Operación Puerto (OP) er en indsats mod doping i elitesport, der fandt sted i Spanien. Denne indsats gjorde at man kunne optrævle det dopingnetværk som lægen Eufemiano Fuentes stod bag; et netværk der sagde at de kunne tilbyde forskellige ulovlige praksisser til at forbedre ydeevnen hos sine sportsklienter: hormoner (herunder EPO, testosteron og andre anabole steroider), medikamenter og blodtransfusioner.

Guardia Civils undersøgelse begyndte i februar 2006 og første til anholdelser og registreringer 23. maj, hvor man kendte til eksistensen af indsatsen. Det blev efterhånden annonceret af klienterne i dopingnetværket var fodboldspillere, tennisspillere, cykelryttere og atleter. Imidlertid havde Guardia Civil kun identificeret 58 cykelryttere blandt netværkets klienter, da man kom med sit resumé. Undersøgelsen blev hæmmet ved at dommer Serrano ikke gav efterforskerne mulighed for at analysere alle dokumenterne.

Doping var ikke en forbrydelse i Spanien på det tidspunkt, så dommeren Serrano undersøgte kun en mulighed forbrydelse mod folkesundheden, der ville kunne inkriminere de personer der havde ansvaret i netværket, ikke deres klienter (altså sportsfolkene). Dommeren opgav sagen, da han ikke mente denne forbrydelse var sket, og alle de anklagede blev frifundet. Madrids Audiencia Provincial beordrede genoptagelse af sagen to gange, og beordrede åbningen af en mundtlig retssag.

Yderligere afviste dommer Serrano at videregive de indsamlede beviser til de internationale sportsorganisationer (WADA og UCI), hvilket forhindrede at de atleter der blev identificeret som klienter hos dopingnetværket, fik sportslige sanktioner.

På grund af de spanske myndigheders afvisning af at forsætte med undersøgelsen, eller at give data fra undersøgelsen videre til andre organisationer, sådan at netværkets klienter kunne straffes, påbegyndte lande som Tyskland og Italien deres egen undersøgelse af sagen. Undersøgelserne fra disse lande har gjort, at seks sportsklienter er blevet bekræftet (og straffet), og fem af de seks var allerede identificeret af Guardia Civil.

I de første måneder af 2013 fandt den orale retssag og efterfølgende strafudmåling endelig sted: dr. Fuentes og hans samarbejdspartner José Ignacio Labarta blev dømt, men med milde straffe, mens de øvrige anklagede blev frifundet. Den 10. juni 2016 udstedte Audiencia Provincial de Madrid en endelig dom der frikendte alle anklagede for alle punkter de var dømt for. Dommerne mente af de anklagede fulgte den spanske lovgivning, altså udførte de ikke noget ulovligt i følgen loven.

I Operación Puerto var der fem anklagede personer - Eufemiano Fuentes, José Ignacio Labarta, Manolo Saiz, Vicente Belda og Yolanda Fuentes - og de blev alle frikendt, så det giver ikke mening at den daværende leder af undersøgelsen, løjtnant i Guardia Civil, Enrique Gómez Bastida, der senere blev forfremmet til Kommandør, og direktør for det spanske anti-doping agentur, åbnede en sag på baggrund af en handling, der i følge spansk lov, ikke var ulovlig. De eneste atleter der der blev straffet var Jan Ullrich, Ivan Basso, Alejandro Valverde, Jörg Jaksche, Michele Scarponi og Giampaolo Caruso kun på baggrund af mistanke og tilståelser, da de fysiske beviser, hovedsagligt blodposerne, ikke blev afleveret før i 2016, efter den endelig dom var afsagt, og den sportslige straf allerede var afsonet.

Begyndelse
Før man begyndte at tale om undersøgelse "Operacion Puerto", skal det bemærkes at doktor Eufemiano Fuentes' aktiviteter var kendte, opmuntret og støttet af de spanske sportsmyndigheder i 1980'erne, der søgte at opnå den bedst mulige forberedelse og form til sine atleter, der skulle med til de Olympiske Lege.

Måske som et resultat af denne praksis, opnåede Spanien sin bedste medaljehøst i sin sportshistorie, da de var værter for Sommer-OL i 1992 i Barcelona.

Guardia Civils undersøgelse

Undersøgelsen begyndelse
Politirapporten, der var blev beordret af løjtnanten, er beordret den 8. maj 2006, og allerede i tredje paragraf i rapporten tales der om mulige "doping"-behandlinger. På det tidspunkt var doping ikke ulovligt i Spanien.

Selvom der ikke i første omgang var et specifikt motiv der igangsatte undersøgelserne, indikerede avisen El Mundo at de var drevet af den positive EPO-prøve og efterfølgende diskvalifikation (efter at have vundet det samlede klassement) af den spanske cykelrytter Roberto Heras, fra holdet Liberty Seguros, i Vuelta España 2005, og anklagerne som Jesús Manzano kom med to år før. I den henseende, understregede den detaljerede rapport fra Guardia Civil betydningen af de anklager og tilståelser givet af Manzano, der er tidligere cykelrytter for Kelme (senere omdøbt til Comunidad Valenciana). Avisen El País offentliggjorde også at der ville være en tip-off til undersøgerne fra en der var en del af cykelverdenen, men hvis identitet forblev en hemmelighed. Ligeledes
Asimismo, tilføjede avisen ABC, at under Operation Mamut der demonterede seks ulovlige laboratorier i Madrid og Barcelona, blev der allerede fundet indikationer der pegede på Eufemiano Fuentes.
Jesús Manzano afslørede offentligt i avisen As, i marts 2004, at dopingvar en udbredt praksis og almindeligt i den professionelle cykelverden, og forklarede i detaljer hvordan det blev udført i det tilfælde han kendte til, på Kelme. Så Manzano gav de følgende detaljer:

 Læger: Manzano pegede direkte på Eufemiano Fuentes (daværende læge på Kelme) og gav også navnene på Yolanda Fuentes (Fuentes søster), Alfredo Córdova og Walter Virú, foruden at nævne den italienske sportslæge Luigi Cecchini som en der var meget tæt på Fuentes. José Luis Merino Batres figurerede også blandt de læger som Manzano nævnte.

 Steder: Manzano forklarede at adressen Zurbano 92 var en nøglelokation for netværket, hvor analyserne af cykelrytterne blev udført. Han fortalte også om værelse 101 på Hotel Aida, i Torrejón de Ardoz, hvor Fuentes havde sit studio på daværende tidspunkt.

 Metoder: Manzano fortalt om tabuerne ved de brugt dopingmetoder, og fremhævede blodtransfusionerne: at afgive blod og opbevarer det ved lave temperaturer, for senere at sprøjte det ind i kroppen igen, for at forbedrer præstationen. Han forklarede at man dengang ikke identificerede cyklisten, når man gemte blodposerne, hvilket gav problemer med at kroppen afviste blodet og sundhedsproblemer, når blodet ikke var kompatibelt - noget han selv oplevede også. Han fortalte også om den almindelig brug af forbudte stoffer og substanser i sporten, såsom EPO, HGC Lepori eller Andrio, blandt meget andet. Ligeledes forklarede han at holdlægerne lavede analyser af koncentrationerne på hotellet under konkurrencer, for at sikre at rytterne ikke blev testet positive i dopinkontrollerne.

Disse tilståelser skabet en stor polemik og de blev kraftigt kritiseret af cykelmiljøet; Manzano modtog dødstrusler, der blev angivet til Guardia Civil. Den spanske dommer, Guillermo Jiménez, der afhørte ham, besluttede ikke åbne en formel undersøgelse, fordi doping ikke var ulovligt i Spanien på det tidspunkt, og fordi det ikke var tilstrækkeligt med beviser.

Ikke desto mindre, bekræftede Guardia Civils undersøgelse påstandende fra Manzanos tilståelse, som nævnt i rapporten derfra, i hvilken sandhedsværdien af Manzanos anklager på alle niveauer udtrykkeligt anerkendes: navne, steder og praksis. Manzano udtrykte sin tilfredshed, med at det var blevet bekræftet at han havde fortalt sandheden.

Opfølgning
Efterforskningen begyndte i februar 2006. Gennem tre måneder (til den 23. maj, datoerne for anholdelser og undersøgelser), begyndte Guardia Civil at holde styr på bestemte personer der tilbød doping, i form af bloddoping eller via medikamenter. Agenterne kaldte dopingnetværket Autotransfusión i deres efterforskningsmateriale.

Således fandtes de stander der blev brugt af dopingnetværket, placeret for at udvikle deres aktiviteter, med hovedparten af dem i centrum af Madrid. Telefoner blev aflyttet for at optage mange samtaler mellem bagmændene og deres klienter, hvilket skulle vise sig at blive vigtigt for at klarlægge hvem der var bag de kodenavne der blev fundet i dokumentationen og på de blodposer der blev beslaglagt i forbindelse med efterforskningen. Yderligere blev ankomsten og afgangen af forskellige klienter (akkompagneret af de der var ansvarlige for komplottet) fotograferet og optager på video, hvilket også blev relevant for i forhold til at identificere kunder og de kodenavne der blev brugt.

Arrestationer
Den 23. maj 2006 påbegyndte Guardia Civil anholdelsen af personer i Madrid, San Lorenzo de El Escorial og Zaragoza, der mentes at være ansvarlige for dopinghandlinger, på baggrund af de oplysninger der var indsamlet på det tidspunkt:

 Eufemiano Fuentes, kanarisk læge med speciale i sportsmedicin. Anholdt ved udgangen fra cafeen på Hotel Pío XII i Madrid, efter mødet med med Merino og Saiz. Kontroversiel i mange år for sin mulige (og indtal da ikke beviste) involvering i doping på tværs af mange forskellige sportsgrene. Da han blev anholdt havde han ti telefoner på sig (med deres nummer skrevet med kuglepen), to af dem med annotationer: Kelme pg nuevo 6... Checo. Han havde også flere forskellige kort: et med navne og telefonnumre på forskellige cykelryttere og teknikere på holdet Liberty Seguros, et andet kort havde adressen, arbejdstelefon, mobil og fax-nummer på Mario Zorzoli (medicinsk chef for UCI), og et andet med Silke-hotellerne, med håndskrevne notater (Ale, Manc, Vino, Popo y Valverde), såvel som et Tour de France 2006-magasin, med dets normale symboler, koder og numre skrevet over hele løbets rute. Med kodenavnet Astérix, var han den formodede leder af det dopingnetværk der blev efterforsket.

 José Luis Merino Batres, hæmatolog i et madrilensk laboratorium, chefhæmatolog på Hospital de la Princesa og tidligere direktør for Centro de Transfusiones i Comunidad de Madrid. Han blev anholdt ved udgangen fra cafeen på Hotel Pío XII i Madrid, efter at have mødtes med Fuentes og Saiz. Han var i tæt samarbejde med Fuentes, med kodenavnet Obélix, hvor han, i sit laboratorium, udførte de relevante analyser for klienterne i netværket. Han blev betalt direkte af Fuentes for sit arbejde.

 Manolo Saiz, sportsdirektør for holdet Liberty Seguros, det tidligere ONCE. Han blev anholdt ved udgangen fra cafeen på Hotel Pío XII i Madrid, efter at have mødtes med Fuentes (der referede til ham som Osobuco eller el Gordo) og Merino. På tidspunktet for sin arrestation bar han på en kuffert med 60.000 euro i kontanter (som han skyldte Fuentes for hans og netværkets ydelser), og en køletaske med dopingpræparater. Han blev løsladt dagen efter, da han blev anset som klient i netværket, ikke et medlem af det. Under sin anholdelse fortalte han at ved at hyre Roberto Heras i 2004, bad han Fuentes om at være hans læge, noget Fuentes accepterede, og dermed genforenede ham med lægen, der også var holdlæge for ONCE i 1990'erne. Det samme bad han Fuentes om med flere andre af sine ryttere. Saiz spurgt selv, om Fuentes ville tage hånd om en af sine ryttere. Mere end halvdelen af cyklisterne på holdet optrådte (ved eget navn eller i kode) i den indsamlede dokumentation.

 José Ignacio Labarta, assisterende sportsdirektør på holdet Comunidad Valenciana (det tidligere Kelme). Han blev anholdt i Zaragoza. Han var, udover en klient, også deltager i dopingnetværket (med kodenavnene Marcario og Bigotes), og udvekslede selv dopingstofferne med Fuentes, via kurér.

