ProLife Alliance (PLA) or simply ProLife, was an anti-abortion, single-issue political party that was active in the United Kingdom from 1996 to 2004. Since that time it has continued as an advocacy group.
It is opposed to any form of euthanasia and opposes human cloning, abortion and experiments on human embryos. It supports and guaranteed maternity and paternity leave. Its leader is Dominica Roberts.

The Pro-Life Alliance was founded by two anti-abortion activists, Josephine Quintavalle and her son Bruno Quintavalle. They contested the 1997 general election, bringing about litigation against the BBC over the latter's refusal to screen the PLA's party political broadcast. The party contested 56 of the 659 constituencies and attracted a total of 19,332 votes. It gained over 1% of the vote in only five constituencies in England and Wales, although did slightly better in Scotland, where it averaged 1.5% of the vote and secured over 2% in three seats. Its vote share declined further in the 1999 Scottish Parliamentary elections, 2001 general election, and 2004 European Parliament election. It disbanded in 2004.

History
The Pro-Life Alliance was established as a political party in October 1996 by Josephine Quintavalle and her son Bruno Quintavalle. Its membership consisted a high percentage of Roman Catholics.

It contested 56 seats in the 1997 general election. In total, it attracted 19,332 votes, averaging of 345 votes per constituency. In England and Wales, the PLA gained over 1% of the vote in only five constituencies: Billericay, Leyton and Wanstead, Solihull, Manchester Withington, and Doncaster Central. In Scotland, it contested nine seats, all of them in the Greater Glasgow area. There, it averaged 1.5% of the vote and gained over 2% in three seats. That it did better in this part of Scotland rather than in England or Wales might reflect the greater proportion of Roman Catholics living in the Greater Glasgow area.

The refusal of the BBC to show its television party political broadcast led to litigation (R (ProLife Alliance) v BBC), in which it was ultimately unsuccessful.

The PLA contested the 1999 Scottish Parliamentary elections—the very first since the re-establishment of the Scottish Parliament—but its vote was less than that of the 1997 general election. This was despite the fact that the Scottish Parliament election utilised a form of proportional representation which benefited minor parties, a contrast to the general election's use of first-past-the-post voting. The sociologist Steve Bruce suggested that the decline in the Scottish vote may have been because voters were "too excited" by the restoration of their parliament after 292 years to "be interested in apparently fringe issues" such as abortion.

The PLA fielded 37 candidates at the 2001 general election. Its vote was lower than in 1997; it averaged 255 votes per seat, and 30 of its candidates polled less than 1%. 26 of its candidates came last in their respective constituencies.

In entering the 2004 European Parliament election, it had difficulty attracting candidates willing to stand, the result of which was that seven of the 22 standing for election in England contested more than one electoral region. The ProLife Alliance gained 20,393 votes in the 2004 European Parliament election, equating to 0.1% of votes cast. A few months later, in December 2004, the PLA disbanded as a political party and did not contest any seats in the 2005 general election. Much of the party's support subsequently went to a minor Christian democratic party, the Christian Peoples Alliance (CPA), with many of the CPA's electoral candidates having been former PLA candidates.

In 2003, the Department of Health significantly reduced the statistical information it provided about abortions for suspected foetal abnormalities. The ProLife Alliance challenged this under the Freedom of Information Act, and this challenge was supported by the Information Commissioner. An appeal by the Department of Health to the Information Tribunal failed. The Tribunal rejected the Department's view that personal information would be unreasonably endangered, and commented on the Department's duty to ensure compliance with the Abortion Act and its failure to scrutinise reporting forms "either clinically or substantively". The Department first planned to appeal to the High Court, but subsequently conceded and made the requested information available in July 2011.

The sociologist Steve Bruce was of the view that the Pro-Life Alliance's inability to achieve political success reflected the "relative unpopularity of abortion as an election issue" in the United Kingdom. In his view, its "failure" at the ballot box demonstrated "a failure to win the argument", with the majority of the British population believing that abortion should remain legal. A 2005 poll found that over 70% of Britons believed that abortion should be always or mostly legal while less than a quarter thought that it should be always or mostly illegal.

Election results

House of Commons

See also
 ProLife Alliance election results
 R (ProLife Alliance) v BBC

References

Footnotes

Sources

External links

1996 establishments in the United Kingdom
Anti-abortion organisations in the United Kingdom
Defunct political parties in the United Kingdom
Political parties established in 1996
Single-issue political parties in United Kingdom

ProLife Alliance


Luis Barrera puede referirse a:

 Luis Barrera Coronado (s.XX), historiador español;
 Luis Barrera Linares (1951-), escritor venezolano;
 Juan Luis Barrera González «Fray Juan» (1932-), religioso-hostelero español.

Luis Barrera


Der See Asträsk ist ein See auf der schwedischen Insel Gotland.  Sein Wasserspiegel liegt 35,5 m über dem Meer, die Fläche beträgt 3,8 Hektar und die Tiefe 10,5 Meter.

Lage
Der See liegt im Kirchspiel () Linde, in der Nähe der Kirche von Linde, nördlich der Straße von Linde nach Stånga.  Er liegt 7 km nördlich von Hemse, 4 km westlich von Stånga, 16 km südöstlich von Klintehamn und 39 km südlich von Visby.

Weblinks

Einzelnachweise

See in Europa
See in Gotlands län

Asträsk


Der Club Athlétique Renaissance Aiglon Brazzaville ist ein in der Hauptstadt der Republik Kongo beheimateter Sportverein, der insbesondere für seine Herren-Fußballmannschaft bekannt ist. Diese machte international auf sich aufmerksam, als man 1974 im Verlauf des African Cup of Champions Clubs – des Vorläufers der CAF Champions League – zunächst in der zweiten Runde den Titelverteidiger AS Vita Club bezwang und schließlich überraschend in den Finalpartien gegen Ghazl El-Mehalla aus Ägypten gewann. Der bekannteste Spieler CARAs war François M'Pelé.

Hervorzuheben ist auch die Damen-Handballsparte, deren Spielerinnen 1983 das Finale der African Women's Handball Champions League und 1989 das Finale des African Women's Handball Cup Winners' Cup erreichten. In letzterem Wettbewerb konnten sie sich darüber hinaus bislang zwei Mal, zuletzt 2005, den dritten Platz sichern.

Erfolge der Herren-Fußballabteilung
 African Cup of Champions Clubs: 1974
 Kongolesische Meisterschaft: 1970, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1981, 1984, 2008
 Coupe du Congo de football: 1981, 1986, 1992

CARA in den CAF-Wettbewerben

 1970:  CARA siegt per Losentscheid.
Legende: (a) – Auswärtstorregel, (i. E.) – im Elfmeterschießen, (n. V.) – nach Verlängerung

Gesamtbilanz: 56 Spiele, 27 Siege, 5 Unentschieden, 24 Niederlagen, 86:66 Tore (Tordifferenz +20)

Ehemalige Trainer
  Cicerone Manolache (1972–1974)

Fußballverein aus der Republik Kongo
Sport (Brazzaville)

CARA Brazzaville


An Poa anceps in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Georg Adam Forster. An Poa anceps in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Poa

Poa anceps


Mycetophagus ater est une espèce d'insectes coléoptères de la famille des Mycetophagidae et du genre Mycetophagus. Son épithète spécifique provient du latin ater (« noir », « obscur ») et fait référence à sa coloration générale non tachée, un caractère morphologique déterminant de même que ses élytres présentant une gouttière latérale assez large. Que ce soit aux stades larvaire ou adulte, il est associé aux arbres en décomposition des forêts anciennes, se nourrissant principalement des Polypores et de leur pourriture fibreuse. Présent de la France à l'Est de la Sibérie, il est considéré comme une espèce remarquable, relictuelle et parapluie de la forêt primaire de feuillus européenne.

Description

Mycetophagus ater est un petit Coléoptère, mesurant de  de long, au dessous coloré de brun foncé et au dessus de brun-noir à noir, éclairci sur les côtés, à la ponctuation bien apparente, aux fins poils roux et ne présentant pas de taches.

Sa tête, en majeure partie noire, est densément ponctuée et pubescente de rougeâtre comme toute la surface. Ses antennes, également rouge-ferrugineux sont assez menues et unicolores. Leurs 5 derniers articles sont épaissis en massue. Le dernier article de ses palpes maxillaires n'est pas plus épais que l'avant-dernier.

Son prothorax est près de trois fois aussi large que long, très fortement rétréci par devant, sa plus grande largeur étant située près de sa base et est aussi large ou presque que les élytres. Ses bords latéraux sont ferrugineux et non denticulés. Il est assez densément ponctué en dessus et orné d'une profonde fossette de chaque côté au devant de sa base.

Ses pattes, colorées de rouge-ferrugineux, présentent une formule tarsale de 4-4-4 chez la femelle et 3-4-4 chez le mâle, caractéristiques typiques des Mycetophilidae. De plus, le premier article des tarses postérieurs est bien plus long que le dernier.

Ses élytres sont un peu plus étroites dans leur base que celle du prothorax, puis élargies en gouttières latérales assez larges. Chacune d'entre elles est densément sillonnée de 10 lignes de points et grossièrement ponctuées dans les sillons. Leurs intervalles sont particulièrement bombés.

Espèce proche
Mycetophagus quadripustulatus, le Mycétophage quadrimaculé, est une espèce noire à tête rousse qui dans sa forme typique présente quatre taches jaunes sur ses élytres. Mais elles sont estompées dans sa forme noire, ce qui la rapproche de M. ater. Elle s'en distingue alors par ses élytres aux intervalles peu bombés et présentant une gouttière latérale étroite. De plus, sa pubescence est plus longue et bien plus rude que celle de son congénère. Enfin, elle présente onze lignes de points sur chacune de ses élytres contre dix chez M. ater, mais ce caractère assez difficile à vérifier.

Écologie et répartition
M. ater est associé aux arbres morts sur pied de Charmes, de Chênes, de Frêne et d'autres feuillus. Des imagos ont été capturé sur le Polypore du bouleau et le Pleurote du Hêtre alors que ses larves ont été récoltées dans les sporophores de plusieurs espèces de Polypores telles que le Polypore brûlé, Daedaleopsis confragosa, Daedaleopsis tricolor, l'Amadouvier, le Polypore marginé, le Polypore hérissé, le Polypore soufré, le Polypore du bouleau et le Polypore écailleux. M. ater est donc une espèce saproxylophage et mycophage se développant dans le bois en décomposition comme dans les champignons lignicoles.

Mycetophagus ater est une espèce sibérienne, également présente au Nord-Est de l'Europe dont la Russie et beaucoup plus rarement en Europe centrale et de l'Ouest. Dans ces deux dernières régions, elle est référencée à l'Est de l'Autriche, au Sud-Ouest de l'Allemagne et au Nord-Est de la France. Il s'agit d'une espèce relictuelle et parapluie des forêts primaires européennes et est à ce titre déterminante des ZNIEFF.

Références

Liens externes

Mycetophagidae
Espèce de Coléoptères (nom scientifique)
Insecte mycophage

Mycetophagus ater


Aceasta este o listă de filme produse de TriStar Pictures, pe ani:

Anii 1980

Anii 1990

Anii 2000

Anii 2010

Filmele viitoare

Note

Referințe

Listă de filme produse de TriStar Pictures


El XXIV Campeonato Mundial de Halterofilia se celebró en Viena (Austria) entre el 21 y el 23 de octubre de 1938 bajo la organización de la Federación Internacional de Halterofilia (IWF) y la Federación Austríaca de Halterofilia.

En el evento participaron 38 halterófilos de 11 federaciones nacionales afiliadas a la IWF.

Medallistas

Medallero

Enlaces externos
Resultados en la pág. web Lift Up .

1938
Deporte en 1938

Campeonato Mundial de Halterofilia de 1938


Javier Fernández de Castro (Aranda de Duero, Burgos; 1942-Fontrubí, Barcelona; 10 de agosto de 2020) fue un periodista, novelista y traductor español.

Biografía
Educado con los jesuitas de Zaragoza, fue hijo de un viajante de comercio. Se licenció en la Escuela Oficial de Periodismo y ejerció la docencia en la Universidad del País Vasco. Fue corresponsal en Londres, redactor jefe de la extinta revista El Papus y colaborador del suplemento Babelia, de El País. Algunas de sus obras se tradujeron al alemán. Fue entrevistado en el documental El Papus, anatomía de un atentado (2010), que dirigió su hijo, David Fernández de Castro.

