, død 8. februar 1611 i Enkhuizen) var en nederlandsk købmand, spion, forfatter og opdagelsesrejsende.

Jan Huyghen van Lindschoten lærte købmandserhvervet hos sine brødre i Portugal og Spanien. Han besøgte i 1581-89 Goa, hvor han var sekretær for ærkebiskop Frei Vicente da Fonseca, og foretog derfra flere rejser til det portugisiske Ostindien.

Han deltog 1594-95 på en ekspedition til Karahavet.

Linschoten er kendt som forfatter til Itinerario, voyage ofte schipvaert naer Ooost ofte Portugals Indie (1596, nyutgave 1910).

Linschotenøerne er opkaldt efter ham. I 1908 blev Linschoten-Vereeniging oprettet med det formål at offentliggøre ældre nederlandsk geografisk litteratur.

Litteratur
 Van Linschoten, Jan Huyghen. The Voyage of John Huyghen van Linschoten to the East Indies, Elibron Classics, 2001, 368 pages, , Replica of 1885 edition by the Hakluyt Society, London
 Van Linschoten, Jan Huyghen. Voyage to Goa and Back, 1583–1592, with His Account of the East Indies : From Linschoten's Discourse of Voyages, in 1598/Jan Huyghen Van Linschoten. Reprint. New Delhi, AES, 2004, xxiv, 126 p., $11. .

Galleri

Opdagelsesrejsende fra Nederlandene
Personer fra Haarlem

Jan Huygen van Linschoten


Vuelta de Jorco es un distrito del cantón de Aserrí, en la provincia de San José, de Costa Rica.

Toponimia
El nombre del distrito proviene del río Jorco, un río que atraviesa el distrito y es un vocablo de origen huetar que designa un árbol (Rheedia edulis).

Ubicación
Se ubica en el norte del cantón y limita al norte con el distrito de Tarbaca, al oeste con el cantón de Acosta, al sureste con el distrito de Monterrey y al este con el distrito de San Gabriel.

Geografía

En sus inicios como uno de los distritos originales del cantón presentaba una superficie de 20,87 km². No sería hasta antes del censo del año 1984, cuando tras un ordenamiento territorial pasaría a tener la extensión actual.

Demografía

Localidades
 Poblados: Calvario, Ceiba Alta (parte), El Pilar, Jocotal, Legua de Naranjo, Mangos, Meseta, Minilla, Monte Redondo, Ojo de Agua, Rosalía, San Rafael, Santa Marta, Uruca, Vuelta de Jorco (centro).

Transporte

Carreteras
Al distrito lo atraviesan las siguientes rutas nacionales de carretera:
 Ruta nacional 209

Concejo de distrito
El concejo de distrito de Vuelta de Jorco vigila la actividad municipal y colabora con los respectivos distritos de su cantón. También está llamado a canalizar las necesidades y los intereses del distrito, por medio de la presentación de proyectos específicos ante el Concejo Municipal. El presidente del concejo del distrito es el síndico propietario del partido Liberación Nacional, José Valdemar Valverde Barboza.

El concejo del distrito se integra por:

Referencias

Distritos del cantón de Aserrí

Vuelta de Jorco


André Miguel Valente da Silva (; )  un fotbalist portughez care joacă ca atacant la Real Sociedad în La Liga, împrumutat de la RB Leipzig și Echipa națională de fotbal a Portugaliei.

Cariera de club

Porto
Silva s-a născut în Baguim do Monte, Gondomar. El a avut o scurtă perioadă în care a jucat la Boavista FC, dar a revenit repede la clubul precedent, acum purtând numele de Salgueiros 08.

Silva și-a terminat junioratul la FC Porto, după ce a ajuns aici în 2011, la vârsta de 15 ani. La data de 12 august 2013, el și-a făcut debutul profesional, înlocuindu-l în minutul 77 pe colegul sau de la a doua echipa, Tozé, într-un meci câștigat cu 3-2 în deplasare împotriva  chipei S. C. Beira-Mar în campionatul Segunda Liga.

Silva a terminat al doilea său sezon cu 34 de jocuri și șapte goluri, ajutând-o pe Porto B să termine pe poziția 13.

Silva și-a făcut debutul oficial pentru prima echipa pe 29 decembrie 2015, jucând toate cele 90 de minute într-o înfrângere 1-3 acasă, împotriva celor de la C. S. Maritimo în Taça da Liga. Prima sa apariție în Primeira Liga a avut loc patru zile mai târziu, când  l-a înlocuit pe Vincent Aboubakar în ultimele 20 de minute în înfrângerea 0-2 contra Sporting Clube de Portugal.

Silva a început sezonul 2015-2016 ca a patra rezervă de atacant, fiind preferați Aboubakar și Dani Osvaldo. Situația lui s-a înrăutățit în ianuarie 2016 cu achiziționarea lui Seok Hyun-jun și Moussa Marega. Cu toate acestea, după ce Jose Peseiro l-a înlocuit pe Julen Lopetegui ca antrenor, el a primit mai multe oportunități, și a marcat primul său gol în ligă într-o victorie 4-0 acasă împotriva Boavistei, în ultimul meci. De asemenea, el a fost titular în finala din Taça de Portugal, pe 22 mai, în care și-a ajutat echipa să revină de la 0-2 împotriva SC Braga cu o dublă, marcând unul din goluri dintr-un șut din foarfecă în ultimul minut. (într-o înfrângere cu 2-4 la penalty-uri).

Silva a început sezonul 2016-2017 într-o formă bună, cu goluri în primele două jocuri din campionat împotriva echipelor Rio Ave F. C. și G. D. Estoril Praia. A înscris, de asemenea, în remiza lui Porto de pe teren propriu contra A. S. Roma în play-off-ul UEFA Champions League. Pe 21 august 2016, a semnat un nou contract pe cinci ani, care a inclus o clauză de reziliere de 60 de milioane de euro.

Milan
Pe 12 iunie 2017, Silva s-a mutat la echipa italiană din Serie A AC Milan pe un contract de cinci ani. Transferul i-a costat pe milanezi 38 de milioane de euro. La semnare, a declarat presei: "sunt foarte fericit că m-am alăturat acestui prestigios club cu o  istorie mare." El primit numărul 9 pe tricou, purtat anterior de către Gianluca Lapadula.

