Rostrevor () is a village and townland in County Down, Northern Ireland. It lies at the foot of Slieve Martin on the coast of Carlingford Lough, near Warrenpoint. The Kilbroney River flows through the village and Rostrevor Forest is nearby. It is within Newry, Mourne and Down District.

Rostrevor had a population of 2,800 in the 2011 Census.

Name
The first part of the name "Rostrevor" comes from the Irish word ros, meaning a wood or wooded headland. The second part of the name comes from Sir Edward Trevor from Denbighshire in Wales, who settled in the area in the early 17th century and was succeeded by his son Marcus Trevor, who later became Viscount Dungannon. Walter Harris, writing in 1744, mistakenly believed that the first part of the name came from Sir Edward Trevor's wife Rose, a daughter of Henry Ussher, Archbishop of Armagh. His etymology was later repeated by some other writers. Before Sir Edward Trevor's renaming of the area it was known as Caisleán Ruaidhrí (), anglicised "Castle Rory" or "Castle Roe", after one of the Magennis lords of Iveagh.

Today the spelling Rostrevor is used for the village, while the spelling Rosstrevor is used for the townland.

Places of interest
Nearby Cloughmore is a 50-ton granite boulder perched on the slopes of Slieve Martin, 1,000 ft above the village of Rostrevor, and known locally as 'the big stone'. It was deposited there by retreating glaciers during the Last Glacial Maximum. Local legend states that the stone was thrown by Irish mythological hero and frequent giant Finn McCool from the Cooley Mountains, on the other side of Carlingford Lough, to settle a fight with a local frost-giant named Ruiscairre, burying him underneath the boulder. Walking around the stone seven times will allegedly bring good luck.

The old church, supposedly built on an original site established by St Brónach, stands in the graveyard on the Kilbroney road. It became a listed building in 1983.

In the village's Catholic church is the bell of Brónach, dating from around 900 A.D. There are many stories of how the bell used to scare locals walking past St Bronach's church on stormy nights. All they could hear was a mighty sound and did not know the source; many believed it to be a calling from God. It was said that the ringing of the bell warned of rough water on the lough. In 1885, the bell was found in the fork of an old oak tree, where it had been hidden many years before, probably at the time of the Reformation.

The village has two rivers, the Ghan and the Fairy Glen, so named because many fairies are suspected of living along the banks of the river.

People

Rostrevor is believed to be the birthplace of Somerled, founder of Clan Donald and Lord of Argyll, Kintyre and Lorne, in the mid 12th century.
Rostrevor was the birthplace of Major General Robert Ross-of-Bladensburg, a British commander during the War of 1812. Ross's Monument stands above the Warrenpoint Road on the edge of the village. It is a tall granite obelisk erected to his memory in 1826.  The Ross Family lived at Kilbroney Park.
Rostrevor is the birthplace of Ben Dunne, founder of the chain store Dunnes Stores.
Sir Francis Stronge lived in Kilbroney House.
Former Irish President Mary McAleese and her family lived in Rostrevor village centre before she was elected to office in 1997.
Irish Folk group The Sands Family live in Rostrevor.
 Another resident of Rostrevor for a time was Eurovision winner, Dana.
T. K. Whitaker, economist and a pivotal figure in the development of the Republic of Ireland, was born in Rostrevor to a father from County Westmeath and a mother from County Clare. The family later moved to Drogheda.
Catherine McGrath, country singer, is from the village.
Cathal McCabe, poet, who grew up in nearby Warrenpoint, has lived in and near Rostrevor since 2004.
Laurence McGivern, Irish Paralympic swimmer and World Bronze Medalist (Canada 2013) was also born in Rostrevor.

Education
Kilbroney Integrated Primary School
Killowen Primary School
St. Bronagh's Primary School
Ywam Rostrevor

Horse Tram
Rostrevor Tram station opened on 1 August 1877 with a horse-drawn tram service to Warrenpoint. It closed in February 1915.

Demography
On Census Day (27 March 2011) the usually resident population of Rostrevor Settlement was 2,800, accounting for 0.15% of the NI total. Of these:
 21.14% were under 16 years old and 14.57% were aged 65 and above;
 48.68% of the population were male and 51.32% were female; and
 88.96% were from a Catholic community background and 7.75% were from a 'Protestant and Other Christian (including Christian related)' community background.

Sport
The local Gaelic Athletic Association (GAA) club is St Bronagh's. The local association football club is Rossowen F.C.

See also
List of villages in Northern Ireland
List of towns in Northern Ireland
Rostrevor College, a large school in Adelaide, Australia, named after 'Rostrevor House', the main historic mansion residence constructed on the site in 1878 which itself was named after Rostrevor, Northern Ireland.

References

External links

Villages in County Down
Townlands of County Down
Seaside resorts in Northern Ireland
Civil parish of Kilbroney, County Down

Rostrevor


Bartel may refer to:

Bartel, one of the companions of Saint Nicholas

Given name
Bartel J. Jonkman (1884–1955), U.S. politician
Bartel Leendert van der Waerden (1903–1996), Dutch mathematician

Surname
Beate Bartel, a member of the German band Liaisons Dangereuses
Jimmy Bartel (born 1983), Australian rules footballer
Jonny Ray Bartel, member of the American band The Knitters
Kazimierz Bartel (1882–1941), Polish mathematician, diplomat and politician
Mateusz Bartel (born 1985), Polish chess grandmaster
Max Bartel (1879–1914), German entomologist
Paul Bartel (1938–2000), American actor, writer and director
Richard Bartel (born 1983), American football player
Ryszard Bartel (1897–1982) Polish aeronautical engineer and aircraft designer

See also
 Bartell (disambiguation)
 Bartels (disambiguation)

Russian Mennonite surnames

Bartel


Emil Bologa (n. 16 aprilie 1876, Banabic – d. 2 martie 1967) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Emil Bologa s-a născut în comuna Banabic, la data de 16 aprilie 1876. A avut studii liceale. A fost comerciant, înainte de 1918 fiind președintele "Asociației comercianților români din Brașov". A decedat la 2 martie 1967.

Activitatea politică

A participat la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918 ca delegat al "Asociației comercianților români din Brașov".

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
Neamțu, Gelu, Vaida-Voevod, Mircea, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. I+II)
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Nașteri în 1876
Decese în 1976
Comercianți români

Emil Bologa


Teguin  es un jútor del raión de Labinsk del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en el borde septentrional del Gran Cáucaso, en la cabecera del Bolshói Tegin, afluente del río Urup, tributario del Kubán, 71 km al sureste de Labinsk y 202 km al sureste de Krasnodar, la capital del krai. Está enclavado entre el raión de Otrádnaya y la república de Karacháyevo-Cherkesia. Tenía 7 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Ajmetovskoye.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Тегин (Краснодарский край).
 Información sobre el municipio en un sitio web no oficial del raión .
 Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net

Localidades del raión de Labinsk del krai de Krasnodar

Teguin (Krasnodar)


مروان إسكندر (ولد في 1938) هو اقتصادي لبناني.

نبذة
حصل على بكالوريوس وماجستير اقتصاد من الجامعة الأميركية في بيروت. وليسانس حقوق من الجامعة اللبنانية ودراسات عليا من جامعة أكسفورد. درّس في كلية بيروت الجامعية. عمل مستشارا لرئيس شركة كات. تولى مهمات مديرية التخطيط في مجموعة النهار. أسس مكتب دراسات اقتصادية. عمل مستشارا غير مقيم لعدد من الدول العربية النفطية. شارك في لجنتين لتقييم خطواط تصحيح أوضاع الأقتصاد اللبناني. أسس مصرفا عربيا في باريس

أعماله
 الضمان الاجتماعي في لبنان وتأثيراته الاقتصادية، 1962
 الذهب، الاسترليني، الدولار، 1978
 الدعم العربي النفطي، 1973
 الكتاب السنوي عن الاقتصاد اللبناني، من 1981 حتى 2006
 غيوم فوق الكويت، 1991
 السراب الذهبي، رواية باليابانية، 1992
 وجوه لبنانية، بالاشتراك مع زوجته، 1994
 الدور الضائع - لبان وتحيات القرن الواحد والعشرين، 2000
 رفيق الحريري وقدر لبنان، 2006

وصلات خارجية

مراجع

اقتصاديون لبنانيون
حقوقيون لبنانيون
مواليد 1938
أشخاص على قيد الحياة
خريجو الجامعة الأمريكية في بيروت
خريجو الجامعة اللبنانية

مروان إسكندر


O cabelo azul não ocorre naturalmente na pigmentação do cabelo humano,  embora o pelo de alguns animais (como pelagens de cães) seja descrito como azul. Alguns humanos nascem com cabelo preto-azulado, que é preto com uma tonalidade fria e arroxeada sob a luz.

O cabelo azul tem uma longa história de usos artísticos e literários.

Moda
O político inglês do século XVIII, Charles Fox, era um macaroni em sua juventude e tingia o cabelo com pó azul.

Em 1913-1914, pouco antes da Primeira Guerra Mundial, havia uma moda de cabelos tingidos de cores vivas em diferentes tons, como azul, violeta ou esmeralda. Isso começou em Paris e depois se espalhou para outras cidades, como Londres. Em 1924, o primeiro cabeleireiro de celebridades, Monsieur Antoine, pintou o cabelo de seu cachorro de azul. Uma cliente influente, Lady Elsie De Wolfe Mendl, adotou o mesmo estilo e isso deu início a uma nova moda.  Mais tarde, no século XX, as senhoras maduras usavam um enxágue azul para esconder cabelos grisalhos, com função semelhante aos matizadores dos dias atuais. Isabel Bowes-Lyon foi uma criadora de tendências e o pico de popularidade dessa moda foi o período após a Segunda Guerra Mundial.

Na temporada de moda de outono de 2007, estilistas como Marc Jacobs e Duckie Brown tingiram o cabelo de suas modelos de azul para dar a elas um visual punk chocante.  Em 2011, o enxágue azul tornou-se moda novamente e os exemplares incluíram Kate Bosworth com um estilo dip-dye de pontas turquesa, enquanto Thakoon Panichgul continuou a apresentar modelos com cabelos totalmente azuis vibrantes.

Um corante sintético usado para colorir o cabelo de azul foi a 1,4,5,8-tetraaminoantraquinona preparada como Disperse Blue 1 com água e dispersante lignosulfonato. Este é um corante semi-permanente, pois as moléculas de corante não penetram no córtex do cabelo e, portanto, são desbotadas na lavagem subsequente. Não é usado nos EUA, pois é considerado cancerígeno.

Causas ocupacionais
O cabelo dos trabalhadores que entram regularmente em contato próximo com cobalto ou anil pode ficar azul por causa da mistura do pó da substância nos folículos pilosos. A cor nesses casos não é meramente superficial.