Falleció en 2020 en Fontrubí, Barcelona.

Obras
 Alimento del salto (Barcelona: Barral Editores, 1972)
 Así en la tierra (Barcelona: Barral Editores, 1977)
 El regreso del alba (Zaragoza: Unión Aragonesa del Libro, 1981)
 Laberinto de fango (Barcelona: Argos Vergara, 1982)
 Cuentos del señor de la lluvia (Barcelona: La Gaya Ciencia, 1983)
 Londres (Barcelona: Destino, 1986)
 La novia del capitán (Madrid: Mondadori, 1987)
 La guerra de los trofeos (Barcelona: Anagrama, 1991)
 Tiempo de beleño (Barcelona: Plaza & Janés, 1995)
 La tierra prometida (Barcelona: Lumen, 1998)
 Crónica de la mucha muerte (Barcelona: Plaza & Janés, 2000)
 Tres cuentos de otoño (Barcelona: Bruguera, 2008)
 Una casa en el desierto (Madrid: Alfaguara, 2021)

Premios
 1981 - Premio Salduba por la novela El regreso del alba
 1999 - Premio Ciudad de Barcelona por la novela La tierra prometida

Referencias

Enlaces externos
 Comentario de Invisible, de Paul Auster, por Javier Fernández de Castro
 Artículos de Javier Fernández de Castro en El País
 Reseña biobibliográfica por José Ramón Fernández de Cano

Escritores de la provincia de Burgos
Periodistas de la provincia de Burgos
Profesores de la Universidad del País Vasco
Nacidos en Aranda de Duero

Javier Fernández de Castro


Ivan Lovrenčić (Začretje, 28. prosinca 1917. — Zagreb, 1. siječnja 2003.), hrvatski slikar i grafičar, kazališni scenograf, keramičar

Životopis
Rodio se je u zagorskom mjestu Začretju. U rodnom mjestu išao je u pučku školu. Istakao se kao crtač, te mu je učitelj često predlagao biti slikarem. Nižu gimnaziju je pohađao jednu godinu u Krapini. Ta škola je ukinuta pa je preostala tri razreda završio na III. realnoj gimnaziji u Zagrebu. 1936. godine upisao je tadašnju Visoku školu za umjetnost i umjetni obrt, gdje su mu predavali crtanje Omer Mujadžić i Krsto Hegedušić, slikanje Ljubo Babić i grafiku Tomislav Krizman. U Zagrebu je završio Umjetničku akademiju 1940. godine. Sljedeće se je godine zaposlio kao scenograf u Narodnom kazalištu u Splitu. Od 1949. je u Zagrebu gdje je scenograf u Jadran filmu. Od iduće godine djeluje kao profesionalni slikar. Spada u najizrazitije crtača u suvremenoj hrvatskoj umjetnosti. Većinom je slikao mrtve prirode i interijere lirska značaja vrlo simboličnih poruka. Crtao je ponajviše olovkom, tušem i ugljenom. Pojedina je mjesta bojao akvarelom ili pak srebrnim i zlatnim aplikacijama. Oblici koje crta su spontani, izražajni, slično kako crtaju djeca, naivci i kao u pučkoj dekorativnoj ornamentici.

Izvanredni je profesor od 1972.godine na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu. Otišao je u mirovinu 1978. godine, ali i poslije toga je nastavio s umjetničkim radom. Djelovao je kao slobodni umjetnik. Izdao je deset grafičkih mapa, a radio je i tapiserije, ilustracije, skulpture, zidno slikarstvo, keramiku, staklo.  U Grožnjanu je freskama oslikao crkvu sv. Kuzme i Damjana. U zagrebačkome HNK oslikao je zastor 1998. godine. Na Trškom Vrhu u Krapini oslikao je i postaje Križnog puta.
Izlagao je samostalno i skupno. Samostalno je izlagao više od 100 puta, a skupno preko 150 puta, u zemlji i inozemstvu.
Umro je 2003. godine.

Nagrade
Nagrađen je mnogim nagradama. Ističe se Nagrada Fonda «Vladimir Nazor» za životno djelo 1992. godine.

Izvori

Hrvatski slikari
Hrvatski grafičari
Hrvatski keramičari
Hrvatski scenografi
Hrvatski ilustratori
Hrvatski kipari
Dobitnici_nagrade_HAZU

Ivan Lovrenčić


ويليام جويسي  (24 أبريل 1906 - 3 يناير 1946) - معروف أكثر بلقب لورد هاو هاو - سياسي فاشي ومذيع بالبروباغندا الألمانية الموجهة لبريطانيا أثناء الحرب العالمية الثانية وانتهت حياته بالإعدام على يد البريطانيين بتهمة الخيانة العظمى نتيجة طبيعة نشاطه في وقت الحرب.

نشأته
ولد ويليام عام 1906 في شارع هيركيمر ببروكلين في مدينة نيويورك لأم بروتستانتية واب كاثوليكي أيرلندي حاصل على الجنسية الأمريكية وبعد ولادته ببضع سنين عادت أسرته إلي مدينة جالوي بأيرلندا ليلتحق ويليام بمدرسة الجزويت سانت اغناطيوس من 1915 حتي 1921 وذكر ويليام لاحقاً انه أصبح مستهدف من الجيش الجمهوري الأيرلندي نتيجة مساعدته للشرطة إلا أنه لم يظهر أي دليل يثبت إدعائه.

روابط خارجية

مراجع

اليمين المتطرف في الولايات المتحدة
أشخاص أعدموا بتهمة الخيانة العظمى ضد المملكة المتحدة
أشخاص أعدموا من قبل المملكة المتحدة بالشنق
أشخاص أعدموا من ولاية نيويورك
أفراد عسكريون بريطانيون في الحرب الأيرلندية في إنديبيندينس
ألمان أدينوا بجرائم حرب
ألمان في الحرب العالمية الثانية
ألمان متجنسون
ألمان معادون للشيوعية
ألمان معدومون
أمريكيون أدينوا بالاعتداء
أمريكيون أعدموا في الخارج
أمريكيون في إعدامات القرن 20
أمريكيون مدانون بجرائم حرب
أمريكيون معادون للشيوعية
أمريكيون معدمون متعاونون مع ألمانيا النازية
أمريكيون مغتربون في المملكة المتحدة
أمريكيون من أصل أيرلندي
أمريكيون مناهضون للشيوعية
أيرلنديون متعاونون مع ألمانيا النازية
أيرلنديون معدومون
أيرلنديون مناهضون للشيوعية
إعدامات القرن 20 الخيانة
إعدامات القرن 20 في إنجلترا وويلز
بريطانيون معادون للشيوعية
بريطانيون معدومون
بريطانيون من أصل أيرلندي
جنود أطفال
خريجو كلية بيركبيك (جامعة لندن)
دعاية النازية
سياسة يمينية متطرفة في المملكة المتحدة
عسكريون بريطانيون
فاشيون أمريكيون
فاشيون أيرلنديون
فاشيون بريطانيون
جويسي
مذيعون بريطانيون في ألمانيا النازية
معاداة السامية في المملكة المتحدة
معاداة السامية في الولايات المتحدة
معاداة الماسونية
معدومون بريطانيون متعاونون مع ألمانيا النازية
معدومون متعاونون مع ألمانيا النازية
مغتربون أمريكيون في ألمانيا
جويسي
مواليد في بروكلين
جويسي
نازيون أعدموا من قبل المملكة المتحدة بالشنق

ويليام جويس


Xainzanella, monotipski fosilni rod morskih zelenih algi smješten u porodicu Dasycladaceae. Jedina je poznata vrsta X. sinensis.

Izvori

Dasycladales

Xainzanella


O lobby do batom ou lobby das mulheres foi uma aliança suprapartidária feita entre senadoras e deputadas brasileiras durante a Assembleia Constituinte de 1987-1988 com o objetivo de ampliar os direitos civis, sociais e econômicos das mulheres na Constituição que estava sendo elaborada.

História

Após a ditadura militar no Brasil, com a volta da democracia, uma nova Constituição precisou ser redigida, abrangendo mais direitos a população. Para elaborar o novo texto da Constituição, foram eleitos 559 deputados, dentre eles só 25 mulheres, de vários partidos políticos. Essas constituintes se reuniram e formaram uma aliança, que primeiramente se chamava Lobby das Mulheres. A mídia e alguns parlamentares usavam o termo Lobby do Batom para fazer piadas referente a esse grupo de mulheres. As constituintes não se intimidaram e começaram a usar o termo Lobby do Batom para denominar esta aliança.

As 25 mulheres constituintes foram: Abigail Feitosa, Anna Maria Rattes, Benedita da Silva, Beth Azize, Cristina Tavares, Dirce Tutu Quadros, Eunice Michelles, Irma Passoni, Lídice da Mata, Lúcia Braga, Lúcia Vânia, Márcia Kubitschek, Maria de Lourdes Abadia, Maria Lúcia, Marluce Pinto, Moema São Thiago, Myrian Portella, Raquel Cândido, Raquel Cândido, Raquel Capiberibe, Rita Camata, Rita Furtado, Rose de Freitas, Sadie Hauache, Sandra Cavalcanti e Wilma Maia.

Direitos conquistados
 Licença maternidade de 120 dias
 Licença paternidade de 7 dias
 Salário família
 Direito a creche e educação pré-escolar
 Proibição de discriminação em razão do sexo
 Plena igualdade entre homens e mulheres
 Igualdade no acesso ao mercado de trabalho e na ascensão profissional
 Igualdade salarial entre homens e mulheres por trabalho igual
 Proteção estatal à maternidade e à gestante
 Igualdade de direitos previdenciários e aposentadoria especial para mulheres
 Igualdade na sociedade conjugal
 Liberdade no planejamento familiar
 Coibição da violência na constância das relações familiares

Ver também
 Mulheres na política no Brasil
 Direitos da mulher no Brasil
 Bancada feminina

Constituição brasileira de 1988
Direitos da mulher no Brasil
Organizações políticas do Brasil
História política do Brasil
Mulheres do Brasil na política
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)

Lobby do Batom


Victor Charles Buono (født 3. februar 1938, død 1. januar 1982) var en amerikansk skuespiller, komiker og for en kort stund en musiker.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Californien
Komikere fra USA
Personer fra San Diego
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere
LGBT-personer

Victor Buono


Nogometni savez Farskih otoka (fer.: Fótbóltssamband Føroya (FSF)) je glavno nogometno tijelo Farskih otoka.
Osnovan je 1979. i prdružuje se FIFA-i 1988. g.

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Nogomet u Føroyaru
Nacionalni nogometni savezi

Nogometni savez Farskih Otoka


Nini er en dansk dokumentarfilm fra 2014 instrueret af Christian Haahr Jensen.

Handling
Nini Theilade er en verdenskendt balletdanser og koreograf. Hun har undervist og danset i hele verdenen. I en alder af 97 år underviser hun stadig. Dette er filmen om hendes sidste koreografi, anitras dans, og den evige passionerede sjæl, Nini Theilade.

Medvirkende

 Nini Theilade

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2014

Nini


Kepa Arrizabalaga Revuelta (f. 1994) er spænskur markmaður sem spilar með Real Madrid á láni frá Chelsea F.C. og spænska karlalandsliðið í knattspyrnu. Hann gekk til liðs við Chelsea í ágúst 2018 og skrifaði undir sjö ára samning við félagið sem greiddi fyrir hann 80 milljón punda sem gerði hann dýrasta markmann allra tíma.

Kepa spilaði áður aðallega með Athletic Bilbao þar sem að hann var frá árinu 2004. Þaðan var hann fenginn til þess að fylla í skarð Thibaut Courtois sem fór frá Chelsea til Real Madrid.

Í september 2020 missti Kepa sæti sitt sem aðalmarkmaður hjá lundúnarfélaginu við komu Senegalans Edouard Mendy en Kepa hafði verið gagnrýndur vegna slæmrar frammistöðu.