Silva și-a făcut debutul pentru club pe 27 iulie, jucând 24 de minute în victoria cu 1-0 împotriva CS Universitatea Craiova în al treilea tur preliminar al UEFA Europa League. Pe 17 august, în aceeași competiție, dar în runda play-off-urilor, a contribuit cu două goluri și o pasă de gol la un 6-0 acasă contra KF Shkëndija; pe 14 septembrie, deja în faza grupelor, el a marcat un hat-trick pentru a ajuta oaspeții să învingă FK Austria Wien 5-1– Astfel, el a devenit primul jucător care să ajungă la această performanță în Europa de la Kaka în 2006, și a fost inclus în Echipa Săptămânii din UEFA Europa League datorită performanței sale.

Carieră internațională
Silva a reprezentat Portugalia la fiecare nivel de tineret. El a participat cu echipa under-20 la Cupa Mondială din 2015, marcând patru goluri în faza grupelor. Echipa sa a atins sferturile de finală; anterior, la Campionatul European sub 19 ani, el a devenit primul jucător care a înscris de patru ori într-un singur meci (victoria cu 6-1 din faza grupelor din fața Ungariei). Portugalia a terminat în cele din urmă pe locul 2.

Pe 8 septembrie 2015, în prima sa apariție pentru naționala under-21, Silva a marcat un hat-trick în 19 minute (în ambele reprize combinate), contribuind la o victorie cu scorul de 6-1 împotriva Albaniei în preliminariile Campionatului European Under-21 2017. El a fost chemat pentru prima dată la echipa de seniori de antrenorul Fernando Santos pe 26 august, jucând în a doua repriză a unei victorii cu 5-0 într-un meci amical contra Gibraltarului, în Porto, pe 1 septembrie.

Silva a marcat primul său gol pentru prima echipă a Portugaliei pe 7 octombrie 2016, meci în care a jucat toate cele 90 de minute, într-o victorie 6-0 în fața Andorrei într-un meci contând pentru calificările la Campionatul Mondial de Fotbal 2018. Trei zile mai târziu, în aceeași competiție, a înscris de trei ori în prima repriză într-un meci câștigat cu scorul de 6-0 în Insulele Feroe.

Silva a fost convocat pentru Cupa Confederațiilor din 2017 făcându-și debutul în turneu înlocuindu-l pe Ricardo Quaresma în ultimele opt minute în remiza 2-2 în faza grupelor contra Mexic. El a marcat primul său gol în competiție pe 24 iunie, jucând toate cele 90 de minute în meciul câștigat cu 4-0 contra Noii Zeelande. În finala mică echipa sa a învins-o pe Mexic cu 2-1, după prelungiri, iar el a ratat un penalty în fața portarului mexican Guillermo Ochoa.

Statistici

Club

 a. Prezențe în Taça de Portugal și Taça da Liga
 b. Prezențe în Taça de Portugal
 c. Prezențe în UEFA Champions League
 d. Prezențe în UEFA Europa League

Internaționale

Goluri internaționale

Palmares
 Porto B
 LigaPro: 2015-16
 Portugalia
 Cupa Confederațiilor FIFA: locul al Treilea 2017

Individuale
 Jucătorul anului in Segunda Liga: 2015-16
 Jucâtorul lunii în SJPF Segunda Liga: august/septembrie 2015, decembrie 2015
 UEFA Champions League XI: 2016

Referințe

Nașteri în 1995
Nașteri pe 6 noiembrie
Fotbaliști ai lui AC Milan
Atacanți
Fotbaliști ai FC Porto
Portughezi în viață
Fotbaliști internaționali portughezi
Portughezi expatriați în Italia
Fotbaliști portughezi
Sportivi din secolul al XXI-lea
Portughezi din secolul al XXI-lea
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2018

André Silva


جواز سفر إريتري هو وثيقة رسمية تصدر لمواطني إريتريا لغرض السفر الدولي والتعريف بالجنسية.

السفر بدون تأشيرة
البلدان التالية تسمح بالدخول من دون تأشيرة، أو تسمح للمواطن الأيريتري بإصدار التأشيرة لدى منفذ الوصول:

أفريقيا

الأمريكتين

آسيا

أوروبا

أوقيانوسيا

انظر أيضا
 قائمة جوازات سفر
 إريتريا

المراجع

إريتريا
سياسة إريتريا

جواز سفر إريتري


Odontesthes es uno de los trece géneros de peces de la familia Atherinopsidae, que incluye 19 especies.

Especies

 Odontesthes argentinensis - (Valenciennes in Cuvier and Valenciennes, 1835)
 Odontesthes bicudo Malabarba - and Dyer, 2002
 Odontesthes bonariensis - (Valenciennes in Cuvier and Valenciennes, 1835)
 Odontesthes brevianalis - (Günther, 1880)
 Odontesthes cuyanus - (Burmeister, 1861)
 Odontesthes gracilis - (Steindachner, 1898)
 Odontesthes hatcheri - (Eigenmann, 1909)
 Odontesthes humensis - de Buen, 1953
 Odontesthes incisa - (Jenyns, 1841)
 Odontesthes ledae - Malabarba and Dyer, 2002
 Odontesthes mauleanum - (Steindachner, 1896)
 Odontesthes microlepidotus - Girard, 1855
 Odontesthes mirinensis - Bemvenuti, 1996
 Odontesthes nigricans - (Richardson, 1848)
 Odontesthes perugiae - Evermann and Kendall, 1906
 Odontesthes piquava - Malabarba and Dyer, 2002
 Odontesthes platensis - (Berg, 1895)
 Odontesthes regia - (Humboldt in Humboldt and Valenciennes, 1821)
 Odontesthes retropinnis - (de Buen, 1953)
 Odontesthes smitti - (Lahille, 1929)
 Odontesthes wiebrichi - (C. H. Eigenmann, 1928)
 Odontesthes yucuman

Referencias

Enlaces externos

Odontesthes


منتزه الكوف الوطني في شمال غرب الجبل الأخضر قرب مدينة البيضاء رابع كبري مدن ليبيا هو أكبر المتنزهات الطبيعة مساحة في ليبيا.