 Alberto León Herranz, tidligere mountainbike-cykelrytter. Han blev anholdt i San Lorenzo de El Escorial. Han var en samarbejdspartner i netværket, med kodenavnet Alí Babá, og sørgede for at det kom frem til deres destination (løb, holdkoncentrationer...), nogle af afsendelserne af de produkter netværket tilbød, foruden at reserverer værelser på hoteller i Madrid for ekstraktionerne/genindførslen af blod, og rengøring af de etager der blev brugt af Fuentes. I det øjeblik hvor han blev anholdt havde han en reservation til en flybillet til Milano dateret en dag tidligere (22. maj), hvor de sidste uge af Giro d'Italia 2006 blev afholdt, et løb der blev kaldt "samarbejdspartner" (mail) af Fuentes-netværket, som det fremgår af et manuskript beslaglagt i registrene.

Optegnelser
Efter anholdelserne, lavede Guardia Civil optegnelser over de følgende adresser:

Madrid

 C/ Caídos de la División Azul n.º 20, 4.º A: Eufemiano Fuentes' ejendom. Det var i denne ejendom han boede når han var i Madrid. I deres registre var der to køleskabe og en kummefryser med en volumen på cirka 200 liter, hvori de frøs 96 poser med blod (koncentrat af frosne røde blodceller, til brug i blodtransfusion) og 20 poser med blodplasma. Hovedparten af disse beslaglagte poser blev identificeret med et kodenavn, et nummer og en dato (angiveligt dato for ekstraktion). I det primære køleskab blev der kun fundet mad, men i det sekundære var der steroider, anaboler, kortikoider og forskellige hormoner (nogle af disse medikamenter var udløbet). Det var også her at der blev fundet flere dokumenter, hvis analyse sørge for at efterforskerne kunne identificere hvilken medicin den enkelte atlet fik tildelt gennem programmerne, brugen af denne medicin, såvel som viden om flere medikamenter, beslaglagt i andre registre.

 C/ Alonso Cano n.º 53, 5.º D: Eufemiano Fuentes' ejendom. I registret blev der beslaglagt 89 poser med blod og 19 poser med plasma.

 C/ Fernández de la Hoz n.º 56, 1.º A: José Luis Merino Batres' ejendom.

 C/ Zurbano n.º 92, entreplanta: José Luis Merino Batres' ejendom. Det var i denne ejendom at analyserne af klienterne i Fuentes' netværk, blev udført. Dette sted var allerede blevet udpeget af Manzano år før, som et vigtigt sted i dopingnetværket.
Zaragoza
 Avda. La Ilustración 35-156: Ignacio Labartas ejendom.
San Lorenzo de El Escorial
 C/ Lepanto n.º 9 Puerta 7: Alberto Leóns ejendom.

Nationale og internationale forbindelser
Dopingholdet der blev styret af Eufemiano Fuentes i Spanien var ikke en isoleret organisation, men var en del af et Pan-europæisk dopingværk, med celler på hele kontinentet; cellerne arbejdede uafhængigt, dog med intensive samarbejdsaftaler på tværs.

Italien

Som fastslået i rapporten fra Guardia Civil, var dopingnetværket udbredt til Italien ved Luigi Cecchini, en kontroversiel sportslæge med bopæl i Toscana, og som, af pressen, kædes sammen med Fuentes i forbindelse med Vuelta a España 2001. Fuentes og Cecchini byttede klienter og hjalp hinandens når disse var i deres respektive lande. Faktisk havde en af Fuentes' klienter kodenavnet Clasicómano Luigi, der referede til en af Luigi Cecchinis specielle klienter, der blev behandlet af Fuentes. Klienten bag kodenavnet er dog endnu ikke identificeret.

Alessandro Kalc, cykeltræner fra Trieste-regionen, y sportsdirektør for det italienske talenthold SK Devin, refereret til med kodenavnet Manos pequeñas. Han var kurer for gruppens aktiviteter i Italien, og ankom derfor engang i mellem til et hotel i Madrid for at modtage pose med blod og transportere dem tilbage til de transalpine lande.

Tyskland
Guardia Civil har også identificeret en tysk læge der var stop for en gruppe i Tyskland. Helt konkret fandt de, i samarbejde med det tyske politi, at et medikament der blev beslaglagt fra Manolo Saiz ved hans anholdelse den 23. maj 2006, efter han fik det af Fuentes, Synachten, faktisk var en forfalskning lavet i hemmelige kinesiske laboratorier, og det blev, på ulovlig vis, ført ind i et tysk hospitalsapotek fra Spanien gennem lægen Markus Choina og dennes kone, der var apoteker - begge var samarbejdspartnere i Fuentes dopingnetværk.

Choina, anæstæsilæge i Bad Sachsa og en af cheflægerne på klinikken Helios i Blericherode (specialiseret i ortopædkirurgi), sendte den 10. maj ti kasser med Actovegyn-piller og mellem fem og seks kasser med Synachten til Fuentes gennem Labarta. Dette er klart fra telefonsamtaler mellem Choina og Fuentes (den 14. maj 2006, hvor Fuentes lovede at betale ham gennem bankoverførsel), og Labarta og Fuentes (i hvilken Labarta lovede at sende det til Fuentes via kurér),optaget af henholdsvis det tyske forbundspoliti og det spanske Guardia Civil. Dette ville forklarer fundet af Synachten i isotermiske tasker under anholdelserne den 23. maj, hvor de blev afleveret af Fuentes til Manolo Saiz - dens sidste destination, der skulle bringes med til Liberty Seguros' træningslejre i Pyrenæerne forud for Tour de France 2006.

I følge den tyske avis Süddeutsche Zeitung ville Choina selv tage til Spanien (i følge forklaringer fra sine venner), konkret til Gran Canaria (øen hvorfra Fuentes oprindeligt kommer), for personligt at arbejde med de højtstående atleter, og han skulle endda have foreslået en kollega på klinikken, at blive en del af plottet.

Frankrig
Ifølge avisen El País, skulle Guardia Civil have identificeret den franske tidligere cykelrytter Pascal Hervé som Fuentes' kontakt i Frankrig. Hervé, der stoppede i 2001 efter at have været en af de første cykelryttere der blev testet positiv for EPO takket være nye afsløringsteknikker, skulle have givet sørget for at Fuentes havde en lejlighed i Limoges (placeret ved siden af restauranten La Bibliothéque, og i det gamle kommunale bibliotek).

Fuentes brugte lejligheden i Limoges den 12. juli 2004, på hviledagen i Tour de France før den afgørende etaper i Pyrenæerne, hvor de mødtes en og en med deres cyklist-klienter (for ikke at møde hinanden), for at fortsætte med blodtransfusionerne ved at bruge det blod der blev taget ud tidligere (formentligt en måneds tid tidligere, i juni, og det ville være blevet opbevaret i den lejlighed). En af Fuentes' klienter der blev identificeret i lejligheden, blandt andre cykeltrofæer, var vinderen af pointklassementet i Vuelta a Burgos 2000, der blev vundet af Hervé.

I den samme udgave af Grande Boucle, og gennem hele hviledagen før etaperne i Alperne, en anden af Fuentes' venner sørgede for en lejlighed i Grenoble til blodtransfusioner for sine klienter.

Valencia (Spanien)

Ligeledes trak plottet tråde til den spanske Middelhavskyst, helt konkret i Valencia, hvor der var en celle med en struktur lignende den Fuentes' havde i Madrid: den bestod af en læge med hovedansvar, en anden læge der skulle skaffe stofferne, en sportstræner og en kurér for transporten. Cellen i Valencia havde klienter fra flere forskellige sportsgrene, ikke kun cykelryttere. Men ingen af navnene på de sportsklienter der var i netværket er blevet frigivet på nuværende tidspunkt.

Mistanken om Valencia-sporet udvidede sig til udviklingen af falske medikamenter (herunder hormoner) i provinsen Valencia, skabt i hemmelige garager og lokaler. Der havde været forudgående mistanker: tre år før, i 2003, blev en gruppe der arbejde med disse ulovligheder optrævlet i den valencianske by Cullera; den samme gruppe reorganiserede sig i de tre år, hvor de udviklede en aktivitet identiske med den der tidligere var blevet udført. I september 2006 blev der på en losseplads i Valencia, fundet 3.000 kasser med Norditropin Simplexx, et af de stoffer der blev brugt af Fuentes' netværk, med identisk indpakning.

I november 2009 foregik Operation Grial i Valencia-området, en ny dopingefterforskning udviklet af Guardia Civil omhandlende lægen Walter Virú, kollega til Fuentes på Kelme år forinden. Avisen El País afslørede at Virú allerede var blevet undersøgt i Operación Puerto, men på grund af en pludselig reduktion i personel gjorde at de blev nødt til at fokusere på Madrid-grenen af plottet.

Servicer tilbudt af netværket
For argot opdaget og dechiffreret, se Slang opdaget i Operación Puerto

Ifølge rapoorten fra Guardia Civil, står det klart via beslagte dokumenter, at Fuentes' gruppe stod bag planlægning af sport for andre atleter der betalte for deres servicer. Denne kalender (der dækker november til oktober) bestod af tre punkter:

 Konkurrencerne hvori de deltog.

 Planlægningen af administrationen af stoffer der hovedsageligt dækkede anaboler, steroider, kortikosteroider og forskellige typer af hormoner (EPO, HMG, væksthormon, testosteron, etc.); nogle af dem (Jintropin-sagen) var forfalskede produkter fra hemmelige kinesiske laboratorier. Stoffer såsom Prozac (antidepressiva) eller Diazepam (anxiolytika) blev også brugt. Et af de mest slående fund af stofferne var CERA, en tredjegenerations ESA, der var umulig at spore i datidens antidopingtest (det kunne ikke spores før to år senere, under Tour de France 2008); faktisk var CERA på det tidspunkt (maj 2006) stadig under udvikling, og Roche-laboratorierne (ejerne af patenterne) fik først i august 2007 tilladelse fra Europa-Kommissionen til at sælge produktet i EU - hvilket de begyndte på i starten af 2008. Kodenavnet der refererer til stoffet (fordi hver havde sit eget kodenavn) var pichicata.

 Kun i tilfælde med enkelte atleter, var der et program for ekstraktion/genindsættelse af blodprøver. Sådanne transfusioner (i slang kaldet "olieudskiftning") var dopingnetværkets bedste ydelse, og i modsætning til medikamenterne, kun for de der kunne betaler meget. Både homologiske transfusioner (blod kompatibelt med andre personer) og autotransfusioner blev udført (hvoraf sidstnævnte var svære at afsløre i en dopingtest). Proceduren ville være følgende: udtrække blod fra atleten for koncentrere det og komme det i et køleskab med lave temperaturer for senere administration. I tidligere år, blev blodet opbevaret ved 4 °C, hvilket indikerede en tidlig udløbsdato: 35 dag (når der blev brugt CPDA, bolsas simples) eller 42 dage når der blev brugt SAG Manito, bolsas triples). Hver gang en atlet fik trukket en eller to doser (450 cc) blod ud, en tilsvarende mængde af opbevaret (og koncentreret) blod på randen af udløb, blev indført igen. Denne metode havde et muligt problem, grundet den begrænsede tidsgrænse den havde. Men i 2006 købte netværket to ACP125, et sofistikeret apparat der tillod blodet at blive frosset ned ved -80 °C, så det dermed kunne holde sig i flere år. Teknikken blev lært af Merino Batres i november 2005, på et kursus hos den spanske hær, og fik i februar 2006 50 poser med fysiologisk saltvandsopløsning af det militære apotek, hvilket var essentielt for ordentlig vedligeholdelse af ACP125. Et andet element der er nødvendigt for at konserverer de røde blodceller uden at ødelægge dem, glycerol (der kunne købes på et apotek for €5/L), blev købt gennem de officielle blodtransfusionscentre i Andalusien (tre liter) og Valencia (1,5 liter), takket være hans position som chef for hæmatologi på Hospital de la Princesa, et offentligt hospital i Madrid. Før frysning af en enhed af blod (450 cc)), tilsættes det 10 % glycerol; disse poser var kendt som siberias. Transporten, inkluderet i netværkets service, blev udført ved hjælp af rygsække med kølende egenskaber, der var i stand til at bevare kulden ved hjælp af et system af tøris; hvis transporteret i fly, blev tasken tjekket ind som håndbagage, aldrig tjekket ind som regulære bagage.

Netværket gav også sine sportsklienter metoder, sådan at de førnævnte dopingmetoder ikke kunne spores i antidopingkontroller. Hvis medikamenter blev brugt, blev albumin (et plasmaprotein) brugt til at sløre resultaterne så det ikke blev en positiv prøve; når det drejede sig om blodtransfusioner, blev der administreret plasma før kontrollerne, for at sløre genopfyldningen af koncentratet af de røde blodceller. I tilfælde af urinkontroller, skulle atleterne skrubbe deres hænder i polvos de la Madre Celestina før kontrollen, da proteaserne i disse pulver gør proteinerne i urinen var udvidet, og derved undgik man en positiv prøve.