Animais

Algumas variedades de coelho foram criadas com pelo azul, como a raça belga, o Blue of Sint-Niklaas.  Este era um azul celeste claro com um reflexo branco. Outras raças de coelho azul são mais escuras e existem cerca de 45 tonalidades ou texturas diferentes reconhecidas pelos juízes do programa.

Existem várias raças de cães que podem ter pelagem azul, incluindo o Kerry Blue Terrier, Bluetick Coonhound e Grande azul da Gasconha. Isso ocorre de duas maneiras principais: de uma diluição ou prateamento de uma pelagem preta de modo que seja vista como cinza-azulada; ou de um efeito merle que mistura preto e branco para ser visto como azul marinho.  Cães com pelagem azul são frequentemente propensos a alergias de pele.

A lã das ovelhas pode ser um cinza azulado natural, como a ovelha azul do Himalaia, ou pode ser tingida de azul como raddle ou para torná-los mais visíveis em condições de neve.

As raças de bois referidas como Blue Roane eram abundantes séculos atrás e parte dessa genética de alguma forma evoluiu para um leve tom de azul em alguns bovinos Holstein.

A pelagem de vários outros animais é chamada de azul, incluindo a dos cavalos ruão azuis, o gato azul russo e a variante azul da pelagem da raposa-do-ártico.

Representações artísticas

Retratos
O cabelo azul foi descrito como uma "estética sagrada" no Antigo Egito e na Mesopotâmia, onde o lápis-lazúli era usado na arte funerária e na estatuária.

Muitas pinturas coloridas das tribos anglo-saxônicas após a partida das tropas romanas apresentam mulheres com cabelos azuis. De acordo com Gale R. Owen-Crocker em Dress in Anglo-Saxon England, "o uso de cores na arte anglo-saxônica não é realista... e não há necessidade de presumir que a tinta foi usada no cabelo".

As representações do Buda geralmente apresentam cabelos azuis, às vezes de um tom brilhante. Esta convenção artística enfatiza o elemento azul no cabelo 'preto-azulado', considerado uma das 32 características físicas especiais do Buda.  Traços de pigmento azul antigo podem ser vistos nos sulcos do cabelo de alguns dos Budas 4-6C conhecidos como os 'Budas de Qingzhou' encontrados em um antigo fosso de pátio de escola na China em Qingzhou (Xantum) em 1996, exibido em exibição em Londres e muitos outras capitais mundiais.

Obras literárias

Em algumas obras de Homero, é dito que os personagens têm cabelos ou sobrancelhas azul escuro (kyaneos) quando estão com raiva ou em um estado emocionalmente intenso.  Por exemplo, a barba de Odisseu tornou-se azul-escura quando ele foi transformado por Atena ao voltar para casa para confrontar os pretendentes de sua esposa.  Outros deuses gregos também foram mostrados como tendo cabelos azuis.  Esta imagem pode originar-se do mito egípcio, no qual se dizia que seus deuses tinham cabelos de lápis-lazúli.   Na mesma linha, personagens da Bíblia, como Eva, Lea e Raquel são frequentemente retratadas com uma cor de cabelo "azul-celeste".  As cores na Grécia e no Egito antigos também eram mais expressivas do que naturais: o azul ou o ouro indicavam a divindade devido à sua aparência não natural e associação com materiais preciosos.

A Fada com Cabelo Turquesa é um personagem importante em Pinóquio. Ela é frequentemente intitulada como a "Criança de Cabelo Azul" e até tem um capítulo em As Aventuras de Pinóquio dedicado a este título.  Os críticos literários ofereceram interpretações variadas de sua cor de cabelo. Pode invocar associações com "o inefável ou infinito", com o céu italiano, ou com a Virgem Maria, que muitas vezes é mostrada com um manto azul.

A cor azul possuía associações aristocráticas na Europa durante o segundo milênio, e essa ligação com o sangue azul foi refletida na história de Charles Perrault sobre o Barba Azul.  Na visão de Maria Tatar, a cor de sua barba sugere origens sobrenaturais.

Na cultura popular

Música
Loredana Bertè, Katy Perry, Lady Gaga, Halsey e Alissa White-Gluz já pintaram o cabelo de azul.

Outras mídias visuais
A personagem de desenho animado Marge Simpson é retratada como tendo cabelo azul, assim como vários outros personagens de Os Simpsons, como Chief Wiggum e Milhouse.

O personagem de Jok Church, Beakman, também tem cabelo azul, o que é uma referência retrógrada, segundo o criador, a uma versão mais antiga do Superman, que também tinha uma tonalidade azul no cabelo.  Um caso semelhante de cabelo preto azulado também pode ser visto em Batman (Bruce Wayne) em seus quadrinhos mais antigos.

Personagens de anime às vezes têm cabelo azul, incluindo Bulma da popular série Dragon Ball, Mana Takamiya da série Date A Live, Sailor Mercúrio da série Sailor Moon e Rei Ayanami do Neon Genesis Evangelion . Um autor, ao escrever sobre Rei, vê a cor de seu cabelo como um marcador tanto de sua 'sobrenaturalidade' quanto de sua introversão.  Strong Bad, da série animada da web Homestar Runner, chama atenção a essa tendência afirmando enfaticamente que, para ser um personagem de anime adequado, "Você precisa ter cabelo azul!".

Gênero e sexualidade
A história em quadrinhos de 2010 Azul é a cor mais quente e sua adaptação para o cinema de 2013 apresentam uma relação lésbica entre uma adolescente e uma estudante de arte de cabelo azul. Estas duas obras foram forte influência para lésbicas e meninas bissexuais adotarem o cabelo azul como maneira de se codificar como mulheres que se relacionam com mulheres.

Em setembro de 2021, um comentário do usuário @___johnny.sins___ na plataforma TikTok respondia a um outro usuário com a frase "Of course you have blue hair and pronouns" (em português: "É claro que você tem cabelo azul e pronomes"), em referência à grande quantidade de pessoas queers que adotaram o cabelo azul e que exibem seus pronomes de gênero neutro em suas descrições. No mês seguinte, um usuário do Tumblr compartilhou a frase utilizando uma cena de Neon Genesis Evangelion, no qual a personagem Rei Ayanami é retratada recebendo este comentário. Após a imagem viralizar no Twitter e Reddit, "blue hair and pronouns" se tornou uma expressão viral para se referir a este demográfico.

Cores de cabelo
Modificação corporal
Tintas

Cabelo azul


Masfjorden es un municipio en la provincia de Hordaland, Noruega. Masfjorden fue separado de Lindås el 1 de marzo de 1879. Tiene una población de 1704 habitantes según el censo de 2015.

El municipio está ubicado alrededor del fiordo de mismo nombre que divide casi por comoleto el municipio de norte a sur. Un cable ferry conecta esas dos partes. La mayoría de la población se encuentra en Nordbygda, al norte. Sin embargo, el consejo local está ubicado en el sur.

Información general

Nombre
El nombre en nórdico antiguo era Matrsfjörðr. El primer elemento es el genitivo del antiguo nombre del fiordo Matr.

Escudo de armas
El escudo de armas es de los tiempos modernos. Se les concedió el 28 de septiembre de 1990. El escudo muestra tres heldrer, una herramienta tradicional que sirve para sujetar una cuerda alrededor de una carga. Tiene el propóstio de simbolizar la unidad.

Referencias

Municipios de Hordaland

Masfjorden


Portugal nahm in London an den Olympischen Spielen 2012 teil. Es war die insgesamt 23. Teilnahme an Olympischen Sommerspielen. Vom Comité Olímpico de Portugal wurden 75 Athleten in 13 Sportarten nominiert.

Fahnenträgerin bei der Eröffnungsfeier war die Judoka Telma Monteiro.

Teilnehmer nach Sportarten

Badminton

Judo

Kanu

Kanurennsport

Leichtathletik
Laufen und Gehen

Springen und Werfen

Radsport

Straße

Mountainbike

Reiten

Rudern

Schießen

Schwimmen

Segeln
Fleet Race

Match Race

Tischtennis

Trampolinturnen

Triathlon

Turnen

Weblinks

Einzelnachweise

Portugal
Sommerspiele 2012

Olympische Sommerspiele 2012/Teilnehmer (Portugal)


Sorthovedet hejre () er en fugleart, der lever i det subsahariske Afrika.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Afrikas fugle
Hejrer

Sorthovedet hejre


الشارة قد تدّل على:

 الشارة، وهي علامة هيئة ما.
 الشارة، وهي ما يكون في بداية (ونهاية) أي فيلم أو مسلسل أو برنامج تلفزي أو برنامج إذاعي أو لعبة إلكترونية.

شارة (توضيح)


Richard Laurence Millington Synge FRS (født 28. oktober 1914 i Liverpool, død 18. august 1994 i Norwich) var en britisk biokemiker, der i 1952 modtog nobelprisen i kemi sammen med Archer Martin for sine bidrag til kromatografi.

Synge blev uddannet på Winchester College og Trinity College, Cambridge. Han tilbragte hele sin karriere med at forske på Wool Industries Research Association, Leeds (1941–1943), Lister Institute for Preventive Medicine, London (1943–1948), Rowett Research Institute, Aberdeen (1948–1967) og slutteligt på Food Research Institute i Norwich (1967–1976).

Det var i sin tid i Leeds, hvor han arbejede sammen med Archer Martin, at han udviklede partitionskromatografi, der er en teknik til at separere blandinger med ensartede kemikalier, som var med til at revolutionere analytisk kemi. Mellem 1942 og 1948 studerede han peptider i proteingruppen gramicidin, som senere blev brugt af Frederick Sanger til at bestemme strukturen på insulin. I marts 1950 blev han udnævnt til Fellow of the Royal Society. I forbindelse med udnævnelse blev der skrevet:

Han var kasserer i Chemical Information Group i Royal Society of Chemistry og var professor på instituttet Biological Sciences ved University of East Anglia fra 1968–1984.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Synge's Nobel Foundation biography
 Synge's  Nobel Lecture Applications of Partition Chromatography

Kemikere fra Storbritannien
Nobelprismodtagere i kemi
Medlemmer af Royal Society
Personer fra Liverpool

Richard Laurence Millington Synge


සුකුතේස්වර දේවාලය පිහිටියේ ඉන්දියාවේ ඔඩිෂාවේ භුබනේස්වර් පැරණි නගරයේ ය. මෙය ජනතාවගේ රැස්වීම් සඳහා වැදගත් වේ. මෙම දේවාලයේ වන්දනාවට ලක්වන ප්‍රධාන දේව ප්‍රතිමාව වන්නේ මධ්‍යයේ පිහිටි ශිව ලිංගයයි. මෙම දේවාලය මහා ශිවරාත්‍රී, චණ්ඩිපාඨ සහ රුද්‍රාභිෂේක වැනි විවිධ ආගමික උත්සව සඳහා භාවිතයට ගැනේ.

