Biasurile sunt o categorie largă de noțiuni din logică însemnând, în general, o exagerare în favoarea sau împotriva unui lucru, a unei persoane sau a unui grup în comparație cu alt lucru, altă persoană sau alt grup, într-un mod considerat a fi incorect sau injust.

Biasurile pot fi învățate implicit în contextul cultural.

Oamenii pot dezvolta tendințe față de un individ, un grup etnic, o identitate sexuală sau de gen, o națiune, o religie sau o clasă socială, față de un partid politic, față de paradigme teoretice și ideologii în domenii academice, sau față de o specie.

Biasul are la bază o vedere unilaterală, lipsa unui punct de vedere neutru, a unei minți deschise. Biasul poate apărea sub multe forme și este legat de prejudecăți și de intuiție.

În știință și inginerie, un bias este o eroare sistematică.

Biasul statistic, de exemplu, rezultă dintr-o eșantionare injustă a unei populații sau dintr-un proces de estimare care, în medie, nu dă, cu acuratețe, rezultate corecte.

Etimologie

Cuvântul a fost mai întâi împrumutat din greaca veche (βιάς = violență) în provensala veche și mai apoi în franceză sub forma biais și în portugheză sub forma viés.  Engleza a reluat termenul în forma inițială, bias.

Tipuri de bias

Biasuri cognitive

Ancorare
Ancorarea este o euristică psihologică care descrie tendința de a se baza, în luarea deciziilor, pe prima informație întâlnită.

Conform acestei euristici, indivizii încep cu un punct de referință sugerat implicit ("ancora") și fac ajustări pentru a ajunge la estimarea inițială.

De exemplu, prețul inițial oferit pentru o mașină folosită stabilește standardul pentru restul negocierilor, astfel încât prețurile mai mici decât prețul inițial să pară mai rezonabile, chiar dacă acestea rămân și ele mai ridicate decât ceea ce merită mașina.

Apofenia
Apopenia, cunoscută și sub denumirea de patternicitate,  sau agenticitate, este tendința umană de a percepe modele semnificative în cadrul unor date pur aleatorii.

Apofenia este bine cunoscută din cercetările făcute asupra jucătorilor de noroc ca o rațiune a acestora. Jucătorii își imaginează că văd modele în numerele care apar în loterii, jocuri de cărți sau la ruletă.  O manifestare a acestui lucru este cunoscută sub numele de "eroarea jucătorului".

Pareidolia

Articol principal: Pareidolie

Pareidolia este forma vizuală sau auditivă a apofeniei.                                                                               S-a sugerat de către unii cercetători istorici că pareidolia, combinată cu hierofania, ar fi ajutat societățile antice să organizeze haosul și să facă lumea inteligibilă.

Bias de atribuire
Un bias de atribuire se poate întâmpla atunci când indivizii evaluează sau încearcă să descopere explicații în spatele comportamentelor proprii și ale altora.                                                                                Oamenii fac atribuiri cu privire la cauzele propriilor lor comportamente și ale altora; dar aceste atribuiri nu reflectă neapărat cu precizie realitatea.

În loc să opereze ca perceptori obiectivi, indivizii sunt înclinați spre alunecări perceptuale care să le permită înțelegerea autocomplezentă a lumii lor sociale.

Atunci când îi judecăm pe alții, tindem să presupunem că acțiunile lor sunt rezultatul unor factori interni, cum ar fi personalitatea, în timp ce avem tendința de a da drept cauză a propriilor noastre acțiuni circumstanțe externe.

Există o gamă largă de tipuri de prejudecăți de atribuire, cum ar fi eroarea de atribuire finală, eroarea de atribuire fundamentală, prejudecata de actor-observator și autocomplezența (self-serving bias).

Exemple de biasuri de atribuire:

Biasul de confirmare
Biasul de confirmare este tendința de a căuta, interpreta, favoriza și a-și reaminti informațiile într-un mod care să confirme credințele sau ipotezele cuiva, acordând în același timp o atenție disproporționat mai mică informațiilor care o contrazic.

Efectul este mai puternic în cazul situațiilor încărcate emoțional și în cazul credințelor profund înrădăcinate.

Oamenii tind de asemenea să interpreteze dovezi ambigue ca sprijinind poziția lor existentă.

Căutarea, interpretarea și memoria deformate au fost invocate pentru a explica polarizarea atitudinii (atunci când un dezacord se adâncește, chiar dacă diferitele părți sunt expuse acelorași dovezi), perseverarea în credință (atunci când convingerile dăinuie chiar și după ce dovezile care le sprijineau s-au dovedit a fi false), efectul primar irațional (dependența mai mare de informația întâlnită la început) și corelația iluzorie (atunci când oamenii fac în mod arbitrar o legătură între evenimente sau situații fără legătură între ele).

Conflictele de confirmare contribuie la supraîntărirea convingerilor personale și pot menține sau întări credințele în fața dovezilor contrare.

Multe decizii dezastruoase, luate în contexte politice și organizaționale de maximă importanță, au fost cauzate de acest tip de erori.

Bias de încadrare
Încadrarea implică construirea socială a fenomenelor sociale de către sursele mass-media, mișcările politice sau sociale, liderii politici și așa mai departe.

Este o influență asupra modului în care oamenii organizează, percep și comunică în legătură cu realitatea.

Încadrarea poate fi pozitivă sau negativă, în funcție de public și de felul informațiilor prezentate.

În scopuri politice, încadrarea este de așa natură încât prezintă adesea faptele într-un mod care implică o problemă stringentă, care necesită o soluție.

Membrii partidelor politice încearcă să formuleze chestiuni într-un mod care să facă o soluție favorabilă propriei lor înclinații politice, și să pară astfel cea mai potrivită modului de acțiune pentru situația în curs.

În teoria socială, încadrarea este o schemă de interpretare, o colecție de anecdote și stereotipuri, pe care se bazează indivizii pentru a înțelege și a răspunde la evenimente.                                                      Oamenii folosesc filtre pentru a înțelege lumea, alegerile pe care le fac apoi sunt influențate de crearea cadrului ce rezultă.

Biasul cultural
Biasul cultural este fenomenul asociat interpretării și judecării fenomenelor prin standarde inerente culturii proprii.

Există numeroase astfel de prejudecăți, referitoare la normele culturale privind culoarea, localizarea părților corpului, alegerea prietenului sau a partenerului, conceptele de justiție, valabilitatea lingvistică și logică, acceptabilitatea dovezilor și tabuurile.

Oamenii obișnuiți tind să-și imagineze alți oameni ca fiind practic la fel cu ei, nu semnificativ mai mult sau mai puțin valoroși, probabil atașați emoțional la diferite grupuri și diferite țări.

Efect de aură și efect de corn
Vorbim despre efect de aură și efect de corn atunci când impresia generală a unui observator despre o persoană, o organizație, o marcă sau un produs îi influențează percepțiile cu privire la specificitatea caracterului sau proprietăților acelei entități.

Termenul de efect de aură se bazează pe conceptul de aură al sfinților și este un tip specific de bias de confirmare, în care sentimentele pozitive dintr-o zonă cauzează faptul că unele caracteristici discutabile sau necunoscute să fie văzute pozitiv .

Dacă observatorului îi place un aspect al unui lucru, el va avea o predispoziție pozitivă față de tot ce este legat de obiectul respectiv.

Se știe dintotdeauna că apariția unei persoane atrăgătoare fizic produce efectul de aură.                                                                    Efectul de aură este prezent, de asemenea, în domeniul marketingului de marcă, care afectează percepția companiilor și a organizațiilor neguvernamentale (ONG-uri).

Opusul efectului de aură este efectul de corn, atunci când "oamenii cred că trăsăturile negative sunt interconectate" și se referă la coarnele diavolului.

Efectul de corn lucrează într-o direcție negativă: dacă observatorului nu-i place un aspect al unui lucru, va avea o predispoziție negativă față de alte aspecte ale aceluiași lucru.

Ambele aceste biasuri se confruntă deseori cu expresii precum "cuvintele înseamnă ceva"   și "cuvintele tale au o poveste".

Autocomplezență (Self-serving bias)
Articol principal: Autocomplezență

Autocomplezența (Self-serving bias) este tendința proceselor perceptuale sau cognitive de a fi distorsionate de nevoia individului de a-și menține și de a-și spori încrederea în sine. Este tendința de a considera desăvârșite propriile capacități și eforturi, dar de a atribui eșecul factorilor externi, de a respinge legitimitatea criticii negative care ni se aplică, de a ne concentra pe calitățile noastre pozitive și pe realizările noastre, dar de a nu ne lua în considerare defectele și eșecurile.

Studiile au demonstrat că această prejudecată poate afecta comportamentul la locul de muncă, în relațiile interpersonale, în sport  și în deciziile consumatorilor.

Bias al statu-quo-ului
Biasul de statu-quo este un bias emoțional; o preferință pentru situația actuală.

Linia actuală de bază (sau statu-quo-ul) este luată ca referință, iar orice modificare de la linia de bază este percepută ca o pierdere.

Abaterea de la statu-quo ar trebui să se distingă de o preferință rațională pentru statu quo ante, ca atunci când starea actuală a afacerilor este superioară obiectivelor, în comparație cu alternativele disponibile, sau atunci când informațiile imperfecte sunt o problemă semnificativă. Un număr mare de dovezi, totuși, arată că prejudecățile legate de statu-quo afectează frecvent procesul decizional uman.

Conflict de interese
Un conflict de interese este atunci când o persoană sau o asociație are interese concurente (financiare, personale etc.) care, eventual, ar putea  duce la corupție.

Conflictul potențial este autonom față de acțiunile necorespunzătoare actuale, poate fi găsit și dezamorsat în mod conștient înainte ca apariția corupției să se întâmple.

Un conflict de interese este un set de circumstanțe care creează riscul ca judecata profesională sau acțiunile privind un interes general să fie influențate în mod nejustificat de un interes personal sau de grup.

Deci conflictul de interese există dacă circumstanțele sunt acceptate în mod rezonabil ca prezentând riscul ca alegerile făcute să fie afectate în mod nejustificat de interesele personale sau de grup.

Mită
Mita este oferirea de bani, bunuri sau alte forme de recompensă pentru a influența comportamentul destinatarului.

Mita poate include bani (inclusiv "șpaga"), bunuri, drepturi în acțiune, drepturi de proprietate, privilegii, indemnizații, cadouri, avantaje, facilitarea fraudei fiscale, trafic de influență, reduceri preferențiale, licitații trucate, comisioane ilegale, finanțări interesate, donații înteresate, contribuții ilegale la campanii politice, sponsorizări ilegale, opțiuni de stoc, comisioane secrete sau promoții ilegale.

Așteptările, atunci când o tranzacție monetară este adecvată, pot fi diferite de la un loc la altul.                                                                           Contribuțiile de campanie politică sub formă de numerar sunt considerate acte criminale de corupție în unele țări, în timp ce în Statele Unite acestea sunt legale, cu condiția să adere la legea electorală.

"Șpăgile" sunt considerate luare de mită în unele societăți, dar nu și în altele.

Favoritism
Favoritismul, uneori cunoscut sub numele de favoritism în grup, sau bias în grup, se referă la o formă de favorizare a membrilor unui grup în dauna celor din afara grupului. Acest lucru poate fi exprimat în evaluarea negativă a altora, în alocarea resurselor și în multe alte moduri.

Acest lucru a fost studiat de psihologi, în special de psihologi sociali, și legat de conflictele de grup și de prejudecăți.

Clientelismul este favorizarea prietenilor vechi, mai ales prin numirea lor în funcții de autoritate, indiferent de calificarea lor.                                                                     Nepotismul este favorizarea rudelor.

Activitatea de lobby
Activitatea de lobby este încercarea de a influența alegerile făcute de administratori, de parlamentari (legislatori) în mod frecvent sau de persoane din agențiile administrative.

Lobiștii se pot afla în circumscripțiile electorale ale unui legislator sau nu; ei pot să se angajeze într-un lobby ca o afacere sau nu. Lobby-ul este adesea tratat cu dispreț, considerându-se că persoanele cu putere socio-economică corup legea pentru a-și servi propriile interese. Vorbim și în acest caz de conflict de interese atunci când oamenii care au datoria de a acționa în numele altora, cum ar fi aleșii care au datoria de a sluji interesele celor care i-au votat sau, în general, binele comun, profită de ocazie pentru a legiui în favoarea unor interese private.