Identifikation af sportsklienter
For de rigtige navne og kodenavne, se afsnittet Netværkets klienter.

En af de punkter i Operación Puerto der var mere interessant for offentligheden, var at kende identiteten på sportsklienterne i dopingnetværket. Fra det øjeblik sagen blev kendt, har Guardia Civil understreget at det drejede sig om atleter fra mange forskellige sportsgrene (fodbold, tennis, boksning, cykling og atletik), af hvilken de havde både videoerne og optagelser.

Men alligevel endte Guardia Civil med kun at identificere 58 af klienterne i sin rapport, alle sammen cykelryttere. Seks af disse klienter er siden konfirmeret (og sanktioneret) af de internationale sportsorganisationer, resten er ikke blevet sanktioneret, på trods af de er blevet identificeret. Dette er fordi de spanske myndigheder har afvist de fleste af forespørgslerne fra de internationale sportsorganisationer omhandlende overlevering af beviserne beslaglagt i Operación Puerto (både blodposerne og dokumentationen, i hvilke administrationen af dopingstofferne er indikeret, optegnelser af betalinger, håndskrevne noter, etc.), for de rette autoriteter havde ikke haft de nødvendige beviser for at anvende de rette dopingsanktioner.

Identiteten på resten af klienterne forblev ukendt, herunder alle de atleter der ikke var cyklister. Dommer Serrano godkendte ikke at efterforskerne fra Guardia Civil kunne undersøge indholdet i de to computere og de ti mobiltelefoner beslaglagt i efterforskningen, selvom de ville have rigeligt med information til muligvis at identificere flere atleter, de benyttede sig af de praksiser som netværket tilbød. Ligeledes var der ingen opfølgning på Fuentes' regnskaber, som han modtag i kontanter eller bankoverførsel til sin konto i en filial af HSBC i Schweiz, et spor der kunne have ført til flere identifikationer, hvilket den tysk avis Süddeutsche Zeitung demonstrerede. Dommeren pålagde efterforskerne denne begrænsning på baggrund af at doping ikke var en forbrydelse i Spanien, og at disse undersøgelseskanaler var irrelevante for at belyse en eventuel forbrydelse mod folkesundheden. Desuden overvejede dommer Serrano ikke andre veje eller undersøgelsesudvalg, der ville have berettiget yderligere undersøgelse af dopingnetværket, såsom svig og skade på sponsorernes image, eksempelvis. Faktisk blev disse veje brugt i Tyskland (hvor doping ikke var en strafbar handling) til at undersøge og sanktionere dopingtilfælde: Patrik Sinkewitz blev dømt af en domstol til at kompenserer en sponsor for skader på dennes image på grund af doping, og, allerede ved Operación Puerto, med sagen om Jan Ullrich der blev undersøgt for mulige svindelanklager eller sportssvindel ved at undersøge hans hjem, få hans DNA og bekræfte at han var en del af Fuentes' dopingnetværk.

Dommer Serranos og de spanske myndigheders holdning der var i modstrid med at fortsætte efterforskningen eller at bruge de prøver der allerede var indsamlet, fremprovokerede massere af kritik fra internationale organisationer (WADA og UCI) og de udenlandske føderationer (såsom CONI), hvilket fik flere af disse institutioner til at starte deres egne undersøgelses- og sanktionsprocedurere i sagen (faktisk har alle bekræftelser og sanktioner af sportsklienter indtil videre, fundet sted uden for Spanien).

Økonomisk kriminalitet der ikke er efterforsket
I august 2007 udgav ARD, en tysk tv-station, en ekstensiv reportage om efterforskningen i hvilken de fortalte at dommer Serrano afviste at lade agenter fra Guardia Civil undersøge indholdet fra fem bærbare computere (tilhørende Fuentes, Merino Batres og Manolo Saiz), da efterforskerne selv, i et kort resumé af deres indhold, havde fundet beviser for at netværket, udover doping, også lavede kriminalitet såsom skatteunddragelse eller hvidvaskning af penge.

Den spanske retslige undersøgelse

Åben og kontroversielt arkiv
Den spanske lov på det tidspunkt anså ikke doping som en kriminel handling, så undersøgelsesdommeren´Antonio Serrano (fra magistralret #31 i Madrid) fokuserede ensidigt på om det var en forbrydelse med folkesundheden.

Ved at fokusere på en mulig forbrydelse mod folkesundheden (da doping ikke var kriminelt i Spanien på det tidspunkt), afvist dommeren at bekræfte (ved at bruge DNA-beviserne) identiteten på sportsklienterne hos Fuentes, der var identificeret af Guardia Civil, selvom nogle prøver er blevet godkendt til at blive sendt til Italien og Tyskland, der bekræftede alle identifikationerne lavet af tidligere af Guardia Civil. Men dommeren har afvist at videregive alle beviserne og prøverne indsamlet af Guardia Civil til de internationale sportsorganisationer (UCI, WADA) der kunne pålægge sportslige sanktioner.

Dommeren sendte 99 af de cirka 200 poser blod der blev beslaglagt den 23. maj af Guardia Civil til laboratoriet INIM i Barcelona, for analysering af stoffer der kunne angive en forbrydelse mod folkesundheden. Ikke alle de beslaglagte poser blev sendt, men de mest mistænkelige blev, uden at forklare overskredet årsagen til, at en række poser ikke blev sendt til relevante analyser. I 91 poser blev der lavet en generel undersøgelse af dopingstoffer (med en pris på 200 euro pr. analyseret pose); I de resterende otte, hvor der blev fundet høje niveauer af EPO, blev der foretaget en specifik test for stoffet, hvorved der kunne findes eksogent EPO (det vil sige en blodprøvetest, der kunne indikere en forbrydelse mod folkesundheden). Dette faktum gjorde at den anden test blev endnu dyrer (300 euro ekstra per pose) for alle andre poser (de resterende 91 og de poser der ikke var sendt), men det blev ikke gjort da fordi justitsministeriet allerede skyldte laboratoriet i Barcelona €25.000 for de prøver der allerede var lavet. På denne måde forblev de fleste poser uanalyseret eller kun delvist analyseret.

Dommeren, baseret på information fra en rapport fra Instituto Nacional de Toxicología der fortalte af mængden af EPO fundet i de blodposer der blev undersøgt ikke var en risiko for atleternes helbred, fandt at der ikke var begået en forbrydelse mod folkesundheden, og afviste sagen og arkiverede den den 8. marts 2007. Men rapporten tog ikke højde for at det ikke drejede sig om et bestemt forbrug, men om et kontinuerligt forbrug, i forbindelse med andre substanser - en situation der har beviselige ødelæggende effekter for helbredet i følge diverse medicinsk litteratur, såvel som en specifik videnskabelig udgivelse af en medicinsk specialist fra Clínica Universitaria de Navarra.

Dommer anmodede heller ikke den spanske lægemiddelstyrelse (AEM) om en rapport om de medikamenter der blev brugt, og deres bivirkninger. Det viste sig at flere af de medikamenter der blev beslaglagt var for gamle, var forfalskninger eller var identiske med stoffer der var blevet fjernet fra markedet grundet store risici forbundet med brug af disse stoffer. Ved at dommeren ikke anmodedet om denne rapport, kunne disse fund ikke blive fuldt demonstreret og derved forhindredes disse fakta fra at blive brugt som argumenter der ville have demonstreret at en forbrydelse mod folkesundheden havde fundet sted.

Yderligere, arkiverede dommeren (der accepterede Fuentes' version om at nogle af dopingpræparaterne var til personligt brug) inden at have modtaget en rapport fra Centro de Transfusiones i Madrid om de forhold hvorved blodposer blev bevaret. På samme måde lavede han ingen referencer til den dobbelte positive homologe transfusion af de to identificerede klienter hos Fuentes (Tyler Hamilton og Santí Pérez, begge fra holdet Phonak), hvilket ifølge avisen El País kunne skyldes forvirring da de udførte de to transfusioner, hvilket kunne have skabt en type II hypersensitiv reaktion, hvis de ikke havde været kompatible (med de hertil forbundne sundhedsrisici for atleterne, der boede hos den første person Jesús Manzano).

Til sidst argumenterde dommeren i sin afslutning for at ingen atleter var kommet til skade som følge af Fuentes' behandlinger, en kontroversiel udtalelse, da skaderne af et dopingforbrug ikke kan måles på den korte bane. Yderligere inkluderede dommeren ikke de medicinske rapporter omhandlende Marcos Serrano i sin afslutning, rytteren der forlod Giro d'Italia 2006 og blev indlagt i flere dage på intensiv afdelingen i en uge efter han selv injicerede sig med blod fra en blodpose, ifølge Guardia Civils efterforskningen, der identificerede ham som en af klienterne i plottet.

Afvisning af Manzanos klage
Den tidligere cykelrytter for Kelme (og tidligere klient hos Fuentes), Jesús Manzano klagede over sagsakterne, da den lukkede inden de undersøgelser dommer Serano havde krævet, blev udført, såsom retsanmodninger til andre lande for at udspørge cykelryttere.

Men anmodningen om genoptagelse fra Manzano blev afvist af dommer Carmelo Jimenez i juni 2006, der var stedfortræder for Serrano og dommer i Instrucción n.º 31 de Madrid. Dommeren anførte at han ikke skulle undersøge alt, hvis han fandt at nogle af forespørgslerne var "ubetydelige".

Første genåbning
5. sektion af Madrids Audiencia Provincial, tog sig af de seks appeller der kom fra UCI, WADA, AIGCP, RFEC, Finansministeriet og Statsadvokaten, der den 14. februar 2008 beordrede dommer Serano at genåbne sagen.

Dommer Serrano, baseret på en ny information fra Instituto Nacional de Toxicología fra 8. august samme år, fortalte at EPO-niveauet i blodposerne ikke udgjorde en risiko for atleternes sundhed, når de injicerede det. Han afviste derfor sagen igen den 26. november 2008, da han ikke mente der kunne findes bevis for en forbrydelse mod folkesundheden. Rapporten som dommeren baserede sin beslutning på, indeholdte dog følgende konklusion:

"De homologiske transfusioner har en række risici for patienten, der øges i dette tilfælde da de tekniske krav og minimumsbetingelser for at opnå, forbedrede, konserverer, distribuere, forsyne og terapeutisk brug af blodet og dets komponenter øges."

Dommer Serrano anså at de risici der var for patienten, som rapporten refererede til, ikke var nok til at fortsætte processen.

Anden genåbning
Madrids Audiencia Provincial (helt konkret, præsidenten for femte sektion, Arturo Beltrán) beordrede endnu en genåbning af dommer Serrano den 12. januar 2009, hvor han bad om forberedelsen af retssagen, for at forstå om der var sket en forbrydelse.

Denne retssag ville ikke give nogen form for straf til de implicere atleter (kun dem der havde begået en forbrydelse mod folkesundheden), men da retssagen sluttede blev evidensen (herunder de blodposer og deres indhold, der blev beslaglagt hos Dr. Fuentes) videregivet til de sportsautoriteterne (UCI, WADA, RFEC), så de kunne, hvis nødvendigt, pålægge de rette sportslige sanktioner, da størstedelen af poserne endnu ikke var blevet identificeret.

Udenlandske efterforskninger
Andre lande (Tyskland og Italien) åbnede deres egne efterforskninger for at undersøge de atleter der blev identificeret af Guardia Civil i deres rapport om klienterne i Fuentes' dopingnetværk. I øjeblikket er alle de klienter der er rapporten blevet identificeret på grund af efterforskningerne i disse lande.

Tyskland
Den 14. september 2006, som et resultat af efterforskningen foretaget af statsanklageren i Bonn, Friedrich Apostel, der undersøgte en mulig svindelsag på hans hold, gik politiet ind i Jan Ullrichs hus (identificeret af Guardia Civil som klient i Fuentes' dopingnetværk i Schweiz og de indsamlede DNA-materiale mens han var på bryllupsrejse med sin kone Sara. Ullrichs advokater havde succes med at forhindre at prøverne fra Schweiz ikke kunne bruges til at sammenligne Ullrichs DNA med de i blodposerne fra Operación Puerto, selvom cykelrytteren gik med til at give en spytprøve til de tyske myndigheder.