පිහිටීම

මෙම දේවාලය පිහිටියේ ගෞරි සංකර දේවාලයෙන් විහිදෙන ගංගා-යමුනා මාර්ගයේ දකුණු පස ලිංගරාජ වෙළඳ සංකීර්ණයට පසුපසිනි. ගංගා-යමුනා පරිශ්‍රයේ නිරිතදිගින් පිහිටි මෙය ලාඛේස්වර දේවාලයට බටහිරින් පිහිටා ඇත. මෙහි වන්දනාවට ලක්වන ප්‍රධාන දෙවියා වන ශිව ලිංගය වෘත්තාකාර යෝනි පීඨයක් මත පිහිටුවා ඇත. ජීවමාන දේවාලයක් වන මෙය නැගෙනහිරට මුහුණලා පිහිටා ඇත.

සම්ප්‍රදායයන් සහ පුරාවෘත්ත
බහුවිධ හිමිකාරීත්වයක් ඇති මෙය පෞද්ගලික දේපළකි. මෙම දේවාලය පවත්වාගෙන යනු ලබන්නේ දමෝදාර් මිෂ්රා නම් දේවාලයේ ප්‍රධාන පූජක තැන විසිනි.

මෙම දෙවොල ආසන්න වශයෙන් ක්‍රි.ව. 16වන සියවසට අයත් යැයි අනුමාන කෙරේ. මෙම ගොඩනැගිල්ලේ ව්‍යූහය, වන්දනාවට ලක්වූ දේවතාවා සහ නවග්‍රහ පනේලය මේ සඳහා පාදක කොටගෙන ඇත. ප්‍රදේශයේ ප්‍රදේවාසීන්ට අනුව මෙම දේවාලය කේශරීවරුන් විසිනි. ජීවමාන දෙවොලක් වන මෙහි මහා ශිවරාත්‍රී, චණ්ඩිපාඨා සහ රුද්‍රාභිෂේක වැනි උත්සව සැමරීම සිදුවේ. එසේම නූල් මංගල්‍යය, විවාහ ගිවිස ගැනීම් ආදී කටයුතු ද මෙහි දී සිදු කෙරේ.

ගෘහනිර්මාණ ලක්ෂණ
මෙම දේවාලය පීඨ දෙවොල් සම්ප්‍රදායය අනුව නිර්මාණය කොට ඇත. නැගෙනහිරින් මෙම දෙවොල ලාඛේස්වර දේවාලයේ ප්‍රාකාරයෙන් සීමා වේ. බටහිරින් විවෘත පරිසරයක් පිහිටි අතර, උතුරින් ගංගා-යමුනා මාර්ගයෙන් මායිම් වේ. දේවාලයට දකුණින් පෞද්ගලික නිවාස ගොඩනැගිලි දැකිය හැකි ය. මෙ දේවාලය නැගෙනහිරට මුහුණලා පිහිටා ඇත.

සැලැස්ම අතින් මෙම දේවාලය විමාන ආකාරයක් ගන්නා අතර ඉදිරි ද්වාර මණ්ඩපයක් ද ඇත. විමාන කොටස වර්ග මීටර 2.80ක ක්ෂේත්‍රඵලයකින් යුත් අතර, පූර්ව ද්වාර මණ්ඩපයේ  දිග මීටර 0.55කි. රැස්වීම් කටයුතු සඳහා දේවාලය ඉදිරිපිට වර්ග මීටර 3.25ක වර්ගඵලයකින් යුත් නූතන ශාලාවක් ද ඉදිකොට ඇති අතර, එය ජගමෝහනය ලෙස භාවිතයට ගැනේ. පංචරථ ස්වභාවය්ක ගන්නා මෙහි මධ්‍ය රාහ අංගයක් සහ රාහයේ දෙපස පිහිටි අනුරථ සහ කණිකා පාග යුගල බැගින් යුක්ත වේ. උච්චත්වය සැලකූ විට, විමානය පීඪ සම්ප්‍රදායයෙන් යුත් අතර, එහි උස මීටර 1.57කි. දේවාලයේ පහළ සිට ඉහළට පිළිවෙලින් බාදා, ගන්දි සහ මස්තක යන කොටස් දැකගත හැක. තෙබදුම් බාදා අංගයක් ඇති බැවින් මෙය ත්‍රියංග බාදාවක් වන අතර එහි උස මීටර 1.57කි. (පභාගය මීටර 0.38, ජංඝා මීටර 0.86, බරන්ද මීටර 0.33) ගන්දි නම් කොටසේ පේසා තුනක් ඇති අතර එය උසින් මීටර 1.50කි. මස්තකයේ දර්ශීය ඔරිස්සානු දේවාලයක දක්නට ලැබෙන බේකි, ආමලක, ඛාපූරි සහ කලස යන අංග දක්නට ලැබේ. එහි උස මීටර 0.90කි.

දේවාලයේ ලැටරයිට් පාෂාණයෙන් තැනූ ප්‍රාකාරයක් ඇති අතර, එය වර්ග මීටර 10.10ක වර්ගඵලයක් වටා දිවෙයි. මීටර 1.43ක උසින් යුත් මෙහි ඝනකම මීටර 0.35කි.

රාහ නිකේතන සහ පාර්ශ්ව දේවතා
ජංඝා කොටසේ උතුරු, දකුණු සහ බටහිර පැතිවල රාහ නිකේතන දක්නට ලැබේ. මේවා පෙනුමෙන් සමාන අතර උස මීටර 0.50 x පළල මීටර 0.46 යන මිනුම්වලින් යුත් අතර ගැඹුර මීටර 0.20කි. නිකේතන තුළ දක්නට ලැබෙන රූප මෑතකාලීනව තැන්පත් කළ ඒවා වේ.

මෝස්තර අංග
උළුවහු කණු මීටර 1.10ක උසින් සහ මීටර 0.56ක පළලින් යුක්ත ය. එය තනි සිරස් තීරුවක් සහිත අතර එය නවීකරණය කළ එකකි. ලලාටබිම්බ නම් කොටසෙහි ද්විත්ව පෙති සහිත පද්මයක් මත හිඳගත් ගජලක්ෂ්මී දෙවඟන ඇතුන් පිරිවරා සිටිනු දැක්වේ. උළුවහු කණුවලට ඉහළින් වූ ස්තරයේ පද්මාසනයෙන් හිඳගත් නවග්‍රහයන් දැක්වේ.

මෙහි ඉදිකිරීම් මාධ්‍යය ලැටරයිට් වන අතර වියළි පෙදරේරු ක්‍රමය යොදාගෙන ගොඩනගා තිබේ. මෙහි කාලිංග ගෘහනිර්මාණ ශෛලියේ ලක්ෂණ දක්නට ලැබේ.

සංරක්ෂණ තත්ත්වය
මෑතකාලීනව සිදුකරන ලද නවීකරණ කටයුතු හේතුවෙන් මෙය තරමක් හොඳ තත්ත්වයෙන් සංරක්ෂනය වී පවතියි.

ශ්‍රේණිය (A/B/C)
i) ගෘහනිර්මාණ ශිල්පය: B
ii) ඓතිහාසික: C
iii) සංවිධානික: C
iv) සමාජ/සංස්කෘතික: C

මේවාත් බලන්න
 භුබනේස්වර්හි දේවාල ලැයිස්තුව

ආශ්‍රේයයන්

වැඩිදුර කියවීමට
 සුකුතේස්වර ශිව දේවාලය, භුබනේස්වර්, දිස්ත්‍රි. ඛුර්දා

භුබනේස්වර්හි හින්දු දේවාල

සුකුතේස්වර දේවාලය


.ne ist die länderspezifische Top-Level-Domain (ccTLD) des Staates  Niger. Sie wurde am 24. April 1996 eingeführt und zunächst vom Unternehmen Sonitel in Niamey verwaltet, das 2016 im Unternehmen Niger Telecom aufging.

Besonderheiten
2007 geriet die Top-Level-Domain in Verruf, nachdem ein kanadischer Unternehmer mit .ne einen ähnlichen Vertrag ausgehandelt hatte wie zuvor mit .cm. Ziel war es, Besucher auf Werbeseiten umzuleiten, die einen Tippfehler bei der Eingabe einer .net-Domain machen.

Weblinks
 Offizielle Website der Vergabestelle

Einzelnachweise

Länderspezifische Top-Level-Domain
Medien (Niger)

.ne


Les Neidiaceae sont une famille d'algues de l'embranchement des Bacillariophyta (Diatomées), de la classe des Bacillariophyceae et de l'ordre des Naviculales.

Étymologie
Le nom de la famille vient du genre type Neidium, dérivé du grec  diminutif de ναύς / nays, bateau.

Description

Distribution

Liste des genres
Selon  :
 Muelleria (Frenguelli) Frenguelli, 1945
 Neidiomorpha Lange-Bertalot & Cantonati, 2010
 Neidiopsis H.Lange-Bertalot & D.Metzeltin, 2001
 Neidium Pfitzer, 1871  genre type
 Scoliopleura Grunow, 1860

Systématique
Le nom correct complet (avec auteur) de ce taxon est Neidiaceae Mereschkowsky, 1903.

Liens externes

Notes et références

Famille d'algues (nom scientifique)
Naviculales

Neidiaceae


Fedelm Noíchride [] ("Fedelm Neun-Herz"), auch Fedelm Noíchrothach ("Fedelm Neunmalschön"), ist der Name einer Sagengestalt aus der keltischen Mythologie Irlands.

In der Táin Bó Cuailnge ("Der Rinderraub von Cooley") ist Fedelm Noíchride die Tochter des Königs von Ulster, Conchobar mac Nessa und die Gattin Cairbre Nia-Fers, des Königs von Tara. Sie beginnt ein Liebesverhältnis mit dem Ulter Helden Cú Chulainn, obwohl in einer späteren korrigierten Fassung des Textes ihre Dienerin die Liebhaberin gewesen sein soll. Nach Cairbres Tod durch die Hand Cú Chulainns heiratet Fedelm Conall Cernach, der ihren Sohn Erc mac Cairbri Niad-Fer aus Rache für Cú Chulainns Ermordung erschlagen hatte.

In der Erzählung Fled Bricrenn ("Bricrius Fest") wird Fedelm Noíchride als Gattin des Kriegers Loegaire Buadach genannt.

Siehe auch
 Liste keltischer Götter und Sagengestalten
 Mythen und Sagen aus Irland
 Keltische Frauen

Literatur
 Bernhard Maier: Lexikon der keltischen Religion und Kultur (= Kröners Taschenausgabe. Band 466). Kröner, Stuttgart 1994, ISBN 3-520-46601-5, S. 122.