Kepa var lánaður til Real Madrid þegar Courtois meiddist sumarið 2023

Spænskir knattspyrnumenn
Fólk fætt árið 1994

Kepa Arrizabalaga


An Monstera standleyana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni George Sydney Bunting. An Monstera standleyana in nahilalakip ha genus nga Monstera, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Monstera

Monstera standleyana


භික්‍ෂූන් වහන්සේලා විසින් ගිහියන් සතුටු කිරීම පිණිස නොකල යුතු කාරනා විසි එකක් විනය පිටකයේ සඳහන්වේ. මෙම කාරනා එක්විසි අනේසය නම්වේ.
 ගිහියන්ට හුණු, ලී ආදිය දීම
 මංගල අවමංගල කටයුතු ආදිය සඳහා ගිහියන්ට මල් දීම
 ගිහියන්ට පොල් අතු තල් අතු ආදිය දීම
 ගිහියන්ට ගෙඩි ජාති දීම
 ගිහියන්ට දැහැටි දඬු දීම
 ගිහියන්ට මුව දෝනා පැන් දීම
 ගිහියන්ට නෑමට පැන් දීම
 ගිහියන්ට ඇඟ ගල්වන සුණු (? සබන්) දීම
 ගිහියන්ට ගොඩනැගිලි සඳහා මැටි දීම
 තමා පහත් තත්‍වෙයේ තබා ගිහියන් ට උසස්කොට කථාකිරීම
 ගිහියන්ගේ සිත් ගැනීම සඳහා බොරු සැබෑ මිශ්‍රකොට කීම
 දායකයන්ගේ දරුවන් හුරතල් කිරීම
 ගිහියන්ගේ පණිවුඩ ගමින් ගමට ගෙනයාම
 ගිහියන්ගේ පණිවුඩ ගෙයින් ගෙට ගෙනයාම
 වෙදකම් කිරීම
 ගිහියන්ට වැඩකරදීම
 තමා ලත් දේ ගිහයන්ට දී ගිහියන් සතුදේ තමාට ගැනීම
 අල්ලස් දීම
 ගෙබිම් දැක්වීම
 නැකැත් කීම
 ශරීර ලකෂණ බලා පලාපල කීම

භික්‍ෂු විනය

එක්විසි අනේසය


Guguklar, Cuculiformes takımının tek familyası olan Cuculidae içinde yer alan kuşlardır. Cuculiformes takımı Otidimorphae kladının iç üyesinden biridir.

Guguklar, genellikle orta boyda ince uzun kuşlardır. Türlerin çoğu ağaçlarda yaşar ama önemli sayılabilecek sayıda türü de yerde yaşar. Familya kozmopolit dağılım gösterir ancak türlerin çoğu tropikaldir. Bazı türleri göçmendir. Böcekler, böcek larvaları ve diğer hayvanların yanı sıra meyve ile de beslenirler. Bazı türleri kuluçka parazitidir ve başka kuşların yuvalarına yumurtlarlar ancak türlerin çoğu, kendi yavrularını kendileri yetiştirir.

Yunan mitolojisinde tanrıça Hera'nın kutsal kuşu olarak görülen guguk, binlerce yıl boyunca insan kültüründe rol oynamıştır. Avrupa'da guguk, ilkbahar ile ilişkilendirilir. Hindistan'da arzu ve hasret tanrısı Kamadeva'nın kutsal kuşudur. Japonya'da ise karşılıksız âşkın sembolüdür.

Özellikler

Renkleri yaşadığı ortama uygun olduğundan kendilerini iyi gizlerlerse de, bıktırıcı seslerinden yerlerini belli ederler. Çoğu kahverenkli olup, beyazımtrak göğüsleri çizgilidir. Atmacaya benzer olanları da vardır. Tırmanıcı ve döner parmaklı ayaklarının iki parmağı önde, ikisi geridedir.

Beslenme

Çoğu böcek ve tırtılla beslendiğinden, faydalı sayılırlar. Yerde yaşayan iri türleri ise kertenkele, yılan, kuş ve küçük kemiricilerle beslenirler. Guguklu saatlerde, sesleri taklit edilmektedir.

Davranış

Türler kuluçka asalağı olup, yumurtalarını yabancı kuşların yuvalarına bırakır, böylece yavru gugukların bakımını üvey ana baba üstlenir.

Asalak gugukların dişisi konak yuvanın sahibi olan dişi kuşun yumurtlamaya başlamasını bekleyip, kuluçkaya yatmasından önceki zamanı kollayarak, değişik yuvalara genellikle birer yumurta bırakır. Yuvalarında yabancı yumurta bulan kuşlar çoğu kez yeni bir yuva yaptıkları ya da yabancı yumurtaları yuvadan attıkları için bazı guguklarda yumurta taklitçiliği gelişmiştir. Örneğin, belirli bir türü konak olarak kullanan asalak gugukların konağınkilere benzeyen yumurtalar yumurtlaması, asalak yumurtaların yuvada kalma şansını artırır.

Guguk yavrusu 12 gün sonra genellikle üvey kardeşlerinden önce doğar. İlk dört gün içinde henüz kör ve tüysüzken, üvey ana babanın getirdiği yiyecekleri yuvanın gerçek sahibi olan yavrularla bölüşmemek için, konağın yuvasındaki yumurtaları ve yavruları akrobatik hareketlerle tek tek yuvadan atar. Üç hafta sonra üvey annesinden daha iri olur. Altı hafta beslendikten sonra, genellikle yuvayı da dağıtarak eş aramaya çıkar.

Göçmen olanları içgüdü ile yüzlerce kilometrelik yolu katederek erginlerin yanına ulaşır. Her kuş türü guguğun yumurtasını kabul etmez. Yumurtayı yuvadan atan, örten veya yuvayı terk edenleri vardır. Tavus guguğu yumurtasını saksağan, alakarga ve sis kargasının yuvasına, Hindistan'da yaşayan koel, yumurtasını kendi gibi siyah bir karganın yuvasına bırakır. Altın guguk, çoğunlukla ispinoz yuvalarını tercih eder.

Bütün guguk kuşları kuluçka asalağı değildir. Asalak olanlar çoğunlukla Eski dünya'da yaşarlar. Guguk kuşu, iri vücutlu olmasına rağmen, yumurtası küçüktür. Gerektiğinde guguk onu boğazında da taşıyabilir. Yumurtasının rengi ve büyüklüğü, yuva sahibi kuşunki gibidir. Ev sahibi kuş, çoğu zaman bunu kendi yumurtası zanneder. Guguk, zaman zaman yuvayı kontrol eder. Eğer yuva sahibi kuş, bir yırtıcı kuş tarafından avlanırsa veya şiddetli bir fırtına ile yuvası bozulursa, yumurtasını hemen oradan alarak başka bir yuvaya bırakır. Yeni dünya'da yaşayanların çoğu yuva yapar ve yavrularına bakarlar.

Sınıflandırma

 Alt familya Cuculinae. Yavrularını başka kuşların yuvasına bırakan guguklar.
 Cins Clamator
 Tepeli guguk, Clamator glandarius
 Benekli guguk, Clamator jacobinus
 Levaillant guguğu, Clamator levaillantii
 Kestane kanatlı guguk, Clamator coromandus
 Cins Pachycoccyx
 Kalın gagalı guguk, Pachycoccyx audeberti
 Cins Cuculus. Tipik guguklar
 Bayağı guguk, Cuculus canorus
 Sulawesi atmaca guguğu, Cuculus crassirostris
 Büyük atmaca guguğu, Cuculus sparverioides
 Bayağı atmaca guguğu, Cuculus varius
 Bıyıklı atmaca guguğu, Cuculus vagans
 Hodgson atmaca guguğu, Cuculus fugax
 Filipin atmaca guguğu, Cuculus pectoralis
 Kızıl göğüslü guguk, Cuculus solitarius
 Kara guguk, Cuculus clamosus
 Hint guguğu, Cuculus micropterus
 Afrika guguğu, Cuculus gularis
 Doğu guguğu, Cuculus saturatus
 Horsfield guguğu, Cuculus horsfieldi
 Küçük guguk, Cuculus poliocephalus
 Madagaskar guguğu, Cuculus rochii
 Solgun guguk, Cuculus pallidus
 Cins Cercococcyx. Uzun kuyruklu guguklar
 Koyu uzun kuyruklu guguk, Cercococcyx mechowi
 Zeytuni uzun kuyruklu guguk, Cercococcyx olivinus
 Çizgili uzun kuyruklu guguk, Cercococcyx montanus
 Cins Cacomantis
 Çizgili defne guguğu, Cacomantis sonneratii
 Ağlayan guguk, Cacomantis merulinus
 Çalı guguğu, Cacomantis variolosus
 Moluccan guguğu, Cacomantis heinrichi
 Kestane göğüslü guguk, Cacomantis castaneiventris
 Yelpaze kuyruklu guguk, Cacomantis flabelliformis
 Cins Chrysococcyx
 Kara kulaklı guguk, Chrysococcyx osculans
 Horsfield bronz guguğu, Chrysococcyx basalis
 Parıltılı bronz guguğu, Chrysococcyx lucidus
 Pasgerdan bronz guguğu, Chrysococcyx ruficollis
 Ak kulaklı bronz guguğu, Chrysococcyx meyeri
 Küçük bronz guguğu, Chrysococcyx minutillus
 Asya zümrüt guguğu, Chrysococcyx maculatus
 Mor guguk, Chrysococcyx xanthorhynchus
 Sarı gerdan guguk, Chrysococcyx flavigularis
 Klaas guguğu, Chrysococcyx klaas
 Afrika zümrüt guguğu, Chrysococcyx cupreus
 Dideric guguğu, Chrysococcyx caprius
 Cins Rhamphomantis
 Uzun gagalı guguk, Rhamphomantis megarhynchus
 Cins Surniculus drongo gugukları
 Asya drongo guguğu, Surniculus lugubris
 Filipin drongo guguğu, Surniculus velutinus
 Cins Caliechthrus
 Ak taçlı koel, Caliechthrus leucolophus
 Cins Microdynamis
 Cüce koel, Microdynamis parva
 Cins Eudynamys
 Kara gagalı koel, Eudynamys melanorhyncha
 Asya koeli, Eudynamys scolopacea
 Avustralya koeli, Eudynamys cyanocephala
 Uzun kuyruklu koel, Eudynamys taitensis
 Cins Scythrops
 Oluk gagalı guguk, Scythrops novaehollandiae
 Alt familya Phaenicophaeinae. Malkoha ve coualar.
 Cins Ceuthmochares
 Sarı gaga, Ceuthmochares aereus
 Cins Phaenicophaeus. malkohalar
 Kara karınlı malkoha, Phaenicophaeus diardi
 Kestane karınlı malkoha, Phaenicophaeus sumatranus
 Mavi yüzlü malkoha, Phaenicophaeus viridirostris
 Yeşil gagalı malkoha, Phaenicophaeus tristis
 Sirkeer malkohası, Phaenicophaeus leschenaultii
 Raffles malkohası, Phaenicophaeus chlorophaeus
 Kızıl gagalı malkoha, Phaenicophaeus javanicus
 Sarı gagalı malkoha, Phaenicophaeus calyorhynchus
 Kestane göğüslü malkoha, Phaenicophaeus curvirostris
 Kızıl yüzlü malkoha, Phaenicophaeus pyrrhocephalus
 Kızıl taçlı malkoha, Phaenicophaeus superciliosus
 Pullu tüylü malkoha, Phaenicophaeus cumingi
 Cins Carpococcyx. Yer gugukları
 Sumatra yer guguğu, Carpococcyx viridis
 Bornean yer guguğu, Carpococcyx radiatus
 Mercan gagalı yer guguğu, Carpococcyx renauldi
 Cins Coua. Coualar
 Koşar coua, Coua cursor
 İri coua, Coua gigas
 Coquerel couası, Coua coquereli
 Kızıl göğüslü coua, Coua serriana
 Kızıl başlı coua, Coua reynaudii
 Kırmızı kepli coua, Coua ruficeps
 Tepeli coua, Coua cristata
 Verreaux couası, Coua verreauxi
 Mavi coua, Coua caerulea
 Alt familya Centropodinae.
 Cins Centropus. Kukallar
 Senegal kukalı, Centropus senegalensis
 Defne kukalı, Centropus celebensis
 Paslı kukal, Centropus unirufus
 Kara gözlü kukal, Centropus melanops
 Sunda kukalı, Centropus nigrorufus
 Sarı göğüslü kukal, Centropus milo
 Goliath kukalı, Centropus goliath
 Mor kukal, Centropus violaceus
 Büyük kara kukal, Centropus menbeki
 Benekli kukal, Centropus ateralbus
 Sülün kukalı, Centropus phasianinus
 İskele kukalı, Centropus spilopterus
 Küçük kara kukall, Centropus bernsteini
 Biak kukalı, Centropus chalybeus
 Kısa parmaklı kukal, Centropus rectunguis
 Kara tepeli kukal, Centropus steerii
 İri kukal, Centropus sinensis
 Andaman kukalı, Centropus andamanensis
 Filipin kukalı, Centropus viridis
 Madagaskar kukalı, Centropus toulou
 Kara kukal, Centropus grillii
 Yeşil gagalı kukal, Centropus chlororhynchus
 Küçük kukal, Centropus bengalensis
 Kara gerdanlı kukal, Centropus leucogaster
 Gabon kukalı, Centropus anselli
 Mavi göğüslü kukal, Centropus monachus
 Bakır kuyruklu kukal, Centropus cupreicaudus
 Ak tepeli kukal, Centropus superciliosus
 Alt familya Coccyzinae. Amerikan gugukları.
 Cins Coccyzus
 Cüce guguk, Coccyzus pumilus
 Dişbudak renkli guguk, Coccyzus cinereus
 Kara gagalı guguk, Coccyzus erythropthalmus
 Sarı gagalı guguk, Coccyzus americanus
 Pearly-breasted Cuckoo, Coccyzus euleri
 Mangrov guguğu Coccyzus minor
 Cocos Adası guguğu, Coccyzus ferrugineus
 Koyu gagalı guguk, Coccyzus melacoryphus
 Gri kepli guguk, Coccyzus lansbergi
 Cins Saurothera Kertenkele gugukları
 Büyük kertenkele guguğu, Saurothera merlini
 Porto Riko kertenkele guguğu, Saurothera vieilloti
 Jamaika kertenkele guguğu, Saurothera vetula
 İspanya kertenkele guguğu, Saurothera longirostris
 Cins Hyetornis
 Kestane göbekli guguk, Hyetornis pluvialis
 Defne göğüslü guguk, Hyetornis rufigularis
 Cins Piaya
 Sincap guguğu, Piaya cayana
 Kara karınlı guguk, Piaya melanogaster
 Küçük guguk, Piaya minuta
 Alt familya Crotophaginae. Aniler.
 Cins Crotophaga. Anis
 Büyük ani, Crotophaga major
 Yassı gagalı ani, Crotophaga ani
 Oluk gagalı ani, Crotophaga sulcirostris
 Cins Guira
 Guira guguğu, Guira guira
 Alt familya Neomorphinae.
 Cins Tapera
 Çizgili guguk, Tapera naevia
 Cins Dromococcyx
 Sülün guguğu, Dromococcyx phasianellus
 Tavus guguğu, Dromococcyx pavoninus
 Cins Morococcyx
 Küçük yer guguğu, Morococcyx erythropygus
 Cins Geococcyx. Koşar guguklar
 Büyük koşar guguk, Geococcyx californiana
 Küçük koşar guguk, Geococcyx velox
 Cins Neomorphus
 Pullu yer guguğu, Neomorphus squamiger
 Pas kıçlı yer guguğu, Neomorphus geoffroyi
 Çizgili yer guguğu, Neomorphus radiolosus
 Pas kanatlı yer guguğu, Neomorphus rufipennis
 Kızıl gagalı yer guguğu, Neomorphus pucheranii