تم إنشاء هذه المحمية في العام 1978 وتبلغ مساحتها 8000 هكتار من أصل 100,000 هكتار هي اجمالي مساحة منطقة وادي الكوف، تكسو المنطقة الأشجار الدائمة وشبه الدائمة الاخضرار إضافة للنباتات الرعوية، كما تتميز المحمية باحتوائها على غطاء نباتي كثيف وتنوع حيوي كبير كما تهطل عليها في فصلي الشتاء والربيع كميات كبيرة من الأمطار خصوصا في الشتاء.

الغطاء النباتي والحيوانات البرية
أكثر النباتات والأشجار انتشارا في المحمية هي البلوط، الصنوبر بأنواعه، السرو بأنواعه إضافة للأشجار أخرى متنوعة.

وتتواجد بالمنطقة أعداد من الحيوانات البرية من قبيل الثعلب، القط البري الليبي، النمس، الوشق، الظربان الليبي، الأرنب، ابن آوى، وحيوانات داخلة من قبيل الغزال واللاما كذلك توجد أعداد من الطيور المهاجرة والمستوطنة مثل الحوام، الحجل، الصقر الحر، الحباري، العصفور النوري وأنواع أخرى.

مصادر

حدائق وطنية في ليبيا
حيويات ليبيا
وادي الكوف
مناطق محمية أسست في 1975
مناطق محمية حسب الاتحاد العالمي لحفظ الطبيعة تصنيف II

متنزه الكوف الوطني


Jeffrey Viel ou Jeffrey Truchon-Viel (né le  à Rimouski, province du Québec au Canada) est un joueur professionnel canadien de hockey sur glace. Il évolue au poste d'ailier gauche.

Biographie

Statistiques
Pour les significations des abréviations, voir statistiques du hockey sur glace.

| 2013-2014 || Phoenix de Sherbrooke || LHJMQ ||8 ||0 ||0 ||0 ||2 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2014-2015 || Titan d'Acadie-Bathurst || LHJMQ ||64 ||8 ||10 ||18 ||121 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2015-2016 || Titan d'Acadie-Bathurst || LHJMQ ||66 ||33 ||23 ||56 ||132 ||5 ||2 ||5 ||7 ||4
|-
| 2016-2017 || Titan d'Acadie-Bathurst || LHJMQ ||63 ||35 ||25 ||60 ||117 ||11 ||10 ||5 ||15 ||16
|-
| 2017-2018 || Titan d'Acadie-Bathurst || LHJMQ ||58 ||39 ||23 ||62 ||127 ||20 ||14 ||9 ||23 ||34
|-
| 2018-2019 || Barracuda de San José || LAH ||68 ||11 ||11 ||22 ||94 ||4 ||1 ||0 ||1 ||6
|-
| 2019-2020 || Barracuda de San José || LAH ||54 ||13 ||17 ||30 ||103 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2020-2021 || Barracuda de San José || LAH ||17 ||2 ||2 ||4 ||31 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2020-2021 || Sharks de San José || LNH || 11 || 0 || 0 || 0 || 23 || - || - || - || - || -
|-
| 2021-2022 || Barracuda de San José || LAH || 13 || 4 || 2 || 6 || 20 || - || - || - || - || -
|-
| 2021-2022 || Sharks de San José || LNH || 34 || 3 || 2 || 5 || 114 || - || - || - || - || -
|-
| 2022-2023 || Barracuda de San José || LAH || 60 || 15 || 16 || 31 || 150 || - || - || - || - || -
|-
| 2022-2023 || Sharks de San José || LNH || 4 || 0 || 0 || 0 || 2 || - || - || - || - || -

| 49 || 3 || 2 || 5 || 139 || - || - || - || - || -

Récompenses

LHJMQ
2017-2018 : récipiendaire du trophée Guy-Lafleur

Ligue canadienne de hockey
2017-2018 : nommé dans l'équipe d'étoiles du tournoi de la Coupe Memorial 2018

Références

Naissance en janvier 1997
Naissance à Rimouski
Joueur canadien de hockey sur glace
Attaquant de hockey sur glace
Joueur de la Ligue nationale de hockey non repêché
Joueur du Phœnix de Sherbrooke
Joueur du Titan d'Acadie-Bathurst
Joueur du Barracuda de San José
Joueur des Sharks de San José

Jeffrey Viel


Masr may refer to:
 Egypt, "Masr" is the name for Egypt in Egyptian Arabic.
 Masr, Iran, a village in Isfahan Province, Iran.

See also
 Masar (disambiguation)

Masr


Prodidomus singulus est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Prodidomidae.

Distribution
Cette espèce est endémique d'Oahu à Hawaï aux États-Unis.

Description
La carapace du mâle holotype mesure  de long sur  et l'abdomen  de long sur .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Suman en 1967.

Publication originale
 Suman, 1967 : « Spiders (Prodidomidae, Zodariidae and Symphytognathidae) in Hawaii. » Pacific Insects, , , .

Liens externes

Notes et références

Prodidomidae
Espèce d'araignées (nom scientifique)
Faune endémique d'Oahu

Prodidomus singulus


برونو ميغيل ليتي باستو الشهير باسم برونو باستو ( في لشبونة)  لاعب كرة قدم برتغالي يلعب حاليا في نادي الدرجة الأولى شينيك ياروسلافل الروسي منذ سنة 2008 في خط الدفاع .