Acest lucru poate duce la o dezbatere care urmărește să influențeze problema prin intermediul grupurilor de interese.

Probleme de reglementare
Autoreglementarea este procesul prin care o organizație își monitorizează propria aderare la standardele legale, etice sau de siguranță, mai degrabă decât să aibă o agenție externă independentă, cum ar fi o entitate de monitorizare ca terță parte, care să aplice aceste standarde.

Autoreglementarea oricărui grup poate crea un conflict de interese.                                                                Dacă o organizație, cum ar fi o corporație sau o birocrație guvernamentală, este rugată să elimine comportamentul neetic în cadrul grupului propriu, ar putea fi în interesul lor, pe termen scurt, să elimine doar aspectul comportamentului neetic, mai degrabă decât comportamentul propriu-zis.

Reglementarea captivă este o formă de corupție politică care poate apărea atunci când o agenție de reglementare, creată pentru a acționa în interesul public, promovează, dimpotrivă, preocupările comerciale sau politice ale grupurilor de interese speciale care domină industria sau sectorul în care este însărcinată cu reglementarea.

Reglementările captive apar deoarece grupurile sau persoanele cu un interes ridicat în rezultatul deciziilor politice sau de reglementare pot să-și concentreze resursele și energiile în încercarea de a obține efectele politice dorite, în timp ce membrii ai publicului, fiecare cu o miză individuală mică în domeniu, le vor ignora cu totul.

Reglementarea captivă este un risc la care o agenție de reglementare este expusă prin însăși natura sa.

Falsul cumpărător (engleză: shilling)
Un vânzător angajează în mod ilegal și imoral o persoană ca să o facă pe cumpărătorul entuziast al unui produs. Eficacitatea acestei escrocherii se bazează pe psihologia mulțimii pentru a încuraja alți spectatori sau membri ai publicului să achiziționeze bunurile sau serviciile (sau să accepte ideile pe care le comercializează). Procedeul este ilegal în unele locuri, dar legal în altele.

Un exemplu asemănător este publicarea de recenzii care dau impresia unor opinii autonome.

Bias statistic
Biasul statistic este o tendință sistematică de favorizare a anumitor date în procesul de colectare a datelor, ceea ce conduce la rezultate falsificate.

Acest lucru poate apărea în multe moduri, în modul în care eșantionul este selectat sau în modul în care sunt colectate datele.

Este o proprietate a unei tehnici statistice sau a rezultatelor acesteia, prin care valoarea estimată a rezultatelor diferă de parametrul cantitativ adevărat.

Bias de prognoză
Bias de prognoză este atunci când există diferențe consistente între rezultate și previziuni. Cu alte cuvinte: previziunile pot avea o tendință generală de a fi prea mari sau prea mici față de rezultate.

Efect de așteptare
Efectul de așteptare este atunci când așteptările unui cercetător îl determină să influențeze subconștient datele unui experiment. Acesta este de obicei controlat prin folosirea un sistem dublu-orb, și a fost un motiv important pentru dezvoltarea de experimente dublu-orb.

Bias de raportare și bias de dezirabilitate socială
În epidemiologie și în cercetarea empirică, biasul de raportare este definit ca "anunțarea sau suprimarea selectivă a informațiilor" legate de comportamentul unor subiecți, nedorite de către subiecții înșiși  sau de către cercetători.

Se referă la o tendință de a subraporta rezultatele experimentale neașteptate sau nedorite, în timp ce sunt favorizate rezultatele așteptate sau dorite.                                                                                Acest lucru se poate propaga, deoarece fiecare instanță consolidează statu-quo-ul, iar experții, mai târziu, își vor justifica propriile prejudecăți de raportare, observând că experții anteriori au raportat diferit rezultatele.

Biasul de dezirabilitate socială este o prejudecată în cercetarea din cadrul științelor sociale în care respondenții sondajului pot tenta să răspundă la întrebări conform așteptăeilor pozitive și nu conform realității din comportamentul lor obișnuit.                                                  El poate lua forma comportamentului excesiv lăudabil sau a unui raportări nedorite de comportament nedorit.

Această prejudecată interferează cu interpretarea tendințelor medii, precum și cu cea a diferențelor individuale. Înclinația reprezintă o problemă majoră a chestionarelor de auto-raportare; foarte puțin probabile sunt autoraportările de abilități, de trăsături de personalitate, de comportament sexual și de consumul de droguri .

Bias de selecție
Biasul de selecție este o prejudecată, conștientă sau inconștientă, introdusă într-un studiu, prin modul în care sunt selectate persoane, grupuri sau date pentru analiză, dacă într-un astfel de mod nu se obține o randomizare adevărată, astfel că eșantionul obținut nu este reprezentativ pentru populația care urmează să fie analizată. Acest lucru are ca rezultat un eșantion care nu va da rezultate valabile pentru întreaga populație studiată.

Prejudecăți
Se consideră că biasul și prejudecățile sunt strâns legate. Prejudecata este o pre-judecare sau o opinie formată înainte de conștientizarea faptelor și datelor relevante ale unui caz.

Termenul este adesea folosit pentru a se referi la idei și judecăți preconcepute, de obicei nefavorabile, față de anumite grupuri de oameni sau față de o persoană din cauza genului, opiniei politice, clasei sociale, vârstei, dizabilității, religiei, sexualității, rasei sau etniei, limbii, naționalității sau a altor caracteristici de grup sau personale. Prejudecata se poate referi și la credințe nefondate și poate include "orice atitudine nerezonabilă care este neobișnuit de rezistentă la influența rațională".

Clasism
Clasismul este discriminarea pe baza clasei sociale . Ea include atitudini din care are de câștigat clasa superioară în detrimentul clasei inferioare sau invers.

Lookism (favorizarea aspectului fizic)
Lookismul înseamnă stereotipurile, prejudecățile și discriminarea pe baza atractivității fizice sau, mai general, a oamenilor a căror apariție se potrivește cu preferințele culturale.                                            Mulți oameni emit judecăți automate asupra altora în funcție de aspectul lor fizic care influențează modul în care aceștia se comportă cu aceste persoane.

Rasism
Rasismul constă în ideologii bazate pe dorința de a domina sau credința nejustificată, irațională în inferioritatea unei alte rase.                                       De asemenea, poate exista credința că membrii unor rase diferite ar trebui tratați în mod diferit.

Sexism
Sexismul este o discriminare bazată pe sexul sau genul unei persoane. Sexismul poate afecta orice gen, dar este în special documentat ca afectând femeile și fetele.  Aceasta a fost legată, de-a lungul timpului, de stereotipuri și roluri de gen  și poate include convingerea că un sex sau un gen este, în mod natural, superior celuilalt.

Biasuri contextuale

Bias în mediul academic

Bias academic
Biasul academic este biasul cercetătorilor, in care credințele pot modela cercetarea și comunitatea științifică. Revendicările de bias sunt adesea legate de pretențiile conservatorilor de prejudecăți omniprezente împotriva conservatorilor politici și a creștinilor religioși.  Unii au susținut că aceste afirmații se bazează pe dovezi anecdotale care nu ar indica în mod fiabil o  tendință sistematică   și au sugerat că această divizare se datorează autoselecției conservatorilor care aleg să nu urmeze cariere academice.   Există unele dovezi că percepția părtinirea de clasă poate fi înrădăcinată în problemele sexualității, rasei, clasei și sexului la fel de mult sau mai mult decât în religie.

Bias de experimentator
În cercetarea științifică, biasul de experimentator apare atunci când așteptările experimentatorului privind rezultatele studiului influențează rezultatul cercetării.

Exemple de baisuri experimentale includ influențe conștiente sau inconștiente asupra comportamentului subiectului, inclusiv crearea de caracteristici ale cererii care influențează subiecții și înregistrarea modificată sau selectivă a rezultatelor experimentale înseși.

Bias de finanțare
Biasul de finanțare se referă la tendința unui studiu științific de a merge, inconștient sau nu, în direcția intereselor sponsorului financiar al studiului. Acest fenomen este atât de cunoscut încât cercetătorii efectuează studii pentru a examina biasul în studiile publicate anterior. Ea poate fi cauzată de oricare sau toate: un conștient sau inconștient sentiment de obligație al cercetătorilor față de angajatorii lor, abatere sau malpraxis, bias în publicare,     sau bias de raportare părtinire.

Biasul citării de pe internet

Biasul citării de pe internet ( Full text on net sau FUTON) este o tendință a cercetătorilor de a cita reviste academice cu acces deschis - adică reviste care fac ca textul lor să fie disponibil pe internet fără taxă - în lucrările proprii, și mult mai puțin din publicațiile cu  acces cu taxă.  Cercetătorii pot descoperi și accesa mai ușor articole care au textul lor complet pe internet fără taxă, ceea ce crește probabilitatea ca autorii să citească, și să citeze aceste articole, acest lucru poate crește factorul de impact al revistelor cu acces deschis în raport cu publicațiile fără acces liber.

Un bias asemănător este cauzat de faptul că cercetătorii au tendința să citească și să citeze mult mai mult articolele care au la început un sumar , decât pe cele care nu au așa ceva.

Biasul de publicare
Biasul de publicare este un tip de bias privind cercetarea academică publicată din cauza tendinței unor cercetători și editori de a prefera lucrările cu rezultate clare; de exemplu lucrările cu rezultate care indică o constatare semnificativă, conduc la un bias problematic în ceea ce se publică. De cele mai multe ori, studiile cu rezultate semnificative nu par a fi superioare studiilor cu un rezultat nul în ceea ce privește calitatea designului. Cu toate acestea, rezultatele semnificative din punct de vedere statistic s-au dovedit a fi de trei ori mai publicate comparativ cu articolele cu rezultate nul.

Biasuri în aplicarea legii

Condusul ca negru
Condusul ca negru se referă la profilul rasial al șoferilor afro-americani. Fraza implică faptul că un conducător auto ar putea fi tras pe dreapta de un ofițer de poliție, interogat și cercetat, din cauza unei prejudecăți rasiale.

Profilul rasial
Profilul rasial sau profilul etnic reprezintă actul de a bănui sau a viza o persoană a unei anumite rase pe baza caracteristicilor sau comportamentului observat rasial, mai degrabă decât a suspiciunii individuale.   Profilul rasial se referă în mod obișnuit la utilizarea acestuia de către organele de drept și la conducerea acestora la discriminarea minorităților .

"Victima este de vină" (Blamarea victimei)
Blamarea victimei apare atunci când victima unui act ilicit este învinuită pentru ce i s-a întâmplat. Cazurile tipice sunt: învinuirea păgubașului că nu și-a luat toate măsurile de siguranță sau învinuirea victimei unui viol că a provocat comportamentul agresorului;.încă există sisteme juridice pe glob în care femeia victimă a unui viol este pedepsită, nu bărbatul agresor.

Studiul victimologiei încearcă să atenueze percepția victimelor ca responsabile.

Biases în mass-media
Bias în mass-media este părtinirea sau percepția părtinitoare a jurnaliștilor și a producătorilor de știri din mass-media în selectarea evenimentelor, poveștile care sunt raportate și modul în care acestea sunt redate. Termenul implică, în general, o pervertire sau o răspândire a unei erori de percepție care încalcă standardele jurnalismului, mai degrabă decât perspectiva unui jurnalist sau a unui articol individual.  Se dezbate îndelung nivelul prejudecăților mass-mediei din diferite tări. Există, de asemenea, grupuri de supraveghere (Watchdog jurnalism) care raportează despre diferitele încălcări ale standardelor în media.

Limitările practice ale neutralității mass-mediei includ incapacitatea jurnaliștilor de a raporta toate întâmplările și faptele care contează, cerința ca faptele selectate să fie neaparat legate într-o narațiune coerentă, influența guvernului, inclusiv a cenzura ascunse sau pe față, influența proprietarilor sursei de știri, concentrarea proprietății mass-media, selecția personalului, preferințele publicului țintă, presiunea din partea agenților de publicitate .

Biasul a fost o caracteristică a mass-mediei încă de la nașterea sa în urma inventării presei de tipar. Cheltuielile pentru echipamentele de tipărire timpurii au limitat producția de materiale media la un număr limitat de persoane. Istoricii au descoperit că editorii servesc adesea intereselor grupurilor sociale puternice.