Dış bağlantılar
 Guguğun ötüşü
 Cuckoo videos on the Internet Bird Collection

Kaynakça

Kitap

Guguk


Caius Laecanius Bassus Caecina Paetus est un sénateur et un homme politique de l' Empire romain.

Biographie
Caius Laecanius Bassus Caecina Paetus est le fils de Aulus Caecina Paetus, consul suffect en 37, et a été adopté par Caius Laecanius Bassus, consul en 64, avant son consulat de 70.

Il est consul suffect de novembre à décembre 70 avec pour collègue Lucius Annius Bassus ; ensuite, il est attesté comme proconsul d'Asie en 80/81. Après son proconsulat, il devient curateur des aqueducs de Rome.

Il est le père de Caius Laecanius Bassus Caecina Flaccus, décédé à Brundisium en Calabre, à l'âge de .

Notes et références

Consul de l'Empire romain
Consul romain du Ier siècle

Caius Laecanius Bassus Caecina Paetus


Peritonita este o inflamație a peritoneului, o membrană subțire care acoperă peretele abdominal și organele interne. Există două tipuri majore de peritonită: primară și secundară. Cele două tipuri sunt determinate de microorganisme diferite și au o evoluție clinică diferită. Peritonita primară este declanșată de răspândirea unei infecții de la ganglionii limfatici în sânge și peritoneu. Acest tip de peritonită este rară, mai puțin de 1% din toate cazurile. Cel mai des întâlnită este peritonita secundară, care apare atunci când infecția pătrunde din peritoneu în tractul gastrointestinal sau biliar.

Peritonita primară este de obicei cauzată de o disfuncție a ficatului. Lichidul acumulat în abdomen determină crearea unui mediu propice pentru dezvoltarea bacteriilor. Peritonita secundară este provocată de alte condiții care permit bacteriilor, enzimelor sau bilei din peritoneu să ajungă în tractul gastrointestinal sau biliar prin intermediul unei fisuri. Aceste fisuri pot fi cauzate de pancreatită, o ruptură de apendice, ulcer gastric, boala Crohn sau diverticulită. Factori de risc includ ascita și dializa peritoneală.

Semnele și simptomele asociate peritonitei sunt umflare și sensibilitate la nivelul abdomenului, însoțite de durere de intensitate variabilă, febră și scădere în greutate. Netratată, peritonita poate dezvolta complicații ca șoc și sindromul de detresă respiratorie acută. În acest caz, decesul survine în câteva zile. Tratamentul include de obicei antibiotice, fluide intravenoase, analgezice și intervenție chirurgicală. Alteori se recurge la intubație nazogastrică și transfuzie de sânge. Studiile arată că aproximativ 20% din persoanele cu ciroză care sunt internate în spital au peritonită.

Peritonita a fost cauza de deces a multor personalități de-a lungul timpului, printre care: romancierul Sherwood Anderson, istoricul Edward Gibbon, iluzionistul Harry Houdini, Papa Ioan al XXIII-lea, actorul Rudolph Valentino, tenorul Enrico Caruso, poetul Henry Wadsworth Longfellow, psihiatrul Hermann Rorschach ș.a.

Forme de peritonită
Peritonitele primare sunt reprezentate de formele de peritonite care apar în absența unei afecțiuni abdominale preexistente. Cea mai frecventă formă de peritonită primară este peritonita bacteriană spontană asociată cirozei hepatice. Peritonita bacteriană spontană reprezintă infecția lichidului de ascită din ciroza decompensată. O altă formă de peritonită primară este cea observată la pacienții sub dializă peritoneală continuă. Cateterul de dializă poate favoriza infecția, prin introducerea germenilor în cavitatea peritoneală, apariția peritonitei putând necesita chiar înlocuirea cateterului. Cei mai frecvenți germeni implicați în apariția peritonitei asociate dializei peritoneale sunt cei din specia Staphylococcus (S. aureus, S. epidermidis). Peritonita tuberculoasă este o formă de peritonită primară apărând în contextul unei infecții bacilare extrapulmonare.

Peritonitele secundare reprezintă formele cel mai des întâlnite. Acestea apar în contextul unor infecții primare intraabdominale (apendicită, colecistită acută, volvulus intestinal, megacolon toxic, ulcer gastric perforat, pancreatită acută, diverticulită). Cu excepția cauzelor infecțioase, peritonitele pot apărea și ca urmare a iritației peritoneale produse de sânge (prin ruptura unor anevrisme arteriale), bilă sau suc gastric (prin perforații ale organelor intraabdominale). Cei mai frecvenți agenți patogeni implicați în peritonitele secundare sunt: dintre flora aerobă Escherichia coli și speciile de Enterococcus, iar din flora anaerobă Bacteroides fragilis și speciile de Clostridium.

O formă aparte de peritonită o reprezintă perihepatita asociată infecției cu Chlamydia sau Neisseria gonorrhoeae, numită și sindrom Fitz-Hugh-Curtis, o complicație a bolii inflamatorii pelvine.

Etimologie
"Peritonită" vine din grecescul peritonaion. Acesta se compune din cuvântul "peritoneu" la care se adaugă sufixul "-ită". Termenul a fost folosit pentru prima dată în jurul anului 1750, de patologul francez François Boissier de Sauvages de Lacroix (1706–1767).

Semne și simptome
Peritonitele au un debut brusc, moment în care se instalează așa-zisa triadă Dieulafoy: durere vie abdominală, contractură abdominală generalizată ("abdomen de lemn") și hiperestezie cutanată cu abolirea reflexelor cutanate abdominale. Durerea abdominală este exacerbată de mișcările peritoneului, de exemplu tusea, flexarea șoldurilor sau efectuarea manevrei Blumberg. În starea incipientă a bolii apar vărsături alimentare, urmate de vărsături biliare. Vărsăturile nu sunt întotdeauna prezente în faza de debut a peritonitelor. În fazele tardive ale bolii acestea pot fi fecaloide, având ca efect deshidratarea pacientului, pierderi de clor, accentuând, astfel, șocul toxic. Greața este, de asemenea, un simptom frecvent pentru peritonită. Alte simptome includ: poftă de mâncare scăzută, stoparea tranzitului intestinal (gazos și fecal), frisoane însoțite de stare febrilă, sete, oligurie (diminuarea cantității de urină), oboseală, tensiune arterială scăzută, frecvență cardiacă crescută, respirație superficială sau frecvență respiratorie crescută.

Complicații
Dacă peritonita nu este tratată la timp, aceasta se poate complica și pot apărea:
 abcesele peritoneale;
 obstrucția intestinală (prin bride – benzi fibroase cicatriceale);
 sindromul hepato-renal;
 șocul bacteriotoxic;
 encefalopatia hepatică (complicație a bolii hepatice).

Cauze

Infecțioase
Perforarea unei părți a tractului gastrointestinal este cea mai frecventă cauză a peritonitei. Exemple includ perforarea esofagului distal (sindromul Boerhaave), a stomacului (ulcer gastric, cancer gastric), a duodenului (ulcer duodenal), a restului intestinului (apendicită, diverticulită, diverticul Meckel, boala inflamatorie a intestinului, infarct intestinal, cancer colorectal) sau a vezicii biliare (colecistită). Alte posibile cauze ale perforării includ traumatismele abdominale, ingerarea unui corp străin ascuțit (os de pește, scobitoare, bucată de sticlă), perforarea cu un endoscop sau cateter și fistula anastomotică. Aceasta din urmă este greu de diagnosticat din timp, de vreme ce durerea abdominală și ileusul paralitic sunt considerate normale la pacienții care tocmai au suferit o intervenție chirurgicală abdominală. În majoritatea cazurilor de perforare a unui organ cavitar, bacteriile mixte sunt izolate; cei mai comuni agenți sunt bacilii gram-negativi (de exemplu, Escherichia coli) și bacteriile anaerobe (de exemplu, Bacteroides fragilis).

Iritarea peritoneului, chiar și în absența perforării unui organ cavitar, poate provoca, de asemenea, o infecție prin pătrunderea microorganismelor în cavitatea peritoneală. Exemple includ traumatismele, rănile chirurgicale, dializa peritoneală continuă și chimioterapia intraperitoneală. Din nou, în majoritatea cazurilor bacteriile mixte sunt izolate; cei mai comuni agenți sunt speciile cutanate ca Staphylococcus aureus și stafilococul coagulazo-negativ, dar și fungi precum Candida.

Infectarea bacteriană "spontană" a lichidului de ascită apare în absența unei surse intraabdominale vizibile de infecție. Se întâlnește aproape exclusiv la pacienți cu ascite cauzate de boli hepatice cronice. Infecțiile sistemice (cum ar fi tuberculoza) pot avea rareori o localizare peritoneală. Boala inflamatorie pelviană este, de asemenea, una dintre cauzele peritonitei.