Weblinks
 Patricia Monaghan: The Encyclopedia of Celtic Mythology and Folklore. Infobase Publishing, 2004, ISBN 1-4381-1037-5, S. 181. (books.google.at)
 Ann Dooley: Playing the Hero: Reading the Irish Saga Táin Bó Cúailnge. University of Toronto Press, 2006, ISBN 0-8020-3832-8, S. 169. (books.google.at)

Irische Sagengestalt
Ulster-Zyklus

Fedelm Noíchride


කාණ්හෙරී ලෙන් (කාණ්හෙරී-ගුහා) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ඉන්දියාවේ මුම්බායි හි බටහිර පෙදෙසේ පැරණි සල්සෙට් දිවයිනේ සංජේ ගාන්ධි ජාතික උද්‍යානයෙහි වූ විශාල බැසෝල්ට් කඳු ගැටයක පිහිටි ලෙන් සමූහයකි. මෙහි ක්‍රි.ව. 1වන සියවසේ සිට 10වන සියවස දක්වා කාලයට අයත් බෞද්ධ ප්‍රතිමා, කැටයම්, සිතුවම් සහ අභිලේඛන හමුවේ. කාණ්හෙරී යන වදන සම්භවය වී ඇත්තේ "කළු කන්ද" යන අරුතැති කෘෂ්ණගිරි නම් සංස්කෘත වදනෙනි.

ආශ්‍රේයයන්

වැඩිදුර කියවීමට

 Nagaraju, S. (1981). Buddhist Architecture of Western India, Delhi: Agam Kala Prakashan.

බාහිර සබැඳි

Archaeological Survey of India, "Kanheri Caves"
Walking through the Historical Timeline of Buddhism
Kanheri Caves
Kanheri Caves Decoded is an online documentary video
A detailed Review of Kanheri Caves and Sanjay Gandhi National Park: Read this before you go.

ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ආරාම
දැවැන්ත බුද්ධ ප්‍රතිමා
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ලෙන්
ඉන්දියානු ශෛලමය ගෘහනිර්මාණ ශිල්පය
ඉන්දියාවේ පැරණි ජනාවාස පැවති ස්ථාන

කාන්හෙරී ලෙන්


Demirhan Baylan (d.25 Aralık 1970, Sivas, Divriği) besteci, müzisyen, ses mühendisi, modern düşünür ve yazar.

Müzik kariyerine bas gitarist olarak başlayıp, daha sonra buna şarkı yazarlığı ve ses mühendisliğini de eklemiştir. Eğitim hayatı Yıldız Teknik Üniversitesi'nde Mimarlık'la başlamış fakat bunu tamamlamadan Berklee College of Music'e giderek burada Müzik Prodüksiyonu ve Mühendisliği lisansı almıştır. 1999'da Türkiye'ye döndükten sonra İstanbul Bilgi Üniversitesi ve Yıldız Teknik Üniversitesi'nde ses mühendisliği dersleri vermiştir. Bu arada Deneyevi isimli canlı müzik kayıt stüdyosunu kurmuştur.

Müzikal ve Sanatsal Yaklaşımı

Müzik tarzı ilk dönemlerinde elektronik, enstrümantal ve deneysel bir noktadan başlayıp üçüncü albümüyle beraber şarkı yazarlığı ve hikâyeciliğe yönelmiştir. Tüm solo çalışmalarının ortak noktası müziğin bestelenmesi, icrası ve özellikle kaydedilmesinin tamamen kendisi tarafından yapılmış olmasıdır. Yapı itibarıyla pop ve Rock stilleri ağırlık kazanmakla birlikte gerek söz yazarlığı gerekse icracılık konusundaki sıradışılığı geniş kitlelerce tanınmasına engel teşkil etmiş olmasına rağmen, dünya müzik endüstrisi üzerine yazdığı kitapta da belirttiği üzere "merkezinde kendisinin olduğu ürünlerinin ve fikirlerinin dünyaya yayılabilmesi için çeşitli formüller" denemiştir. Bu eylemlerin başlangıcı kendi firmasını kurarak müziğini yaymaya başladığı 2003 tarihli Anlamlı Hatalar'dır. Daha sonra 2006 tarihinde Deli Fatma'nın Bilmeceleri projesinde dinleyiciden ekonomik destek alarak piyasada varolmayı hedeflemiştir. 2008 tarihi itibarıyla yine aykırı bir proje üreterek The Fool Is The Devil isimli albüm ve kitaptan oluşan çalışmasını başlangıç olarak dünya çapında 12 kişiyle paylaşmış ve bir nev'i zincir oluşmasını öngörmüştür. Bu projeyi aynı zamanda içeriğinden bağımsız olarak dünya müzik endüstrisine alternatif bir yöntem önerme çabası olarak tanımlamıştır. Enstrümanist olarak yer aldığı projeler caz, modern müzik ve de rock olarak gruplanabilir.

Politik Duruş
Çeşitli yerlerde hakkında "Anarşist" ve/veya "sosyalist" olduğuna dair tanımlamalar çıkmış olmakla birlikte kendisinin bunları kabul ettiği herhangi bir kaynak bulunmamaktadır. Şimdilik tek kitabı olan Wolpadinga biraz pasifist, liberal/sosyal demokrat izler taşımakla beraber bu görüşlerin doğrudan savunulduğuna dair bir gönderme mevcut değildir. Ancak agnostik ve septik olduğu kesindir. Müzikal kariyerine Türkiye'nin sol söyleme sahip önde gelen gruplarından biri olan Bulutsuzluk Özlemi'nde başlamıştır ve bu sayede ağırlıklı olarak İnsan Hakları'nı destekleyen etkinliklerde yer almıştır. 2005 ve 2006 yıllarında Barışarock inisiyatifinin konserlerinde de çalmıştır.

Bildiğin Şeyler (Yangın) şarkısını Sivas Katliamı'nda yaşamını yitirenlere ithaf etmiştir.

İlginç Notlar
 İlk albüm çalışması Kazık Marka'nın çoğaltımını kendisi kasetten kasete kopyalayarak, satışını da dönemin önemli merkezi Akmar Pasajı'nda elden yaptı. Şu anda kaç tane kopyanın olduğu bilinmiyor. İlk çoğaltmada birkaç farklı "master" kullanıldı. Bu sebeple birkaç farklı Kazık Marka var. Kazık Marka o yılların ilgi çekmiş kitabı İngvar Ambjornsen "Beyaz Zenciler"in en son satırı.
 Hayallerimin Tepeleri'nde bir şarkıda davulda Moğollar'dan Engin Yörükoğlu yer almıştı. Jazz Stop isimli kulüpte Demirhan Baylan tarafından oldukça minimum şartlarda canlı olarak kaydedilmiş bir cover şarkıydı bu; Hey Joe. İlginç olan albüme bu şarkının Jimi Hendrix'in olduğu şeklinde yanlış yazılmasıdır. Aslında şarkının kime ait olduğu tam olarak bilinmemektedir. Komik olan da buradaki kayıtta şarkının sözlerinin de biraz "atılmış" olmasıdır.
 Deli Fatma'nın Bilmeceleri projesi katılan ilk 100 kişiye özel olarak hazırlanmış bir albüm vaadiyle yola çıktı. Gerçekten de herkes için özel tasarlanmış albümler üretidi ve gönderildi. Eğer 100 kişiye ulaşılabilseydi albüm piyasaya çıkarılacaktı. Ulaşılamadı. Böylelikle sadece 74 kopya yapıldı. Tüm proje her albümde 18 aynı, ve birer farklı şarkı olarak tasarlanmıştı. Yani aslında projede 118 tamamen orijinal, kaydedilmiş eser kullanıldı.
 2008 tarihli The Fool Is The Devil şifreli bir zip dosyası olarak başlangıçta 12 kişi download etsin diye internet sitesine konuldu. Kimsede şifre olmamasına rağmen bir ay içinde 996 kez download edildi. Albümün akıbeti henüz bilinmiyor.

Solo Çalışmaları
 Kazık Marka (albüm) 1993
 Hayallerimin Tepeleri (albüm) Hades Müzik 1994
 Kocakarının Dansı (albüm) Ada Müzik 1995
 1000 Yıl (albüm) Zihni Müzik 1999
 Rengarenklerin (albüm) Zihni Müzik 1999
 Anlamlı Hatalar (albüm) Demirhan Baylan Ltd.Şti.2003
 Deli Fatma'nın Bilmeceleri Demirhan Baylan 2005
Numaralanmış, kişiye özel olarak tasarlanmış albüm projesi. Sadece 74 kopya yapılmış.
 Wolpadinga Mavi Ağaç Yayınları (Kitap) 2006
 The Fool Is The Devil Demirhan Baylan (internet, albüm/kitap) 2008
Albüm mp3 ve ogg vorbis formatlarında, kitap ise pdf olarak hazırlanmış. Bunun dışında içerik, katkıda bulunan müzisyenlerle ilgili bilgi mevcut değil. Elden ele, bedava olarak kopyalanması destekleniyor.

Bas Gitarist Olarak
 Bulutsuzluk Özlemi
 Kesmeşeker
 Mask
 Mehmet Güreli
 Yavuz Çetin
 Velvele
 Bettyween
 Serdar Öztop
 Turqumstances
 Kamran İnce ve İstanbul Modern Music Ensemble
 Pinhani

Prodüktör ve Ses Mühendisi Olarak
 Kesmeşeker Prodüksiyon/Kayıt
 Zardanadam Kayıt
 Tolga Tüzün - Mastering Engineer
 Feridun Düzağaç - Mastering Engineer
 Ayşe Tütüncü Üçlüsü - Mastering Engineer
 Önder Focan - Mastering Engineer
 Lifeline - Kayıt ve Mastering Engineer
 Cengiz Baysal - Prodüksion/Kayıt
 Selen Gülün - Prodüksiyon
 Oğuz Büyükberber - Mastering Engineer

Kaynakça
  "Sistem Sensin" Deniz Durukan Röportajı
  Türkrock Röportajı
  Aptülika Röportajı
 Wolpadinga (2006) Demirhan Baylan, Mavi Ağaç Yayınları

Dış bağlantılar
 http://www.demirhanbaylan.net/

Türk gitaristler
20. yüzyıl Türk bestecileri
21. yüzyıl Türk bestecileri
Türk bas gitaristler
Türk rock şarkıcıları
Türkçe rock
1970 doğumlular
Divriği doğumlular

Demirhan Baylan


The Mysterious Benedict Society  é uma série de televisão norte-americana de aventura e mistério baseada nos livros infantis de Trenton Lee Stewart. A série é estrelada por Tony Hale como o Sr. Benedict, que reúne quatro crianças para impedir uma emergência global. Hale também interpreta o irmão gêmeo de Benedict, Sr. Curtain, que é o fundador da escola onde as crianças se infiltram. A série estreou no Disney+ em 25 de junho de 2021 e consiste em oito episódios. Em setembro de 2021, a série foi renovada para uma segunda temporada. Em 16 de maio de 2022, foi anunciado que a segunda temporada seria lançada em setembro de 2022. Em janeiro de 2023, a plataforma anunciou o cancelamento da série apois duas temporadas.