Derefter blev det genetiske materiale sammenlignet med blodprøven fra oversigten over Operación Puerto, via en godkendelse fra dommer Serrano. Den 3. april 2007 blev det meddelt at prøven havde bekræftet Ullrich, der efterfølgende meddelte sit karrierestop den 26. februar, som klient i dopingnetværket: han havde kodenavnene número 1, Jan, Yo og Hijo de Rudicio. Det var den første klient (der allerede var identificeret af Guardia Civil) der blev bekræftet. Sagen blev lukket i marts 2008, da Ullrich fik en bøde på 250.000 euro. I oktober 2009 afslørede tyske Der Spiegel at det tyske forbundspoliti (BKA), i deres undersøgelse, havde konstateret at han var rejst til Madrid 24 gange for at besøge Fuentes' konsultation, mens hans mentor Rudy Pevenage havde besøgt ham mindst 15 gange mellem 2003-2006, ifølge den analyse af Pevenages computer, der blev fundet på hans hjemmeadresse. Sagsakterne afslørede også at BKA havde fået bekræftet at Ullrich havde betalt 80.000 euro til Fuentes gennem to kontoer - som betaling for dennes hjælp.

Ligeledes tilstod cykelrytteren Jörg Jaksche i en tysk ret (og også offentligt) at han var klient hos Fuentes: og han var bag kodenavnene número 20, Bella, Jorge, JJ, Vains og Vans. Under sin ekstensive forklaring, fortalte Jaksche om sit forhold til Fuentes, og detaljeret om hvordan de mødtes for at planlægge et dopingprogram, modus operandi for ekstraktion/genindføring af blodet og logistikken for overførslen af poserne, betaling for hjælpen, udover at bekræfte at lægen Markus Choina var manden bag netværket i Tyskland; faktisk bekræftede han at han kort før Tour de France 2005, var rejst til Choinas hjemby Bad Sachsa, for at lægen kunne trække blod, og Choina selv vendte tilbage for genindføre blodet på den aftalte dato, da Touren kørte rundt på tysk jord.

På den anden side ransagede BKA den 17. august 2006 Markus Choinas hjem og klinikken hvor han arbejdede, da han var en formodet samarbejdspartner med Fuentes i Tyskland. Under denne ransagning fandt agenterne flere kasser med dokumenter, en computer og kontoudtog; i tilfælde af at de kunne påvise et brud på den tyske farmakologilovgivning, kunne Choina se frem til alt mellem tre år i fængsel og en bøde.

Italien
I Italien var Comité Olímpico Nacional Italiano (CONI) ansvarlige for efterforskningen.

I starten fokuserede CONI på at efterforske de italienske cykelryttere identificeret af Guardia Civil, for at bekræfte at Ivan Basso og Michele Scarponi var klienter i Fuentes' dopingnetværk. Selvom begge tilstod, blev Basso suspenderet i to år (24 måneder, maksimum for doping), efter at CONI's antidoping advokat Ettore Torri hævdede at samarbejdet ikke havde bidraget med noget signifikant. Scarponi fik sin suspendering reduceret til 18 måneder for sit samarbejde med CONI i efterforskningen af sagen. Begge bekræftelser fandt sted i juni 2007. I december samme år gav CONI klienten Giampaolo Caruso en to års suspendering, mens rytteren Alessandro Kalc fik en livstidskarantæne. Caruso appellerede sin suspension til CAS, der dømte til fordel for ham den 20. januar 2009.

I 2007 fik CONI muligvis ikke bare at undersøge og sanktionere italienske atleter, men også udenlandske atleter.

I starten af 2009 fik CONI prøver fra 42 af de samlede antal (omkring 200) blodposer beslaglagt af Guardia Civil under ransagningen den 23. maj 2006, hvilket åbnede døren for flere bekræftelser af atleter der havde været klienter i Fuentes' dopingnetværk (med tilhørende sportslige sanktioner). CONI fik disse 42 prøver på grund af den vikarierende dommer i det 31. distrikt i Madrid, Ana Teresa Jiménez Valverde, da den normale dommer Serrano (der tidligere, i flere tilfælde, havde afvist at udleverer efterforskningens beviser) var på ferie.

Valverde-sagen

Den 11. februar 2009 annoncerede CONI's antidoping-advokat Ettore Torri, efter at havde undersøgt blodet i en af blodposerne gennem DNA-test (den med kodenavnet 18- Valv.Piti), med blod fra den spanske cykelrytter Alejandro Valverde (der blev indsamlet under en etape i Tour de France 2008 med afslutning i Italien), at Valverde var blevet identificeret og bekræftet som klient hos Eufemiano Fuentes i dennes dopingnetværk, der var optrævlet i Operación Puerto Torri anbefalede at han blev sanktioneret med en suspension på to år.

Den 11. maj fandt det national antidopingtribunale under CONI, at det den evidens Torri havde præsenteret for dem, var nok til at bevise at Valverde havde været klient i Fuentes' dopingnetværk, og gav ham derfor en suspendering på to år for alt cykelløb på italiensk territorium, der kunne gøres gældende i hele verden af UCI. Valverde blev dermed den første klient bekræftet, der ikke tidligere var identificeret af Guardia Civil, og også den første bekræftede spanske atlet.

Valverde, der altid har afvist anklagerne og hævdet sin uskyld, ankede sagen til CAS, der ville give en endelig dom i sagen der havde skabt en konflikt mellem de italienske myndigheder og WADA(der var for at straffe)  og de spanske (der var mod at straffe).

CAS validerede CONI's procedure, og bekræftede den italienske organisations sanktioner mod Valverde, gennem en straf der blev gjort offentlig i marts 2010. To måneder senere, den 31. maj 2010, blev yderligere en straf offentliggjort, da han fik gjort sin straf til to års karantæne på verdensplan.

Netværketsklienter
I den detaljerede rapport om efterforskningen som Guardia Civil sendte til dommer Serrano, identificerede flere atleter (alle cykelryttere) som klienter i Fuentes' dopingnetværk. Fuentes delte sine cykelklienter op i tre grupper: blå (fra holdet Liberty Seguros, grønne (fra holdet Comunidad Valenciana) og mine (konkrete klienter fra de andre hold).

Af dem alle er fem (plus en enkelte ikke identificeret af Guardia Civil) er siden blevet bekræftet gennem DNA og tilståelser, mens resten stadig venter på en definitiv bekræftelse eller afvisning, baseret på de forhåndenværende beviser (blodposer og dokumentation).

Bekræftet og sanktioneret/stoppet
I øjeblikket er det kun seks cykelryttere der er blevet bekræftet som klienter i Fuentes' dopingnetværk, selvom han selv siger at kun en del af mine klienter var cykelryttere. Alle de bekræftede tilfælde (Giampaolo Caruso blev frikendt af CAS), fremgik navnene på cykelrytterne allerede i rapporten fra Guardia Civil der blev sendt til dommer Serrano - på nær Valverde-sagen.

Det følgende er en liste over bekræftede klienter:

 Farven indikerer ikke graden af skyld, men holdet de tilhørte.
(*) Note: Disse to cykelryttere var i 2006 (da Operación Puerto var kendt) tilknyttet Saunier Duval, selvom rapporten detaljeret fortæller om deres implikation i Fuentes' dopingnetværk i 2005 på grund af nogle papirer, da ingen af dem var hos Saunier Duval, men hos et af de to hold med flere cykelryttere impliceret i netværket: Koldo Gil hos Liberty Seguros (Året han vandt en etape i Giro d'Italia) og Carlos Zárate hos Comunidad Valenciana.

De følgende blev også identificeret som deltagere i plottet (enten som klienter, facilitatorer, administratorere eller autoriserede u Dr. Fuentes' praksis):

 Manolo Saiz, sportsdirektør for cykelholdet Liberty Seguros-Würth.
 José Ignacio Labarta, træner for cykelholdet Comunidad Valenciana.
 Álvaro Pino, tidligere sportsdirektør for cykelholdet Kelme og Phonak.
 Yolanda Fuentes, læge hos cykelholdet Comunidad Valenciana og søster til Eufemiano Fuentes.
 Vicente Belda, direktør for cykelholdet Comunidad Valenciana.
 Rudy Pevenage, personlig assistent for Jan Ullrich og sportsdirektør for cykelholdet T-Mobile.

Ikke identificeret
Nogle af dopingnetværkets klienter, der figurer med kodenavn i manuskripterne og dokumentation der blev beslaglagt og registreret den 23. maj 2006, er ikke blevet identificeret af Guardia Civil.

I nogle tilfælde blev klienter med kodenavne der ikke var identificeret, behandlet af dopingnetværket i 2006, med blodtransfusion gennemført efter at Guardia Civil var påbegyndt sin efterforskning i februar (herunder deres videooptagelser af ind- og udgange i netværkets faciliteter). Derfor blev nogle klienter der blev behandlet i 2006 identificeret, mens andre ikke blev.

Dette er kodenavnene der stadig er uidentificeret, der detaljeret fortæller om det år de fik behandling (hvis det er kendt):

Andre sportsgrene
Fra starten have efterforskerne påpeget at blandt de sportsfolk der var klienter i Fuentes' dopingnetværk, var der ikke kun cykelryttere, men også fodboldspillere, atleter, tennisspillere og andre sportsfolk. De 58 klienter identificeret af Guardia Civil var cykelryttere, mens andre kodenavne ikke blev identificeret. Men Fuentes liste med kunder var længere end blot de kodenavne der ikke var blevet identificeret. Dette er fordi at dommer Serrano, da han besluttede at kun påståede brud på loven i forhold til den offentlige sundhed skulle undersøges (da doping ikke var ulovligt i Spanien), forhindrede efterforskerne i at undersøge indholdet af to andre computere der blev beslaglagt i ransagningen, og det formodes at de ville have massere af information, og flere navne (enten i kode eller reelle) på sportsfolk fra andre sportsgrene end cykling, såsom fodbold eller tenis. Guardia Civil havde videoer og optagelser hvori verdensklasse-atleter, der ikke var cykelryttere, optrådte.

Scandalen voksede da Fuentes offentligt, i interviews med Cadena SER og avisen Le Monde, bekræftede at cykling kun var en del af kundeklientellet, men også at fodboldspillere (fra La Liga og La Liga 2), tennisspillere og atletikudøvere var blandt.
Asimismo, Fuentes declaró que el hecho de que no salieran deportistas de esas disciplinas como implicados se debía a que esos deportes tenían más poder que el ciclismo, y que de conocerse la identidad de los deportistas no ciclistas que acudían a él podría costar el cargo a quien dirigía el deporte en Spanien, Jaime Lissavetzky (Secretario de Estado para el Deporte).

Lissavetzky og CSD sagde at der ikke var nogen fodbold- eller tennisspillere impliceret i Operación Puerto, det var kun cykelryttere. Disse udmeldinger gik imod hvad efterforskerne fra Guardia Civil sagde i starten, og hvad Dr. Fuentes selv havde udtalt.

Tennis
Efterforskerne pointerede fra starten af, at der blandt klienterne fra dopingnetværket var tennisspillere, hvilket blev bekræftet af Fuentes selv interviews med Cadena SER og avisen Le Monde. Med rygter om at Rafael Nadal (daværende verdens-etter) var en af disse klienter, blev den spanske Undervisnings- og sportsminister Mercedes Cabrera og statens sportssekræter Jaime Lissavetzky nødt til at melde ud, at ingen tennisspillere (hverken spanske eller udenlandske) var en del af sagsakterne.

Fodbold
FIFA meddelte, efter at have konsulteret den spanske statssekretær for den for sport, Jaime Lissavetzky, meddelte den 3. juli 2006, at ingen fodboldspillere var inkluderet i listen af kunder identificeres af efterforskerne.

Den franske avis Le Monde offentliggjorde den 7. december 2006, at Fuentes var forbundet med klubberne Real Madrid, F. C. Barcelona, Real Betis og Valencia CF Eufemiano Fuentes benægtede disse information til TVE, og kaldte beskyldningerne for alvorlige. I interviewet med Le Monde senere samme måned, blev har spurgt om han havde behandlet hold som Real Madrid eller FC Barcelona, og Dr. Fuentes svarede at han ikke kunne svare på spørgsmålet, da han allerede havde fået dødstrusler tre gange.

Le Monde støttede sine anklager ved at offentliggøre nogle håndskrevne noter, som Fuentes havde forberedt til FC Barcelona, som ikke blev beslaglagt af Guardia Civil, da de ikke nåede at ransage Fuentes' hjem på de kanariske øer i tide. I disse noter, hvis symboler var identiske med de noter cykelrytterne brugte (beslaglagt i ransagningen i Madrid), der indikerede brug af anabole steroider, tegn på (ikke målbare i test) på væksthormon såvel som lejlighedsvis EPO og blodtransfusioner.

F.C. Barcelona gik til de spanske domstole med en sag om æreskrænkelse og bagvaskelse, hvor de fik rettens ord for at avisen skulle betale dem en bøde på 300.000 Euro. Real Madrid modsagde sig også Le Monde, vandt en retssag mod avisen, der skulle betale klubben og dens læger 330.000 euro, fordi de alvorlige anklager ikke kunne bakkes op af solide og troværdige argumenter.