لعب باستو في أندية ألفيركا (1996-1997) بنفيكا (1998-2000) بوردو الفرنسي (2000-2004) فيينورد روتردام الهولندي (2004-2006) سانت إتيان الفرنسي (2006) ناسيونال (2006-2008) .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم رجالية برتغاليون
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون برتغاليون مغتربون في روسيا
رياضيون برتغاليون مغتربون في فرنسا
رياضيون برتغاليون مغتربون في هولندا
رياضيون من لشبونة
لاعبو الدوري البرتغالي الدرجة الأولى
لاعبو الدوري البرتغالي الممتاز
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الهولندي الدرجة الأولى
لاعبو ألفيركا
لاعبو بنفيكا
لاعبو بوردو
لاعبو سانت إتيان
لاعبو شينيك ياروسلافل
لاعبو فاينورد
لاعبو كرة قدم برتغاليون
لاعبو كرة قدم برتغاليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية برتغاليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في هولندا
لاعبو كرة قدم مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم مغتربون في هولندا
لاعبو كرة قدم من لشبونة
لاعبو منتخب البرتغال تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب البرتغال لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي ناسيونال
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1978
مواليد في لشبونة

برونو باستو


كارل ريتشارد ووز  (15 يوليو 1928 - 30 ديسمبر 2012)، عالم الأحياء الدقيقة والفيزياء الحيوية أمريكي ولد في سيراكيوز، نيويورك 15 يوليو 1928 وتوفي في إربانا، إلينوي. اشتهر باكتشافه نطاق الأصليات عام 1977 وهو الاكتشاف الذي أعاد تنظيم علم التصنيف من جديد.
وعمل بروفيسورا بقسم علم الأحياء الدقيقة في جامعة إلينوي في إربانا-شامبين.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من سيراكيوز (نيويورك)
أعضاء أجانب في الجمعية الملكية
أعضاء الأكاديمية الوطنية الأمريكية للعلوم
أعضاء الجمعية الفلسفية الأمريكية
تاريخ علم الجينات
حائزون على جوائز الأكاديمية الوطنية للعلوم
حائزون على قلادة العلوم الوطنية الأمريكية
حائزون على ميدالية ليفينهوك
خريجو أكاديمية ديرفيلد
خريجو كلية أمهرست
زملاء ماكارثر
علماء أحياء دقيقة أمريكيون
علماء من ولاية نيويورك
مواليد 1928
مواليد في سيراكيوز (نيويورك)
وفيات 2012
وفيات السرطان في إيلينوي
وفيات بسبب سرطان البنكرياس
وفيات في أوربانا (إلينوي)

كارل ووز


Tirana District () was one of the 36 districts of Albania, which were dissolved in July 2000 and replaced by 12 newly created counties. It had a population of 523,150 in 2001, and an area of . Its territory is now part of Tirana County: the municipalities of Tirana, Kamëz and Vorë.

Administrative divisions

The district consisted of the following municipalities:

Baldushk
Bërxullë
Bërzhitë
Dajt
Farkë
Kamëz
Kashar
Krrabë
Ndroq
Paskuqan
Petrelë
Pezë
Prezë
Shëngjergj
Tirana
Vaqarr
Vorë
Zall-Bastar
Zall-Herr

See also
Villages of Tirana County

References

External links
 Regional Council of Tirana County

Districts of Albania
Geography of Tirana County

Tirana District


Tomoya Hayashi (født 27. august 1999) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Kamatamare Sanuki.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Tomoya Hayashi


عَضَل هنديّ (بالاٍنجليزية Tatera indica) هو نوع من القوارض من عائلة الفأريات، ينتشر في أفغانستان ، الهند ، إيران ، العراق ، الكويت ، نيبال ، باكستان ، سيريلانكا و سوريا، وهو النوع الوحيد في جنس (Tatera)

مراجع

أنواع القائمة الحمراء غير المهددة
ثدييات أفغانستان
ثدييات الشرق الأوسط
ثدييات سريلانكا
ثدييات وصفت في 1807
عضلان
قوارض الهند
قوارض باكستان

عضل هندي


A war tax stamp is a type of postage stamp added to an envelope in addition to regular postage. It is similar to a postal tax stamp, but the revenue is used to defray the costs of a war; as with other postal taxes, its use is obligatory for some period of time.

Early Spanish issues
The first war tax stamps were produced in 1874 in Spain, during the Third Carlist War. A decree of October 2, 1873, imposed a war tax on letters and stamped documents. The stamps were issued on January 1, 1874, in two denominations, 5 centimos and 10 centimos, and depicted the Spanish coat of arms along with the inscription "Impuesto de Guerra" or "Impto de Guerra". The 5 centimo value was intended for use on letters, and the 10 centimo for use on stamped documents. A similar set, using different colors, was issued on January 1, 1875. On June 1, 1876, after the Third Carlist War had ended, a further set of five depicting King Alfonso XII was issued. Intended to help pay off war debts, this set bore denominations of 5, 10 and 25 centimos, 1 peseta and 5 pesetas. On September 1, 1877, additional denominations of 15 and 50 centimos were added to this set. A new issue, also bearing King Alfonso's likeness, was prepared and printed for use in 1879. This issue, a set of seven with denominations of 5, 10, 15, 25 and 50 centimos and 1 and 5 pesetas, was never placed in use as a decree of February 4, 1879 lifted the war tax.

Spain also issued war tax stamps in 1897 and 1898, during the Cuban War of Independence and Spanish–American War. The first set, issued in 1897, contained four stamps bearing the numbers 5, 10, 15 and 20, reflecting their denomination in centimos. The war tax was not initially applied to letters, but apparently was extended to them before the end of 1897. Again, the 5 centimo value was used on letters. Like the earlier issues, they were inscribed "Impto de Guerra"; additionally, they were inscribed "1897–98". For the second set, issued in 1898, the inscription was changed to "1898–99". A single stamp was issued in 1898, a 5 centimo value bearing the likeness of King Alfonso XIII.

World War I
The majority of war tax stamps were produced during and immediately after World War I, primarily within the British Empire and its dominions.  In most cases, they were produced by overprinting regular issues with "WAR TAX" or "WAR STAMP", though the overprint "WAR" was occasionally used (as in the issues of British Honduras).  While they were meant to pay for the war tax only, they were often applied toward postage and registration fees.  The following British colonies and dominions produced war tax stamps: Antigua, Bahamas, Barbados, Bermuda, British Guiana, British Honduras, Canada, Cayman Islands, Ceylon, Dominica, Falkland Islands, Fiji, Gibraltar, Gilbert and Ellice Islands, Gold Coast, Grenada, Jamaica, Malta, Montserrat, New Zealand, St. Helena, St. Kitts and Nevis, St. Lucia, St. Vincent, Trinidad and Tobago, Turks and Caicos Islands and Virgin Islands.