Sinopse
Durante uma crise global chamada "A Emergência", o Sr. Benedict, um indivíduo muito talentoso e inteligente, recruta quatro crianças para uma missão perigosa de se infiltrar em um colégio interno conhecido como "O Instituto", na ilha de Nomansan.  O Instituto é uma escola dirigida pelo Sr. L.D Curtain, que usa crianças para enviar mensagens que se infiltram no subconsciente, o que permite que ele introduza ideias e pensamentos na mente das pessoas.  O Sr. Benedict envia as quatro crianças que ele recrutou para o Instituto para impedir essa nefasta e salvar o mundo das maquinações do Sr. Curtain.

Elenco

Principal
 Tony Hale como Nicholas Benedict, o líder da Misteriosa Sociedade Benedict. Ele tem narcolepsia tipo 1 com cataplexia e desmaia ao sentir emoções intensas. Auxiliado por seus fiéis associados, Benedict acampa pelo Instituto durante a maior parte da série para vigiar as crianças.
 Hale também interpreta o Dr. L.D. Curtain/Nathaniel Benedict, fundador do Instituto e irmão gêmeo há muito perdido de Benedict. Ele está trabalhando secretamente em uma máquina chamada Whisperer que está causando uma emergência mundial.
 Luke Roessler interpreta as versões jovens de Nicholas e Nathaniel.
 Kristen Schaal como Número Dois, uma associada de Benedict.
 MaameYaa Boafo como Rhonda, uma acossiada de Benedict.
 Ryan Hurst como Milligan, um acossiado de Benedict.
 Gia Sandhu como Sra. Perumal, tutora de Reynie no orfanato.
 Mystic Inscho como Reynie Muldoon, uma das crianças que Benedict recruta. Ele é inteligente e engenhoso.
 Seth Carr como George "Sticky" Washington, uma das crianças que Benedict recruta. Ele é incrivelmente inteligente e pode se lembrar de tudo o que lê.
 Trae Maridadi interpreta o jovem Sticky.
 Emmy DeOliveira como Kate Wetherall, uma das crianças que Benedict recruta. Ela sempre carrega um balde com ferramentas que pode precisar.
 Leia Bajic interpreta a jovem Kate.
 Marta Kessler como Constance Contraire, o mais jovem prodígio das crianças que Benedict recruta.

Recorrente
 Saara Chaudry como Martina Crowe, uma estudante do Instituto que compete com Reynie e Sticky e recruta Kate para seu time de tetherball.
 Katherine Evans como Jillson, uma das guias das crianças quando elas chegam ao Instituto.
 Ben Cockell como Jackson, um dos guias das crianças quando chegam ao Instituto.
 Fred Melamed como Capitão Noland, capitão do luxuoso transatlântico The Shortcut, no qual os jovens detetives viajam pelo mundo.
 Shannon Kook como o Sr. Oshiro, um professor que trabalha no Instituto e muitas vezes confunde seus alunos com quebra-cabeças e perguntas.
 Ricardo Ortiz como S.Q., filho adotivo de Curtain, que é alheio a suas más ações e faz amizade com Reynie.
 Trenna Keating como Dr. Garrison, cientista-chefe de Curtain trabalhando no Whisperer.

Episódios

Produção

Desenvolvimento
Em setembro de 2019, foi anunciado que um pedido de série para uma adaptação da série de livros de fantasia de Trenton Lee Stewart com o mesmo nome estava perto de ser concluída no Hulu. Phil Hay e Matt Manfredi escreveram o episódio piloto com James Bobin definido para dirigir. Todd Slavkin e Darren Swimmer foram definidos como showrunners da série. Em novembro de 2020, a série foi transferida para o Disney+. Em fevereiro de 2021, foi anunciado que a série consistiria em oito episódios e estrearia em 25 de junho de 2021. Em julho de 2021, Hay e Manfredi disseram que, caso a série fosse renovada para temporadas futuras, eles incorporariam e combinariam elementos da série de livros em vez de cada temporada ser adaptações diretas. Em 28 de setembro de 2021, o Disney+ renovou a série para uma segunda temporada.

Seleção de elenco
Tony Hale foi escalado em fevereiro de 2020 para interpretar os irmãos gêmeos Sr. Benedict e Sr. Curtain. Kristen Schaal, MaameYaa Boafo, Ryan Hurst, Gia Sandhu, Mystic Inscho, Seth Carr, Emmy DeOliveira e Marta Kessler foram adicionados como regulares da série, interpretando Número Dois, Rhonda, Milligan, Sra. Perumal, Reynie Muldoon, George 'Sticky' Washington , Kate Wetherall e Constance Contraire, respectivamente, em abril. Ao saber que ele havia conseguido o papel, Inscho disse que estava "emocionado" e sentiu que o elenco "fez todo o trabalho duro e esforços que [ele] colocou valer a pena".

Roteiro
Sobre interpretar Benedict e Curtain e diferenciar os personagens, Hale observou que "Ler os livros e [ver] o quão afável Sr. Benedict é - ele vem de um lugar de compaixão e amor. E então Curtain, você ouve mais sobre a história deles conforme o programa passa, mas ele tem uma tremenda dor e trauma - ele também é muito incompreendido." Hale também descreveu Benedict como uma pessoa "errática e confusa" com uma postura terrível, o que foi divertido para Hale retratar. Hale também gostou de trabalhar em suas "quedas narcolépticas" e Trenton Lee Stewart, dizendo "Apenas aquelas cores diferentes que Trenton Stewart adicionou à série. Trabalhar com um escritor como esse, e quantas reviravoltas ele coloca na série, isso é apenas um doce para um ator. É tão divertido trabalhar com ele." Ao interpretar Curtain, Hale elaborou, dizendo: "Teria sido fácil interpretar a ideia de um gêmeo malvado. Mas eu queria encontrar partes dele com a qual eu ressoava: sua humanidade, principalmente. Ele provavelmente se sente incompreendido e isso vem de sua própria dor." Hale também acrescentou que o personagem não seria o mesmo se não fosse pelo cabelo, figurino e maquiagem colocados em seu traje geral. Hale encontra partes dos personagens que são como ele para desempenhar o papel adequadamente.

Inscho observou em uma entrevista que os temas que ele esperava que os espectadores tirassem ao assistir a série seriam os de família e amizade, e Carr disse que achava que o programa era que o "impossível é possível". Falando sobre seu personagem, Carr disse que "O que eu definitivamente mais admiro é sua empatia. Eu sinto que sua empatia desempenha um papel importante em ele cuidar dos outros quando os outros realmente não se importam com ele. Então, eu sinto que, em um assim, ele é meio que um lobo solitário até encontrar seus amigos." Em outra entrevista, DeOliveira disse que a personagem Kate Wetherall é "muito divertida, ela é teimosa, aventureira, corajosa e independente" e complementou sua "vontade de ir em frente, ela nem sempre pensa em tudo, mas ela não tem medo de simplesmente pular." Falando sobre o arco da história de sua personagem na série e comentando se os espectadores podem ver mais seu personagem no conteúdo por vir, a atriz Gia Sandhu observou que a Sra. Perumal "se surpreende com o quanto ela percebe que se importa com Reynard. Ela depende dele muito mais do que esperava no começo."

Filmagens
As filmagens foram inicialmente marcadas para começar em meados de 2020 na Colúmbia Britânica, mas foram adiadas devido à pandemia de COVID-19. Começou oficialmente a filmar em 26 de agosto, com cenas filmadas em Gastown, Vancouver, em novembro. As filmagens foram concluídas em 19 de janeiro de 2021. As filmagens da segunda temporada serão transferidas para a Califórnia com o programa de créditos fiscais de cinema e TV do estado.

Efeitos visuais
A Folks VFX fornece os efeitos visuais para a série. Philippe Thibault atua como supervisor de efeitos visuais. Ele descreveu o trabalho na série como "fazendo oito pequenos filmes". Ao ser contratado como supervisor de efeitos visuais, Thibault começou a ler os livros originais, pois era importante para ele ser fiel ao material de origem para "respeitar o que foi feito e de onde está vindo". Ele também disse que seu trabalho na série era diferente de seu trabalho anterior devido aos elementos criados em CG, como partes da cidade de Stonetown e elementos em certas tomadas, sendo significativamente menos perceptíveis do que seu trabalho anterior.

Música
Theodore Shapiro e Joseph Shirley compõem a música da série. A trilha sonora de The Mysterious Benedict Society inclui várias músicas clássicas de rock. O roteirista Phil Hay observou que "a música que eles escolheram ajudou a transmitir o tom que eles estavam procurando", bem como que "Nós tivemos essa ideia juntos de que esse é um tipo de música que amamos que tem um lugar realmente específico. Esse tipo de power pop dos anos 70, nós meio que percebemos em uma estranha colisão de todas as coisas nisso, visualmente e em termos de história, que esse mundo, é o que as pessoas ouvem em nossa mente. Esse é o tipo de música que as pessoas adoram." Hay finalmente revelou que a música 'Let Your Love Flow' dos The Bellamy Brothers seria usada na série.

Marketing
A Disney lançou um trailer da série em 20 de maio de 2021, bem como arte promocional e imagens teaser.

Lançamento
A série estreou em 25 de junho de 2021, com uma estreia de dois episódios, consistiu em 8 episódios e durou até 6 de agosto de 2021.<ref>{{citar comunicado de imprensa|title=Twinning! "The Mysterious Benedict Society Debuts On Disney+ With A Super Sized Two Episode Premiere On Friday, June 25|date=21-06-2021|url=https://dmedmedia.disney.com/news/disney-plus-mysterious-benedict-society-two-episode-premiere-june-25|publisher=Disney+|lang=en}}</ref>

Recepção
No Rotten Tomatoes, a série possui um índice de aprovação de 86% com base em 22 críticas, com uma classificação média de 7.90/10. O consenso dos críticos do site diz: "The Mysterious Benedict Society'' tem uma conclusão lenta, mas seu delicioso elenco de apoio e tom brilhante contribuem para o entretenimento familiar vencedor." No Metacritic, tem uma pontuação média ponderada de 66 em 100, com base em 7 críticas, indicando "críticas geralmente favoráveis".