Stabilirea agendei
Stabilirea agendei descrie capacitatea mass-media de a se concentra asupra anumitor întâmplări, dacă un subiect de știri este tratat frecvent și vizibil, audiența va considera problema mai importantă. Adică, importanța sa va crește.

Filtrarea informației (Gatekeeping)
Gatekeeping este modul în care informațiile și știrile sunt filtrate pentru public, de fiecare persoană sau corporație de-a lungul drumului. Este "procesul de sacrificare și prelucrare a nenumăratelor fragmente de informații în numărul limitat de mesaje care ajung în fiecare zi la oameni și este rolul centrului mass-mediei în viața publică modernă. [. . . ] Acest proces determină nu numai ce informații sunt selectate, ci și conținutul și natura mesajelor, precum știrile. "

Senzaționalismul
Senzaționalismul este atunci când evenimentele și subiectele din știri și articole sunt suprasolicitate pentru a prezenta impresii încurcate ale evenimentelor, ceea ce poate provoca o denaturare a adevărului unei relatări. Senzaționalul poate implica raportarea unor probleme  și evenimente nesemnificative, sau prezentarea tabloidizantă a unor subiecte cu adevărat edificatoare, mod contrar standardelor jurnalismului profesionist .

Alte contexte

Bias educațional
Biasul în educație se referă la biasul real sau perceput astfel în sistemul educațional. Conținutul manualelor școlare este adesea supus dezbaterilor și criticilor, deoarece audiența lor este tânără, iar termenul "whitewashing" (în engleză: albire) este folosit pentru a se referi la eliminarea selectivă a dovezilor critice, dăunătoare sau a comentariilor.

Semnificația religioasă în manuale este observată în țările în care religia joacă un rol dominant.

Pot exista mai multe forme de prejudecăți educaționale.

Unele aspecte trecute cu vederea, care apar mai ales cu cercurile pedagogice ale școlilor publice și private - surse care nu au legătură cu sărăcirea fiduciară sau mercantilă care ar putea fi amplificate în mod nejustificat - includ prejudecata cadrelor didactice și o prejudecată generală împotriva femeilor care intră în cercetarea STEM.

Bias inductiv
Biasul inductiv apare în domeniul învățării mecanice. În procesul de învățare mecancă se caută să se dezvolte algoritmi de învățare care să anticipeze o anumită ieșire.

Pentru a realiza acest lucru, algoritmul de învățare este dat de cazuri de instruire care arată conexiunea așteptată. Apoi studentul este testat cu noi exemple. Fără alte ipoteze, această problemă nu poate fi rezolvată exact deoarece situațiile necunoscute nu pot fi previzibile.   Biasul inductiv al algoritmului de învățare este setul de ipoteze pe care elevul le folosește pentru a prezice ieșiri la intrări pe care nu le-a mai întâlnit.

Un exemplu clasic de prejudecată inductivă este Briciul lui Occam, care presupune că cea mai simplă ipoteză consistentă este cea mai bună.

Negociere cu cineva din interior
Tranzacționarea cu cineva din interior (engleză: insider) este tranzacționarea unor acțiuni sau altor titluri de valoare (cum ar fi obligațiuni sau opțiuni pe acțiuni ) ale unor companii publice  de către persoane care au acces la informații despre companiile respective care nu sunt publice. În diverse țări, tranzacționarea pe baza informațiilor privilegiate este ilegală, deoarece este văzută ca nedreaptă față de alți investitori care nu au acces la informații, deoarece investitorul cu informații privilegiate ar putea să obțină profituri mult mai mari pe care un investitor tipic nu le-ar putea face.

Meciuri "aranjate"
În sporturile organizate, "aranjarea" meciurilor (ceea ce poular se numește blat) apare atunci când un meci este jucat pentru un rezultat complet sau parțial hotărât dinainte, încălcându-se regulile jocului și, aproape întotdeauna, legea.

Există o varietate de motive pentru acest lucru, dar cea mai comună este în schimbul unei plăți din partea pariorilor. Jucătorii ar putea, de asemenea, să joace în mod intenționat prost pentru a obține un avantaj în viitor. Fixarea meciurilor se referă, în general, la stabilirea rezultatului final al jocului. O altă formă de hotărâre dinainte a meciurilor, cunoscută sub numele de hotărâre la fața locului, implică hotărârea evenimentelor mici într-un meci care este puțin probabil să se dovedească decisiv în determinarea rezultatului final al competiției.

Vezi și
 Argument
 Imparțialitate
 Opinie
 Prejudecată
 Metodă științifică
 Bias sistemic în Wikipedia
 Adevăr
 Cuvânt nevăstuică

Note

Prejudecată și discriminare
Comunicarea datelor false

Bias


Brahmansko govedo je američka pasmina zebuinskog-taruinskog hibrida goveda. Uzgaja se u Sjedinjenim Američkim Državama od 1885. od goveda, porijeklom iz Indije, uvezenih u različita vremena iz Velike Britanije, Indije i Brazila. Brahmansko govedo ima visoku toleranciju na toplinu, sunčevu svjetlost i vlagu, te dobru otpornost na parazite. Izvozi se u mnoge zemlje, osobito u tropske krajeve; u Australiji je najbrojnija pasmina goveda. Korišteno je za nastanak brojnih hibrida, od kojih su neki - poput brangusa i bramousina - uspostavljeni kao zasebne pasmine.

Etimologija
Brahmansko govedo indijskog je porijekla i dobio je ime po brahmanima (hinduističkim svećenicima), koji su dobili ime po hinduističkom božanstvu Brahmi. Mnogi hinduistički brahmani su vegetarijanci, koji govedinu smatraju svetom, te je stoga ne jedu.

Uzgoj i uporaba

Brahmansko govedo prvi put je uzgojeno početkom 1900-ih kao križanac između četiri različite pasmine indijskog goveda: Gujarat, Ongol, Gir i Krishna Wali. Izvorno američko brahmansko govedo potječe iz jezgre od oko 266 bikova i 22 krave nekoliko vrsta Bos indicus (indijsko govedo) uvezenih u Sjedinjene Američke Države između 1854. i 1926. godine.

Koristi se za mesnu industriju. Ova pasmina je uvelike križana s Bos taurus taurus (europskom) pasminom goveda. Korišteno je za razvoj brojnih drugih američkih pasmina goveda. Ova se pasmina također koristila za bikove za jahanje, a omiljena je zbog svoje poslušnosti, veličine i inteligencije.

Brahmansko govedo poznato je po svojoj ekstremnoj otpornosti na vrućinu i rasprostranjeno je u tropskim područjima. Otporne su na kukce zbog svoje debele kože. Žive dulje od mnogih drugih pasmina, često rađaju telad u dobi od 15 godina i više.

U Omanu i Fujairahu u Ujedinjenim Arapskim Emiratima, brahmanski bikovi koriste se u tradicionalnom sportu borbe s bikovima. Pritom se dva bika upuštaju u bijesnu rundu udaranja glavama. Tko prvi sruši ili ustupi svoj teritorij smatra se gubitnikom. Brahmanski bikovi koji se pripremaju za ovaj sport drže se na posebnoj dijeti od mlijeka i meda kako bi dobili vrhunsku snagu.

Američka udruga uzgajivača brahmanskoga goveda osnovana je 1924. kao službeni registar stada za praćenje i provjeru krvnih loza goveda. Sjedište ove organizacije je u Houstonu. Ime "brahmansko govedo" skovao je prvi tajnik Američke udruge uzgajivača brahmana, J. V. Sartwell.

Pasmina je imala veliki utjecaj na australsko tržište govedine, posebno u sjevernim dijelovima Australije. Otkako je pasmina uvedena u Australiju, više od 50% australske populacije goveda je brahmansko govedo ili križanac. Ova pasmina dobro je prilagođena ne samo visokim temperaturama, već i hladnoj klimi.

Izvori

Galerija

Izvori

Pasmine goveda

Brahmansko govedo


Saz kamışçını (Acrocephalus scirpaceus), ötleğengiller (Sylviidae) familyasından uzunluğu 12 cm, tüyleri üst bölümlerinde kızıla çalan açık kahverengi, alt bölümlerinde uçuk sarı olan kuş türü.

Bu tür, orta kuşak Palearktik bölgede ürer; kışın Palearktik bölgenin güneyinde ve Etiyopyen bölgede geçirir. Yazın Türkiye'nin hemen her bölgesindeki sazlık bataklıklarda görülebilir.

Dış bağlantılar

Ötleğengiller
Türkiye'deki kuşlar

Saz kamışçını


Dartmouth Castle er et artillerifort, der er opført for at beskytte havnen i Dartmouth. De tidligste dele af fæstningen stammer fra 1380'erne, og de blev opført ved udmundingen af floden Dart for at imødegå truslen fra Frankrig. Det inkorporerede et kapel og skulle kunne tage kampen op med skibe med katapulter og tidlige kanoner. Mod slutningen af 1400-tallet blev fæstningen udvidet med et tårn til artilleri og en jernkæde, der kunne lægges tværs over havnen til et tårn ved Godmerock; det er det tidligst kendte kystartilleri i Storbritannien. Der blev tilføjet et kanonbatteri for at skræmme franskmændene fra at invadere i 1540'erne.

Fæstningen blev brugt under den engelske borgerkrig fra 1642 til 1646, hvor det blev tydeligt, at den var sårbar overfor angreb fra land, hvilket resulterede i at Gallants Bower, der ligger over Dartmouth Castle, blev brugt til at beskytte den yderligere. I 1748 blev der tilføjet et nyt kanondæk kaldet Grand Battery, som indeholdt 12 kanoner. Efter mange års forfald i begyndelsen af 1800-tallet blev fæstningen opgraderet i 1859 med et moderne artilleri, men at kunne beskytte havnen Dartmouth var ikke længere en militær prioritet. I begyndelsen af 1900-tallet blev Dartmouth Castle betragtet som overflødig af myndighederne, der åbnede den for besøgende. Under både første og anden verdenskrig blev den brugt militært, men i 1955 blev den endeligt trukket ud af militær tjeneste. I 2000-tallet drives den af English Heritage og i 2007 havde den 37.940 besøgende.

Se også
 Liste over borge og slotte i England

Eksterne henvisninger

English Heritage visitors' page

Slotte i Devon
Device Forts

Dartmouth Castle


Julius Rudolph Ottomar baron Menu de Minutoli (né le  à Berlin et mort le  dans le caravansérail de Kaneh Zenjan près de Chiraz, Perse) est un directeur de la police prussienne, diplomate, scientifique et écrivain, ainsi qu'un dessinateur talentueux. Minutoli est considéré comme un excellent exemple de fonctionnaire prussien humaniste éclairé et parfaitement éduqué.

Biographie

Origine
Minutoli est le deuxième fils de Heinrich Menu, alors l'un des professeurs du corps des cadets de Berlin, qui est nommé précepteur du prince Charles en 1810, porte le titre de baron von Minutoli à partir de 1820 et se fait un nom avant tout comme un archéologue. Sa mère est Charlotte  (1781-1863), dont son père divorce en 1812 et épouse en 1820 Wolfardine von der Schulenburg. Depuis que la famille vit dans l'ancien palais royal au 37 Unter den Linden depuis 1810, Julius von Minutoli a un contact personnel dès son plus jeune âge avec le prince héritier, qui devient plus tard .

Carrière
Julius von Minutoli étudie à Berlin et à Heidelberg les lois et la caméralistique. En 1824, il est reçu par le Corps Saxo-Borussia Heidelberg. Entre 1828 et 1830, il entre dans la fonction publique prussienne, d'abord comme juge à la Cour supérieure de Coblence, où son traité de droit romain sur la rive gauche du Rhin (Berlin, 1831) est écrit. En 1832, il est transféré à Posen en tant que conseiller du gouvernement, et en 1839, il est nommé chef de la police et administrateur de l'. Officiellement, il acquit une grande reconnaissance dans l'administration, entre autres, en dévoilant plusieurs tentatives de soulèvement polonais, mais il est également apprécié par la population polonaise et allemande pour sa tolérance et ses activités sociales et culturelles. En 1842, il reçoit son doctorat et est temporairement chargé de tâches au sein du ministère prussien de l'Intérieur, mais est rapidement renvoyé à Posen. En 1843, à la suite d'un voyage officiel à travers l'Europe et l'Afrique du Nord, il publie son ouvrage sur les nouveaux systèmes pénitentiaires et correctionnels, qu'il visite en Algérie, en Espagne, au Portugal, en Angleterre, en France et en Hollande.