Canada was the first country to issue such stamps during this period, following passage of its Special War Revenue Act in February 1915.  Its first war tax stamps, produced by modifying the dies of its King George V stamps to read "WAR TAX", were released in March 1915, in denominations of 1 and 2 cents. There are also denominations in 4 and 8 cents. One bank-note from the 1920s is known to have both the 4 and 8 cent, original style, war-tax stamps. The design was modified again in 1916, applying the inscription "1T¢" to 2 cent stamps.  This indicated that the stamps carried both their face value and the tax of 1 cent, conceptually similar to a semi-postal stamp, but whose use was required rather than optional.  New Zealand followed Canada's example in September 1915, becoming the second country to issue war tax stamps.

Great Britain and Australia imposed war taxes on mail, but did not issue war tax stamps; instead, they used regular stamps to pay the fees.  In the United States, which also imposed a war tax following its entry into the war in 1917, the rate for a first-class letter was raised from 2 cents to 3 cents; the added cent was used to pay the tax.  A special stamp depicting the allegorical figure of Victory and flags of the Allies was issued to pay this rate.

After Portugal entered World War I in March 1916, several of its colonies issued war tax stamps as well.  Most of these were produced by overprinting "TAXA DE GUERRA" on existing stamps, though Mozambique issued a set of two which depicted allegorical figures of History and the Republic.  The Portuguese colonies of Macao, Mozambique, Portuguese Africa, Portuguese Guinea, Portuguese India and Timor issued war tax stamps.

Other war tax issues
Though many countries (e.g., Australia) imposed taxes on mail during World War II, regular stamps were used to pay those taxes.  One exception was North Borneo, which issued two war tax stamps in February 1941.  These were produced by overprinting "WAR TAX" on the 1 and 2 cent values of a 1939 set of regular stamps.

War tax stamps were issued by Bahrain in 1973 and 1974, with a denomination of 5 fils.

See also
War tax due stamp
Wilson-Todd Collection Part of the British Library Philatelic Collections and very strong in War Tax Stamps.

References and sources
Notes

Sources
 ; archived here by Internet Archive on 21 April 2010
 ; archived here by Internet Archive on 8 June 2011

Further reading

Davis, John G.M. (2009) War Tax Stamps of the British Empire First World War - The West Indies. London: Royal Philatelic Society.
Postage stamps
Philatelic terminology
Revenue stamps
Military economics

War tax stamp


Bakterije mliječne kiseline čine sveprisutnu raznoliku bakterijsku skupinu čiji su predstavnici uobičajeni stanovnici probavnog i mokraćnospolnog trakta ljudi i životinja, te tla i vode. Ovi mikroorganizmi su dobro poznati po svojoj sposobnosti da proizvode mliječnu kiselinu kao glavni krajnji proizvod svojeg anaerobnog metabolizma i po proizvodnji širokog spektra metabolita koji blagotvorno utječu na: nutritivna, senzorna i tehnološka svojstva fermentiranih prehrambenih proizvoda (biljnog i životinjskog podrijetla). Iz tih razloga se intenzivno koriste kao:

 starter kulture
 probiotici
 dodaci prehrani.

Obilježja i klasifikacija
Bakterije mliječne kiseline filogenetski spadaju u Clostridium granu gram-pozitivnih bakterija. One su anaerobi koji nemaju spore, aerotolerantne su, nemaju enzim katalazu i respiratorni lanac. Njihov DNA sastav je manji od 53 mol% gvanin+citozin dušičnih baza. Morfološki su štapićaste (bacili) ili kuglaste (koki), a prema načinu fermentacije glukoze mogu biti: homofermentativne i heterofermentativne. Homofermentativne bakterije mliječne kiseline pretvaraju ugljikohidrate u mliječnu kiselinu kao jedini ili glavni krajnji proizvod, dok heterofermentativne proizvode mliječnu kiselinu i druge proizvode kao što su: etanol, octena kiselina i ugljični dioksid. Tipične bakterije mliječne kiseline su bakterije iz reda Lactobacillales, uključujući sljedeće rodove:
 Lactobacillus
 Carnobacterium
 Lactococcus
 Streptococcus
 Enterococcus
 Vagococcus
 Leuconostoc
 Oenocococcus
 Pediocococcus
 Aerococcus
 Weissella

Izvori

Bakterije

Bakterije mliječne kiseline


Aurel C. Domșa (n. 26 septembrie  1863, Blaj – d. 22 iunie  1938, Blaj) a fost un delegat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
La 17 martie 1890 a fost hirotonit preot. În noiembrie 1889 a fost numit cancelist la Mitropolia Blajului, iar de la 1 ianuarie 1891 până în august 1922, a fost contabil prim la Administrația Centrală Capitulară Blaj. Ca membru al C.N.R. Blaj din 1918-1919, a mers pe sate, în echipă, pentru înființarea Gărzilor Naționale.  La 22 august 1922 a fost numit protopop al Blajului. A fost numit asesor consistorial al Mitropoliei Blajului, precum și a diecezelor unite Lugoj, Cluj-Gherla și Oradea. A fost redactor responsabil, proprietar și editor al ziarului "Unirea" între anii 1900-1911. Pentru un articol scris la aniversarea zilei de 3/15 mai 1904, este condamnat la 7 luni de închisoare, dintre care 2 luni le face în temnița Clujului. În anul 1926, a fost ales senator.

Educație
A urmat studiile primare, liceale și superioare-teologice la Blaj.

Note

Bibliografie
 Șerban Ioan (coord.), Dicționarul personalităților Unirii: (Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Alba Iulia, 2003, p. 58.
Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale Participanților, vol. I, Ed. Academiei Române, București, pp. 124–125.

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1863
Decese în 1938
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Preoți români
Protopopi români
Blăjeni

Aurel C. Domșa


Mordialloc ist ein Stadtteil von Melbourne im australischen Bundesstaat Victoria. Er befindet sich ca. 24 km südöstlich der Innenstadt. Der Name leitet sich aus der Sprache der Aborigines ab und bedeutet "kleiner See" oder "kleiner Bach". Durch den Stadtteil verläuft das Mordialloc Creek.