Referências

Ligações externas

Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2021
Séries de televisão infantis da década de 2020
Programas de televisão infantis dos Estados Unidos
Séries de televisão de mistério da década de 2020
Séries de televisão de mistério dos Estados Unidos
Séries de televisão baseadas em livros
Séries de televisão de aventura dos Estados Unidos
Programas originais do Disney+
Séries de televisão sobre órfãos
Produções televisivas adiadas devido à pandemia de COVID-19
Programas de televisão em língua inglesa
Programas de televisão produzidos pela 20th Television

The Mysterious Benedict Society


{{Ficha de taxón
| name = Carricero oriental
| image = Oriental Reed Warbler I IMG 0246.jpg
| image_caption = En Kolkata, Bengala Occidental, India.
| image_width = 240px
| regnum = Animalia
| phylum = Chordata
| classis = Aves
| ordo = Passeriformes
| familia = Acrocephalidae
| genus = Acrocephalus
| species = A. orientalis
| binomial = Acrocephalus orientalis
| binomial_authority = (Temminck & Schlegel, 1847)
| synonyms =
Acrocephalus arundinaceus orientalis
}}
El carricero oriental (Acrocephalus orientalis) es una especie de ave paseriforme perteneciente a la familia Acrocephalidae propia del Este de Asia.

 Descripción
El Carricero oriental tiene un tamaño de 18-20 cm de largo con una envergadura de 23-26 cm. El plumaje es de color marrón por encima con una grupa más pálida y blanquecinas las plumas de la cola. Las partes inferiores son blancas abajo, marrón los flancos. Tiene estrechas rayas grises en la garganta y el pecho.  Las patas son de color gris.

 Distribución y hábitat
El área de reproducción abarca el sur de Siberia, Mongolia, norte, centro y este de China, Corea y Japón. Pasa el invierno en el noreste de la India y en todo el sudeste asiático hasta las Filipinas e Indonesia, en ocasiones, llegando a Nueva Guinea y Australia. Se ha conocido como un vagabundo en Israel y Kuwait. Se reproduce principalmente en los cañaverales, y también se pueden encontrar en pantanos, arrozales, pastizales y matorrales donde busca insectos y otros invertebrados.

El Carricero oriental tiene pequeños territorios de cría y pueden alcanzar altas densidades de población. El nido es construido a 1-1,5 metros sobre el suelo entre los tallos de caña. La puesta es de dos a seis huevos y se incuba en 12 a 14 días. Los jóvenes pájaros abandonan el nido después de 10 a 15 días. Los principales depredadores en el nido son la Comadreja siberiana y las serpientes del género Elaphe''.

Referencias

Enlaces externos

 Oriental Bird Images

orientalis
Aves de Asia

Acrocephalus orientalis


Brațul Oceacov, numit și brațul Oceakov, gura Oceacof, gura Oceacoff, este brațul secundar navigabil stâng al brațului dunărean Chilia, care își are originea la sud de orașul Vâlcov (aflat în regiunea Odesa), de unde se îndreaptă spre nord-est, vărsându-se în Marea Neagră. În zona de vărsare în mare a brațului Oceacov, din el se ramifică pe stânga brațul Prorva.

Note

Legături externe
 Harta regiunii Odesa
  Brațul Oceacov. Google Maps

Delta Dunării

Brațul Oceacov


Melchom, prema Paklenom rječniku, demon koji nosi novčanik i isplaćuje plaću javnim službenicima u paklu. Ime je izvedeno od Milkoma, božanstva drevnih Amonićana i moguće je da je u vezi s imenom Moloha.

Bilješke

Literatura

 Collin de Plancy, Jacques Albin Simon, Rečnik pakla, Integralni tekst prvog izdanja, JP Službeni glasnik, Beograd, 2009.

Vanjske poveznice

 Melchom - deliriumsrealm.com

Demoni

Melchom


Andrew Robertson (født d. 11. marts 1994 i Glasgow, Skotland) er en skotsk professionel fodboldspiller, som spiller som venstre back hos Premier League-klubben Liverpool F.C. og er anfører for Skotlands fodboldlandshold.

Robertson begyndte sin fodboldkarriere hos Queen's Park i 2012 før han tog til Dundee United året efter. Hans præstationer i sin første sæson som professionelle fodboldspiller gav ham prisen som årets unge skotske fodboldspiller, og hvor han også fik sin internationale debut for Skotland. Han kom til Hull City i 2014 for £2,85 mio., og i 2017 skiftede han til Liverpool i en handel til omkring £8 mio.

Robertson har opnået flere præstationer og vundet flere priser, mens han har været hos Liverpool, hvor han blandt andet vandt Champions League i 2019 og Premier League i 2020. Han blev også valgt til PFA Team of the Year for sin præstation i Premier League i 2018-19 sæsonen.

Han debuterede for Skotlands landshold i maj 2014 og blev udnævnt som kaptajn i september 2018. Han repræsenterede Skotland ved UEFA Euro 2020.

Tidligt liv og karriere
Robertson blev født i Glasgow. Han kom til Celtic som ung, men blev frigivet på U/15-niveau, da de mente, at han var for lav. Herefter kom han til Queen's Park.

Klubkarriere

Queen's Park
Robertson var tæt på at starte på universitetet, men blev i stedet hentet til Queen's Park forud for 2012–13 sæsonen. Han fik sin debut for klubben i Scottish Challenge Cup mod Berwick Rangers. Han endte med at få 40 optrædener for klubben i denne sæson, hvilken hjalp klubben til en 3. plads i den skotske tredje division. Hans første mål for klubben kom i et 2-1 nederlag til East Stirlingshire d. 13. november 2012.

Dundee United
Robertson skrev under med Scottish Premier League-klubben Dundee United F.C. d. 3. juni 2013. Han kom hurtigt i holdets startellever, og han fik sin debut for klubben i sæsonåbningen i en 0-0 kamp mod Partick Thistle. D. 23. september 2013 scorede Robertson sit første mål for Dundee United i en 2-2 kamp mod Motherwell. Kort efter underskrev Robertson en ny kontrakt med Dundee United frem til maj 2016. Han blev herefter kåret til månedens unge skotske spiller i september 2013 og månedens spiller for november 2013. D. 12. april 2014 spillede Robertson i Scottish Cup-semifinalen mod Rangers; en kamp som Dundee United vandt 3-1. I april 2014 blev Roberts kåret som årets unge spiller i Skotland og kom også på årets hold for 2013–14 sæsonen i Scottish Premiership.

Hull City
De flotte præstationer for Dundee United betød, at Robertson i juli 2014 skrev under med Premier League-klubben Hull City, efter at Dundee United havde accepteret et bud på £2,85 mio. fra Hull. Robertson skrev under på en 3-årig kontrakt. Han fik sin officielle debut for klubben i åbningenskampen mod QPR, hvor Hull vandt 1-0. Robertson faldt hurtigt til i Hull, og han vandt også prisen som månedens spiller i Hull for august 2014. Hans første mål for Hull var d. 3. november 2015 i en udekamp mod Brentford, hvor han åbnede kampen i en 2-0 sejr. Robertson startede i Championship play-off finalen 2016 mod Sheffield Wednesday, som Hull vandt 1-0 og dermed sikrede oprykning til Premier League.

Liverpool
D. 21. juli 2017 skrev Robertson under på en langtidskontrakt med Liverpool til en transfer af £8 mio. D. 19. august fik han sin debut i en 1-0 sejr over Crystal Palace. Robertson startede Premier League-sæsonen 2017–18 på bænken, da han måtte se sig overgået af holdkammeraten Alberto Moreno på venstre backen. Men da spanieren blev skadet i december 2017, fik Robertson chancen og imponerede fansene og træneren Jürgen Klopp i en sådan grad, at han blev førstevalget på venstre backen. Bl.a. fik hans præstation i en 4-3 sejr mod førerholdet i Premier League, Manchester City, d. 14. januar stor ros fra Liverpool fansene. Han scorede sit første mål for klubben i den sidste kamp for 2017–18 sæsonen mod Brighton i en 4-0 sejr.

Internationalt
Robertson blev valgt til Skotlands U/21-fodboldlandshold i oktober 2013. Han fik sin debut som indskifter i en 2-1 sejr mod Slovakiet.

Robertson blev indkaldt til Skotlands fodboldlandshold forud for en venskabskamp mod Polen d. 5. marts 2014. Han kom ind som indskifter i 2. halvleg, da Skotland vandt 1-0 i Warszawa. Skotlands manager Gordon Strachan var efterfølgende ude og rose Robertson i store vendinger. Robertson fik efterfølgende sin første kamp fra start for Skotland mod Nigeria d. 28. maj 2014 i en 2-2 kamp.

Robertson scorede sit første internationale mål for Skotland mod England på Celtic Park i november 2014, da han scorede Skotlands eneste mål i et 3-1 nederlag.

D. 3. september 2018 blev Robertson valgt som Skotlands anfører.

Privatliv
Robertson, der er en praktiserende romersk katolik, er gift med Rachel Roberts, som han blev gift med i sommeren 2022. Roberts fødte deres søn, Rocco, den 26. august 2017, og i januar 2019 bød de velkommen til deres andet barn og første datter, Aria. Robertson har irske rødder gennem sin bedstemor, der kommer fra Glenfarne.

I marts 2018 donerede Robertson en signeret Liverpool-trøje fra sin holdkammerat Roberto Firmino til en ung dreng, der havde givet sine lommepenge til en lokal fødevarebank. I marts 2020 rapporterede The Sunday Times, at Robertson havde doneret betydelige summer til fødevarebanker i Glasgow-området.

I september 2020 udgav Robertson sin første bog, Robbo: Now You're Gonna Believe Us, som primært fokuserer på Liverpools kampagne i 2019-20. Alle overskud fra bogen går til Robertsons fond, som hjælper udsatte børn i Skotland.

I november 2020 begyndte han og hans Liverpool-holdkammerat Trent Alexander-Arnold at optræde i deres egen digitale serie på IGTV kaldet Wingmen.

Robertson blev udnævnt til Medlem af Den Britiske Imperieorden (MBE) i 2023 New Year Honours for tjenester inden for fodbold, velgørenhed og unge mennesker.

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra Glasgow
Fodboldspillere fra Dundee United F.C.
Fodboldspillere fra Liverpool F.C.
Fodboldspillere fra Celtic F.C.
Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Hull City A.F.C.
Fodboldspillere fra Queen's Park F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020

Andrew Robertson


Grupa B a Campionatului European de Baschet Feminin din 2017 are loc între 16 și 19 iunie 2017. Toate meciurile acestei grupe se vor juca la Hradec Králové, Cehia.

Clasament

Orele de desfășurare reprezintă ora locală (UTC+2).