En 1847, il est nommé président de la police de Berlin par  puis en 1848 conseiller de gouvernement de . Lors de la révolution de mars 1848, il réussit initialement à modérer les insurgés, mais il ne peut empêcher le déclenchement de la violence à long terme. Son attitude mesurée suscite le mécontentement des forces réactionnaires croissantes. À la suite de la prise d'assaut de l'Arsenal, il démissionne le  de son poste de chef de la police. Il exécute des commandes spéciales à l'étranger.

Minutoli est marié à la baronne Mathilde von Rotenhan (1812-1878) depuis 1834, avec qui il a quatre enfants. Après sa démission, il déménage en Franconie avec sa famille et y vit probablement dans la maison ancestrale de sa femme à Rentweinsdorf et à Bamberg. Ses études sur l'histoire des Hohenzollern et des Brandebourg ainsi que ses mémoires, interdits en Prusse, sont rédigés à cette époque.

Après avoir été sans poste officiel depuis sa démission, il entre au poste consulaire général en 1851 et sert parfois également comme adjoint dans le service diplomatique. En tant que consul général de Prusse pour l'Espagne et le Portugal, il entreprend de nombreux voyages d'affaires dans tout le pays depuis Barcelone ou Puerto de Santa Maria, par exemple aux îles Baléares, aux îles Canaries et à Madère. Il publie ensuite les résultats dans ses livres sur l'Espagne et le Portugal et les îles Canaries, ainsi que de manière anonyme dans divers journaux, dont le Illustrierte Zeitung de Leipzig et l'Allgemeine Zeitung d'Augsbourg. Il collectionne les arts et l'artisanat à l'étranger pour le musée Minutoli à Liegnitz, qui est dirigé par son jeune frère Alexander dans le château en tant que  des arts et métiers du monde créé. Son frère Alexander publie des photographies de ses objets de collection, par exemple de magnifiques volumes, des livres avec des peintures miniatures européennes sur parchemin, des couvertures de livres arméniens, des sceaux de rois et d'empereurs, de l'art religieux, des instruments de musique. En 1859, Julius retourne à Berlin. En , il est envoyé en Perse pour plusieurs années en tant que  prussien et consul général des États allemands membres de l'Union douanière. Il meurt cependant dès le , au retour d'un voyage officiel dans le Golfe persique, au caravansérail de Kanesenjan près de Chiraz. En présence de son neveu , il est enterré par la communauté chrétienne arménienne dans leur cimetière de Shiraz. En 1940, ses ossements sont inhumés au cimetière des étrangers de Téhéran. Sa pierre tombale se trouve maintenant à l'ambassade d'Allemagne à Téhéran.

Mérites culturels
Julius von Minutoli réalise déjà de nombreux croquis de personnes, de bâtiments et d'événements pendant son séjour à Posen et également lors de ses voyages ultérieurs, dont il vend certains, dans certains cas, offerts à , et qui lui permettent de se faire un nom en tant que dessinateur jusqu'à aujourd'hui. Deux de ses livres de dessins sont publiés en 2013

Depuis son séjour en Franconie, il entretient des contacts étroits avec les principaux milieux académiques et culturels de Bamberg. Il est membre de la Société des sciences naturelles et de la Société historique et fait don de nombreuses expositions à l'actuel Musée d'histoire naturelle, ainsi qu'à d'autres musées. Il entretient une abondante correspondance avec, entre autres, le « modeleur de cour prussien » Carl Schropp, qui vit à Bamberg, le collectionneur et globe-trotter  et l'archiviste Paul Oesterreicher (1766-1839).

En , une espèce de lavande poussant sur les îles Canaries est nommée "Lavandula minutolii" par le botaniste Carl Bolle en son honneur.

Famille
Il se marie le  dans l'église de Jérusalem de Berlin avec Mathilde Henriette Wilhelmina Caroline Marie Auguste baronne von Rotenhan (né le  et mort le ), une fille de Sigismund Johann Christoph Friedrich baron von Rotenhan (1761–1826). Le couple a les enfants suivants :

 Hedwige Sophie Luise Henriette (née le  et morte le )
 Sophie Luise Henriette Thusnelda (née le  et morte le )
 Arthur Heinrich Carl Sigismond (né le  et mort le ), capitaine du  d'infanterie, depuis le  baron von Minutoli-Woldeck, est marié le  avec la baronne Anna von Minutoli-Woldeck (née le  ; fille unique d'). La veuve épouse Joachim von Pfeil und Klein Ellguth.
 Maria Ida Agnès Gerhardine (née le  et morte le )

Travaux
 Alt-Posen. Ansichten der Stadt Posen aus dem Jahre 1833 mit Einleitung und Erläterungen von , Posen: Philippsche Buchhandlung, 1917 (Lithographien nach den Zeichnungen von Julius von Minutoli)
 Über das römische Recht auf dem linken Rheinufer (Berlin 1831)
 Mitarbeit am Berliner Kalender für das Gemein-Jahr 1839, mehrere Kupfer und Erläuterungen der Kupfer, Berlin 1839.
 Statistik des Kreises Posen, 1840 https://www.wbc.poznan.pl/publication/150316
 Die neuen Straf- und Besserungssysteme. Erinnerungen von einer Reise durch bemerkenswerte Gefängnisse in Algier, Spanien, Portugal, England, Frankreich und Holland (Berlin 1843)
 Die Mark Brandenburg, Berlin und Köln im Jahr 1451 (Berlin 1850, 3. Auflage 1853)
 Die weiße Frau (Berlin 1850)
 Friedrich I. Kurfürst von Brandenburg und Memorabilia aus den Quellen des Plassenburger Archivs (Berlin 1850)
 Das kaiserliche Buch des Markgrafen Achilles – Kurfürstliche Periode von 1470–1486 (Berlin 1850)
 Erinnerungen aus meinem Leben, III. Teil, Vergebliche Versuche zur verheißenen Wiederanstellung. Bamberg 1850.
 Die Kanarischen Inseln, ihre Vergangenheit und Zukunft (Berlin 1854)
 Spanien und seine fortschreitende Entwickelung (Berlin 1852; books.google.de)
 Altes und Neues aus Spanien (Berlin 1854, 2 Bände)
 Portugal und seine Kolonien 1854 (Stuttgart 1855) http://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb11249164_00001.html

Bibliographie
 Joachim S. Karig, Dorothea Minkels: Heinrich Menu von Minutoli und sein herausragende Familie. Books on Demand, Norderstedt 2019 .

 : Werke der Posener bildenden Kunst. Beiträge zur Heimatkunde über die Deckenbilder des Rathauses in Posen, das Knorrsche Gemälde "Marktplatz in Posen" und Julius v. Minutoli, Louis Sachse und die Posener Stadtansichten des Jahres 1833. De Gruyter, Berlin/Leipzig 1921.
 Dorothea Minkels: 1848 gezeichnet. Der Berliner Polizeipräsident Julius von Minutoli. DeMi-Verlag, Berlin 2003 .
 Dorothea Minkels: In der Keimzeit der Demokratie Berliner Polizeipräsident. Julius von Minutoli zum 200. Geburtstag. Ausstellungskatalog. Books on Demand, Norderstedt 2004 .
 Dorothea Minkels: Ein fast exotisches Vereinsmitglied. Dem Publizisten und naturkundlichen Sammler Julius von Minutoli zum 200. Geburtstag. In: Bericht des . Band 140, 2004, S. 187–196
 Dorothea Minkels: Julius von Minutoli (1804–1860). Berliner Polizeipräsident im Revolutionsjahr 1848. In: Helmut Bleiber et al. (Hrsg.): Akteure eines Umbruchs. Männer und Frauen der Revolution von 1848/49. Band 2, Fides, Berlin 2007 , S. 427–472.
 Margret Dorothea Minkels: Reisen im Auftrag preussischer Könige gezeichnet von Julius von Minutoli. Books on Demand, Norderstedt 2013 .
 Dorothea Minkels: Alexander von Minutoli. Daguerreotypist der familiären Kunst(gewerbe)-Sammlungen (= Buch-Reihe der Minutoli-Gesellschaft Berlin e.V. Bd. 2). Books on Demand, Norderstedt 2021 , S. 45–48, 275-276, S. 327; Abbildungen von Objekten: Tafel 753, Tafeln 850–940.
 Harry Nehls: Das Marmorbecken aus der Sammlung Julius von Minutoli. In: Islamische Kunst in Berliner Sammlungen – 100 Jahre Museum für Islamische Kunst in Berlin. Hrsg. v. Jens Kröger. Parthas, Berlin 2004, S. 62–65 (mit Abb. des Grabsteins von Julius v. Minutoli auf dem Friedhof in Teheran).
 Harry Nehls: Promotion in absentia – Die drei "akademischen" Söhne des Freiherrn Heinrich von Minutoli: Adolph, Julius und Alexander von Minutoli. In: Der Bär von Berlin, Jahrbuch des Vereins für die Geschichte Berlins 67, 2018, S. 29–56.

 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1874. Vier und zwanzigster Jahrgang, S. 465 f.
 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1878. Acht und zwanzigster Jahrgang, S. 504.
 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser 1893. Dreiundvierzigster Jahrgang, S. 596.
 Minkels, Dorothea: Alexander von Minutoli, Daguerreotypist der familiären Kunst(gewerbe)-Sammlungen, Norderstedt 2021 .

Expositions
 "In der Keimzeit der Demokratie Berliner Polizeipräsident – Julius von Minutoli zum 200. Geburtstag". Zentrum für Berlin-Studien, Breite Straße 36 Berlin. (30. August 2004 bis 29. Januar 2005)
 "Julius von Minutoli (1804–1860) rysownik – policjant – dyplomata". Biblioteka Raczynskich – Muzeum Literackie H. Sienkiewicza, Poznań (Posen/Polen), Stary Rynek 84. (1. bis 31. März 2005)
 "Zwischenstation in Bamberg: Julius von Minutoli (1804–1860) zwischen Berlin und Persien". Ausstellung im Stadtarchiv Bamberg, 16. November 2005 bis 27. Januar 2006;
 "In der Keimzeit der Demokratie Berliner Polizeipräsident – Julius von Minutoli", Ausstellung im Foyer des Berliner Polizeipräsidiums, 20. Juli bis 10. August 2006.

Liens externes

 Gare intermédiaire de Bamberg : Julius von Minutoli (1804-1860) entre Berlin et la Perse. Texte d'exposition des archives de la ville de Bamberg
 jvminutoli1804.jimdo.com

Références

Président de la police de Berlin
Diplomate prussien
Baron
Naissance en août 1804
Naissance à Berlin
Décès en novembre 1860
Décès à 56 ans

Julius von Minutoli


මාලිම්බඩ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය යනු,  ශ්‍රී ලංකාවේ, දකුණු පළාතේ,   මාතර දිස්ත්‍රික්කයේ, පිහිටි ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසයකි.

ජනගහනය

ග්‍රාම නිළධාරි වසම් මාලිම්බඩ නැගෙනහිර

ආර්ථිකය මාලිම්බඩ නැගෙනහිර

ප්‍රාදේශීය ලේකම්වරුන්

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්
ශ්‍රී ලංකාවේ පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක

මූලාශ්‍ර
 Divisional Secretariats Portal

ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
මාතර දිස්ත්‍රික්කය

මාලිම්බඩ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය


غاليرا Galera هو بركان يوجد في كولومبيا في إقليم نانيو على بعد من العاصمة سان خوان دي باستو، ويبلغ ارتفاعه 4276 متر، كان آخر ثوران له في عام 2014، وهو تابع لسلسة جبال الأنديز.

مراجع

جبال في الأنديز يتجاوز ارتفاعها 4000 متر
النشاط البركاني في القرن 20
أمريكا الجنوبية الرباعية
باستو (كولومبيا)
براكين الهولوسين
براكين اندساسية
براكين طبقية في كولومبيا
براكين مركبة
براكين نشطة
جبال كولومبيا
كالديرات أمريكا الجنوبية
جغرافيا إدارة نارينيو

غاليرا


L USS White Sands (ARD-20), ( aussi USS ARD-20, USS(AB)-20 et AGDS-1) était un quai de réparation auxiliaire, un type de cale sèche flottante auxiliaire non automotrice de l'US Navy de classe ARD-12. Il a servi entre 1944 et 1947, puis de 1966 à 1974.