Le Monde annoncerede at de havde intentioner om at anke begge kendelser.

Noter

Referencer

Operación Puerto


Termenul de contralto () se referă la un tip de voce feminină a unei cântărețe din muzica clasică, și nu numai, a cărei întindere vocală corespunde registrului grav (cel mai de jos).

Întinderea vocală a unei contraltiste este un fenomen rar întâlnit, similar cu cel al vocii de mezzosoprano, și șocant de similar (dar nu identic) cu întinderea vocală a unui contratenor.
În cazul vocilor bărbătești, vocea de contratenor este numită contratenorul alto (și nu altist), iar ambitus acestei voci aproape corespunde celui de altistă, fiind deplasat cu câteva semitonuri spre registrul acut.

Vocile de tip contralto sunt mai departe diferențiate, după analizarea lor atentă, în contraltiste de coloratură, lirice și dramatice.

Istoric
Termenul de contralto se referă numai la vocile feminine, în special implicate în muzica clasică și de operă, întrucât celelalte genuri muzicale au categorizări de o altă natură. Vocile masculine similare se numesc voci de contratenor.

Este important de subliniat că termenii italieni de contralto și alto nu sunt sinonimi, termenul de alto desemnând un ambitus (registru vocal) din muzica corală, fără considerarea factorilor de tessitură, timbru vocal, facilitate vocală și greutate vocală.

Tip de voce

Contraltistele au cea mai joasă întindere vocală a vocii umane feminine, cu cea mai joasă tesitură.

Această întindere vocală este cuprins între cea de tenor și cea de mezzosoprană. Deși tenorii, baritonii și bașii sunt cântăreți, unele femei pot cânta atât de jos, anumite părți muzicale, dar cu un timbru diferit și cu o textură diferită.

Din păcate, din cauza necunoașterii termenilor, aceste cântărețe sunt numite uneori, total incorect, ca "femei tenor", "femei bariton", "femei bas" sau "androgine". De fapt, acești termeni sunt derogatorii, făcând parte dintr-un jargon neclar și neprofesional. Terminologia corectă, care are trebui aplicată în aceste cazuri ar fi contralto profundo (pentru voci feminine de tip tenor) și contralto basso ori oktavistka (pentru voci feminine de tip bariton), dar acești termeni nu sunt tradițional folosiți.

Printre cele mai cunoscute contraltiste care pot cânta în registrul echivalent de tenor și bariton se numără și suedeza Zarah Leander, englezoaica Ruby Helder, și bavareza Bally Prell.

Referințe

Bibliografie (în engleză)

Legături externe

Terminologie de operă
Terminologie de operă italiană
Terminologie muzicală
Tipuri de voce
Ton (muzică)
! Contralto

Contralto


حكيم زلوم (19 يونيو 1974) ممثل جزائري، ولد في الأبيار في الجزائر العاصمة. اشتُهر بتقديمه لسلسلة الكاميرا الخفية  "واش اداني" وشخصية المفتش الفاهم في مسلسل جمعي فاميلي 3، كما أنه اشتهر بدور عاشور العاشر في المسلسل الجزائري السلطان عاشور العاشر في جزئه الثالث خلفًا للممثل صالح أوقروت .

بدأ مشواره الفني بعد تخرجه من المعهد البلدي للموسيقى والتمثيل والرقص عام 2001. ظهر في بداياته عبر أدوار ثانوية، وكانت له مشاركات على خشبة المسرح، لينتقل بعدها إلى الشاشة الصغيرة، ويطل عبر سلسلة "حدث وحديث" ومسلسل "وهيبة"، وصولا إلى سلسلة "سوسو أند نونو" أمام الممثلة مليكة بلباي، وبعدها عمل  في سلسلة "الجمعي فاميلي 1 و2 "، أين قدم شخصية "الأكول" مع المخرج جعفر قاسم الذي أعاد اكتشافه في سلسلة الكاميرا الخفية "واش اداني"، "الفرقة الزرقاء".

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
ممثلون وممثلات جزائريون
مواليد 1974

حكيم زلوم


عمران بن عصام الضبعي أحد قضاة البصرة وإمام مسجد بني ضبيعة.

اسمه ونسبه
 هو : عمران بن عصام من ولد صعب بن وهب بن جد بن أحمس بن ضبيعة بن ربيعة بن نزار بن معد بن عدنان، الضبعي.

وقيل أنه من بني هميم من قبيلة عنزة الربعية العدنانية.

قال يفخر في نفسه
 وبعثت من ولد الأغر معتب صـقراً يلوذ حمامه بالعوسج
 مـهما طبخت بناره انضجته وإذا طبخت بغيرها لم ينضج

قصته مع الحجاج
وقد كان الحجاج كتب إلى عبد الملك يزين له ولاية الوليد من بعده ، وأوفد إليه وفدا في ذلك ، عليهم عمران بن عصام العنزي ، فلما دخلوا عليه قام عمران خطيبا فتكلم ، وتكلم الوفد في ذلك ، وحثوا عبد الملك على ذلك ، وأنشد عمران بن عصام في ذلك.

فهاجه ذلك على أن كتب لأخيه يستنزله عن الخلافة للوليد ، فأبى عليه ، وقدر الله سبحانه موت عبد العزيز قبل موت عبد الملك بعام واحد ، فتمكن حينئذ مما أراد من بيعة الوليد وسليمان.

وصلات داخلية
 الحجاج
 البصرة

روابط خارجية

المراجع

أعلام بني ربيعة
شعراء العصر الأموي
شعراء عرب
قضاة أمويون

عمران بن عصام الضبعي


Manuel Berzunza y Berzunza (1893 - 1924) fue un político mexicano nacido en Mérida, Yucatán y muerto en la misma ciudad. Fue gobernador interino de Yucatán antecediendo en el cargo a Felipe Carrillo Puerto de quien fue amigo y correligionario. Fue fusilado junto con los hermanos Carrillo Puerto y otros miembros del Partido Socialista del Sureste después de la asonada en la que el usurpador Juan Ricárdez Broca derrocó a Felipe Carrillo.

Datos biográficos
Berzunza vivió con sus abuelos en la ciudad de San Francisco de Campeche desde muy niño. Ahí hizo sus primeros estudios. Intentó ingresar en la Facultad de Derecho para cursar sus estudios superiores, pero se le negó el ingreso por haber participado en actividades en contra del porfiriato. Se trasladó a la Ciudad de México donde pudo realizar sus estudios de derecho.

Regresó más tarde a Mérida, Yucatán para trabajar como juez de distrito durante la administración de Salvador Alvarado y desarrolló intensa actividad política en favor de la corriente socialista.

Se hizo miembro del Partido Socialista del Sureste colaborando en su fundación con Felipe Carrillo Puerto. Impulsado por ese partido fue diputado federal por Yucatán al Congreso de la Unión de México. También fue diputado local.

Tras la salida de Alvarado de Yucatán y en el proceso de ascenso al poder de los socialistas, el doctor Hircano Ayuso gobernador de Yucatán, tuvo diferencias con el carrillismo y decidió retirarse de su encargo. Entonces, Eladio Domínguez asumió el poder público el 1 de febrero de 1921 con el único fin de promulgar la modificación en la constitución yucateca que cambió de 35 a 25 años la edad mínima para ser gobernador en el estado. Tres días después, el 4 de febrero, Domínguez dio paso a la designación que hizo el Congreso de Yucatán de Manuel Berzunza como gobernador interino, quien tenía entonces 28 años. Berzunza asumió el poder desde entonces hasta agosto de 1922, fecha en que Carrillo Puerto, electo gobernador previamente, llegó al cargo para el periodo de 1922 a 1926.

Al asumir la gubernatura Carrillo Puerto, Manuel Berzunza fue presidente municipal de Mérida.

Al producirse la asonada de los sedicentes delahuertistas que derrocó a Carrillo Puerto, Berzunza fue apresado junto con su compañero y correligionario y 11 personajes más, entre los cuales tres hermanos de Felipe Carrillo. Los trece fueron fusilados tras un juicio sumarísimo en el panteón civil de Mérida la madrugada del 3 de enero de 1924.

Véase también
 Salvador Alvarado
 Revolución mexicana en Yucatán
 Gobernantes de Yucatán

Referencias

Enlaces externos
 Gobernadores de Yucatán, México
 Leyes y Decretos de la Revolución en Yucatán, Diario Por Esto  Con acceso el 24 de enero de 2012.
 Documentos para la historia de la Revolución, Diario Por Esto  Con acceso el 24 de enero de 2012.
  Con acceso el 24 de enero de 2012.
  Con acceso el 24 de enero de 2012.
 (en inglés) Archives, Documentation, and Institutions of Social Memory, Francis Boluin and William Rosenberg, University of Michigan Press Con acceso el 24 de enero de 2012.
 La Revista de la Revolución en Yucatán
 El Carrillismo en Yucatán Con acceso el 25 de enero de 2012.

Nacidos en Mérida (México)
Gobernadores de Yucatán del siglo XX
Socialistas de México
Revolución mexicana en Yucatán
Fallecidos en Mérida (México)

Manuel Berzunza


دينيس كولودين  ، من مواليد 11 يناير 1982 في كاميشين في روسيا، لاعب كرة قدم روسي.

يلعب مع نادي دينامو موسكو منذ عام 2005.

بدأ باللعب مع منتخب روسيا لكرة القدم في عام 2004.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية روس مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في كازاخستان
لاعبو كرة قدم رجالية روس
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من كاميشين
روس من أصل بيلاروسي
رياضيون من مقاطعة فولغوغراد
قلوب دفاع كرة قدم
لاعبو أورالان إليستا
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2008
لاعبو دينامو موسكو
لاعبو كرة قدم روس
لاعبو كرة قدم مغتربون روس
لاعبو كرة قدم مغتربون في كازاخستان
لاعبو منتخب روسيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب روسيا لكرة القدم
لاعبو نادي روستوف
لاعبو نادي فولغا نيجني نوفغورود
لاعبو نادي كريليا سوفيتوف سامارا
مواليد 1982
مواليد في كاميشين

دينيس كولودين


The hundredweight (abbreviation: cwt), formerly also known as the centum weight or quintal, is a British imperial and United States customary unit of weight or mass. Its value differs between the United States customary and British imperial systems. The two values are distinguished in American English as the "short" and "long" hundredweight and in British English as the "cental" and the "imperial hundredweight".

 The short hundredweight or cental of  is defined in the United States customary system.
 The long or imperial hundredweight of 8 stone or  is defined in the British imperial system.

Under both conventions, there are 20 hundredweight in a ton, producing a "short ton" of 2,000 pounds and a "long ton" of 2,240 pounds.

History
The hundredweight has had many values. In England in around 1300 different hundreds (centum in Medieval Latin) were defined. The Weights and Measures Act 1835 formally established the present imperial hundredweight of .

The United States and Canada came to use the term "hundredweight" to refer to a unit of . This measure was specifically banned from British use—upon risk of being sued for fraud—by the Weights and Measures Act 1824, but in 1879 the measure was legalised under the name "cental" in response to legislative pressure from British merchants importing wheat and tobacco from the United States into the United Kingdom.

Use

The short hundredweight is commonly used as a measurement in the United States in the sale of livestock and some cereal grains and oilseeds, paper, and concrete additives and on some commodities in futures exchanges.

A few decades ago, commodities weighed in terms of long hundredweight included cattle, cattle fodder, fertilizers, coal, some industrial chemicals, other industrial materials, and so on. However, since increasing metrication in most English-speaking countries, it is now less used. Church bell ringers use the unit commonly, although church bell manufacturers are increasingly moving over to the metric system.

Older blacksmiths' anvils are often stamped with a three-digit number indicating their total weight in hundredweight, quarter-hundredweight (28 lb, abbreviated qr), and pounds. Thus, an anvil stamped "1.1.8" will weigh 148 lb (112 lb + 28 lb + 8 lb).

The long hundredweight is used as a measurement of vehicle weight in the Bailiwick of Guernsey. It was also previously used to indicate the maximum recommended carrying load of vans and trucks, such as the Ford Thames 5 and 7 cwt vans and the 8, 15, 30 and 60 cwt Canadian Military Pattern trucks.

Europe
In Europe outside British Isles, a centum or quintal was never defined in terms of British units. Instead, it was based on the kilogramme or former customary units. It is usually abbreviated q. It was  in Germany,  in France,  in Austria, etc. The unit was phased out or metricized after the introduction of the metric system in the 1790s, being occasionally retained in informal use up to the mid-20th century.