Neinfecțioase
O cauză a peritonitei este și trecerea fluidelor corporale sterile în peritoneu, cum ar fi sângele (endometrioză, traumatisme nonpenetrante), sucul gastric (ulcer gastric, cancer gastric), bila (biopsie hepatică), urina (traumatisme pelviene), menstra (salpingită) și sucul pancreatic (pancreatită) sau chiar a conținutului unui chist dermoid perforat. Este important de menționat că, în timp ce aceste lichide sunt la început sterile, ele se infectează frecvent odată ce părăsesc organul, ducând la peritonită infecțioasă în decurs de 24 până la 48 de ore. În condiții normale, intervențiile abdominale sterile provoacă peritonită localizată sau minimală, care poate cauza o reacție față de un corp străin sau aderențe intraabdominale. Totuși, peritonita poate fi provocată și de cazul rar al unui corp străin lăsat neintenționat in abdomenul pacientului după operație (tifon, bisturiu etc.). Cauze neinfecțioase mai rare pot include febra familială mediteraneană, sindromul periodic asociat cu receptorul factorului de necroză tumorală, porfiria și lupusul eritematos sistemic.

Fiziopatologie
Simultan cu primul contact fizic dintre bacterii și peritoneu apar leziuni asociate ale celulelor mezoteliale, urmate de activarea mediatorilor inflamației care declanșează răspuns imunologic celular și umoral. Răspunsul inițial al peritoneului la contaminarea bacteriană este caracterizat de hiperemie și creșterea exudatelor fluidiene cu apariția fagocitelor în cavitatea peritoneală. În acest stadiu inițial acestea sunt predominant macrofage. Neutrofilele apar în 2–4 ore și devin predominante în primele 24–72 de ore. Aceste celule eliberează cantități importante de citokine ca IL1, IL6 și TNF, leucotriene, factorul activator plachetar, C3A și C5A care duc la accentuarea inflamației. Efectul combinat al acestor mediatori contribuie la răspunsul inflamator observat în peritonite. Distrugerea bacteriilor generează lipopolizaharide provenite din bacteriile gram-negative ca enterobacteriile care constituie stimuli puternici pentru generarea de noi citokine proinflamatorii.

Ca o consecință a inflamației apare producția de fibrinogen în focarele septice cu formarea rapidă de fibrină și crearea unor benzi de fibrină ce duc la reducerea temporară a reabsorbției de fluide din cavitatea peritoneală, cu "blocarea" bacteriilor. Fenomenul poate duce la formarea unui abces, cea mai comună localizare reprezentând-o abcesele subfrenice. În plus, omentul migrează catre focarul inflamator și ajută la aducerea mediatorilor și celulelor inflamatorii cu facilitarea formării abcesului. Acest mecanism de apărare al peritoneului depinde de zona peritoneului afectată, de virulența germenilor, cât și de imunitatea organismului. Acest răspuns poate fi controlat și peritonita poate fi rezolvată sau poate evolua producând peritonită reziduală, persistentă sau se pot forma abcese.

Există deci mai multe mecanisme de apărare ale peritoneului împotriva bacteriilor, dar acestea au efecte paradoxale asupra organismului. Primul, eliminarea mecanică precoce a bacteriilor prin conductele diafragmatice poate de fapt produce bacteriemie care, dacă este masivă, va genera șoc septic și chiar deces. Al doilea mecanism, de eliberare a unor exudate masive bogate în celule fagocitare și opsonine, poate produce o deplasare severă de lichide și proteine către acest "spațiu trei", care va cauza o stare de hipovolemie și șoc cu pierdere de albumine către cavitatea peritoneală. Răspunsul sistemic la peritonitele bacteriene severe va include eliberarea de catecolamine și o creștere a secreției de hormoni adrenocorticoizi ca și secreția de aldosteron și hormon antidiuretic.

Hipovolemia scade volumul extracelular printr-un transfer rapid de fluide către cavitatea peritoneală, producând scăderea debitului cardiac, creșterea rezistenței vasculare periferice, precum și creșterea consumului periferic de oxigen. IL2 și IL8 favorizează recrutarea celulară intensă ce poate duce până la pancitopenie care poate fi observată la 4–6 ore de la stimulul inițial.

Diagnostic
Rigiditatea (contracția involuntară a mușchilor abdominali) este cel mai specific semn în diagnosticarea peritonitei. Leucocitoza, hipokalemia, hipernatremia și acidoza pot fi prezente, dar nu sunt semne specifice. La pacienții cu diagnostic incert, utilă pentru confirmarea peritonitei este efectuarea examenului citologic din lichidul de lavaj peritoneal. Un număr de peste 500 de leucocite/ml sugerează peritonită generalizată. Hemocultura poate ajuta în depistarea stărilor de septicemie, putând, totodată, preciza care este germenul responsabil de aceasta și tipul de antibiotice necesare pentru tratament.

Anumiți pacienți prezintă facies peritoneal care se manifestă prin față palidă sau de culoare pământie, sudori faciale reci, ochi înfundați în interiorul orbitelor, nas ascuțit, bărbie proeminentă, cearcăne de o nuanță albăstruie, bătăi ale aripilor nazale.

Radiografia abdominală simplă poate evidenția nivele hidroaerice și pneumoperitoneu. Ecografia abdominală poate evidenția prezența lichidului de ascită a abceselor, chistelor, anse intestinale stazice, dilatate, apendicită acută, litiază colecistică cu calculi inclavați, dilatații de căi biliare. Tomografia computerizată a devenit metoda imagistică de elecție pentru diagnosticul proceselor inflamatorii abdominale. Cu toate că este foarte importantă în descrierea caracteristicilor ce țin de localizare, dimensiuni, contacte cu alte organe, tomografia nu poate diferenția conținutul steril de cel purulent în cazul abceselor. Mai costisitoare și mai rar folosită decât tomografia computerizată este rezonanța magnetică.

Întrucât peritonita poate duce rapid la complicații potențial fatale, cum ar fi septicemia și șocul septic, care determină o scădere drastică a tensiunii arteriale, insuficiență organică și deces, este esențial să se stabilească cât mai repede un diagnostic, urmat de tratamentul corespunzător.

Tratament
Cei mai mulți pacienți diagnosticați cu infecții peritoneale necesită internare și supraveghere într-o secție de terapie intensivă. Peritonitele secundare necesită în marea majoritate a cazurilor tratament chirurgical, asociat cu cel medicamentos (antibiotic, de repleție volemică). Terapia antibiotică se inițiază înaintea intervenției chirurgicale, ea necesitând a fi continuată și după. Aceasta constă în asocieri de antibiotice care trebuie să acopere spectrul microbian implicat (aerobi și anaerobi). Sunt recomandate cefalosporinele de generații noi, beta-lactamine cu spectru larg, fluorochinolone, clindamicină în asociere cu metronidazol. O variantă la cefalosporine o reprezintă aminoglicozidele (gentamicina), ale căror efecte adverse nefrotoxice le fac nerecomandabile în cazul pacienților în șoc, la care pot precipita o insuficiență renală.

Laparotomia este necesară pentru explorarea completă și lavajul peritoneului, precum și pentru corectarea oricăror leziuni anatomice care ar fi putut cauza peritonita. Soluția preferabilă este rezecția parțială/totală a organului care este perforat (de exemplu, în perforația apendiculară – apendicectomia, în colecistita acută perforată – colecistectomia, în perforațiile duodenale/gastrice – rezecția parțială a stomacului). Excepția o constituie peritonita bacteriană spontană care nu necesită întotdeauna intervenție chirurgicală și poate fi tratată cu antibiotice în primă instanță.

În cazul abceselor peritoneale, în majoritatea cazurilor doar tratamentul antibiotic nu este suficient pentru rezolvarea lor. Lăsarea pe loc a abceselor poate duce la consecințe grave cu ruptura în cavitatea peritoneală și declanșarea șocului septic. Ele pot fistuliza într-un organ cavitar sau chiar extern, la tegumente. În funcție de localizare, abcesele peritoneale pot fi drenate percutan, sub ghidaj ecografic sau tomografic. Dacă drenajul percutanat nu este fezabil se intervine chirurgical prin abord deschis.

Prognostic
Daca sunt tratate corespunzător, cazurile tipice de peritonită corectabile chirurgical (ulcer gastric perforat, apendicită, diverticulită) au o rată a mortalității mai mică de 10%. Aceasta crește la 40% în cazul vârstnicilor, a persoanelor cu afecțiuni secundare și a celor care se prezintă târziu la doctor (după 48 de ore). Netratată, peritonita generalizată duce aproape întotdeauna la deces.

Note

Legături externe

 openabdomen.org - Peritonitis, Medical and Surgical Therapy Reviewed

Inflamații
Urgențe medicaleAbcesul abdominal. Ce este si cum se manifesta

Peritonită


An Orchis provincialis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Giovanni Battista Balbis, Jean-Baptiste de Lamarck ngan Dc.. An Orchis provincialis in nahilalakip ha genus nga Orchis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Orchis

Orchis provincialis


Martin Schröttle (* 1. September 1901 in München; † 17. Februar 1972) war ein deutscher Eishockeyspieler.

Karriere
Auf Vereinsebene spielte Schröttle für den SC Riessersee. Mit der Mannschaft gewann er in den Jahren 1927, 1935 und 1938 jeweils den deutschen Meistertitel.

Schröttle nahm mit Deutschland an den Olympischen Winterspielen 1928 in St. Moritz und 1932 in Lake Placid teil. Bei den Winterspielen 1932 gewann er mit seiner Mannschaft die Bronzemedaille und war Fahnenträger bei der Eröffnungsfeier. Bei der Weltmeisterschaft 1930 gewann er mit Deutschland die Silbermedaille. Als bestes europäisches Team wurde Deutschland zudem Europameister.

Erfolge und Auszeichnungen
 1927 Deutscher Meister mit dem SC Riessersee
 1935 Deutscher Meister mit dem SC Riessersee
 1938 Deutscher Meister mit dem SC Riessersee

International
 1930 Silbermedaille bei der Weltmeisterschaft
 1932 Bronzemedaille bei den Olympischen Winterspielen

Weblinks

Eishockeynationalspieler (Deutschland)
Eishockeyspieler (SC Riessersee)
Olympiateilnehmer (Deutschland)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1928
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1932
Deutscher Meister (Eishockey)
Europameister (Eishockey)
Mitglied der Hockey Hall of Fame Deutschland
Deutscher
Geboren 1901
Gestorben 1972
Mann

Martin Schröttle


Bech er en dansk dokumentarfilm fra 2015 instrueret af Tami Vibberstoft og Niels Gade.

Handling
Jens Jørgen Bech er pensioneret lærer og bor i et fint gult hus i Langballe. Bech har haft et langt skoleliv, og filosofi, kunst og religion fylder meget i hans liv. Hans fortælling starter på hans første skoledag i Brandstrup, og herfra tager han os med på en tidsrejse. Vi kommer omkring Hjortshøj, Tulstrup, Malling og Odder, og vi hører blandt andet om hans virke på københavnske skoler og Mårslet skole.

Medvirkende

 Jens Jørgen Bech

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2015

Bech (dokumentarfilm)


Fjordlandsvej er en 4-sporet motortrafikvej med tilhørende højbro (Kronprinsesse Marys Bro), der går over Roskilde Fjord. Den går fra syd for Frederikssund til Landerslev i Hornsherred. Vejen er en del af primærrute 53 og er 9,5 kilometer lang.

Motortrafikvejen skal aflaste den meget trafikerede Kronprins Frederiks Bro, og den tunge trafik mellem Hornsherred og Frederikssund. Motortrafikvejen var indtil 1. januar 2022 brugerbetalt. Det kostede 14 kroner for biler, og 41 kroner for lastbiler at benytte den.

Motortrafikvejen (Fjordlandsvej)  starter i Frederikssundvej og føres derefter syd om Frederikssund og nord for landsbyen Marbæk, hvorefter den passerer Marbækvej i et tilslutningsanlæg med frakørsel til Frederikssund S. Vejen føres derefter som højbro over Roskilde Fjord og videre, hvor den når land ved sommerhusområdet Tørslev Hage i Hornsherred. Derefter forsætter motortrafikvejen syd om landsbyen Tørslev og passerer Ny Landerslevvej i et tilslutningsanlæg med frakørsel til landsbyerne Landerslev og Lyngerup. Motortrafikvejen ender i Skibbyvej syd for Lyngerup.