Historique
Construit en 1943 par la  à Alameda en Californie, l' ARD-20 a été livré le  à l'US Navy

Première période de service (1944-1947)
Après une formation au Drydock Training Center de Tiburon, en Californie, l' ARD-20 quitta la baie de San Francisco le 11 juin 1944, remorqué par le navire marchand SS Stratford Point. Il s'est brièvement arrêté à la base navale d'Espiritu Santo dans les îles des Nouvelles-Hébrides avant d'arriver à sa base assignée, , sur l'île de Manus (îles de l'Amirauté), le 12 août 1944. En tant qu'unité su Service Squadron 3 de la Septième flotte des États-Unis ARD-20 réparé les navires endommagés au combat à Manus pendant les huit mois suivants.

Le 16 avril 1945, le remorqueur USS ATA-170 a transféré l' ARD-20 hors du port de Seeadler sur l'île de Morotai, située juste au nord d'Halmahera dans l'archipel des Moluques. Les deux navires arrivèrent à Morotai le 29 avril 1945. L' ARD-20 y effectua des réparations jusqu'au 24 juillet 1945, date à laquelle il fut remorqué jusqu'à la base de réparation de , située près du Samar oriental des Philippines, où il passa 19 mois.

L'ARD-20 a quitté Manicani le 25 février 1947, remorqué par le navire marchand SS Robert Eden, et est arrivé à Apra Harbor, (Guam), le 9 mars 1947. Plus tard en 1946, le navire marchand SS Robert Hartley l'a remorquée via Pearl Harbor, Territoire d'Hawaï, à San Pedro, Californie, où les deux navires arrivèrent le 11 septembre 1947.

L' ARD-20 a été mis hors service le 7 octobre 1947 et amarré avec le groupe San Pedro de la flotte de réserve du Pacifique.

Deuxième période de service (1966-1974)
Dix-huit ans plus tard, en octobre 1965, l' ARD-20 a été transféré au chantier naval de Long Beach sur Terminal Island, en Californie, où les travaux ont commencé sur sa modernisation et sa conversion en navire de soutien pour bathyscaphe. Reclassé en tant que quai de réparation auxiliaire de support bathyscaphe (ARD(BS)), il a été mis en service le 14 septembre 1966 sous le nom d' USS ARD(BS)-20 et affecté à la Force sous-marine de l'United States Pacific Fleet sous le commandement du Chef des opérations navales, pour participer aux projets de recherche liés aux véhicules de submersion profonde et à leur fonctionnement.

Le 9 mars 1968, ARD(BS)-20 a été nommé USS White Sands (ARD-20) avec une désignation de coque raccourcie.

À partir de 1968, White Sands a mené des essais avec le bathyscaphe Trieste II dans divers environnements océaniques ouverts. Ces tests ont eu lieu près du Undersea Weapons Center près de l'île San Clemente au large de la Californie. Le White Sands a également participé à la récupération d'un satellite de reconnaissance KH-9 Hexagon perdue en mer.

En février 1969, White Sands, transportant Trieste II, quitta la côte ouest des États-Unis, remorqué par le remorqueur océanique de la flotte  pour participer à la recherche du sous-marin nucléaire  qui avait a été perdu dans l'océan Atlantique près des Açores en 1968, employant Trieste II et soutenu par Apache et le destroyer de transport à grande vitesse . Le White Sands a conclu son rôle dans la mission Scorpion au début d'août 1969 et a été remorqué, via le canal de Panama, jusqu'à San Diego, en Californie, où il est arrivé le 7 octobre 1969.

À San Diego, White Sands a repris sa mission de recherche avec des véhicules de submersion profonde. Le 1er août 1973, il a été reclassé navire auxiliaire de soutien à la submersion profonde et renommé AGDS-1.

Destination finale
À la fin de l'été 1974, White Sands a été mis hors service. Son nom a été rayé du Naval Vessel Register en septembre 1974 et il devait être vendu à la casse. Au lieu de cela, il a été acheté par Marine Power and Equipment, basée à Seattle, pour être utilisé dans la construction de barges pour l'US Navy. L'entreprise a choisi de le déplacer dans le lac Union de Seattle, où il serait ensuite utilisé comme cale sèche permanente en eau douce.

Cependant, pour atteindre sa résidence permanente, il fallait passer par les écluses Ballard. En coopération avec le Corps du génie de l'armée des États-Unis, les opérateurs des écluses, un plan a été conçu pour gîter partiellement le White Sands sur un côté, puis le faire passer. Pour ce faire, un côté du navire a été lesté avec de l'eau et avec 51 blocs de béton et 17 piles de plaques d'acier, pesant près de , tandis que l'autre côté - élevé à 38 degrés dans l'air - était soutenu par deux immenses airbags câblées à la superstructure du navire.

Ajoutant à la difficulté de cet exploit technique, il a été déterminé que le passage ne pouvait être tenté qu'à la marée la plus haute. Si le navire était retardé de quelques instants, son fond ne dégagerait plus le côté des écluses. Tenter un tel transit était incroyablement risqué : aujourd'hui encore, les écluses supportent un volume important de trafic commercial. Si la marée s'était calmée avant qu'elle n'ait terminé le transit, les ingénieurs avaient déjà décidé qu'il n'y avait qu'une seule autre option : la couper rapidement en morceaux et la mettre au rebut.

Une première tentative a échoué lorsque l'un des airbags de soutien s'est libéré. Le lendemain, le 4 octobre 1975, la deuxième tentative a été un succès. ARD-20 a été doucement tiré en position dans les écluses par des remorqueurs et a transité par les écluses à marée haute.
Le White Sands reste le plus grand navire à avoir transité par les écluses de Ballard et est toujours utilisé comme cale sèche à  à Seattle. Il est visible sur les cartes du lac Union, dans le coin sud-est de celui-ci. Il est resté  en grande partie intacte; seule la partie avant de sa superstructure a été coupée afin qu'il puisse s'asseoir au ras de ses amarres.

Décoration
   American Campaign Medal
   Asiatic-Pacific Campaign Medal
  World War II Victory Medal
   National Defense Service Medal

Voir aussi

Notes et références

Liens externes
 USS White Sands (AGDS-1) - Site NavSource Online
 Floating Docks (AFDB, AFDM, AFDL, ARD, ARDM, YFD) - Shipbuilder Site
 Lake Union Drydock Company (Seattle)

Liens connexes
 Liste des navires auxiliaires de l'United States Navy
 Théâtre du Pacifique de la Seconde Guerre mondiale

Auxiliary Floating Drydock de l'US Navy
Bateau lancé en 1944
Navire construit en Californie
Bateau de l'US Navy de la Seconde Guerre mondiale
Navire auxiliaire de l'US Navy de la guerre froide

USS White Sands (ARD-20)


Rukov - på sporet af den tabte tid er en portrætfilm fra 2004 skrevet og instrueret af Flemming Lyngse.

Handling
En af dansk films mest signifikante personligheder er Mogens Rukov, medforfatter til Vinterbergs "Festen" og leder af manuskriptudddannelsen på Den Danske Filmskole. Flemming Lyngses portræt af Mogens Rukov handler om et menneske i bevægelse, fagligt og personligt.

Referencer

Eksterne henvisninger

Portrætfilm fra Danmark
Danske film fra 2004

Rukov - på sporet af den tabte tid


RFA Regent (A486) was an ammunition, explosives and stores supply ship in the 'Royal Fleet Auxiliary'. She was built by Harland and Wolff, commissioned in 1967 and took part in the Falklands War.

Service
She helped evacuate British nationals from Cyprus during the Turkish invasion 1974.

After taking on stores at Glen Douglas and Plymouth, RFA Regent sailed from Plymouth on 19 April 1982 for Operation Corporate arriving in the Total Exclusion Zone(TEZ) on 8 May. She was one of the last to return home arriving back on 15 September 1982. She was also deployed for the first Gulf War in 1991.

Regent was decommissioned in October 1992. She sailed from Devonport on 21 January 1993 under the name Shahzadelal, for the delivery run to the Indian breakers. She arrived at Alang for scrapping on 19 February 1993.

References

Stores ships of the Royal Fleet Auxiliary
Ships of the Royal Fleet Auxiliary
Falklands War naval ships of the United Kingdom
1966 ships
Gulf War ships of the United Kingdom
Ships built by Harland and Wolff

RFA Regent


Alexander Mitchell ist der Name folgender Personen:

* Alexander Mitchell (Ingenieur) (1780–1868), irischer Ingenieur
 Alexander Mitchell (Politiker) (1817–1887), US-amerikanischer Politiker
 Alexander C. Mitchell (1860–1911), US-amerikanischer Politiker
 Alexander Graham Mitchell (* 1923), britischer Kolonialbeamter

Alexander Mitchell


.la Laos için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. Aynı zamanda merkezi Los Angeles'ta bulunan siteler için de kullanılmaktadır. (CcTLD)

Laos
la
la

.la


TouchWiz fue una capa de personalización corriendo sobre Android, desarrollada por Samsung Mobile. Se trata de una capa implantada en el sistema cuyo objetivo es dotar a los dispositivos de una apariencia modificada a la ya suministrada por el sistema operativo en su versión de fábrica. TouchWiz es utilizado internamente por Samsung para teléfonos con funciones sofisticadas (smartphones) y tabletas, y no está disponible en licencia para terceras partes.

La última versión de TouchWiz es la 7.0, llamada también TouchWiz Grace UX; lanzada junto al Samsung Galaxy Note 7, y desde 2017 la nueva versión de TouchWiz 8.0 cambió de nombre a Samsung Experience lanzada junto al Samsung Galaxy S8.

Apple tomó acciones legales contra la compañía ya que alegó un gran parecido de la versión 3.0 de TouchWiz, contenida en los modelos Galaxy S y Galaxy Tab, con la interfaz de su sistema iOS.

TouchWiz se utiliza tanto para el sistema operativo propietario de la propia Samsung como teléfonos basados en Android y Bada.

Se descubrió un bug que en determinadas versiones de TouchWiz permitía borrar todo el contenido del dispositivo, añadiendo un enlace en una página web o enviando un SMS, pero fue posteriormente corregido por la compañía en un parche.

Versiones de TouchWiz

TouchWiz 1.0
Es la primera versión de TouchWiz presentado en Samsung SGH-F480, y algunos dispositivos más de Samsung. Esta versión se lanzó oficialmente con el Samsung Solstice en 2009. Varias versiones de TouchWiz 1.0, con diferentes funciones, se utilizaron en los teléfonos hermanos de Samsung Solstice, como Samsung Eternity, Samsung Impression, Samsung Impact y Samsung Highlight.

TouchWiz 2.0
Es la versión mejorada, soporta Windows Mobile (Omnia 1, 2). Esta versión se estrenó con Samsung Solstice 2 en 2010.

TouchWiz 3.0
Lanzado en 2010, para admitir Android Eclair (2.1) y Android Froyo (2.2). Esta versión se estrenó con el Samsung Galaxy S. Se utilizó una versión lite de TouchWiz 3.0, con funciones reducidas, en el Samsung Galaxy Proclaim.

TouchWiz 4.0
La versión de TouchWiz ya mejorada en Android 2.3, fue introducido mejoras que la anterior versión, como el movimiento, widgets en movimiento y toma panorámica.

La segunda versión de TouchWiz se lanzó en 2011 para ser compatible con Android Gingerbread y Android Honeycomb (2.3 - 3.2.6). El Galaxy S II fue el primer dispositivo precargado con TouchWiz 4.0. Esta versión incluye mejor aceleración de hardware que la 3.0, así como múltiples opciones de pantalla táctil que incluyen gestos multitáctiles y el uso del acelerómetro del teléfono. Una de estas características permite a los usuarios colocar dos dedos en la pantalla e inclinar el dispositivo hacia y desde ellos, para acercar y alejar, respectivamente. "Panning" en TouchWiz 4.0 permite a los usuarios desplazarse por las pantallas de inicio moviendo el dispositivo de lado a lado.