See also
 Avoirdupois system
 The short and long hundred of 100 and 120, respectively
 Hundred, the medieval unit of measure
 Glossary of British ordnance terms#cwt

References

Units of mass
Imperial units
Customary units of measurement in the United States

Hundredweight


Ahudemmeh (siríaco: ܐܚܕܐܡܗ, árabe: مار احودامه, Balade (atual Esqui-Moçul), Império Sassânida,  - Ticrite, Império Sassânida, 2 de agosto de 575) foi o Grande Metropolita do Oriente e chefe da Igreja Ortodoxa Siríaca do Oriente de 559 até sua execução em 575. Ele era conhecido como o "Apóstolo de os árabes", e é comemorado como um santo pela Igreja Ortodoxa Siríaca. Seu título era Metropolita de Ticrite.

Ver também

 Lista de Mafrianos

Pessoas do Império Sassânida
Bispos da Igreja Ortodoxa Síria
Mafrianos

Ahudemmeh


Olja Luetić (Makarska, 19. veljače 1991.) - hrvatska modna dizajnerica

Rođena je u Makarskoj 19. veljače 1991. godine. Završila je srednju školu likovnih umjetnosti – smjer industrijski dizajn u Splitu te Akademiju likovnih umjetnosti u Sarajevu 2015. godine. Prvo se bavila isključivo produkt dizajnom, i to uglavnom izradom keramičkoga posuđa. Izlagala je na međunarodnom sajmu inovacija, novih ideja, proizvoda i tehnologija "ARCA 2009." Njena lutka "Sookie Doll" bila je izložena u Japanu 2013. godine.

Zbog problema s tetivama na rukama, promijenila je koncept diplomskoga rada i s produkt dizajna preorijentirala se na dizajn odjeće. U kratkom vremenu, postigla je velik uspjeh uspješno predstavivši svoje modne radove na pisti londonskoga Tjedna mode 2018., pod pseudonimom Olya Sookie, kao jedina predstavnica iz Hrvatske. Nakon što su vidjeli njene kolekcije na londonskoj platformi NotJustALabel (NJAL), koja otkriva i promovira nove dizajnere, Olja je dobila osobni poziv da bude dio ove manifestacije. Dobila je poziv za nastup na londonskome Tjednu mode i 2019. godine. Bavi se i dizajnom prostora i uporabnih predmeta te razvija svoj modni brend "Nephilim".

Izvori

Modni kreatori
Životopisi, Makarska

Olja Luetić


Verônica dos Santos Lima (São Gonçalo, ) é uma política brasileira filiada ao PT. Atualmente é deputada estadual do Rio de Janeiro, tendo antes sido secretária de Assistência Social e Direitos Humanos e vereadora por três mandatos em Niterói.

Biografia
Formada na área de assistência social e destacada por sua luta pelos direitos das mulheres, da negritude, da comunidade LGBTQIAP+ e das políticas socioassistenciais, iniciou sua participação política no movimento estudantil secundarista. Filiada ao PT, ocupou a chefia de gabinete do deputado Chico d'Ângelo e se candidatou a câmara de vereadores de Niterói em 2004 e 2008, ficando com a suplência. Novamente candidata em 2012, recebeu 3.030 votos e foi eleita a primeira negra vereadora da cidade, sendo reeleita em 2016 e 2020 ficando sempre entre os 10 mais votados. Em seu mandato, presidiu a Comissão de Habitação, criou o primeiro Estatuto Municipal de Igualdade Racial do Brasil, a Lei de Diretrizes para Mulheres Vítimas de Violência e a lei que destina 3% das vagas em serviços e obras públicas para moradores em situação de rua. Licenciou-se do mandato para ocupar os cargos de administradora regional de Santa Rosa e subsecretária de Segurança Alimentar e Nutricional. Entre 2015 e 2016, Verônica esteve à frente da Secretaria de Assistência Social e Direitos Humanos de Niterói a convite do então prefeito Rodrigo Neves. Foi candidata a deputada federal em 2018, obtendo a suplência. Nas eleições de 2022, se candidatou a uma vaga na ALERJ, sendo eleita deputada estadual com 55.738 votos, correspondente a 0,65% dos votos válidos, sendo a terceira maior votação do partido.

Naturais de São Gonçalo (Rio de Janeiro)
Membros do Partido dos Trabalhadores
Políticos LGBT do Brasil
Vereadoras do Brasil
Lésbicas

Verônica Lima


قلاب (إلكترونيات) - هي دائرة إلكترونية تتميز بأن لها وضعين فقط.
 قلاب (طائرة) - هي السطح المثبت في حافة جناح طائرة ثابتة الجناح.
 القلابات- هي بلدة في ولاية القضارف بالسودان.
 القُلاب مرض القلب.
 قلاب (نبات): جنس نبات ويُسمى رطريط.
صفحات توضيح أسماء أماكن

قلاب (توضيح)


Komandorski otoci (ruski: Командо́рские острова́) otočna su skupina u Beringovu moru koji se nalaze oko 200 km istočno od Kamčatke. Površina otoka iznosi 1848 km2. Najveći su otoci Beringov otok, na kojem se nalazi jedino veće naselje Nikoljsko, i Medni. Geografski pripadaju Aleutima, kao njihov najzapadniji krak. Stanovnici, potomci ruskih i aleutskih doseljenika, bave se ribolovom i uzgojem krznaša. Komandorski otoci, sa susjednim akvatorijem, bogati su morskom faunom te čine zaštićeno područje Komandorski zapovednik (ruski: Командорский заповедник). Otoci su otkriveni 1741. godine kada se tijekom Druge kamčatske ekspedicije na tada nenastanjeni Beringov otok nasukao Vitus Jonassen Bering s brodom "Sveti Petar".

Izvori

Vanjske poveznice

 Командорские острова, Enciklopedijski rječnik Brockhausa i Efrona
 Командорские острова, Velika sovjetska enciklopedija
 КОМАНДО́РСКИЕ ОСТРОВА́ , Velika ruska enciklopedija

Ruski otoci u Beringovom moru
Otočja u Tihom oceanu (Azija)

Komandorski otoci


Nenning may refer to:

Günther Nenning (1921 − 2006), Austrian journalist
Amsterdam slang, a verb expressing a broad concept of doing any activity that makes you feel good or happy

Nenning


La route régionale 945 () est une route régionale allant de Perä-Posio à Posio jusqu'à Isokylä à Kemijärvi en Finlande.

Présentation
La seututie 945 est une route régionale de Laponie.

Parcours
 Perä-Posio (Posio)
  Ristilä
  Jumisko
  Lehtola
  Isokylä (Kemijärvi)

Références

Annexes

Liens externes

Articles connexes
 Seututie

945

Transport à Posio
Transport à Kemijärvi

Seututie 945


Albertslund Ungecenter består af Albertslund Kommunes fritidsundervisning for de 14-18 årige, heltidsundervisningen og 10. klasserne. Albertslund Ungecenter hører under Ungdomsskolelovgivningen.

Eksterne henvisninger
Albertslund Ungecenters hjemmeside

Ungecenter

Albertslund Ungecenter


An Thrixspermum odoratum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni X.Q.Song, Q.W.Meng ngan Yi Bo Luo. An Thrixspermum odoratum in nahilalakip ha genus nga Thrixspermum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Thrixspermum

Thrixspermum odoratum


Élie Hoarau (* 8. Juli 1938 in Sainte-Suzanne, Réunion) ist ein französischer Politiker der Parti communiste réunionnais.

Leben
Hoarau studierte Chemie. Er ist Generalsekretär der Parti communiste réunionnais in Réunion. Von 1982 bis 2001 war Hoarau Bürgermeister von Saint-Pierre. Von 1986 bis 1987, von 1988 bis 1993 und von 1997 bis 2001 saß er jeweils als Abgeordneter in der Französischen Nationalversammlung. Hoarau war von 2009 bis 4. Januar 2012 Abgeordneter im Europäischen Parlament. Er ist mit der Senatorin Gélita Hoarau verheiratet.

Weblinks

Mitglied des Europäischen Parlaments für Frankreich
Mitglied der Nationalversammlung (Frankreich)
Politiker (20. Jahrhundert)
Politiker (21. Jahrhundert)
Bürgermeister (Saint-Pierre, Réunion)
Franzose
Geboren 1938
Mann

Élie Hoarau


L'année 2022 dans le monde des échecs voit le retour de la plupart des tournois d'échecs sur plateau, à la suite des nombreuses annulations d'événements dues à la pandémie de Covid-19.

L'année 2022 est marquée par l'invasion de l'Ukraine par la Russie en février 2022. En réponse, la Fédération internationale des échecs interdit aux joueurs russes et biélorusses de joueur sur leur drapeau national, et exclut Sergueï Kariakine du tournoi des candidats 2022, en raison de son soutien public à l'invasion. Le système de qualification pour le championnat du monde féminin d'échecs 2023 est également modifié, ce qui prête à polémique, pour éviter les rencontres entre joueuses ukrainiennes et russes. Le président de la FIDE, le Russe Arkadi Dvorkovitch, est quant à lui réélu à la tête de la fédération en juillet 2022, avec l'ancien champion du monde Viswanathan Anand comme vice-président.

Deux tournois monopolisent particulièrement l'attention des joueurs d'échecs en 2022. Tout d'abord, le  est remporté par le russe Ian Nepomniachtchi, ce qui fait de lui le challenger pour le championnat du monde d'échecs 2023. Devant être initialement opposé au norvégien Magnus Carlsen, le champion du monde en titre, celui-ci annonce en juillet 2022 son abandon du titre mondial, et c'est donc le deuxième meilleur joueur du tournoi des candidats, le Chinois Ding Liren, qui est désigné pour remplacer Magnus Carlsen en finale de championnat du monde. De plus, l'Olympiade d'échecs est à nouveau organisée, en Inde à Chennai, après 4 ans d'absence : le tournoi est remporté par l'Ouzbékistan en catégorie mixte, et par l'Ukraine en catégorie femmes.

Un grand débat concernant la triche lors des tournois d'échecs a également lieu à partir de septembre 2022, quand Magnus Carlsen abandonne la Sinquefield Cup et accuse de tricherie son adversaire Hans Niemann. Cette accusation génère de très nombreuses réactions dans le monde des échecs. Hans Niemann reconnaît avoir triché lors de parties en ligne quand il était mineur, mais dément toute tricherie en présentiel sur un échiquier. Si aucune preuve formelle n'est apportée par Magnus Carlsen concernant la partie qui les ont opposé, Chess.com publie le 4 octobre un rapport pour étayer de potentielles tricheries de Hans Niemann avant 2021. Le 20 octobre, Hans Niemann porte plainte contre Magnus Carlsen, Hikaru Nakamura et le site internet Chess.com et leur réclame 100 millions de dollars de dommages et intérêts.

Championnats du monde

Championnat du monde mixte

Le cycle de qualification pour désigner le challenger du champion du monde en titre Magnus Carlsen a lieu à cheval entre les années 2021 et 2022 : une série de tournois permet aux meilleurs joueurs du monde de faire partie des huit participants au Tournoi des candidats 2022. Au début de l'année 2022, il reste deux places à attribuer, qui sont remportées par l'américain Hikaru Nakamura et le hongrois Richárd Rapport, à l'issue de trois tournois du Grand Prix FIDE 2022.

À la suite de l'invasion de l'Ukraine par la Russie en février 2022, la FIDE exclut Sergueï Kariakine du tournoi des candidats 2022, en raison de son soutien public à l'invasion. Selon le règlement du tournoi, la place disponible doit alors revenir au joueur le mieux classé au classement Elo (et non déjà qualifié au tournoi), qui est alors le chinois Ding Liren à la condition expresse d'avoir joué un nombre minimum de trente parties dans les mois précédant le tournoi. Du fait de la fermeture de la Chine pendant la pandémie de Covid-19, Ding Liren n'a alors joué que 4 parties officielles entre juin 2021 et mars 2022. La fédération chinoise d'échecs crée alors une série de tournois auxquels Ding Liren participe tout le mois d'avril, afin d'atteindre le quota de trente parties disputées dans le délai imparti.

Les qualifiés pour le Tournoi des candidats 2022 organisé en juin et juillet 2022 à Madrid sont alors Hikaru Nakamura, Richard Rapport, Ian Nepomniachtchi, Teimour Radjabov, Jan-Krzysztof Duda, Alireza Firouzja, Fabiano Caruana et Ding Liren. Ian Nepomniachtchi remporte finalement le tournoi des candidats, devant Ding Liren, et obtient le droit de participer à la finale du chanpionnat du monde contre Magnus Carlsen en 2023.

Néanmoins, Magnus Carlsen annonce quelques jours après la fin du tournoi qu'il renonce à défendre son titre de champion du monde, qu'il détient depuis 2013. Il justifie sa décision par un manque de motivation. Le règlement de la FIDE prévoit alors que c'est le joueur qui a terminé deuxième de tournoi des candidats qui jouera la finale du championnat du monde en remplacement du champion en titre, permettant ainsi à Ding Liren de défier Ian Nepomniachtchi pour le titre suprême.