Geschichte
Das Gebiet wurde in den 1840er Jahren von einem Siedler namens McDonald bewohnt. Nach diesem ist heute eine Straße benannt. In den ersten Jahrzehnten lebten die Bewohner hauptsächlich vom Fischfang. 1863 wurde im Gebiet ein Postamt eröffnet. 1881 wurde eine Eisenbahnverbindung nach Melbourne eingerichtet.

Weblinks

Einzelnachweise

Stadtteil von Melbourne
Kingston City

Mordialloc


José Enrique Camilo Rodó Piñeyro (Montevideo, 15. srpnja 1871. ili 1872. - Palermo, 1. svibnja 1917.) bio je urugvajski filozof, esejist, književnik, prevoditelj, književni kritičar i političar katalonskog podrijetla. Brojni povjesničari filozofije smatraju ga najvećim južnoameričkim filozofom svih vremena, čije su ideje o ujedinjenu Latinska Amerike nadahnule brojne južnoameričke umjetnike. Poznat je i po tome što je mlade Južnoamerikance pozivao na odbacivanje materijalizma i povratku življenja u antičkim vrijednostima i podjednakom razvijanju duše i tijela.

Svoja književna djela stvarao je pod utjecajima modernističke književnosti. Zajedno s Rubénom Daríom smatra se utemeljiteljem modernizma na području Latinske Amerike, koji je u monotnu i jednoličnu španjolsku književnost unio promjenu koja je ostavila veliki trag u urugvajskoj književnosti i utjecala na druge latinoameričke esejiste. Njegova težnja za povratkom antičkim vrijednostima obnovila je starorimsku i straogrčku tradiciju u kulturnim krugovima Južne Amerike.

Život i djelo
José Enrique Rodó rodio se u Montevideu 15. srpnja 1871. ili 1872. (kako navodi Encyclopædia Britannica), u dobrostojećoj građanskoj obitelji, gdje je proveo većinu svoga života prepušten pisanju, poučavanju i političkom angažmanu. Već se tijekom srednjoškolskog obrazovanja počeo zanimati za život i običaje u Rimskom Carstvu i Antičkoj Grčkoj, tim više što je u gimnaziji učio latinski i starogrčki jezik. Zanimao se i za pravni i politički sustav spomenutih povijesnih država.

Prve eseje napisao je na satovima španjolskog jezika u gimnaziji, a završetkom fakulteta 1895. pomaže u osnivanju Nacionalne revizije za književnost i društvene znanosti (španjolski: Revista nacional de literatura y ciencias sociales). Od 1989. radio je kao nastavnik urugvajske i svjetske književnosti na Republičkom sveučilištu. U isto vrijeme služio je kao ravnatelj Nacionalne urugvajske knjižnice. Između 1902. i 1908. bio je zastupnik u Zastupničkom domu Urugvajskog parlamenta.

Bilješke
  Prema Encyclopædiji Britannici rođen je 1872. godine.

Izvori

Životopisi, Montevideo
Urugvajski esejisti
Urugvajski političari
Urugvajski prevoditelji
Filozofi

José Enrique Rodó


These names of stars that have either been approved by the International Astronomical Union or which have been in somewhat recent use. IAU approval comes mostly from its Working Group on Star Names, which has been publishing a "List of IAU-approved Star Names" since 2016. As of April 2022, the list included a total of 451 proper names of stars.

Background
Of the roughly 10,000 stars visible to the naked eye, only a few hundred have been given proper names in the history of astronomy. Traditional astronomy tends to group stars into constellations or asterisms and give proper names to those, not to individual stars.

Many star names are, in origin, descriptive of the part of the constellation they are found in; thus Phecda, a corruption of Arabic  (, 'thigh of the bear'). Only a handful of the brightest stars have individual proper names not depending on their asterism; so Sirius ('the scorcher'), Antares ('rival of Ares', i.e., red-hued like Mars), Canopus (of uncertain origin), Alphard ('the solitary one'), Regulus ('kinglet'); and arguably Aldebaran ('the follower' [of the Pleiades]) and Procyon ('preceding the dog' [Sirius]). The same holds for Chinese star names, where most stars are enumerated within their asterisms, with a handful of exceptions such as  ('weaving girl') (Vega).

In addition to the limited number of traditional star names, there were some coined in modern times, e.g. "Avior" for Epsilon Carinae (1930), and a number of stars named after people (mostly in the 20th century).

IAU catalog

In 2016, the International Astronomical Union (IAU) organized a Working Group on Star Names (WGSN) to catalog and standardize proper names for stars. The WGSN's first bulletin, dated July 2016, included a table of 125 stars comprising the first two batches of names approved by the WGSN (on 30 June and 20 July 2016) together with names of stars adopted by the IAU Executive Committee Working Group on the Public Naming of Planets and Planetary Satellites during the 2015 NameExoWorlds campaign and recognized by the WGSN. Further batches of names were approved on 21 August, 12 September, 5 October, and 6 November 2016. These were listed in a table of 102 stars included in the WGSN's second bulletin, dated November 2016. The next additions were done on 1 February 2017 (13 new star names), 30 June 2017 (29), 5 September 2017 (41), 17 November 2017 (3), 1 June 2018 (17), and on 10 August 2018 (6). All 336 names are included in the current List of IAU-approved Star Names.

In 2019, the IAU organised its IAU 100 NameExoWorlds campaign to name exoplanets and their host stars. The approved names of 112 exoplanets and their host stars were published on 17 December 2019, with an additional pair of names (for the star HAT-P-21 and its planet) approved on 1 March 2020. An additional two star names were approved on 4 April 2022. In June 2023 an additional 20 names where approved in the NameExoWorlds 2022 campaign bringing the current total to 471 named stars.

List
In the table below, unless indicated by a "†", the "modern proper name" is the name approved by the WGSN and entered in the List of IAU-approved Star Names or otherwise approved by the IAU. The WGSN decided to attribute proper names to individual stars rather than entire multiple-star systems.
Names marked with a "†" have not been approved by the IAU.