TouchWiz 5.0 (Nature UX)
La tercera versión de TouchWiz pasó a llamarse TouchWiz Nature UX. Fue lanzado en 2012 y compatible con Android Ice Cream Sandwich (4.0). El Galaxy S III, Galaxy Star y Galaxy Note 10.1 fueron los primeros dispositivos precargados con esta versión, aunque antes se utilizó una versión "lite" en el Samsung Galaxy Tab 2 7.0. La variante 2013 Galaxy S2 "Plus" también presentaba esta interfaz de usuario.

TouchWiz Nature UX contiene más elementos interactivos que la versión anterior, como un efecto de ondas de agua en la pantalla de bloqueo y "Smart Stay", una función que utiliza la tecnología de seguimiento ocular para determinar si el usuario todavía está mirando la pantalla. Los usuarios pueden establecer patrones de vibración personalizados para llamadas telefónicas y notificaciones. El software del teclado está equipado con un administrador de portapapeles.

Se han agregado una función de ampliación de pellizcar para hacer zum y un modo de imagen en imagen ("Pop Up Play") al reproductor de video excluido, así como gestos de movimiento de panorámica y zum en el software de la galería.

Para complementar la interfaz TouchWiz, y como respuesta a Siri de Apple, esta versión introdujo S Voice, el asistente personal inteligente de Samsung.

La paleta de colores de la interfaz de usuario se ha adaptado a los colores de la naturaleza, destacando el verde (plantas, bosque, hierba) y el azul (océano, cielo), para representar visualmente el eslogan "inspirado por la naturaleza". Esta versión de TouchWiz también utilizó muchos gradientes de color.

Las críticas se han dirigido a la incapacidad de la pantalla de inicio y la pantalla de bloqueo para funcionar en la orientación de visualización horizontal.

TouchWiz Nature UX 2.O
Esta versión es compatible con Android Jelly Bean (4.2.2) y se lanzó en 2013; el Samsung Galaxy S4 fue el primer dispositivo en usar TouchWiz Nature UX 2.0. Incluso se introdujeron más capacidades de seguimiento ocular con esta versión, como Smart Scroll, que permite a los usuarios desplazarse hacia abajo y hacia arriba en las páginas web inclinando la cabeza hacia abajo y hacia arriba, respectivamente.

Los botones en pantalla para foto, video y modos ahora tienen una textura metálica, y los modos de grabación de foto y video se combinan en una página del visor en lugar de estar separados por modos de cambio. También se puede acceder a la configuración de audio (silenciar/vibrar/sonido) desde las opciones del dispositivo (apagar/reiniciar/modo de red de datos/modo avión) a las que se accede manteniendo presionado el botón de encendido.

Con Android 4.4 KitKat, que se lanzó en febrero de 2014 para los dispositivos Samsung Galaxy, los colores del icono de batería verde, así como las flechas indicadoras verde (ascendente) y naranja (descendente) en la barra de estado superior se han cambiado a gris.

TouchWiz Nature UX 2.5
TouchWiz Nature UX 2.5 se lanzó en 2013 para admitir las últimas actualizaciones de Android Jelly Bean (4.1-4.3) y se usó por primera vez en Galaxy Note 3 y Galaxy Note 10.1 2014 Edition. Esta versión es totalmente compatible con la solución de seguridad Samsung Knox, así como con capacidades multiusuario. La cámara también se mejoró en esta actualización: se redujo el retraso del obturador y se agregaron características como un modo panorámico de 360°. El menú de configuración está equipado con una nueva función de búsqueda.

Es la primera interfaz de usuario móvil que incluye ventanas. A la función de pantalla dividida existente, se agregaron las capacidades de arrastrar y soltar elementos entre ellos y abrir aplicaciones seleccionadas dos veces.

Se ha agregado un modo de operación vertical con una sola mano para el Galaxy Note 3. Se puede acceder a él con un gesto de deslizamiento en cualquier lado de la pantalla y permite reducir de forma variable el tamaño simulado de la pantalla. También está equipado con navegación en pantalla (opciones, inicio, atrás) y teclas de volumen (arriba, abajo).

TouchWiz Nature UX 3.O
Esta actualización se lanzó en 2014 para admitir Android KitKat (4.4). Se vio por primera vez en el Galaxy S5, Galaxy K Zoom y Galaxy Note Pro 12.2. Más tarde apareció en el Galaxy A.

La pantalla de inicio y el menú de configuración se hicieron más fáciles de usar con íconos más grandes y menos desorden. Además, los íconos en los menús contextuales se eliminaron por minimalismo, y cualquier opción deshabilitada, donde antes habrían sido visibles pero inutilizables (atentuados), ahora no se muestran en absoluto.

El modo de operación con una sola mano disponible en el Galaxy S5 permite configurar accesos directos para aplicaciones y contactos. También se ha agregado un menú flotante con accesos directos de aplicaciones especificados por el usuario. La nueva paleta de colores utiliza colores oceánicos para hacer referencia a la resistencia al agua del Galaxy S5.

TouchWiz Essence UX
Algunos dispositivos económicos, como Samsung Galaxy Trend 2 Lite, Galaxy J1 Ace, Galaxy V Plus, Galaxy Grand Neo Plus y Galaxy Tab E cuentan con una versión reducida de TouchWiz Nature UX 3.0 llamada "TouchWiz Essence UX", que está adaptada para dispositivos con menos de 1 GB de RAM. Esta versión tiene un modo de ultra ahorro de energía, que extiende drásticamente la duración de la batería haciendo que la pantalla se vuelva gris, restringiendo las aplicaciones que se pueden usar y desactivando funciones como Wi-Fi y Bluetooth.

El menú de configuración rediseñado tiene iconos planos en lugar de las imágenes prediseñadas del mismo color utilizadas anteriormente, y está equipado con tres modos de visualización distintos: Grid View, List View y Tab View.

Otra distinción menor es que la pantalla de inicio muestra la marca comercial de Android, pero ya no muestra el número de modelo del dispositivo (por ejemplo, SM-G900F, SM-G901F).

TouchWiz Nature UX 3.5
Esta es una versión ligeramente modificada de TouchWiz Nature UX 3.0, lanzada en 2014 para Galaxy Note 4, Galaxy Note Edge y la gama A de 2015. La mayoría de los cambios realizados fueron menores y estéticos, incluida una revisión del menú de configuración desordenado, la inclusión de accesos directos de configuración rápida y la centralización del reloj de la pantalla de bloqueo. Sin embargo, la aplicación de la cámara se redujo a sus funciones más básicas, eliminando funciones como el visor remoto alimentado por Wi-Fi Direct, sin embargo, obtuvo una función de bloqueo AF/AE accesible al tocar y mantener presionado el visor de la cámara.

Se eliminó el modo de visualización del menú de configuración "Grid View" introducido en TouchWiz Nature UX 3.0. Los menús y las aplicaciones del sistema usan fondos blancos en lugar de oscuros. El conmutador de tareas reciente se transformó en una lista desplazable verticalmente con miniaturas superpuestas, mientras que anteriormente se usaba una lista plana con miniaturas no superpuestas con dirección de desplazamiento basada en la orientación.

Se eliminó la capacidad de usar accesos directos para aplicaciones y contactos en el modo de operación con una sola mano.

TouchWiz Nature UX 4.0
Esta versión viene con Galaxy S5, por lo que es compatible con Android Lollipop y se lanzó en 2015. La actualización 4.0 finalmente estuvo disponible para Galaxy S4, Galaxy Note 3 y Galaxy S5 y Note 4 y otros dispositivos compatibles con Lollipop, pero con menos características.

Esta versión de TouchWiz continuó el diseño que se vio inicialmente en el Galaxy S5, con íconos un poco más redondeados, pero también incorporó las adiciones y cambios de Lollipop, como hacer que el menú desplegable de notificaciones sea simplemente una superposición en lugar de un cajón de pantalla completa y coloreándolo de azul neón. TouchWiz Nature UX 4.0 también incluyó una revisión visual para todo el sistema, cambiando el fondo negro en las aplicaciones del sistema a un tema blanco, similar a TouchWiz UX 3.5 visto en la serie Note 4 y A. El tema negro había estado en vigor desde el Galaxy S original, porque reducía el consumo de batería ya que Samsung utiliza principalmente la tecnología de pantalla AMOLED. Se cambió debido a un acuerdo de licencia de patente con Google, que requería que la interfaz TouchWiz siguiera más de cerca el diseño de Android "stock".

El tamaño del archivo de video actual y la cantidad de espacio de almacenamiento restante ya no se indican en el visor del software de la cámara durante la grabación de video, y los controles de audio (silencio, solo vibración, activado) se han eliminado del menú de encendido.

TouchWiz 5.0
Con TouchWiz 5.0, Samsung volvió al sistema de nombres más simple anterior, sin el infijo "Nature UX", para reflejar los cambios estéticos. Esta versión se lanzó en 2015 principalmente para el Samsung Galaxy S6 y admite actualizaciones posteriores de Android Lollipop (5.0.2 - 5.1.1). Esta actualización limpió la interfaz de usuario, redujo la cantidad de funciones duplicadas y usó colores más brillantes y simples con sombras de íconos. Muchos íconos en las barras superiores se han reemplazado con etiquetas de texto en mayúsculas, como "MÁS".

En septiembre de 2015 se lanzó una nueva versión de TouchWiz 5.0 para Galaxy Note 5 y S6 Edge+. La nueva versión presenta una iconografía actualizada, con aplicaciones de stock que ahora presentan íconos de "ardilla" en lugar de formas libres, y un modo de operación con una sola mano agregado de nuevo que se eliminó en el Galaxy S6 después de estar disponible en el S5. Sin embargo, se abre presionando tres veces el botón de inicio en lugar de deslizar el dedo, carece de teclas en pantalla (navegación, controles de volumen, accesos directos a aplicaciones/contactos) y solo tiene un tamaño fijo.

La interfaz de usuario de la cámara también ha sufrido varios cambios. Los accesos directos en el panel izquierdo ya no se pueden personalizar y la configuración se encuentra en una página separada en lugar de en la parte superior de un visor activo.

Los dispositivos de gama media y básica cuentan con una versión denominada "TouchWiz Essence 2.0". Es similar a TouchWiz 5.0, pero las sombras de los iconos no se incluyen junto con o sin la compatibilidad con temas. Es comparativamente más liviano, más rápido y se presenta en dispositivos como la serie A 2016, Galaxy A8, Galaxy S5 Neo, tabletas y dispositivos de la serie J que ejecutan Android Lollipop. Tampoco cuenta con el efecto de pantalla de bloqueo Sparkling Bubbles exclusivo de los dispositivos Galaxy S6 y Note 5.

Los informes de los usuarios del Galaxy S6 sugieren que las funciones de navegación de fotogramas paso a paso y extracción de imágenes fijas se han eliminado del software de reproducción de video excluido de Samsung.

TouchWiz 6.0
Esta versión de TouchWiz comenzó durante la prueba beta inicial de Android Marshmallow en el Galaxy S6 en diciembre de 2015, para los usuarios que se habían registrado en el programa beta, y estuvo disponible formalmente en febrero de 2016.

Cuenta con un menú desplegable de notificaciones rediseñado y una revisión de color, reemplazando el tono azul y verde original por blanco. Esta versión también eliminó el clima mientras centraba y agrandaba el reloj en la pantalla de bloqueo, además de recuperar la capacidad de personalizar los accesos directos en la pantalla de bloqueo. Los iconos se modifican ligeramente con un aspecto más plano, eliminando las sombras que aparecían anteriormente. El Administrador inteligente se eliminó como una aplicación y se movió a una opción de configuración en su lugar.

En esta versión, Samsung también agregó opciones de accesibilidad, como mostrar formas de botones, donde los botones se delinean con un borde visible y un fondo sombreado para aumentar el contraste con el fondo, y la capacidad de cambiar la configuración de densidad de pantalla, aunque inicialmente solo se podía acceder a través de una aplicación de terceros ya que el sistema ocultó la configuración. Una actualización del Galaxy S7 y S7 Edge lo hizo oficial, lo que permite a los usuarios cambiarlo en la configuración de pantalla.

TouchWiz 6.0 también incluye las adiciones de Google a Android: Doze y App Standby para mejorar el rendimiento de la batería (aunque la función de optimización de aplicaciones de Samsung sigue estando disponible, lo que significa que hay dos configuraciones de "optimización de aplicaciones" separadas: una dentro de la aplicación Smart Manager y la otra dentro la pantalla de uso de la batería), Now on Tap para acceder rápidamente al asistente personal inteligente Google Now y Control de permisos para limitar los permisos otorgados a una aplicación en particular.