Championnat du monde féminin

Le cycle de qualification pour désigner la challengeuse de la championne du monde en titre Ju Wenjun a lieu à cheval entre les années 2022 (déroulement des poules A et B) et 2023 (finale entre les vainqueuses des deux poules), avant une finale du championnat du monde prévue à l'été 2023. Les huit joueuses qualifiées sont Aleksandra Goryachkina, Humpy Koneru, Kateryna Lagno, Alexandra Kosteniuk, Tan Zhongyi, Anna Muzychuk, Lei Tingjie et Mariya Muzychuk.

Le nouveau système à élimination directe à huit joueuses, adopté et dévoilé par la FIDE en juin 2022, porte à controverse car cette nouveauté est contraire au souhait initial de la FIDE d'adopter pour les femmes un système de qualification identique à celui des hommes. De plus, ces modifications n'ont été réalisées que pour éviter que les joueuses ukrainiennes et russes s'affrontent en quart de finale, alors qu'une guerre entre les deux pays a débuté en février 2022.

La joueuse chinoise Lei Tingjie remporte la série de matchs de la poule A début novembre 2022, suivie par Tan Zhongyi en poule B courant décembre 2022 : elles se rencontreront en finale de qualification pour le championnat du monde 2023 lors du premier trimestre 2023. La vainqueuse jouera alors la finale de championnat du monde contre la tenante du titre Ju Wenjun, c'est donc une joueuse chinoise qui sera championne du monde en 2023.

En 2022 débute également le cycle qualificatif pour le championnat du monde féminin à horizon 2024-2025, avec l'organisation des Grand Prix FIDE femmes 2022-2023. Les deux meilleures joueuses à l'issue de ces Grand Prix seront qualifiées pour le Tournoi des candidates 2023-2024. La première épreuve a lieu à Astana du 17 au 30 septembre 2022, et est remportée par la joueuse russe Kateryna Lagno.

Championnats du monde de blitz et de parties rapides

Au cours des championnats du monde de parties rapides, la joueuse iranienne Sarasadat Khademalsharieh fait sensation en jouant sans le hidjab imposé par la loi de son pays, ce qui est considéré comme un signe courageux de soutien aux manifestations consécutives à la mort de Mahsa Amini en Iran. Après la compétition, la fédération iranienne des échecs prend ses distances avec elle en déclarant que . Par crainte de représailles, elle décide de s'installer en Espagne avec son conjoint Ardeshir Ahmadi.

Championnats du monde d'échecs senior, de la jeunesse, d'échecs aléatoires et des solutionnistes

Grands tournois annuels
De très nombreux tournois sont organisés partout dans le monde, sur échiquier ou par Internet, et plusieurs d'entre eux ont des audiences ou des dotations plus importantes que les autres.

Le cycle de tournois Grand Chess Tour réunissant plusieurs des meilleurs joueurs au monde, a également de nouveau lieu en 2022. Cinq tournois composent le Grand Chess Tour 2022, pour une dotation totale de 1,4 million de dollars. Le Grand Chess Tour 2022 est remporté par le jeune Alireza Firouzja à l'issue de la Sinquefield Cup, suivi par Wesley So et Maxime Vachier-Lagrave.

La Sinquefield Cup est particulièrement marquée par l'abandon du tournoi de Magnus Carlsen à la quatrième ronde le 5 septembre, suivi d'une accusation latente de tricherie envers son adversaire Hans Niemann après que celui-ci se soit imposé avec les pièces noires lors de leur partie. Cette accusation génère de très nombreuses réactions parmi les joueurs et les commentateurs des échecs, parmi lesquels le célèbre joueur-streameur Hikaru Nakamura, qui ne participe alors pas à la Sinquefield Cup. Le site de jeu en ligne Chess.com bannit Hans Niemann de sa plateforme et de son tournoi Chess.com Global Championship 2022. Alors que Hans Niemann reconnaît avoir triché lors de parties en ligne quand il était mineur (à 12 et 16 ans) et dément toute tricherie en présentiel sur un échiquier, aucune preuve formelle n'est en revanche apportée par Magnus Carlsen ou d'autres analystes concernant la partie qui les ont opposé. Le 4 octobre, Chess.com publie un long rapport détaillé pour étayer de potentielles tricheries de Hans Niemann avant 2021, jusqu'à plus de 100 fois sur leur plateforme de jeu.

Le 20 octobre, Hans Niemann porte plainte devant un tribunal du Missouri contre Magnus Carlsen, Hikaru Nakamura et le site internet Chess.com pour avoir « détruit dans l'œuf sa carrière remarquable et ruiné sa vie », et leur réclame 100 millions de dollars de dommages et intérêts.

A l'image des années précédentes depuis le début de la pandémie de Covid-19, le Meltwater Champions Chess Tour, une série de neuf tournois en ligne, est organisé de février à novembre 2022. Les parties sont jouées en cadence rapide, et le tournoi est doté de  de dollars de prix. L'ensemble du cycle de tournois est remporté aux points par le norvégien Magnus Carlsen, à l'issue de l'avant-dernier tournoi de la compétition.

Un nouveau tournoi annuel voit également le jour en 2022, sous l'égide du site Internet Chess.com, le Chess.com Global Championship. Le tournoi réunit la plupart des meilleurs joueurs du monde, pour des parties en cadence rapide avec un cash-prize total de , dont  pour le vainqueur, l'américain Wesley So.

Compétitions par équipes

Olympiade d'échecs

L'Olympiade d'échecs de 2022, la  édition de cette compétition, se tient du 28 juillet au 10 août 2022 à Chennai. La compétition devait initialement se dérouler à Minsk en Biélorussie, puis à Moscou en Russie en 2020, mais après avoir été reportée de deux ans à la suite de la pandémie de Covid-19, la FIDE déplace à nouveau en mars 2022 l'Olympiade en Inde après l'invasion de l'Ukraine par la Russie en 2022. Conséquence supplémentaire de cette guerre, la FIDE décide d'exclure de la compétition la Russie et la Biélorussie
. La Chine prend également la décision de ne pas présenter d'équipe dans aucune des catégories, le pays limitant fortement la sortie de ses citoyens du pays depuis la pandémie de Covid-19. Enfin, le Pakistan prend prétexte du passage de la torche indienne via le Cachemire le 21 juillet 2022 pour se retirer aussi du tournoi.

Bien que désignés favoris de la compétition mixte, les États-Unis sont supplantés par l'équipe de l'Ouzbékistan et sa jeune équipe constituée de Shamsiddin Vokhidov, Nodirbek Abdusattorov, Jakhongir Vakhidov, Nodirbek Yakubboev, Javokhir Sindarov.

Dans la compétition réservée aux femmes, l'Inde et l'Ukraine sont fortement candidates à la victoire finale en début de tournoi, et c'est l'Ukraine qui finit par remporter la palme, avec son équipe composée de Mariya Mouzytchouk, Anna Mouzytchouk, Anna Ushenina, Nataliïa Bouksa et Ioulia Osmak.

L'assemblée générale de la Fédération internationale des échecs (FIDE) a lieu pendant l'Olympiade le 7 août, et vote pour la réélection de son président Arkady Dvorkovitch, avec Viswanathan Anand comme vice-président.

Championnats continentaux par équipes

Championnats interclubs

Championnats continentaux et nationaux individuels

Championnats continentaux individuels

Championnats nationaux individuels
Parmi tous les championnats individuels nationaux organisés en 2022, plusieurs d'entre eux connaissent une notoriété supérieure. En compétition mixte, Daniil Doubov, Fabiano Caruana, Arjun Erigaisi et Dai Changren remportent le titre national respectivement en Russie, aux États-Unis, en Inde, et en Chine. Dans les compétitions réservées aux femmes, Valentina Gounina, Jennifer Yu, Divya Deshmukh et Tan Zhongyi sont les vainqueuses respectives des championnats russe, américain, indien et chinois.

Dans les principales régions francophones documentées, Jules Moussard et Almira Skripchenko sont champions de France, Daniel Dardha champion de Belgique, Yuanchen Zhang et Maili-Jade Ouellet champions du Canada.

Évolution des classements mondiaux en 2022
Les joueurs d'échecs ont un classement Elo mis à jour chaque mois par la FIDE en fonction de leurs résultats sportifs, et chaque partie jouée rapporte ou retire des points Elo aux joueurs. Au cours de l'année 2022, plusieurs progressions au classement Elo sont remarquées.

Classement mixte
Chez les hommes, le joueur indien de 15 ans Gukesh D intègre le club des joueurs à plus de 2700 elo, grâce à ses performances successives au 48 , à l'Open de Minorque, au , au 14 tournoi  ainsi qu'au Festival d'échecs de Bienne, avant son triomphe à l'olympiade d'échecs de 2022. Les performances des jeunes joueurs Arjun Erigaisi, Hans Moke Niemann, Nodirbek Abdusattorov, Nihal Sarin, Rameshbabu Praggnanandhaa, sont aussi particulièrement notées. Vincent Keymer, Ray Robson et Bassem Amin passent la barre symbolique des 2700 Elo en 2022.

Classement femmes
Côté femmes, de très bons résultats sont à mettre au crédit de Vaishali R lors du 8  et de l'Open de Bodensee, d'Ashritha Eswaran après trois tournois en juin, d'Ulviyya Fataliyeva à l'Open Masters de Serbie, de la joueuse indienne Savitha Shri B après son Open de République tchèque, et de Oliwia Kiolbasa, Sabrina Vega Gutierrez et Vantika Agrawal lors de l'olympiade d'échecs de 2022, de Monika Socko et Aleksandra Maltsevskaïa après le championnat d'Europe féminin, de Dinara Wagner pendant le Grand Prix FIDE d'Astana, le championnat d'Allemagne des clubs féminin et la Coupe d'Europe des Clubs féminin et de Govhar Beydullayeva au championnat du monde junior. Enfin, l'année 2022 voit l'éclosion au plus haut niveau féminin de la très jeune Lu Miaoyi, âgée de seulement 12 ans.

Achat de Play Magnus Group par Chess.com
Le 24 août 2022, Chess.com annonce sur Twitter que l'entreprise  accepte son offre d'achat de toutes ses actions pour un montant estimé à 83 millions de dollars. Il s'agit d'une opération de concentration, car ainsi Chess.com devient à terme propriétaire du site Internet concurrent Chess24.com, de différents outils d'apprentissage des échecs (Chessable, Aimchess, GingerGM, iChess), du magazine New in Chess et de la maison d'édition Everyman Chess. Ce rachat s'inscrit aussi dans un contexte de difficultés économiques pour l'entreprise Play Magnus Group, plusieurs de ses produits ne parvenant pas à être rentables.

Changements de fédération
À la suite de l'invasion de l'Ukraine par la Russie début 2022, la FIDE et l'Union Européenne des Échecs (ECU) décident en février 2022 une série de mesures pour exclure les joueurs russes et biélorusses des compétitions qu'elle organise, et par la même occasion facilite les procédures de changement de fédération pour ces joueurs. Le premier d'entre eux à le faire est Ievgueni Romanov, qui rejoint la fédération norvégienne. D'autres transferts notables sont également relevés au cours de l'année :
 Richárd Rapport quitte la fédération hongroise pour la fédération roumaine.
  quitte la fédération russe pour la fédération israélienne.
  quitte la fédération russe pour la fédération lituanienne.
 Grigoriy Oparin quitte la fédération russe pour la fédération américaine.
 Alina Kashlinskaya quitte la fédération russe pour la fédération polonaise.
 Anastasia Savina quitte la fédération russe pour la fédération française.
 Dinara Wagner quitte la fédération russe pour la fédération allemande.
 Atousa Pourkashiyan quitte la fédération iranienne pour la fédération américaine.

Nécrologie

Références

Chronologie des échecs
Echecs

2022 aux échecs


Die 14th Street ist eine bedeutende in Ost-West-Richtung verlaufende 3,5 km lange Straße im Stadtbezirk Manhattan in New York City, USA.

Lage
Die 14th Street gilt als Nordgrenze von Downtown Manhattan und führt quer über die Insel Manhattan vom East River bis zum Hudson River. Sie bildet des Weiteren die Grenze zwischen mehreren Vierteln Manhattans. Südlich der 14th Street befinden sich die Stadtteile Greenwich Village, Alphabet City sowie East Village und nördlich der 14th Chelsea, Flatiron/Lower Midtown und Gramercy Park. Im Bereich der Kreuzung mit dem Broadway ist sie die Südgrenze vom Union Square Park.