Motortrafikvejen åbnede den 30. september 2019.

Den 25. april 2016 tog transport-og bygningsminister Hans Christian Schmidt sammen med Frederikssunds borgmester John Schmidt Andersen fra Venstre samt en borger fra Frederikssund første spadestik til det nye vejanlæg.

Referencer

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Frederikssund
Motortrafikveje i Danmark
Transport i Frederikssund

Fjordlandsvej


Hertugdømmet Berry var et fransk hertugdømme dækkende den tidligere franske provins af samme navn. Titlen som "hertug af Berry" blev rutinemæssigt tildelt yngre medlemmer af den franske kongefamlie. Senest har den indgået i den officielle titel for den legitimistiske tronprætendent Louis Alphonse de Bourbon.

Berry
Etableret i 1360
Ophørt i 1820

Hertugdømmet Berry


El aeropuerto de Slaviansk-na-Kubani (; ICAO: URSK; IATA: ) es un aeropuerto situado 5 km al sudeste de Slaviansk-na-Kubani, en el krai de Krasnodar en el sur de la Rusia europea.

Pista
El aeropuerto de Slaviansk-na-Kubani dispone de dos pistas. Una de tierra en dirección 01/19 de 3000x42 m. (9840x138 pies) y otra de asfalto en dirección 09/27 de 685x21 m. (2247x69pies).

Actualmente es utilizado únicamente por aviones de trabajo (para usos agrícolas, por ejemplo).

El aeródromo de primera clase de Slaviansk-na-Kubani puede servir a aviones An-12, An-24, An-26, An-72, Il-18, Il-76, Tu-134, Tu-154 y Yak-42, así como toda clase de helicópteros.

Enlaces externos y referencias
Este artículo es una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Славянск-на-Кубани (аэропорт).
Aeropuertos de Rusia .
Aeródromo de Slaviansk-na-Kubani en Wikimapia.
 Mapa de ubicación de los aeropuertos Krasnodar en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 28 de marzo de 2012

Slaviansk-na-Kubani
Krai de Krasnodar

Aeropuerto de Slaviansk-na-Kubani


Apollo e Dafne ( ou , ) é uma pintura com a técnica óleo sobre tela de tema mitológico de autoria do artista italiano Pietro Perugino, datada de cerca de 1483. O quadro faz parte do acervo do Museu do Louvre em Paris.

História
A pintura é geralmente apontada como uma das mais representativas da encomenda de Lourenço de Médici, imbuída de significados complexos ligados às doutrinas da Academia Platónica de Florença e com uma leitura encomiástica e cristã da mitologia antiga. A própria nudez dos protagonistas remete ao mundo antigo.

A obra chegou ao Louvre para compra em 1883, como sendo uma obra do também pintor renascentista italiano Rafael.

Ver também
 Apollo e Dafne cantata secular de Georg Friedrich Händel.
 Museu do Louvre

Bibliografia
 Vittoria Garibaldi, Perugino, dans Pittori del Rinascimento, Florence, Scala, 2004 (ISBN 888117099X).
 Pierluigi De Vecchi et Elda Cerchiari, I tempi dell'arte, vol. 2, Milan, Bompiani, 1999 (ISBN 978-88-451-7212-0).
 Stefano Zuffi, Il Quattrocento, Milan, Electa, 2004, 381 p. (ISBN 978-88-370-2315-7).

Ligações externas

Pinturas de 1483
Pinturas de Pietro Perugino
Pintura no museu do Louvre

Apollo e Dafne (obra de arte)


La Red Transeuropea de Vías Navegables Interiores es una de las redes que componen las Redes Transeuropeas de Transporte de la Unión Europea.

De acuerdo con el artículo 11 de la Decisión n.º 1692/96/EC del Parlamento y del Consejo Europeo del 23 de julio de 1996 sobre las orientaciones comunitarias para el desarrollo de la Red Transeuropea de Transporte, la Red Transeuropea de Vías Navegables Interiores se compone de ríos, canales, sus ramificaciones y los enlaces que los conectan. La red debe - en especial -  hacer posible la interconexión entre las regiones industriales y grandes aglomeraciones urbanas y el enlace de las mismas con los puertos.

Características
Las características técnicas mínimas requeridas para las vías de la red deben ser las establecidas para un gálibo de la clase IV, que permite el paso de un buque o un convoy empujado de 80 a 85 m de largo y 9,50 m de ancho. Cuando un canal de agua que forma parte de la red sea construido o modernizado las especificaciones técnicas deben corresponder al menos a la clase IV. Asimismo las características para un gálibo de la clase Va/Vb deberán poder alcanzarse en una fecha posterior (La clase Va permite el paso de un buque o un convoy empujado de 110 m de largo y 11,40 m de ancho, y la clase Vb permite el paso de un convoy empujado de 172 a 185 m de largo y 11,40 m de ancho).

Puertos interiores
Los puertos interiores forman parte de la red como puntos de interconexión de las diferentes vías navegables interiores.

Los puertos interiores deben:
 Estar abiertos al tráfico comercial.
 Estar situados en red de vías navegables interiores indicadas en outline (13 MB), p. 79 .
 Estar interconectados con otras redes transeuropeas de transporte como se indica en el documento anterior.
 Estar equipados con instalaciones de transbordo para el transporte intermodal o cuyo volumen de tráfico anual de flete por lo menos 500.000 toneladas.

Véase también
 Red Transeuropea de Carreteras.
 Red Transeuropea de Ferrocarril (incluye la red de ferrocarril de alta velocidad y la red de ferrocarril convencional).
 Red Transeuropea de Puertos.
 Red Transeuropea de Aeropuertos.
 Red Transeuropea de Transporte Combinado.
 Red Transeuropea de Gestión de Cargas.
 Red Transeuropea de Gestión de Tráfico Aéreo.

Referencias

Redes Transeuropeas de Transporte
Hidrografía de Europa
Navegación fluvial


Vjetropark Gemini je kompleks priobalnih vjetroturbina na sjeveru Nizozemske. Ukupna snaga mu je 600 MW što ga čini najvećim offshore vjetroparkom u Nizozemskoj te drugim najvećim na svijetu nakon London Arraya.
Kompleks se nalazi u Sjevernom moru osamdesetak kilometara od kopnenog grada Groningena, a njegova snaga je podijeljena na 150 vjetroturbina od kojih svaka ima snagu od 4 MW.
Vjetroelektrane je razvio konzorcij pod vodstvom kanadske tvrtke Northland Power, dok je Van Oord iz Rotterdama glavni izvođač radova. Izgradnja je započela sredinom 2015.godine,a pred kraj 2016. godine instalirano je svih 150 vjetroelektrana. Konačno u svibnju 2017. vjetropark Gemini je i službeno započeo s radom.
Ukupan trošak izgradnje kompleksa iznosio je 2,8 milijardi € a, novac je prikupljen investicijama iz tridesetak poduzeća i banaka.
Godišnje će ovaj kompleks može proizvesti oko 2,6 TWh električne energije koje će opskrbljivati 800 tisuća (do skoro 1,5 milijuna) stanovnika Nizozemske.

Lokacija vjetroparka
Vjetropark se nalazi na dvije lokacije u Sjevernom moru koje imaju po 75 vjetroelektrana. Prvi dio se nalazi u blizini otoka Ameland dok je drugi kod otoka Schiermonnikoog.

Izgradnja vjetroparka
Izgradnja je počela dopremanjem dviju visokonaponskih stanica na lokaciju vjetroparka. Njihova uloga je transformacija dobivene energije u oblik pogodan za korištenje (220 V) i transport kablovima koji su ukopani ispod dna mora na dubini od 1 metar. Ti kablovi, duljine 100 km, prenose električnu energiju do luke Eemshaven gdje dolazi do spajanja na mrežu. Ujedno luka služi kao centar za kontrolu rada i održavanje.  Prva vjetroturbina postavljena je u veljači 2016.godine, a nakon kompletne instalacije sustav je podvrgnut uspješnom testiranju.

Vjetroturbina
U ovome projektu instaliran je najnoviji tip vjetroturbina tvrtke Siemens, SWT-4.0-130  snage 4 MW. Odlikuje ju 15% veća efikasnost u odnosu na dosadašnje modele. Duljina lopatice je 63.45 metara, a promjer 130 metara što rezultira površinom zahvata od 13300 kvadratnih metara za svaku vjetroturbinu. To im omogućava svojstvo robusnosti, to jest jako dobar otpor prema promjenama i uznemirenjima u opterećenju koja se mogu javiti u njihovom radu.

Važnost projekta za Nizozemsku
Vjetropark Gemini ima višestruko značenje za gospodarstvo. Ukupan broj stanovnika ove države je oko 17 milijuna, a samo ovim projektom bit će sigurno pokriveno oko 5% od tog broja. Također pomoći će Nizozemskoj u postizanju cilja da proizvodi 14% energije iz obnovljivih izvora i smanjenju ispuštanja stakleničkih plinova u iznosu od 1,25 milijuna tona/godini čime će dostići dogovorene ciljeve Pariškog sporazuma. Ovaj projekt dio je plana vlade da instalira 4500 MW snage u obliku priobalnih vjetroelektrana do 2023.godine.

Izvori
https://en.wikipedia.org/wiki/Gemini_Wind_Farm
https://www.vanoord.com/news/2017-gemini-offshore-wind-park-operational
http://www.northlandpower.ca/What-We-Do/Operating-Assets/Wind/gemini.aspx
http://www.windpowerengineering.com/business-news-projects/600-mw-gemini-offshore-wind-farm-successfully-running/
http://www.windpowerengineering.com/construction/final-turbine-installed-600-mw-gemini-offshore-wind-farm/
https://www.vanoord.com/news/2016-first-wind-turbine-installed-gemini-offshore-wind-park
https://www.mottmac.com/releases/gemini-offshore-wind-park-completed-ahead-of-schedule-the-netherlands
https://www.siemens.com/global/en/home/markets/wind/turbines-and-services/swt-4-0-130.html
http://www.oedigital.com/drilling/item/15337-gemini-wind-park-online
http://www.offshorewind.biz/2014/04/03/delta-to-buy-electricity-from-gemini-offshore-wind-farm/
https://www.theguardian.com/environment/2017/may/09/full-tilt-giant-offshore-wind-farm-opens-in-north-sea
http://www.4coffshore.com/windfarms/gemini-substations-sucessfully-installed--nid2307.html

Energetika
Građevine u Nizozemskoj

Vjetropark Gemini


Franklin es un personaje de las tiras humorísticas Peanuts, de Charles M. Schulz.

Se vio por primera vez en la tira del 31 de julio de 1968. Fue el primer personaje afroamericano de la serie.

Franklin va a la escuela con Peppermint Patty y Marcie.

En su primera tira, conoce a Carlitos Charlie Brown en la playa, durante un paseo. El padre de Franklin es un soldado que está en la guerra de Vietnam. Carlitos dice "Mi papá es barbero... También estuvo en la guerra, pero no sé cual." Más tarde, Franklin visita a Carlitos y se da cuenta de que sus amigos son muy extraños.

La última vez que se empleó el personaje de Franklin fue en 1999.

Significados políticos y apolíticos
En el momento en que en los Estados Unidos la segregación y relaciones racionales estaban en plenos debate, la introducción de Franklin en la serie fue un hecho altamente controvertido. Sin embargo Schulz insistió en que no existió en su momento ningún motivo político en la inclusión del personaje. Extrañamente en la historieta se mencionó que Franklin era negro, la mayoría de los personajes apenas lo aceptaban como parte de la pandilla. Durante una entrevista en 1997, Schulz mencionó con desagrado haber recibido una carta de un editor del sur de los Estados Unidos "En la cual decía algo sobre, 'No me importa si tiene un personaje negro, pero por favor, no los muestre juntos en la escuela.' Porque había mostrado a Franklin sentado en frente de Peppermint Patty, Yo ni siquiera le respondí." Sin embargo, el color de piel de Franklin, fue mencionado en El Diccionario de Charlie Brown, un diccionario Ilustrado en el cual mostraba los personajes de la historieta. Franklin era tomado como referencia en la definición del color "negro" mostrando una foto de él hablando por teléfono; en la cual el color del teléfono es negro, en la entrada de descripción del diccionario también dice "negro puede referir también, al tono de piel de Franklin, que se conoce como persona negro"

Biografía
En el colegio Franklin se sienta delante de Peppermint Patty, y es el centrocampista del equipo de béisbol en el que juega ella.