For such names relating to members of multiple-star systems, and where a component letter (from, e.g., the Washington Double Star Catalog) is not explicitly listed, the WGSN says that the name should be understood to be attributed to the visually brightest component. In the "Historical names/comments" column, "IAU new 2015" and "IAU new 2019" denote that the name was approved by the IAU as a consequence of its 2015 and 2019 NameExoWorlds campaigns, respectively.

See also

 Biblical names of stars
 List of Arabic star names
 List of brightest stars
 List of nearest bright stars
 List of proper names of exoplanets
 Lists of stars by constellation – gives variant names, derivations, and magnitudes.
 NameExoWorlds
 Stars named after people
 Table of stars with Bayer designations
 Traditional Chinese star names

Footnotes

References

General references

See also
Lists of stars by constellation

External links
 SIMBAD (Set of Identifications, Measurements and Bibliography for Astronomical Data) online database
 Star names and meanings from Frosty Drew Observatory
 List of named stars in alphabetical order
 Star names, their meanings, and a list of additional resources
 Official star names, meanings, and pronunciations on SkyEye
 Names and etymologies for stars and other objects
 Table of popular and scientific star names
 Common name cross index on VizieR

Proper names
Stars Proper

List of proper names of stars


Bintou Keita, née en  en république de Guinée, est une haut fonctionnaire et diplomate de l'Organisation des Nations Unies (ONU).

Experte en résolution de conflits, Bintou Keita est depuis janvier 2021, la représentante spéciale du secrétaire général de l'ONU en République démocratique du Congo.

Biographie et études
Bintou Keita est née en Guinée en 1958, elle a fait ses formations à l'université de Paris II d'où elle est diplôme en économie sociale puis à l'université de Paris IX pour l'obtention d'une maîtrise en administration et gestion des entreprises.

Parcours professionnel

Bintou Keita a commencé à travailler pour les Nations unies en 1989, elle a occupé plusieurs postes de responsabilité et de direction au sein du Fonds des Nations Unies pour l'enfance (UNICEF) au Tchad, en République du Congo, à Madagascar, au Cap Vert, au Rwanda, au Burundi.

En 2018, elle a quitté son poste d'envoyée spéciale conjointe adjointe pour la mission conjointe des Nations unies et de l'union africaine au Darfour (MINUAD) et son ancien rôle a été repris par .

En 2019, Bintou Keita est devenue sous-secrétaire générale de l'ONU pour l'Afrique. Elle a donné une interview où elle évoque les avantages et des défis liés à l'intégration d'un plus grand nombre de femmes dans les opérations de maintien de la paix.

En janvier 2021, elle a été nommée à la tête de la mission de l'organisation des nations unies pour la stabilisation en république démocratique du Congo (MONUSCO) et au poste de représentante spéciale du secrétaire général des Nations unies en République démocratique du Congo. Elle a succédé à la responsable algérienne de l'ONU Leila Zerrougui. En avril 2021, elle a publié une déclaration à la presse .

Références

Liens externes

Personnalité guinéenne du XXe siècle
Personnalité guinéenne du XXIe siècle
Fonctionnaire des Nations unies
Naissance en 1958
Naissance en Guinée
Pages avec des traductions non relues

Bintou Keita


في الهندسة الرياضية، القطعة الدائرية هي جزء من الدائرة يفصلها عن بقية الدائرة مستقيم قاطع أو وتر. تكون القطعة الدائرية هي المساحة بين الوتر وقوس الدائرة بدون مركز الدائرة.

الصيغ الرياضية
تعطى مساحة القطعة الدائرية بالعلاقة:

حيث R هو نصف قطر الدائرة، c طول الوتر، s طول القوس، h ارتفاع القطعة الدائرية، d ارتفاع الجزء المثلث، كما هو موضح بالشكل على اليسار.

حيث نصف القطر يعطى بالعلاقة:

وطول القوس:

ويعطى عرض القطعة الدائرية (طول الوتر الذي يحصر القطعة الدائرية) بالعلاقة:

انظر أيضاً
 قطاع دائري
 قوس (هندسة)
 قطع مخروطي
 مقطع عرضي

مراجع

دوائر
هندسة الدائرة

قطعة دائرية


Borhausen ist eine untergegangene Siedlungsstätte der heutigen Gemeinde Allendorf (Eder) im Landkreis Waldeck-Frankenberg in Hessen.

Lage
Der Ort lag im oberen Bereich des Inselbachtales etwa anderthalb Kilometer westlich des heutigen Weilers Dachsloch. Die Siedlungsstelle existiert noch unter dem Flurnamen im Reedchen weiter.

Geschichte
Das Dorf befand sich in Diedenshäuser Besitz. Im Jahr 1394 verkauft Gerlach von Diedenshausen seinen kompletten Anteil am Dorf an Brosken von Viermünden. Dieser Ausverkauf der Diedenshäuser Ritter könnte eine Ursache für den Niedergang des Dorfes sein.

Frühere Namen
 1394  Bochuß

Literatur
 Günther Wrede: Territorialgeschichte der Grafschaft Wittgenstein (= Marburger Studien zur älteren deutschen Geschichte. Reihe 1: Arbeiten zum geschichtlichen Atlas von Hessen und Nassau. H. 3, ). Elwert, Marburg 1927 (Zugleich: Marburg, Universität, Dissertation, 1927).
 Lars Womelsdorf: Beiträge zur Geschichte der Ortschaft Alertshausen.

Wüstung in Allendorf (Eder)

Borhausen


Naemia est un genre d'insectes coléoptères de la famille des coccinelles.

Systématique
Le genre Naemia a été créé en 1850 par l'entomologiste, ornithologue et bibliothécaire français Étienne Mulsant (1797-1880).

Liste d'espèces
Selon  et :
 Naemia seriata (Melsheimer, 1847)

Notes et références

Liens externes

Genre de Coléoptères (nom scientifique)
Coccinellidae
Taxon décrit en 1850

Naemia


Döşekevi, Adana ilinin Karaisalı ilçesine bağlı bir mahalledir.

Nüfus

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Karaisalı'nın mahalleleri

Döşekevi, Karaisalı


Jonathan Erdmann (Potsdam, 12 de março de 1988) é um voleibolista indoor e jogador de vôlei de praia alemão medalhista em campeonatos mundiais em tres categorias.