Geschichte
Früher war die 14th Street eine gehobene Gegend, verlor aber etwas an Glanz und Ansehen, als die Stadt nordwärts wuchs. Sie markiert die südliche Grenze des Commissioners' Plan von 1811, der das rechtwinklige, durchnummerierte Straßenraster von Manhattan von der 14th Street bis nach Washington Heights im Norden vorgab. Südlich der 14th Street setzt sich dieses Raster noch in das East Village fast durchgängig fort – jedoch nicht in Greenwich Village. Hier wurde ein älterer und weniger einheitlicher Plan für das Straßenraster angewandt.

Verlauf der 14th Street

Die 14th Street beginnt als "West 14th Street" an der gemeinsamen Kreuzung mit der 11th Avenue und 10th Avenue an der Nordgrenze vom Meatpacking District in Greenwich Village. Anschließend unterquert sie die High Line und kreuzt nach Osten verlaufend die Straßen Ninth Avenue, Hudson Street, Eighth Avenue, Seventh Avenue und Sixth Avenue bzw. Avenue of the Americas und die Fifth Avenue. Nach der Fifth wird sie zur "East 14th Street" und bildet die südliche Grenze des Union Square zwischen dem University Place und der Fourth Avenue bzw. Park Avenue. Östlich der 4th Avenue bildet die 14th Street die Südgrenze zum Irving Place, einer Straße, die in nord-südlicher Richtung verläuft und am Gramercy Park endet. Danach kreuzt die 14th Street die Third Avenue und wird zur Grenze zwischen den Vierteln East Village im Süden und Gramercy im Norden. Anschließend kreuzt die Straße die Second Avenue, wo künftig eine U-Bahn-Haltestelle der Second Avenue Subway sein wird. Dann kreuzt die 14th Street die wichtigsten Durchgangsstraßen von Alphabet City: 1st Avenue, Avenue A, Avenue B und endet für den öffentlichen Verkehr an der Avenue C. Von dort führt sie abgesperrt über ein Firmengelände bis auf Höhe des FDR-Drive am Ufer des East River.

U-Bahn

In der 14th Street haben alle in Manhattan von Nord nach Süd verlaufende Linien der New York City Subway eine U-Bahn-Station.
 14th Street (Union Square): Haltestelle für die BMT Canarsie Line, BMT Broadway Line und IRT Lexington Avenue Line
 14th Street (6th Avenue): Haltestelle für die BMT Canarsie Line und IND Sixth Avenue Line
 14th Street (7th Avenue): Haltestelle der IRT Broadway – Seventh Avenue Line
 14th Street (8th Avenue): Haltestelle der BMT Canarsie Line und IND Eighth Avenue Line

Die BMT Canarsie Line  verläuft unter der 14th Street von der Eighth Avenue bis zum East River, von dort führt sie unter der Meerenge hindurch nach Williamsburg und weiter bis Canarsie in Brooklyn. In Manhattan befinden sich Stationen an der 1st Avenue, der 3rd Avenue, am Union Square, an der 6th und der 8th Avenue.

Der Port Authority Trans-Hudson (PATH) hält an der Kreuzung der 14th Street und 6th Avenue.

Weblinks

 14th Street – virtuelle Tour, New York Songlines (englisch)

14

14th Street (Manhattan)


Graveyard je švedski hard rock sastav osnovan 2006. godine u Göteborgu.

Povijest

Joakim Nilsson, Rikard Edlund (obojica bivši članovi grupe Norrsken), Axel Sjöberg i Truls Mörck osnovali su Graveyard 2006. godine. Kad se Norrsken 2000. godine raspao, gitarist Magnus Pelander osnovao je doom/folk metal projekt Witchcraft, dok su se Nilsson i Edlund pridružili Albatrossu, blues rock skupini u kojoj je Sjöberg svirao bubnjeve. U početku su Albatross smatrali samo projektom kojim se bave iz hobija, no nakon pet godina članovi su se ozbiljnije posvetili glazbi, a više nisu ni bili zadovoljni glazbenim stilom kojim su se bavili. Kad se raspao Albatross, Nilsson i Edlund odlučili su osnovati projekt u kojem će se vratiti svojim korijenima kao glazbenici i autori pjesama. Nilsson je izjavio: "Ja sam pjevač, ali u Albatrossu samo sam svirao gitaru. Rikard je svirao gitaru, a zapravo je basist. Željeli smo se baviti izravnijim rockom."

Sa Sjöbergom i gitaristom i pjevačem Trulsom Mörckom grupa je počela svirati pod imenom Graveyard. Ubrzo nakon osnutka Graveyard je snimio demouradak na kojem su se nalazile dvije pjesme, održao je tri koncerta i, u suradnji sa švedskom diskografskom kućom Transubstans Records, počeo planirati debitantski studijski album. U međuvremenu je na MySpaceu objavio demosnimke svojeg materijala. Te su pjesme privukle pozornost Tonyja Preseda, osnivača Tee Pee Recordsa. Istoimeni je debitantski uradak sastava snimio Don Ahlsterberg, a objavljen je početkom 2008. godine. Kad je snimanje albuma završeno, Trulsa Mörcka zamijenio je gitarist Jonatan Ramm. Graveyard je dobio uglavnom pozitivne kritike. Graveyard je iste godine nastupio na glazbenom festivalu South by Southwest.

Graveyard se zbog prvog nastupa na South by Southwestu u SAD-u pojavio na popisu Fricke's Picks u časopisu Rolling Stone. Nakon nastupa na tom festivalu Graveyard je otišao na turneju sa sastavom Witch, koji je surađivao s istim izdavačem. Tijekom jeseni 2008. bio je na turneji s grupama Witchcraft i Clutch. Godine 2009. bio je na turneji s rock sastavom CKY. Graveyard je u proljeće 2011. objavio drugi studijski album, Hisingen Blues. Godinu dana kasnije objavio je treći studijski album, Lights Out, a godine 2013. otišao je na europsku turneju sa Soundgardenom. U listopadu 2014. grupa je najavila da je napušta njezin basist i suosnivač Rikard Edlund kako bi "se posvetio drugim glazbenim projektima".

U rujnu 2015. Graveyard je objavio četvrti studijski album, Innocence & Decadence, svoj treći za diskografsku kuću Nuclear Blast. Na službenoj je stranici grupe na Facebooku Joakim Nilsson napisao da Graveyard planira svjetsku turneju: "Jedva čekamo posjetiti mjesta na kojima još nismo bili. Oduvijek sam želio nastupiti u Japanu, Brazilu, malo u istočnoj Europi, pogotovo u Ukrajini, gdje mi živi bratić. Andy, stižemo!" U intervjuu objavljenom u časopisu Terrorizer Nilsson je izjavio da je njegov bratić ukrajinski podzemni glazbenik Andrij Tatarenko.

Dana 23. rujna 2016. sastav je najavio da se raspada i naveo da se to dogodilo "zbog svih tih uobičajenih razloga". Graveyard je 26. siječnja 2017. najavio svoj povratak s novim bubnjarom jer je Axel Sjöberg odlučio ostati sa svojom novom skupinom. Dana 18. prosinca 2017. Graveyard je na Facebooku izjavio da radi na novom albumu. Dana 22. ožujka 2018. izjavio je da je ime uratka Peace. Objavljen je 25. svibnja 2018. godine.

Članovi sastava

Sadašnja postava
Joakim Nilsson – vokali, gitara
Jonatan Larocca-Ramm – vokali, gitara
Truls Mörck – vokali, bas-gitara
Oskar Bergenheim – bubnjevi

Bivši članovi
Rikard Edlund – bas-gitara
Axel Sjöberg – bubnjevi

Diskografija
Studijski albumi
Graveyard (2007.)
Hisingen Blues (2011.)
Lights Out (2012.)
Innocence & Decadence (2015.)
Peace (2018.)

Izvori

Vanjske poveznice

Sestrinski projekti

Mrežna mjesta
Službeno mrežno mjesto (Internetski arhiv)
Graveyard na Facebooku

Švedski glazbeni sastavi

Graveyard


Adomas Pranas Druktenis () a fost un traducător lituanian.

Biografie
Și-a petrecut copilăria pe moșia din Jūkainiai, localitate aflată în apropiere de Viduklė, unde tatăl meu lucra ca administrator. În anii 1938–1940 a învățat la Rimkiškiai (Pryšmančiai), iar în perioada 1940–1941 a urmat cursurile școlii elementare din Viduklė. În 1941 autoritățile sovietice au naționalizat moșia, iar părinții s-a mutat la ferma din satul Užuomedis, unde tatăl său a lucrat ca arendaș. În perioada 1941–1944 a urmat școala elementară la Alėjai. Only when it became clear that collectivization inevitable self ready in 1948-1950. Viduklė studied in high school, in 1953. Raseinių finished high school. După absolvirea clasei a VI-a a intenționat să-și continue studiile la liceu, dar întoarcerea autorităților sovietice l-au determinat să-și abandoneze planurile pentru a-i ajuta pe părinți la munca de la fermă. Abia atunci când a devenit evident că colectivizarea agriculturii era inevitabilă a studiat la liceul din Viduklė (1948–1950) și apoi la liceul din Raseiniai (1950-1953), ale cărui cursuri le-a absolvit în 1953. În anul 1958 a absolvit studii de germanistică la universitatea din Vilnius.

Începând cu 1958 a lucrat la editura Vago din Vilnius, apoi, în perioada 1977-1992, la editura Mosklo. Traduce din limba germană.

Traduceri
 Hermann Sudermann. Kelionė į Tilžę: apysakos. Vilnius: Valst. grož. lit. l-kla, 1960.
 Leonhard Frank. Vilnius: Valst. grož. lit l-kla, 1961 m.
 Hans Verner Richter. Nežudyk: romanas. Vilnius: Valst. grož. lit. l-kla, 1963.
 Stefan Zweig. Širdies nerimas: romanas. Vilnius: Vaga, 1965.
 Leonhard Frank. Matilda: romanas. Vilnius: Vaga, 1968.
 Volfgang Borchert. Pienės žiedas. Kegelbanas. Ilga, ilga gatve: apsakymai. Knygoje Volfgangas Borchertas. Lauke už durų. Vilnius: Vaga, 1969.
 Max Frisch. Biografija: vaidinimas: pjesė. Knygoje XX amžiaus dramaturgija. Vilnius: Vaga, 1972.
 Lizelotė Velskopf-Henrich. Harka: romanas. Vilnius: Vaga, 1971.
 Lizelotė Velskopf-Henrich. Kelias tremtin: romanas. Vilnius: Vaga, 1972.
 Lizelotė Velskopf-Henrich. Sugrįžimas pas dakotus: romanas. Vilnius: Vaga, 1974.
 Lizelotė Velskopf-Henrich. Anapus Misūrio: romanas. Vilnius: Vaga, 1976.
 Artur Šnicler. Išminčiaus žmona; Raineris Marija Rilkė. Pjeras Djumonas; Francas Kafka. Nuosprendis. Knygoje Vargšas muzikantas: apsakymai. Vilnius: Vaga, 1977.
 Nikos Kazantzakis. Graikas Zorba: romanas. Vilnius: Vaga, 1978.
 Leonhard Frank. Plėšikų gauja: romanas. Vilnius: Vaga, 1980.
 Hans Verner Richter. Nugalėtieji: romanas. Vilnius: Vaga, 1982.
 Elizabeta Hering. Aukso karalystė: vokiečių liaudies pasakos. Vilnius: Vaga, 1984.
 Hans Erich Nosakas. D'Artezo byla: romanas. Vilnius: Vaga, 1987.
 Eduard von Keizerling. Vakarėjantys namai: apysakos. Vilnius: Vaga, 1989.
 Erich Maria Remarque. Kelias atgal: romanas. Kaunas: Spindulys, 1993.
 Erich Maria Remarque. Šešėliai rojuje: romanas (kartu su L. Bareišiene). Kaunas: Spindulys, 1993.
 Hermann Sudermann. Lietuviškos apysakos. Kaunas: Jutos Noak l-kla, 1996.
 Frații Grimm. Vaikų ir namų pasakos (4 t. 1999-2000 m.)
 Johannes Bobrowski. Raudonas akmuo. Knygoje Johanesas Bobrovskis. Apsakymai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2000.

Note

Nașteri în 1931
Decese în 2020
Lingviști lituanieni
Traducători lituanieni

Adomas Pranas Druktenis


Kan man give æstetikken køn er en dansk dokumentarfilm fra 1984, der er instrueret af Dola Bonfils.

Handling
Dobbeltportræt af to kvindelige kunstnere, som repræsenterer hver sin generation: Ursula Reuter Christiansen og Nina Sten-Knudsen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1984

Dokumentarfilm fra Danmark

Kan man give æstetikken køn