TouchWiz Grace UX

Lanzado por primera vez con el Samsung Galaxy Note 7 para Android Marshmallow, esta version estaba preaparndo lo que vendria a ser Samsung Experience, Grace UX recibió su nombre del nombre en clave del dispositivo y finalmente llegó a dispositivos más antiguos, incluido el Galaxy Note 5 a través de una actualización, el Galaxy S7 y S7 Edge a través del Android Nougat. Grace UX presenta un aspecto más limpio y plano de la iconografía y un amplio uso de espacios en blanco. Los dispositivos TouchWiz Grace UX también se benefician de la funcionalidad Carpeta segura, que permite a los usuarios mantener ciertos datos, e incluso aplicaciones, detrás de una contraseña segura.

Además, para la mayoría de los países, todos los idiomas que estaban ausentes en las versiones anteriores (Android Marshmallow o anteriores) estarán disponibles en esta versión, comenzando con Galaxy Tab S3.

Teléfonos con Touchwiz
 Samsung Galaxy Core
 Samsung Galaxy S Duos
 Samsung Galaxy S Duos 2
 Samsung Galaxy Trend Plus
 Samsung Galaxy Trend
 Samsung Galaxy Trend Lite
 Samsung Galaxy Ace 4
 Samsung Galaxy Grand 2
 Samsung Champ
 Samsung Jet
 Samsung Preston
 Samsung Galaxy J3
 Samsung Solstice
 Samsung Corby
 Samsung GenoA
 Samsung Star (TouchWiz 1.0)
 Samsung Star II (TouchWiz 3.0)
 Samsung Tocco
 Samsung Ultra Touch
 Samsung Blue Earth
 Samsung Monte
 Samsung Flight 2
 Samsung Star TV (TouchWiz 1.0)
 Samsung A5 2016
 Samsung Beat Mix

Bada
 Samsung Wave 575 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Wave S8500 (TouchWiz 3.0 y en algunas actualizaciones TouchWiz 4.0)
 Samsung Wave II S8530 (TouchWiz 3.0 y en algunas actualizaciones TouchWiz 4.0)
 Samsung Wave 533 (TouchWiz 3.0 y en la actualización de septiembre de 2012 los iconos cambian y la interfaz es la misma)
 Samsung Wave 723 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Wave 525 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Wave Y (TouchWiz 4.0)
 Samsung Wave 3 (TouchWiz 4.0)

Windows Mobile
 Samsung Omnia
 Samsung Omnia II

Symbian
 Samsung i8910

Android

Teléfonos inteligentes
 Samsung Galaxy Trend Plus
 Samsung Galaxy Trend
 Samsung Behold II
 Samsung Illusion SCH-I110 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Infuse 4G (TouchWiz 3.0)
 Samsung Rugby Smart (TouchWiz 3.0)
 Samsung Droid Charge
 Samsung Galaxy Chat(TouchWiz UX Nature)
 Samsung Galaxy Gio (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy Fit (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy Mini (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy Mini 2 (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy 3 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy 5 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Captivate Glide (TouchWiz 4.0)
 Samsung Gravity Smart
 Samsung Exhibit II 4G (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy Y (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy W (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy R (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy Ace (TouchWiz 3.0 / TouchWiz 4.0 algunas actualizaciones)
 Samsung Galaxy Ace Plus (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy Ace 2 (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy Ace 3 2013 (TouchWiz Nature UX 2.0)
 Samsung Galaxy Ace 4 2014 (TouchWiz Essence)
 Samsung Galaxy Alpha 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy A3 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy A5 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy A7 2015 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy Pro (TouchWiz UI v3.0)
 Samsung Galaxy Proclaim (TouchWiz 3.0 Lite)
 Samsung Galaxy Pocket (TouchWiz 3.0 Lite)
 Samsung Galaxy Pocket Neo (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Pocket Plus (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Young (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Fame (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy S (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy S Blaze 4G (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy S Captivate (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy S Duos (TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy SL I9003 (TouchWiz 3.0 / TouchWiz 4.0)
 Samsung Galaxy S Plus (TouchWiz 3.0 / TouchWiz 4.0)

 Samsung Galaxy S Advance (TouchWiz 4.0 / TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy S II (TouchWiz 4.0 / TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy S III (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy S III Mini (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy S4 (TouchWiz Nature UX 2.0)
 Samsung Galaxy S4 Mini (TouchWiz Nature UX 2.0)
 Samsung Galaxy S5 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy S5 Mini 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy S6 2015 (TouchWiz Nature UX 5.0)
 Samsung Galaxy S7 2016 (TouchWiz Grace UX)
 Samsung Galaxy J2 Prime 2016(TouchWiz Grace UX)
 Samusng Galaxy Premier (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Grand (TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Express (TouchWiz Nature UX)
 T-Mobile Samsung Galaxy Light (TouchWiz Nature UX 2.0)
 Samsung Galaxy Core 2 2014 (TouchWiz Essence)
 Samsung Galaxy Young 2 2014 (TouchWiz Essence)
 Samsung Galaxy Ace Style/LTE 2014 (TouchWiz Essence)
 Samsung Galaxy J1 2015 (TouchWiz Essence)
 Samsung Galaxy J5 2015 (TouchWiz UX 5.0 - mismo TouchWiz que el Galaxy 6)
 Samsung Galaxy J7 2015 (TouchWiz UX 5.0 - mismo TouchWiz que el Galaxy 6)
 Samsung Galaxy Grand Prime 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0) los iconos son los mismos que la versión Essence
 Samsung Galaxy XCover 3 (TouchWiz Essence 2.0)
 Samsung Galaxy Win 2 (TouchWiz Essence

Phablets
 Samsung Galaxy Note (TouchWiz 4.0 / TouchWiz Nature UX)
 Samsung Galaxy Note II (TouchWiz Nature UX 4.0]]
 Samsung Galaxy Note III (septiembre de 2013)
 Samsung Galaxy Note 4 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy Note Edge 2014 (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy Note 5 2015 (TouchWiz Nature UX 4.0)
 Samsung Galaxy Note 7 2016 (TouchWiz Grace UX)

Tabletas
 Samsung Galaxy Tab P1000 (TouchWiz 3.0)
 Samsung Galaxy Tab 7.0 Plus (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab 2 P3100, P5100 (TouchWiz UX Nature)
 Samsung Galaxy Tab 7.7 (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab 8.9 (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab 10.1 (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab S (TouchWiz Nature UX 3.0)
 Samsung Galaxy Note 10.1 (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab 4 10.1 (TouchWiz UX)
 Samsung Galaxy Tab A 9.7 (Touchwiz UX 5.0)

Referencias

Samsung
Telefonía móvil

TouchWiz


In theoretical physics, a non-abelian gauge transformation means a gauge transformation taking values in some group G, the elements of which do not obey the commutative law when they are multiplied.  By contrast, the original choice of gauge group in the physics of electromagnetism had been U(1), which is commutative.

For a non-abelian Lie group G, its elements do not commute, i.e. they in general do not satisfy

.

The quaternions marked the introduction of non-abelian structures in mathematics.

In particular, its generators ,
which form a basis for the vector space of infinitesimal transformations (the Lie algebra), have a commutation rule:

The structure constants  quantify the lack of commutativity, and do not vanish. We can deduce that the structure constants are antisymmetric in the first two indices and real. The normalization is usually chosen (using the Kronecker delta) as

Within this orthonormal basis, the structure constants are then antisymmetric with respect to all three indices.

An element  of the group can be expressed near the identity element in the form

,

where  are the parameters of the transformation.

Let  be a field that transforms covariantly in a given representation .
This means that under a transformation we get

Since any representation of a compact group is equivalent to a unitary representation, we take

to be a unitary matrix without loss of generality.
We assume that the Lagrangian  depends only on the field  and the derivative :

If the group element  is independent of the spacetime coordinates (global symmetry), the derivative of the transformed
field is equivalent to the transformation of the field derivatives:

Thus the field  and its derivative transform in the same way. By the unitarity of the representation,
scalar products like ,  or  are invariant under global
transformation of the non-abelian group.

Any Lagrangian constructed out of such scalar products is globally invariant:

Gauge theories

Non-abelian gauge transformation


304233 Majaess este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
304233 Majaess este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Mauna Kea de David D. Balam. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,86 ua, o excentricitate de 0,07 și o înclinație de 12,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 304001-305000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2006
Centura de asteroizi

304233 Majaess


Adolf Frederik 2. (;  – 12. maj 1708) var den første regerende hertug af Mecklenburg-Strelitz fra 1701 til sin død i 1708.

Biografi
Adolf Frederik blev født den 19. oktober 1658 i Grabow i Mecklenburg som posthum søn af Hertug Adolf Frederik 1. af Mecklenburg og hans anden hustru Maria Katharina af Braunschweig-Dannenberg.

I 1695 uddøde linjen Mecklenburg-Güstrow af Huset Mecklenburg, og Adolf Frederiks nevø, Frederik Vilhelm 1. af Mecklenburg-Schwerin, gjorde krav på arven og ville inddrage hele landet Mecklenburg under sig. Det modsatte Adolf Frederik sig.

Efter længere tids stridigheder blev der ved Kejser Leopold 1.'s mægling indgået et forlig, det hamburgske forlig af 8. marts 1701. Adolf Frederik modtog Stargard samt Merow, Nemerow og Fyrstendømmet Ratzeburg og grundlagde dermed linjen Strelitz af Huset Mecklenburg.

Adolf Frederik døde 49 år gammel den 12. maj 1708. Han blev efterfulgt som hertug af sin søn Adolf Frederik 3.

Ægteskab og børn
Adolf Frederik var gift tre gange. Han giftede sig første gang den 23. september 1684 i Güstrow med Marie af Mecklenburg-Güstrow (1659–1701), datter af Hertug Gustav Adolf af Mecklenburg-Güstrow. De fik fem børn:
 Adolf Frederik 3. (1686–1752), Hertug af Mecklenburg-Strelitz 1708–1752
∞ 1709 Dorothea Sophie af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Plön (1692–1765)
 Magdalene Amalie (1689–1689)
 Marie (1690–1690)
 Eleonore Vilhelmine (1691–1691)
 Gustave Caroline (1694–1748)
∞ 1714 Hertug Christian Ludvig 2. af Mecklenburg-Schwerin (1683–1756)

Han giftede sig anden gang den 20. juni 1702 i Strelitz med Johanne af Sachsen-Gotha-Altenburg (1680–1704), datter af Hertug Frederik 1. af Sachsen-Gotha-Altenburg. Der blev ikke født børn i ægteskabet.

Han giftede sig tredje gang den 10. juni 1705 i Strelitz med Emilie af Schwarzburg-Sondershausen (1681–1751, datter af Greve og Fyrste Christian Vilhelm af Schwarzburg-Sondershausen. De fik to børn:
 Sophie Christine Louise (1706–1708)
 Karl Ludvig Frederik (1708–1752), kaldet Prinsen af Mirow, far til Dronning Charlotte af Storbritannien
∞ 1735 Elisabeth Albertine af Sachsen-Hildburghausen (1713–1761)

Se også
 Mecklenburg

Referencer

Eksterne links

Huset Mecklenburg
Hertuger af Mecklenburg-Strelitz
Personer fra Grabow
Tyskere i 1600-tallet
Tyskere i 1700-tallet

Adolf Frederik 2. af Mecklenburg-Strelitz


Unter der Bezeichnung Koninklijke Academie voor Schone Kunsten (KASK) versteht man in Flandern Ausbildungseinrichtungen für bildende Kunst auf Hochschulebene. Sie wurden in den 1990er Jahren im Zuge der flämischen Hochschulreform als Abteilungen an den neugegründeten Hochschulen eingerichtet. Die entsprechenden Ausbildungseinrichtungen für darstellende Kunst und Musik an den Hochschulen bezeichnet man als Koninklijk Conservatorium. Darüber hinaus existieren noch einige Mal- und Zeichenschulen, die sich ebenfalls mit dem Zusatz "Koninklijk" schmücken.