16 iunie

Belarus vs Italia
</div>

Turcia vs Slovacia
</div>

17 iunie

Slovacia vs Belarus
</div>

Italia vs Turcia
</div>

19 iunie

Belarus vs Turcia
</div>

Slovacia vs Italia
</div>

Legături externe

Site oficial

FIBA
baschet
2017 în sport

Campionatul European de Baschet Feminin din 2017 Grupa B


Arcadio Blasco Pastor (Muchamiel, Alicante; 1928 - Majadahonda, Madrid; 15 de marzo de 2013) fue un artista y creador español que sintetizó alfarería, cerámica, escultura y abstracción, sin que ninguna de ellas perdiera su esencia, materializándolas, desde finales de la década de 1960, en relieves, vitrales y esculturas.

Primeros años
Inició su formación artística en 1947 en el Círculo de Bellas Artes de Madrid. En 1949 ingresó en la Real Academia de San Fernando de dicha ciudad, concluyendo su licenciatura en 1953 en la Academia de Bellas Artes de San Carlos, de Valencia. Becado para la Academia Española de Roma, coincidió allí en con otros pintores con los que luego colaboraría, como José Vento, Hernández Mompó o Rafael Canogar. En esa década de 1950 tuvo una primera toma de contacto con la cerámica italiana a través de la obra de Nino Caruso y de Carlo Zauli, y amplió conocimientos en el taller alfarero de Pedro Mercedes, en Cuenca (1956), en el de sevillano de Cerámicas Montalbán del barrio de Triana, y en la localidad de tradición alfarera de Agost, en Alicante.

En 1955 compartió su primer taller -en la nave cedida por el arquitecto Luis Feduchi- con José Luis Sánchez, Jacqueline Canivet y Carmen Perujo (su futura compañera y esposa). Ese año y el siguiente, y mientras comenzaba a trabajar en su serie de cuadros cerámicos (1956-64), expuso sus pinturas en muestras colectivas como la Décima Trienal de Milán o la itinerante "Arte Joven", junto a los manchegos Canogar y Antonio López o los madrileños Lucio Muñoz y Luis Feito. Más tarde trasladó el taller a su población natal, donde a lo largo de la década de 1960 desarrolló sus creaciones, de grandes proporciones, que se han convertido en hitos de referencia urbana.

Años de plenitud
En 1970 representó a España en la Bienal de Venecia con ejemplos de su serie Propuestas ornamentales. En el verano de 1975, Arcadio y Carmen Perujo participaron activamente en las protestas creativas contra el desmantelamiento de la Ciudad Lineal del urbanista Arturo Soria; Blasco fue acusado de ultraje a los símbolos y banderas de la nación española, y su consecuente procesamiento provocó una serie de concentraciones de protesta ante el Museo del Prado.

Entre 1979 y 1982 viajó junto a la especialista en cerámica popular Natacha Seseña, la colaboradora de ésta, Margarita Sáez y el fotógrafo Agustín Rico, componiendo un trabajo de campo que tenía como finalidad documentar la labor de los alfares supervivientes por aquellos años en Castilla la Nueva. En 1983 trabajó en Colmenar de Oreja (Madrid), junto al maestro tinajero Eugenio Crespo.

Grandes esculturas y murales cerámicos suyos pueden verse en diferentes puntos de las Autopistas del Mediterráneo. Otras obras en lugares públicos: el "Monumento a la Constitución" (1986) en  la capital alicantina; el "Homenaje a la Dama de Elche" (1987) en la Avda. de la Libertad, en Elche, Alicante; el "Monumento al Pescador" (1989), en Campello, también en Alicante (sobre este monumento se suscitó una controversia resuelta por los tribunales, los cuales confirmaron que el escultor había sufrido una vulneración de su derecho moral de integridad, dado el deterioro del monumento que el Ayuntamiento de Campello había dejado que se produjera: vid. la Sentencia de la Audiencia Provincial de Alicante de 11 de marzo de 2011); o la "Plaza del Zodiaco", en el barrio de Palomeras de Madrid.

Las vidrieras

Arcadio Blasco realizó numerosas vidrieras, en colaboración con los arquitectos José Luis Fernández del Amo, Ignacio Gárate, Luis Cubillo de Arteaga, García Benito, Luis Martínez-Feduchi, Fernández Alba y Miguel Fisac, entre las que destacan las de la Catedral de Tánger en Marruecos, las del Seminario Diocesano de Castellón de la Plana, o las del Hotel Luz Palace y de los edificios Campsa y Philips en Madrid.

Obra
Su obra se encuentra en diversas colecciones, instituciones y museos: Centro de Arte Reina Sofía de Madrid; Museo Municipal de Madrid; Museo de Cerámica de Barcelona; Museo de Arte Contemporáneo de Oldemburgo; Centraal Museum de Utrecht; Museo de la Solidaridad Salvador Allende, en Chile; Museo Internacional de Cerámica de Ginebra; Museo de cerámica de Manises (Valencia); Museo de Arte Contemporáneo de Alicante (MACA)... Así como en las colecciones del Palacio de la Zarzuela, Palacio de la Moncloa, la Diputación y el Ayuntamiento de Alicante, y de la Generalidad Valenciana.

Reconocimientos
Miembro de la Academia Internacional de Cerámica , organismo consultivo de la UNESCO, con sede en Ginebra, Suiza.

En 2005, la Universidad de Alicante le concedió el Cuarto premio Maisonnave.
En 2008, el Museo de la Universidad de Alicante le dedicaba una gran exposición antológica. En 2010 la Asociación Española de Ciudades de la Cerámica le otorgó el Premio Nacional de Cerámica, que le fue entregado en Manises. Aquel mismo año donó gran parte de su obra para la creación de un museo en Muchamiel , su pueblo natal. Sus hijos Isidro y Agar Blasco, también son artistas plásticos.

Falleció el 15 de marzo de 2013 en el Hospital Puerta de Hierro de Majadahonda (Madrid), después de una larga enfermedad.

Referencias

Alfareros y ceramistas de la Comunidad Valenciana
Escultores de la provincia de Alicante
Escultores de España del siglo XX
Escultores de España del siglo XXI
Nacidos en Muchamiel

Arcadio Blasco


Glenea iridescens é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrito por Francis Polkinghorne Pascoe em 1867.  É conhecida a sua existência no Bornéo e Malásia.

Varietas
 Glenea iridescens var. aerata Aurivillius, 1922
 Glenea iridescens var. rufofemorata Breuning, 1956

Referências

Borneo catalog 2005

iridescens
Coleópteros descritos em 1867

Glenea iridescens


Gil Gerard (born January 23, 1943) is an American actor, whose roles include Captain William "Buck" Rogers in the 1979–81 television series Buck Rogers in the 25th Century.

Early life
Gerard was born January 23, 1943, in Little Rock, Arkansas, to a college instructor mother and a salesman father. In 1960, he attended Maryknoll Seminary in Glen Ellyn, Illinois, and played the title role in an all-male production of The Music Man. He graduated from Little Rock Catholic High School for Boys, and later attended the University of Central Arkansas but dropped out before graduation.

Career
Gerard traveled to New York City, where he studied drama by day and drove a taxicab at night. Gerard picked up a fare who showed a lively interest in the problems of unknown, unemployed actors. Before he left the cab, he told Gerard to report in a few days to the set of Love Story, which was being filmed on location in New York. When Gerard arrived on the Love Story set, he was hired as an extra. Later that day, he was singled out for a "bit" part, but he was not included in the finished film.

During the next few years, he did most of his acting in television commercials, almost 400, including a stint as spokesman for the Ford Motor Company. After small roles in the gay-themed film Some of My Best Friends Are... (1971), and the thriller Man on a Swing (1974), Gerard gained a prominent role in the daytime soap opera The Doctors for two years. Gerard formed his own production company in partnership with a writer-producer, co-authored a screenplay called Hooch (1977) and filmed it as a starring vehicle for himself. With Hooch completed, he traveled to California to co-star with Yvette Mimieux in Ransom for Alice! (1977) and to play Lee Grant's youthful lover in Universal's Airport '77 (1977). He appeared in a 1977 episode of Hawaii Five-O ("The Ninth Step") as Marty Cobb, a former cop and recovering alcoholic. A guest appearance in Little House on the Prairie impressed producer-star Michael Landon, who cast him in the leading role in the 1978 TV movie Killing Stone.

Gerard then landed his best-known role, as Captain William "Buck" Rogers in the TV series Buck Rogers in the 25th Century which ran from 1979-81, with the feature-length pilot episode being released theatrically some months prior to the first broadcast of the series. After this, he was featured in a number of other TV shows and movies, including starring roles in the 1982 TV movie Hear No Evil as Dragon, the short-lived series Sidekicks (1986) and E.A.R.T.H. Force (1990).

In 1992, Gerard hosted the reality TV series Code 3, which followed firefighters from different areas of the US as they responded to emergency calls. The show ran on the Fox TV Network until the following year. For the remainder of the 1990s, Gerard made guest appearances on various TV shows, including Fish Police, Brotherly Love, The Big Easy, Days of Our Lives and Pacific Blue.

In January 2007, Gerard was the subject of the one-hour documentary Action Hero Makeover, which was written, produced and directed by his then-longtime companion, Adrienne Crow for the Discovery Health Channel. The film documented his year-long progress after undergoing life-saving mini-gastric bypass surgery in October 2005. According to the program, he had been struggling with his weight for 40 years, losing weight only to gain it back. By the time of the program's production, his weight had risen to over , and he had many life-threatening health problems including a severe problem with type 2 diabetes. Within five days of the surgery he had lost , within three months he had lost , and within ten months he lost a total of .

Gerard and his Buck Rogers co-star Erin Gray reunited in 2007 for the TV film Nuclear Hurricane, and also returned to the Buck Rogers universe by playing the characters' parents in the pilot episode of James Cawley's Buck Rogers Begins Internet video series in 2009.

Gerard guest-starred as Admiral Jack Sheehan in "Kitumba", the January 1, 2014, episode of the fan web series Star Trek: Phase II.

In 2015, Gerard voiced Megatronus in Transformers: Robots in Disguise.

Personal life

By the end of the 1980s, Gerard had been married and divorced four times. His first marriage, in the 1960s to a secretary in his home state of Arkansas, lasted just eight months. After moving to New York to pursue his acting ambitions, his second marriage to a bank executive was equally troubled though lasted (on and off) for seven years. Following his move to Los Angeles in the late 1970s, he married model/actress Connie Sellecca in 1979. Their son, Gilbert Vincent Gerard, or "Gib", was born in 1981. Their seven-year marriage began to disintegrate following the cancellation of Gerard's show Buck Rogers in the 25th Century and his increasing addictions to drugs, alcohol, and overeating. The marriage was formally dissolved in 1987, following a bitter custody battle which gave Sellecca main custody of their son. Gerard married again the same year, to interior designer Bobi Leonard, though the marriage lasted only a year and was then formally dissolved in 1989.