Notas y referencias

Enlaces externos
 The first appearance of Franklin in the Peanuts comic strip from July 31, 1968.

Peanuts
Historieta de Estados Unidos

Personajes de historieta

Franklin (Peanuts)


ලත්තේ ( or ) යනු ඉස්ප්‍රෙස්සෝ සහ හුමාලයෙන් තැම්බූ කිරි වෙතින් පිළියෙල කර ගන්නා කෝපි පානයකි.

ලත්තේ


Oxalis mandioccana é uma espécie de planta do gênero Oxalis e da família Oxalidaceae.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e subarbustiva.

Descrição

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada nos estados brasileiros de Espírito Santo, Minas Gerais e Rio de Janeiro.
A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Fiaschi, P.; Costa-Lima, J.L.; M.C. de Abreu; Costa, T.S. Oxalis  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Oxalis mandioccana no projeto Flora e Funga do Brasil

Oxalis
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Oxalis mandioccana


vi, 1976 yılında BSD'nin ilk sürümleri için Bill Joy tarafından yazılmış ekran yönelimli metin düzenleme yazılımıdır.

vi

vi, modlu bir editördür ve etkin olan moda göre tuşlara değişik anlamlar yükler. Yazım modunda girilen yazı, harflerin imlecin hareket etmesine veya düzenleme fonksiyonlarına karşılık geldiği komut moda geçirir. Örneğin j imleci bir satır aşağıya, k bir satır yukarıya geçirir; x imlecin üzerinde olduğu karakteri siler ve i tekrar yazım moda geçmeyi sağlar. (vi kullanıcının terminal tipini bildiği sürece yön tuşları da kullanılabilir). Komut moddayken basılan tuşlar yazıya eklenmez, ki bu yeni kullanıcılar için genellikle karışıklığa yol açar.

Komut modundayken <Alt>, <Ctrl> veya diğer özel tuşlar kullanılmaksızın satır içinde birden fazla düzenleme işlemi birkaç basit tuş yardımıyla yapılabilir. Daha karmaşık düzenleme işlemleri basit komutların dizi şeklinde bir araya getirilmesi ile yapılır. (Örneğin kelime silmek için "dw", imlecin bulunduğu yerden itibaren "a"ya kadar olan metnin değiştirilmesi için "c2fa"). Bu, deneyimli kullanıcıların daha hızlı çalışmasına olanak sağlamaktadır. Bu aynı zamanda kullanıcının ellerini klavyeden kaldırmasına gerek olmadığı anlamına da gelmektedir.

vinin ilk sürümleri hangi modda olduğunu belirtmiyordu ve bu, kullanıcıların hangi modda olduklarından emin olmak için "Escape" tuşuna basmalarının tipik bir davranış haline gelmesine sebep olmuştu(Eğer zaten komut modundaysa bip sesi duyulmaktaydı). vinin güncel sürümleri hangi modda çalışıldığını durum çubuğunda grafiksel olarak göstermektedir. vinin yeni sürümleri terminal tipi doğru ayarlandığı takdirde PgUp, PgDn, Home, End ve Del tuşlarının kullanımına izin vermektedir. Ayrıca vi'nin grafiksel uygulamaları(Örneğin gvim) fare kullanımına ve düzenleme komutlarına menü yardımıyla ulaşılmasına tam destek vermektedir.

Emacs'ın 1984'teki çıkışına kadar vi Unix standart düzenleyicileri arasında bir de facto idi ve MIT'nin dışında neredeyse tartışmasız bir şekilde hackerların gözdesiydi.

vi ve Emacs, klasik olarak düzenleyici savaşlarının iki tarafıdır.

Vi hakkında

 vi, University of California, Berkeley'deki Evans Hall'da Lear-Siegler ADM3A terminal'de yazılmıştır. Bu makinede, Escape tuşu günümüzde Tab'ın olduğu yerdeydi ve bu sayede kullanıcıların oldukça etkili bir şekilde kipler(modlar) arasında geçiş yapmasını sağlıyordu.
 Bir emacs-severin vi açılımı: vicious interface(gaddar arayüz)
 Bazı insanlar insafsızca vi'nin vileın(berbat) kısaltılmışı olduğunu söyler.
 David Hitz vi makrolarını kullanarak bir Turing makinesi benzetimi yapmıştır .
 Internet arama motoru Snap.com vi arayüzü ve komutları kullanarak visearch.com olarak adlandırılan arama motorunu yaratmıştır.webpage

vi türev ve klonları
 vi, klasik BSD vi 3.7'nin modern Unix sistemlerine taşınmış halidir. 2002 Ocak'ından beri BSD tarzı özgür ed'i kod tabanı olarak kullanır.
 nvi, son resmi Berkeley Yazılım Dağıtım'ın(4.4BSD) bir parçası olarak dağıtılan ex/vi metin düzenleyicisinin bir uygulamasıdır. vi'nin bu sürümü tüm BSD-tabanlı açık kaynak dağıtımlar ile birlikte gelen sürümdür. Klasik vi'ye ek olarak komut geçmişi, dosya adı tamamlama, çoklu düzenleme tamponları, çoklu pencereleme ve daha birçok gelişme içerir. Bu geliştirmelerin dışında görünüm olarak az ya da çok klasik vi ile aynıdır. Küçük ve hızlıdır ayrıca Unix ortamı ile oldukça doğal bir şekilde harmanlanmıştır.
 Vim "Geliştirilmiş Vi(Vi IMproved)" daha çok nvi gibi güncellenmiş ve genişletilmiş model bir düzenleyicidir. Çoğu Linux sistemde standart vi sürümüdür.
 Elvis, Unix ve diğer işletim sistemleri için ücretsiz bir vi klonudur. Slackware Linux ile birlikte gelen vi sürümüdür.
 Vigor, popüler Unix düzenleyicisi vi'ye Microsoft Office'in Clippy'si üzerinde kasıtlı bir şekilde can sıkıcı olarak canlandırılmış karakter Vigor Yardımcı'nın eklenmiş halidir.
 vile ilk olarak Emacs'ın çoklu-pencere/çoklu tampon düzenleme paradigması gibi "modern" faydalarını, vi komut seti ile daha rahat eden kullanıcılara getirme girişimi olarak ilk kez Microemacs'ın ilk sürümlerinden türetilmiştir.
 bvi "İkili VI(Binary VI)", vi metin düzenleyicisine dayanan bir ikili dosya düzenleyicisidir.
 viper-mode, Emacs için vi taklit(öykülenme) kipidir.
 svicc, Commodore (64) için ufak bir vi klonudur.
 BusyBox (Tek bir çalıştırılabilir dosyada Unix araçları seti) minik bir vi klonu içerir.
 Yzis düzenleyici

Dış bağlantılar
 vi etkileşimli kabuğu ile öğretici
 vi editörüne hakim olma
 grafiksel öğretici

1976 yazılımları
Konsol uygulamaları
Özgür metin düzenleyiciler
BSD lisansı kullanan yazılımlar
Unix metin düzenleyicileri
Metin tabanlı kullanıcı arayüzü

Vi


ෂින්-හකුෂිමා දුම්රිය ස්ථානය ජපානයේ හිරෝෂිමා ප්‍රාන්තයේ හිරෝෂිමා නගරයේ පිහිටි දුම්රිය ස්ථානයකි. JR West Sanyo Main Line, Kabe Line සහ Astramline යානයේ ඇත.

ඉතිහාසය
ඉදිකිරීම් 2013 දී ආරම්භ විය
2015 දී නිම කරන ලදී

ඊළඟ ස්ථානය
JR West Sanyo Main Line,Kabe Line
හිරෝෂිමා දුම්රිය ස්ථානය-මෙම-ස්ථානය-යොකොකාවා දුම්රිය ස්ථානය
Astramline
城北駅-මෙම-白島駅

මූලාශ්රය

ෂින් හකුෂිමා දුම්රිය ස්ථානය


Furnerius (Latinisierung des französischen Namens Fournier) ist Name von:

 Abraham Furnerius (1628–1654), niederländischer Zeichner und Maler, Rembrandtschüler
 Georgius Furnerius, Gelehrtenname von Georges Fournier (Jesuit) (1595–1652), Mathematiker, Geograph und Astronom
 Jacobus Furnerius, Gelehrtenname von Jacques Fournier, später Papst Benedikt XII.
 Furnerius (Mondkrater), benannt nach dem Jesuiten Georges Fournier

Siehe auch:
 Fournier

Furnerius


An Gigantochloa ligulata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni James Sykes Gamble. An Gigantochloa ligulata in nahilalakip ha genus nga Gigantochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gigantochloa

Gigantochloa ligulata


Horace Clarence Boyer, né le 28 juillet 1935 et mort le 21 juillet 2009, est l'un des plus grands spécialistes de la musique gospel afro-américaine. Il était à la fois musicien et universitaire.

Biographie
Horace C. Boyer obtient un BA du Bethune-Cookman College, ainsi qu'un master of Arts et un doctorat à l'Eastman School of Music. Avec son frère James, ils mènent une carrière de chanteurs sous le nom de « Famous Boyer Brothers ». La fratrie a enregistré pour Excello (1952), Chance (1954), Vee-Jay (1955 et 1957), Nashboro et Savoy (1966 et 1967). On a pu le voir en compagnie d'artistes tels que Mahalia Jackson, James Cleveland, Alex Bradford, Clara Ward et Dorothy Love Coates.

En tant qu'enseignant, il a officié dans plusieurs universités, dont l'Université du Massachusetts à Amherst (1973-1999), l'Albany State College (GA), l'Université de Floride centrale à Orlando et le Brooklyn College Conservatory of Music où il a été chercheur principal et Professeur invité en 1992. Il a dirigé de nombreuses chorales et ateliers de gospel à travers le monde, y compris des événements annuels tels que le Gospel Music Festival à Boulder, CO qu'il a dirigé de 1988 à 2008. Auteur du livre de 1995, How Sweet the Sound: The Golden Age of Gospel Music, qui a reçu des éloges de Booklist and Library Journal,  Horace Boyer a joué un rôle déterminant dans l'introduction de la musique gospel afro-américaine dans de nombreuses communautés au-delà de l'église afro-américaine.

Il a été conservateur invité de l'histoire musicale à la Smithsonian Institution de 1985 à 1986 et a été chercheur distingué à l'Université Fisk en 1986 et 1987, où il a dirigé les célèbres Fisk Jubilee Singers (ensemble vocal d'étudiants a cappella). Il a été conseiller en musique gospel pour le New Grove Dictionary of American Music et a été rédacteur en chef de l'édition 1993 de l'hymne afro-américain, Lift Every Voice and Sing, II. Horace Boyer a publié plus de quarante articles sur la musique gospel dans des revues académiques telles que le Music Educators Journal, le Black Music Research Journal et Black Perspectives in Music.

Il est lauréat 2009 du Lifetime Achievement Award de la Society for American Music, un prix dont les anciens récipiendaires incluent Robert Stevenson, Eileen Southern, Billy Taylor, H. Wiley Hitchcock, Bill C. Malone, Adrienne Fried Block, Vivian Perlis, Charles Hamm et d'autres musicologues, historiens et éducateurs importants.

Il meurt le 21 juillet 2009 à l'âge de 73 ans.

Références

Liens externes

Naissance en juillet 1935
Décès en juillet 2009
Gospel
Musicien afro-américain
Pages avec des traductions non relues

Horace Clarence Boyer


Grimes é um cantora, compositora, produtora musical e artista visual canadense. Ela recebeu vários prêmios e indicações por seu trabalho em cada uma das áreas mencionados acima. Grimes ganhou destaque no início de 2010, recebendo múltiplas honras por seu trabalho como artista de gravação. Seu terceiro álbum de estúdio, Visions (2012), ganhou o prêmio de Álbum Eletrônico do Ano no Juno Awards de 2013, e ela recebeu muitas indicações por seu trabalho como diretora no vídeo do segundo single do álbum "Oblivion", e mais indicações de vídeos para o segundo single de Visions, "Genesis" e o single sem álbum "Go". Ela continuou a receber honras com o lançamento de seu quarto álbum de estúdio, Art Angels (2015), ganhando Vídeo do Ano por "Kill V. Maim" e "Venus Fly", no Juno Awards de 2017 e 2018, respectivamente.