Die Bezeichnung kann sich auf folgende Einrichtungen beziehen:
 Koninklijke Academie voor Schone Kunsten in Antwerpen, siehe Artesis Hogeschool Antwerpen
 Koninklijke Academie voor Schone Kunsten in Brüssel, Priemstraat 28 (historisch)
 Koninklijke Academie voor Schone Kunsten Dendermonde, eine Mal- und Zeichenschule in Dendermonde
 Koninklijke Academie voor Schone Kunsten in Gent, siehe Hogeschool Gent
 Koninklijke Academie voor Schone Kunsten Kortrijk, eine Mal- und Zeichenschule in Kortrijk

Siehe auch
 Akademie der Künste

Kunsthochschule in Belgien
Bildung in Flandern
Niederländischsprachige Hochschule in Belgien
Gegründet in den 1990er Jahren
Organisation (Flandern)


Ivan Marušić (Split, 1973.), hrvatski strip-autor, ilustrator i slobodni umjetnik. Stvarao u različitim likovnim izričajima, a omiljeni su mu slikarstvo i strip. Živi u Zagrebu.

Životopis
Rodio se je u Splitu. U Splitu završio Školu primijenjenih umjetnosti. U Zagrebu je diplomirao na Akademiji likovnih umjetnosti. Objavio dva autorska strip albuma. Autor je prvog hrvatskog SF crtanog romana 'Entropola', i drugih stripova pod izdanjem Q-stripa, 'Gnomdemonde', izdavanog od distributera Algoritam.

Izvori

Životopisi, Split
Životopisi, Zagreb
Hrvatski strip
Hrvatski slikari

Ivan Marušić (slikar)


مملكة يوغسلافيا (بالصربية والكرواتية والسلوفينية: Kraljevina Jugoslavija, بالأبجدية السيريلية Краљевина Југославија) هي مملكة أوروبية أمتدت من غرب البلقان حتى وسط أوروبا، يحدها كل من مملكة إيطاليا والنمسا من الشمال والمجر ورومانيا وبلغاريا من الشرق، ومن الجنوب اليونان وفي الغرب البحر الأدرياتيكي.

تشكلت المملكة عام 1918 بعد الحرب العالمية الأولى إثر سقوط الإمبراطورية النمساوية المجرية وظلت حتى عام 1941 حين غزتها القوات الألمانية والإيطالية في الحرب العالمية الثانية وبعد تحريرها من الأحتلال النازي عام 1945 أعلن قيام جمهورية يوغسلافيا الأشتراكية الفدرالية.

ضمت المملكة أراضي مايعرف الآن بـ صربيا وكرواتيا والجبل الأسود وسلوفينيا وجمهورية مقدونيا وكوسوفا التي كانت تتبع آنذاك الوقت صربيا، بلغت مساحة المملكة الإجمالية 247,542 كم مربع وعدد سكانها ما يقارب 12 مليون نسمة أكثر يعتنقون المسيحية الأرثوذكسية والكاثولكية مع أقلية مسلمة وأقلية صغيرة من اليهود، تولى بيتر الأول ملك صربيا عرش مملكة يوغسلافيا كأول ملوكها حتى اغتياله عام 1920.

التشكيل
بعد اغتيال الأرشيدوق النمساوي فرانس فرديناند على يد الصربي البوسني غافريلو برينسيب واندلاع الحرب العالمية الأولى، غزت قوة بلغارية ونمساوية وألمانية مشتركة صربيا واحتلتها في 6 أكتوبر 1915. وشهد هذا تصاعد القومية السلافية الجنوبية ودعوة القوميين السلافيين إلى استقلال وتوحيد القوميات السلافية الجنوبية للنمسا-المجر إلى جانب صربيا والجبل الأسود في دولة واحدة للسلوفينيين والكروات والصرب.

أصبح السياسي الكرواتي الدلماسي أنتي ترومبيتش زعيمًا بارزًا للسلافية الجنوبية خلال الحرب وقاد اللجنة اليوغوسلافية التي ضغطت على الحلفاء لدعم إنشاء يوغوسلافيا المستقلة. واجه ترومبيتش عداءًا أوليًا من رئيس الوزراء الصربي نيكولا باشتش، الذي فضل صربيا موسعة على دولة يوغوسلافية موحدة. ولكن، وافق كل من باشتش وترومبيتش على حل وسطي، قُدم في إعلان كورفو في 20 يوليو 1917، الذي دعا إلى إنشاء دولة موحدة من الصرب والكروات والسلوفينيين بقيادة سلالة كارادجوردجفيتش الصربية.

في عام 1916، بدأت اللجنة اليوغوسلافية مفاوضات مع الحكومة الصربية في المنفى، قررتا فيها إنشاء مملكة يوغوسلافيا، صرحتا عن إعلان كورفو المشترك في عام 1917، وعقدت الاجتماعات في المسرح البلدي في كورفو.

في نوفمبر 1918، عين المجلس الوطني لدولة السلوفينيين والكروات والصرب 28 عضوًا لبدء التفاوض مع ممثلي حكومة مملكة صربيا والجبل الأسود حول إنشاء دولة يوغوسلافية جديدة، تفاوض الوفد مباشرةً مع الوصي ألكسندر كاراجورزيفيتش. انتهت المفاوضات، بقراءة وفد المجلس الوطني لدولة السلوفينيين والكروات والصرب بقيادة أنتي بافليتش الخطاب أمام الوصي ألكسندر، الذي مثل والده الملك بيتر الأول ملك صربيا، وبقبوله أسست المملكة.

كان اسم الدولة اليوغوسلافية الجديدة: «مملكة الصرب والكروات والسلوفينيين» (بالصربية-الكرواتية: Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca/Краљевина Срба, Хрвата и Словенаца؛ بالسلوفينية: Kraljevina Srbov, Hrvatov in Slovencev) أو بشكل مختصر «مملكة إس إتش إس»  (Kraljevina SHS/Краљевина СХС).

تألفت المملكة الجديدة من ممالك صربيا والجبل الأسود المستقلة سابقًا (ضُم الجبل الأسود إلى صربيا في الشهر السابق)، ومن مساحة كبيرة من الأقاليم التي كانت سابقًا جزءًا من النمسا-المجر، ودولة السلوفينيين، والكروات والصرب. وكانت الدول الرئيسية التي شكلت المملكة الجديدة هي دولة السلوفينيين والكروات والصرب، وفويفودينا، ومملكة صربيا مع مملكة الجبل الأسود.

دعم القوميون السلافيون والقوميون اليوغوسلاف إنشاء الدولة. فبالنسبة للحركة القومية السلافية، وحد كل الشعب الجنوبي السلافي (يوغوسلاف) في دولة واحدة. دعم الحلفاء الإنشاء أيضًا، الذين سعوا إلى تفكيك الإمبراطورية النمساوية المجرية.

شاركت مملكة الصرب والكروات والسلوفينيين المنشأة حديثًا في مؤتمر باريس للسلام مع ترومبيتش كممثل للبلاد. استدرج الحلفاء الإيطاليين إلى الحرب بوعدهم بتحقيق مكاسب إقليمية كبيرة في المقابل، ما أدى إلى قطع ربع الأقاليم الإثنية السلوفينية عن الأرباع الثلاثة المتبقية من السلوفينيين الذين عاشوا في مملكة الصرب والكروات والسلوفينيين، نجح ترومبيتش في ضمان ضم معظم السلاف الذين عاشوا في النمسا-المجر السابقة داخل حدود مملكة الصرب والكروات والسلوفينيين الجديدة. ومع ذلك، تعرض نصف مليون سلافي، معظمهم من السلوفينيين، بسبب معاهدة ربالو لطلينة قسرية حتى سقوط الفاشية في إيطاليا. وفي الوقت الذي كان فيه بينيتو موسوليني مستعدًا لتعديل حدود رابالو لضم دولة رييكا المستقلة إلى إيطاليا، قوض الوصي على العرش ألكسندر، الذي فضل «العلاقات الجيدة» مع إيطاليا، محاولات باشيتش لتصحيح الحدود في بوستوينا وإيدرييا.

تحد المملكة اليوغوسلافية إيطاليا والنمسا من الشمال الغربي عند حدود رابالو، ومن الشمال المجر ورومانيا، ومن الشرق بلغاريا، ومن الجنوب اليونان وألبانيا، ومن الغرب البحر الأدرياتيكي. دخلت المملكة على الفور تقريبًا في نزاعات مع معظم جيرانها. كان من الصعب تحديد حالة سلوفينيا، لأنها كانت جزءًا لا يتجزأ من النمسا لمدة 400 عام. كانت منطقة فويفودينا متنازع عليها مع المجر، ومقدونيا مع بلغاريا، وفيوم مع إيطاليا.

أجري أيضًا استفتاء عام في مقاطعة كارينثيا، التي اختارت البقاء في النمسا. شكل النمساويون أغلبية في هذه المنطقة، رغم أن الأرقام بينت أن بعض السلوفينيين صوتوا لصالح كارينثيا لتصبح جزءًا من النمسا. أعطيت مدينة زادار الدلماسية الساحلية (الإيطالية: زارا) وبعض الجزر الدلماسية لإيطاليا. أعلنت مدينة رييكا (الإيطالية: Fiume) باعتبارها دولة فيوم الحرة، ولكن سرعان ما احتلتها إيطاليا، وضمتها إليها في عام 1924، التي كانت قد وُعدت أيضًا بالساحل الدلماسي خلال الحرب العالمية الأول، وطالبت يوغوسلافيا بإستريا، وهي جزء من السواحل النمساوية السابقة التي ضمت إلى إيطاليا، ولكنها احتوت عددًا كبيرًا من السكان الكروات والسلوفينيين.

أثار تشكيل دستور فيدوفدان في عام 1921 توترات بين مختلف الجنسيات اليوغوسلافية. عارض ترومبيتش دستور عام 1921 وبمرور الوقت ازداد عداءه للحكومة اليوغوسلافية التي رأى أنها مركزية لصالح الهيمنة الصربية على يوغوسلافيا.

المراجع

 ^ a b c d e f Spencer Tucker. Encyclopedia of World War I: A Political, Social, and Military History. Santa Barbara, California, USA: ABC-CLIO, 2005. Pp. 1189.

الجبل الأسود في القرن 20
سلوفينيا في القرن 20
كوسوفو في القرن 20
يوغوسلافيا في القرن 20
انحلالات سنة 1929 في يوغوسلافيا
انحلالات سنة 1941 في أوروبا
انحلالات سنة 1941 في يوغوسلافيا
انحلالات سنة 1945 في أوروبا
انحلالات سنة 1945 في يوغوسلافيا
أنظمة حكم ما بين الحربين العالميتين
أنظمة ملكية سابقة
بلدان وأقاليم ناطقة بالصربو-كرواتية
بوسنيون يوغوسلافيون
تاريخ صربيا
تأسيسات سنة 1918 في أوروبا
تأسيسات سنة 1918 في يوغوسلافيا
تأسيسات سنة 1945 في أوروبا
تأسيسات سنة 1945 في يوغوسلافيا
دول سابقة
دول سلافية سابقة
دول وأقاليم انحلت في 1941
دول وأقاليم انحلت في 1943
دول وأقاليم أسست في 1918
صربيا اليوغوسلافية
قوى المحور
كرواتيا اليوغوسلافية
كيانات سياسية منحلة ما بين الحربين العالميتين

مملكة يوغوسلافيا


BMA war ein italienischer Hersteller von Automobilen.

Unternehmensgeschichte
Das Unternehmen aus Alfonsine begann 1971 mit der Produktion von Kleinstwagen. 1994 endete die Produktion. Grecav übernahm das Unternehmen.

Fahrzeuge

Amica
Das erste Modell war der Amica, ein Dreirad mit einer Karosserie aus Kunststoff mit Flügeltüren. Für den Antrieb sorgten Motoren mit 50 cm³ bis 223 cm³ Hubraum.

Brio
Von 1978 bis 1986 gab es das Modell Brio. Dies war ebenfalls ein Dreirad, jedoch mit nur einem Sitz. Ein Motor von Sachs mit 47 cm³ Hubraum trieb das rechte Hinterrad an.

Nuova Amica
Dieses Modell erschien 1980 und war sowohl mit drei als auch mit vier Rädern erhältlich. Benzin- und Dieselmotoren mit 360 cm³ Hubraum standen zur Wahl.

Literatur

 George Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 1 A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 (englisch)

Weblinks

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Italien)
Ehemaliges Unternehmen (Emilia-Romagna)
Alfonsine

BMA (Automobilhersteller)