Carreira

Em 2004 estreava nas areias e formava dupla com Stefan Windscheif  quando terminaram em quarto lugar no Campeonato Europeu Sub-18 sedado em Mysłowice, e juntos estiveram no Campeonato Mundial Sub-19 de 2005 realizado em Saint-Quay-Portrieux e foram finalistas e terminaram no quarto posto.

Na temporada de 2005 ainda disputou o Cameonato Europeu em Illichivsk com Matthias Penk e finalizaram em sétimo lugar e em 2006 passou a atuar com Marvin Klass  e foram medalistas de ouro no Campeonato Mundial Sub-19 em Bermudas e com Tilo Backhaus finalizou e nono lugar no Mundial Sub-21 em Mysłowice.

Em 2006 disputou com Stefan Windscheif o Campeonato Europeu Sub-20 em Ankaran obtendo o ouro, em seguida terminou em quinto com Marvin Klass no Campeonato Europeu Sub-20 em Scheveningen e novamente com Stefan Windscheif participaram juntos no Mundial Sub-21 de 2007 em Modena conquistou o bronze e com este jogador ternou em quto lugar no Campeonato Europeu Sub-23 de 2008 na cidade de Espinho e nese mesmo ano com Marvin Klass termnu e nono no Mundial Sub-21 em Brighton.

Em 2009 passa a formar dupla com Kay Matysik e no ano de 2012 disputou os Jogos Olímpicos de Verão de Londres obtendo o nono lugar e em 2013 conquistaram a medalha de broze no Mundial realizado em Stare Jabłonki e a parceria terminou em 2016.Jogou com Marcus Popp em 2010 e 2015, neste mesmo ano esteve com Clemens Wickler, em 2016 com Stefan Windscheif, com Armin Dollinger em 2017, de 2018 a 2019 com Max Betzien e em 2019 ainda atuou com Sven Winter em suas recentes dsas do cicuito mundial, em 2020 com Dan John e em 2021 com Nejc Zemljak.Na temporada 2019-20 passou atuar no voleibol indoor pelo clube Netzhoppers KW-Bestensee e na jornada 2021-22 competiu na segunda divisao pelo Kieler TV.

Ligações externas

Voleibolistas da Alemanha
Pontas de voleibol
Jogadores de voleibol de praia da Alemanha
Voleibolistas de praia nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012

Jonathan Erdmann


F7, F.VII, F07, F 7 or F-7 may refer to:

Aircraft
 Ambrosini F.7 Rondone II, an Italian light touring monoplane that first flew in 1954
 Caproni Vizzola F.7, an Italian fighter design of the 1940s
 Chengdu J-7, also called "F-7"
 F-7 Liberator, a U.S. reconnaissance version of the B-24 bomber
 F-7 Sea Dart, American experimental hydro-ski seaplane fighter
 F-7 Skybolt/Airguard, the export version of the Chinese Chengdu J-7 fighter
 Fokker F.VII, a 1924 Dutch airliner
 F7U Cutlass, a fighter plane used by the US Navy
 Grumman F7F Tigercat, a heavy fighter used by the US Navy

Locomotives
 EMD F7, a diesel locomotive
 LNER Class F7, a class of twelve steam locomotives transferred from the GER
 Milwaukee Road class F7, a steam locomotive

Ships
 F 7, a Kriegsmarine F-class escort ship of the late 1930s
 HMAS Yarra (F07), a 1958 Royal Australian Navy River class destroyer escort
 HMS Afridi (F07), a 1937 British Royal Navy Tribal-class destroyer
 HMS Vidette (F07), 1918 British Royal Navy V class destroyer

Other
 F 7 Såtenäs, a Swedish Air Force wing
 F7 (video game character), a Street Fighter character
 IHI Corporation F7, a small Japanese turbofan
 Flybaboo, IATA airline designator
 A standard white point for narrow band daylight fluorescent lamps
 F7, a note of high altitude in the seventh octave and the whistle register
 Factor VII, a coagulation factor
 F7 (classification), a wheelchair sport classification that corresponds to the neurological level S1-S2
 A function key on a computer keyboard
 F-7, Islamabad, a residential sector in Islamabad, Pakistan
 Double Bay ferry services, a ferry route in Sydney
 F7: an EEG electrode site according to the 10-20 system.
Furious 7, colloquially known as F7, 2015 film

F7


නෙළුම්වැව උණුදිය උල්පත්  ශ්‍රී ලංකාවේ පොළොන්නරුව දිස්ත්‍රික්කයේ පිහිටා තිබේ. උල්පත මගින් මුදාහරින ජලයෙහි උෂ්ණත්වය 45°C ක් පමණ වේ.

මේවාද බලන්න
 ශ්‍රී ලංකාවේ උණුදිය උල්පත්

ආශ්‍රිත

ශ්‍රී ලංකාවේ උණුදිය උල්පත්

නෙළුම්වැව උණුදිය උල්පත්


Lago de Buyo (en francés: Lac de Buyo) Es un lago artificial en el oeste del país africano de Costa de Marfil, específicamente en aguas del río Sassandra. Se formó por la construcción de la presa de Buyo en la localidad de Buyo en 1980.

La calidad del agua del lago ha sufrido por efluentes sin tratar y el uso excesivo de fertilizantes en las zonas circundantes.

Véase también
 Geografía de Costa de Marfil
 Geografía de África

Referencias

Enlaces externos
Mapa de localización

Lagos de Costa de Marfil
Centrales hidroeléctricas de África

Lago de Buyo


O vale de Edale é o vale superior do rio Noe, no distrito de Peak em Derbyshire, na Inglaterra. É rodeado por colinas por todos os lados. A vila de Edale fica no meio do vale. O vale é um paraíso para os caminhantes e faz parte da rota do Pennine Way, uma trilha nacional que chega até a Escócia.

O clima costeiro predomina na região. A temperatura média anual é de 6 °C. O mês mais quente é julho, com uma temperatura média de 14 °C, e o mais frio é janeiro, com −2 °C.

Vales da Inglaterra

Vale de Edale