A2IM Libera Awards
O A2IM Libera Awards é dedicado a celebrar músicos independentes de todos os gêneros, criado por Richard James Burgess. Grimes recebeu um prêmio.

Antville Music Video Awards
O Antville Music Video Awards é um prêmio anual online que reconhece os melhores videoclipes do ano passado. Grimes recebeu três indicações.

Best Art Vinyl
O prêmio Best Art Vinyl é concedido desde 2005 pela Art Vinyl Ltd para a melhor capa de álbum do ano passado. O prêmio é julgado pelo voto do público de uma lista de 50 indicações da indústria musical e especialistas em design gráfico.

Harper's Bazaar Women of the Year Awards
O Harper's Bazaar Women of the Year Awards é realizado para celebrar as mulheres na moda. Grimes recebeu um prêmio.

Canadian Independent Music Awards
O Canadian Independent Music Awards é realizado para celebrar músicos independentes canadenses e internacionais, realizado durante a Canadian Music Week. Grimes recebeu uma indicação.

GAFFA Awards
O GAFFA Awards (Dinamarquês: GAFFA Prisen) são concedidos desde 1991 pela revista dinamarquesa de mesmo nome no campo da música popular.

Hungarian Music Awards
O Hungarian Music Awards é o premiação nacional de música da Hungria, realizado todos os anos desde 1992 e promovido por Mahasz.

iHeartRadio Much Music Video Awards
O iHeartRadio Much Music Video Awards é uma premiação anual apresentada pelo canal de televisão canadense Much para homenagear os melhores videoclipes do ano. Grimes recebeu um prêmio de nove indicações.

International Dance Music Awards
O International Dance Music Awards é realizado como parte da Winter Music Conference em Miami Beach, Flórida, para reconhecer e homenagear realizações excepcionais em 57 categorias de prêmios. Grimes recebeu duas indicações.

Juno Awards
O Juno Awards é realizado anualmente para celebrar o melhor dos músicos canadenses. Grimes ganhou quatro prêmios de cinco indicações.

NME Awards
O NME Awards é uma premiação anual de música no Reino Unido, fundada pela revista de música NME. Grimes foi indicado a cinco prêmios.

Polaris Music Prize
O Polaris Music Prize é um prêmio de música concedido anualmente ao melhor álbum canadense com base no mérito artístico, independentemente do gênero, vendas ou gravadora. Grimes foi indicada duas vezes.

Rober Awards Music Prize

UK Music Video Awards
O UK Music Video Awards é uma celebração anual dos melhores em vídeos musicais. Grimes recebeu duas indicações.

Webby Awards
O Webby Awards é um prêmio de excelência na Internet apresentado anualmente pela Academia Internacional de Artes e Ciências Digitais. Grimes recebeu um prêmio de duas indicações.

Listas de prémios por músico
Grimes (artista)

Lista de prêmios e indicações recebidos por Grimes


Hin rauða loðpokarotta (fræðiheiti: Caluromys lanatus) er tegund pokarotta.

Heimildaskrá

Nefdýr

Rauða loðpokarotta


Francesco Fontana peut désigner :
 Francesco Fontana (~1585-1656), un astronome et un avocat italien ;
 Francesco Fontana (1668-1708), un architecte et ingénieur baroque italien ;
 Francesco Fontana (1750-1822), un cardinal italien.

Francesco Fontana (homonymie)


Digital dannelse er evnen til at kunne lokalisere, analysere, evaluere, lagre, organisere, skabe, dele og præsentere information samt til at kommunikere og deltage i kollaborative netværk via internettet.
Digital dannelse er en analytisk, kritisk og kreativ informationsforståelse som medtænker medieudviklingen. Digital dannelse kommer af det engelske Digital Literacy, som er et begreb der blev udarbejdet af Paul Gilster i 1997. På det tidspunkt formulerede han digital literacy som evnen til, at kunne bruge og forstå digitaliseret information. Der er siden hen blevet udviklet mange forskellige definitioner - nogle mere komplekse end andre. Fælles for dem alle er dog, at digital dannelse stadig handler om det, at kunne begå sig socialt, etisk og kritisk i en digital verden samt evnen til at kunne reflektere over de digitale muligheder og udfordringer.

En mere omfattende beskrivelse blev udviklet i forlængelse med DigEuLit projektet, hvis opgave var at nå til europæisk enighed omkring begrebet, digital dannelse, og dets anvendelse. Her kom man frem til følgende definition: Digital dannelse er en bevidsthed, holdning og færdigheder for individer til på en hensigtsmæssig måde at kunne bruge digitale ressourcer og kunne facilitere identifikation, adgang, håndtere, integrere, evaluere, analysere og sammenfatte digitale ressourcer, konstruere ny viden, skabe medieudtryk og kommunikere med andre, i en sådan kontekst som vil kunne gøre det muligt at konstruere sociale handlinger, samt det at kunne reflektere over førnævnte proces.

Færdigheder i digital dannelse
Henry Jenkins foreslår følgende elleve færdigheder:
 Leg: Evnen til at eksperimentere med sine omgivelser som en slags problemløsning.
 Performance: Evnen til at adoptere alternative roller med det formål at improvisere og opdage.
 Simulation: Evnen til at fortolke og konstruere dynamiske modeller af processer i verden.
 Appropriation: Evnen til meningsfuldt at sample og remixe medieindhold.
 Multitasking: Evnen til at scanne et miljø og skifte fokus mellem fremtrædende detaljer.
 Distribueret kognition : Evnen til at vekselvirke meningsfuldt med værktøjer, der udvider mental kapacitet.
 Collective intelligence (crowdsourcing): Evnen til at organisere viden og videndele for at opnå et fælles mål.
 Bedømme: Evnen til at vurdere pålidelighed og troværdighed fra forskellige informationskilder.
 Transmedie-navigation: Evnen til at følge fiktionsverdener og fortællinger på tværs af multiple modaliteter.
 Netværke: Evnen til at søge, sammenfatte og formidle information.
 Forhandle: Evnen til at bevæge sig på tværs af fællesskaber for at erkende og respektere forskellige perspektiver og opfange/følge alternative normer.

Der kan identificeres mange forskellige færdigheder og evner, som kan være forbundet med digital dannelse. Modellen til højre er en visualisering af digital dannelse og de mest kendte færdigheder.
 Funktionsfærdigheder
 E-sikkerhed
 Effektiv kommunikation
 Evnen til at kunne finde og vælge information
 Samarbejde
 Kulturel og social forståelse
 Kritisk tænkning og evaluering
 Kreativitet

Brugen af digital dannelse

Uddannelse
 At give underviseren og de lærende mulighed for, at kunne identificere digitale elementer som er forbundet med læring. Dette vil sikre at underviseren vil kunne tage de nødvendige foranstaltninger for, at være sikker på at de relevante digitale kompetencer vil kunne blive modtaget. Ligeledes vil dette også gøre, at de lærende vil have en bedre forståelse, og på den måde kunne tilegne sig de nødvendige og relevante digitale kompetencer.
 Kortlægge hvordan at tilegnelsen af digitale kompetencer foregår, og på den måde kunne deltage i aktiviteter som udvikler digital dannelse.
 Digital dannelse vil kunne tilføje klarhed over forståelsen for digital dannelse, hvordan at man kan tilegne sig det samt hvor brugbart det er. Et øget fokus på digital dannelse vil derfor, kunne bidrage til udviklingen af den digitale borger (digitally literate citizens).
 I et felt som det digitale, der løbende udvikler sig, kan det være nyttigt at kunne identificere hvad der er omfatter digital dannelse og hvordan at man kan sørge for, at forudsætningen for undervisning og individets progression kan kortlægges, og på den måde give en følelse af sikkerhed og selvtillid til det at kunne tackle en verden som er digital præget.

Samfund
 Demokratisk deltagelse og aktivt statsborgerskab
 Vidensøkonomi, konkurrence og muligheder
 Livslang Læring, kulturel udtrykkelse og personlig tilfredsstillelse

Referencer

Eksterne henvisninger
 "Digital literacy" hos Heacademy.ac.uk, Higher Eduction Academy
 "Hvad betyder digital dannelse?"  hos Digitaldannelse.org, Center for Digital Dannelse
 "Dannelse til det digitale – digital dannelse"  Bavneblokken

Pædagogik
Samfund
Informationsteori

Digital dannelse


Thomas Kessler (Colonia, Renania del Norte-Westfalia, Alemania, 20 de mayo de 1986) es un exfutbolista alemán que jugaba como portero.

En junio de 2020 anunció su retirada al término de la temporada.

Clubes

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en El.soccerway.com

Futbolistas de Alemania
Futbolistas del 1. FC Colonia en los años 2000
Futbolistas del 1. FC Colonia en los años 2010
Futbolistas del 1. FC Colonia en los años 2020
Futbolistas del St. Pauli en los años 2010
Futbolistas del Eintracht Fráncfort en los años 2010
Nacidos en Colonia (Alemania)
Guardametas de fútbol de Alemania

Thomas Kessler


Die US-amerikanische Badmintonmeisterschaft 2005 fand vom 14. bis zum 17. April 2005 in Orange, Kalifornien, statt.

Medaillengewinner

Weblinks
 http://www.tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=830286B4-976B-44E9-88A1-8B1654C1392E

2005
Badminton 2005
Badmintonwettbewerb in Orange (Kalifornien)


Warren Tufts (* 12. Dezember 1925 in Fresno, Kalifornien; † 6. Juli 1982 (nach anderen Angaben: 7. Juni 1982) in Placerville, Kalifornien) war ein US-amerikanischer Cartoonist, Comiczeichner und -autor.

Leben
Tufts arbeitete schon als Zwölfjähriger für einen lokalen Radiosender, bevor er sich dem Comicschaffen zuwandte. Während des Zweiten Weltkriegs zeichnete er ab 1943 Comics für Zeitungen der Navy. Nach dem Krieg arbeitete er bis 1948 an Radioproduktionen. Im Jahr 1949 startete Tufts den Western-Comic Casey Ruggles, den er, zeitweise assistiert von Alex Toth, bis 1954 zeichnete und der vom United Feature Syndicate vertrieben wurde. Casey Ruggles folgte The Lone Spaceman, der in den Jahren 1954 und 1955 für insgesamt sechs Monate erschien. Ab 1955 zeichnete Tufts Lance, der zwar bis in das Jahr 1960 gehalten wurde, aber zwischendurch gekürzt wurde. Ab den 1960er Jahren war er zunehmend freischaffend tätig und arbeitete für Radio und Fernsehen. Tufts starb durch einen Unfall mit einem von ihm selbst konstruierten Flugzeug.

Andreas C. Knigge zählt Tufts neben Hal Foster, Alex Raymond, Milton Caniff und Burne Hogarth "zu den großen Meistern der amerikanischen Abenteuercomics".

Auf Deutsch sind von Tufts etliche Zorro-Abenteuer sowie eine Lance-Gesamtausgabe erschienen.

Literatur
 Franco Fossati: Das grosse illustrierte Ehapa-Comic-Lexikon. Ehapa Verlag, Stuttgart 1993, ISBN 3-7704-0865-9, S. 265.
 Andreas C. Knigge: Comic Lexikon. Ullstein Verlag, Frankfurt am Main, Berlin und Wien 1988, ISBN 3-548-36554-X, S. 438–439.
 Alex Toth: Warren Tufts – Der vergessene Meister. In Andreas C. Knigge (Hrsg.): Comic Jahrbuch 1990. Carlsen Verlag, Reinbek, ISBN 3-551-01715-8, S. 24–25.
 Andreas C. Knigge: Der Zuspätgekommene. In: Comixene. Nr. 111, Dezember 2011, , S. 62–64.

Weblinks
 Warren Tufts in der Grand Comics Database (englisch)

Einzelnachweise

Comic-Zeichner (Vereinigte Staaten)
Comic-Szenarist
Cartoonist (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1925
Gestorben 1982
Mann

Warren Tufts