Gerard has been frank about his battle with addictions. Although he went through recovery for his addiction to cocaine and alcohol, following his divorce from Sellecca in the mid 1980s, his compulsive eating habits increased and he would find himself devouring unhealthy portions of junk food. By 1988, he weighed  and used a self-help treatment for his addiction, though he estimated that his weight problem had cost him work opportunities in the region of a million dollars. By 1990, he weighed .

Filmography

Film

Television

References

General references

Inline citations

External links

1943 births
American male film actors
American male television actors
Living people
Male actors from Little Rock, Arkansas
University of Central Arkansas alumni
Toy collectors

Gil Gerard


Corul Monteverdi din Hamburg este unul din cele mai cunoscute coruri germane de concert. Sub conducerea întemeietorului și îndelungatului său dirijor Jürgen Jürgens, a produs înregistrări de referință și a câștigat competiții ajungând la renume internațional. Din 1994 până în 2018, corul a fost condus de Gothart Stier din Leipzig, fiind preluat acum de Antonius Adamske.

Corul Monteverdi din Hamburg a fost întemeiat în 1955 de Jürgen Jürgens sub numele de "Corul Institutului de Cultură Italian". În același an, la sugestia coducătorului de institut, numele a fost schimbat în Corul Monteverdi, compozitorul Claudio Monteverdi la acel timp nefiind cunoscut de majoritate. Din 1961, corul a fost parte a programului academic al Universitatii din Hamburg, al cărui director a fost Jürgen Jürgens din 1961 până în 1993. După patru ani de antrenament intensiv, Corul Monteverdi a obținut pentru prima dată locul întâi la competiția de coruri din Arezzo (Italia). În 1962, a urmat un nou loc întâi la competiția internațională de coruri din Lille (Franța). În urma acestor evenimente, corul a continuat o carieră deosebită pentru un ansamblu de muzicieni amatori. În colaborare cu Gustav Leonhardt, Nikolaus Harnoncourt, Frans Brüggen și Eduard Melkus, au fost făcute numeroase înregistrări pentru labelul "Das Alte Werk der Teldec" și "Archiv Produktion der Deutschen Grammophon Gesellschaft", care au fost și premiate, făcând corul renumit la nivel internațional. Corul fiind invitat la festivaluri de muzică din țara și din străinătate, a făcut turnee în aproape toate țările Europei, în Orientul Apropiat, în SUA, în America Latină și Centrală, în sud-estul Asiei, în China și în Australia.

După decesul neașteptat al lui Jürgen Jürgens în august 1994, dirijorul și fostul cântăreț din Leipzig Gothart Stier a preluat conducerea Corului Monteverdi. În octombrie 2018, conducerea corului a fost preluată de specialistul în muzică veche Antonius Adamske, care a fost ales în funcția de dirijor șef al corului.

Note

Coruri
Fondări în 1955

Corul Monteverdi din Hamburg


Este artigo traz uma Lista com os futebolistas que não nasceram na Bósnia e Herzegovina, mas foram convocados para a Seleção nacional.

Nacionalidade por jogador
 Em negrito os jogadores ainda em atividade pela Seleção Bósnia.

Alemanha

Áustria

Bélgica

Brasil

Croácia

Dinamarca

Eslovênia

Espanha

França

Macedônia do Norte

Portugal

Sérvia

Suécia

Suíça

Por país

Diáspora bósnia

Lista de futebolistas não nascidos na Bósnia e Herzegovina convocados para a Seleção Bósnia


Mons. Ivo Tomašević (Vidovice, Bosanska Posavina, 12. siječnja 1960.), glavni tajnik biskupske konferencije BiH. Stric je hrvatskom političaru Tomislavu Tomaševiću.

Životopis
Rođen je 1960. godine u Vidovicama, župi kod Orašja, osobito poznatoj po brojnim svećenicima, redovnicima i redovnicama. Rođen u obitelji od šestero braće i sestara. Školovao se u zadarskom sjemeništu "Zmajević", gdje mu je duhovnik bio Vinko Puljić. Za svećenika Vrhbosanske nadbiskupije zaređen je 5. srpnja 1986. godine. Za svećenika ga je zaredio Franjo Komarica, onda mladi pomoćni banjolučki biskup. Zaredio ga je u sjemenišnoj crkvi sv. Ćirila i Metoda jer su u to vrijeme u katedrali bili radovi na unutarnjoj obnovi. Za tajnika ga je uzeo nadbiskup Vinko Puljić 1991., nakon što je postao nadbiskupom te nadbiskupije. Uskoro mu je povjerio i dužnost kancelara.

Danas je urednik Katoličke tiskovne agencije biskupske konferencije Bosne i Hercegovine. Priprema vijesti iz Crkve u BiH za Radio Vatikan na hrvatskom jeziku.
Od 1999. redovito pjeva u Katedralnom mješovitom zboru "Josip Stadler".

Članke je objavio u Stećku. Priredio je knjigu Papa u Sarajevu. Zastupljeni je autor u zborniku radova u povodu imenovanja vrhbosanskog nadbiskupa Vinka Puljića kardinalom Crtajte granice ne precrtajte ljude i Čitanci o ljudskosti, ljubavi i patnji: o knjizi intervjua biskupa Franje Komarice s Winfried-om Gburekom "Ljubav. Sila. Domišljatost. Skidanje maski.

Izvori

Vanjske poveznice
Tomašević osudio medijski linč na Komaricu, evo što je poručio Dodiku, direktno.hr

Rimokatolička Crkva u Bosni i Hercegovini
Hrvatski katolički svećenici

Ivo Tomašević


O Distrito de Colúmbia é uma subdivisão administrativa do município brasileiro de Bom Sucesso, no estado do Paraná. Criado pela Lei Ordinária nº 679, de 28 de agosto de 1987, foi nomeado em homenagem a Cristóvão Colombo, a quem é atribuída a descoberta do continente americano.

Em 1992, foi inaugurado o Conjunto Habitacional Rachel Curvelo dos Santos.

Conforme o censo de 2007, o distrito possuía trinta moradias, dentro do mínimo exigido para criação distrital, previsto no art. 11 do Decreto-Lei n.º 311, de 2 de março de 1938.

Localiza-se na bacia hidrográfica do rio Ivaí e, apresenta as sub-bacias dos rios: Keller, Cambará, Cimeré, Baiacu, Pombal, Barbacena, Ijuhy e 58 córregos, como Cipó, Jabutipé, Ena, Abacá, Tercio, Diamante, Corabé, cuja nascente localiza-se no Distrito de Colúmbia, entre outros, sendo que apenas um afluente do ribeirão Pombal tem sua nascente próxima à sede do Município.

Ligações externas

 Prefeitura Municipal de Bom Sucesso
 Câmara Municipal de Bom Sucesso

Bom Sucesso (Paraná)
Distritos do Paraná
Fundações no Paraná em 1987

Colúmbia (Bom Sucesso)


An Typhonium pedatisectum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Andrew Thomas Gage. An Typhonium pedatisectum in nahilalakip ha genus nga Typhonium, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Myanmar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Typhonium

Typhonium pedatisectum


Le Stade Petit Sory de Nongo est un stade multi-usage situé à Conakry, Guinée.

Il est actuellement principalement utilisé pour les matchs de football et abrite le club du Hafia FC. Le stade peut accueillir 5 400 personnes.

Histoire
Le stade est inauguré le 10 novembre 2021 et porte le nom du footballeur de Hafia FC des années 72, Ibrahima Sory Keita dit Petit Sory.

Principaux concerts

 14 janvier 2022: Concert anniversaire des 15 ans d'Espace FM avec pour artiste vedette Youssoufa.

Galerie

Liens externes

 Site officiel du Stade Petit Sory

Références

Voir aussi

 Stade Général Lansana Conté

Football à Conakry
Équipement sportif achevé en 2021
Stade multifonction en Guinée
Stade de football en Guinée
Stade d'athlétisme en Guinée
Stade portant le nom d'une personnalité sportive
Salle de concert en Guinée

Stade Petit Sory


M. Pollack Limitée, communément appelé Pollack était une chaîne de grands magasins dans la région de la ville de Québec.  Le premier magasin fut fondé en 1906 à Québec par Maurice Pollack, un immigrant ukrainien juif arrivé au Canada et à Québec en 1902.

Historique
Après avoir été vendeur itinérant de vêtements sur les fermes de la Beauce pendant quatre  ans, Maurice Pollack ouvre son premier magasin, une mercerie pour hommes, en 1906 sur la rue Saint-Joseph à Québec. En 1911, il déménage, toujours sur la rue Saint-Joseph, dans un local plus grand y ajoutant les rayons de vêtements pour femmes et enfants.

Pollack déménage son commerce à plusieurs reprises sur la rue Saint-Joseph. Chaque déménagement lui permet d'agrandir son magasin. Ayant trois fils servant dans l'armée lors de la deuxième guerre mondiale, il contribue à l'effort de guerre en construisant une usine fabriquant des manteaux et des chaussures pour les militaires de l'armée canadienne.

En 1951, il ouvre son plus grand magasin, qui occupera un immeuble de cinq étages entre le boulevard Charest et la rue Saint-Joseph. Son magasin-phare attire les regards par son modernisme et ses vitrines. Celles-ci  séduisent les passants et acheteurs à toute heure du jour et notamment les arrangements du temps des fêtes.  Pour permettre à ses clients de garer leur voiture facilement à proximité, il fait construire un  stationnement de forme circulaire (rotonde) de quatre étages avec une entrée très moderne pour l'époque sur le boulevard Charest en face du magasin.

En 1958, Maurice Pollack délègue la direction de l'entreprise à ses fils. Il se tourne vers la philanthropie ayant créé, en 1955, la Fondation Maurice-Pollack. M. Pollack meurt en 1968.

Avec l'avènement des centres commerciaux en banlieue de Québec, la concurrence s'installe avec les grands magasins ayant pignon sur la rue Saint-Joseph tels la Compagnie Paquet  et le Syndicat de Québec dans le centre-ville de Québec, Pollack ouvre une première succursale sur le boulevard Laurier entre Place Laurier et Place Sainte-Foy en 1965;  elle ne se maintiendra que 11 ans et fermera ses portes en 1976. Plus tard, cet emplacement deviendra  Place Belle-Cour et ensuite  Place de la Cité.

La chaîne connait des difficultés financières: l'inflation des années 1970, la difficulté de s'adapter à une clientèle plus jeune, le déclin de la population dans le quartier Saint-Roch et l'arrivée de plusieurs grandes chaînes canadiennes comme Sears, Eaton, et américaines comme Woolco et plusieurs autres sonnent le glas de l'entreprise en 1978. Après sa fermeture, le rez-de-chaussée et le sous-sol du magasin du boulevard Charest deviennent une galerie marchande connue sous le nom de Place Cartier.

Tragédie au magasin Pollack
Un drame survient le 4 février 1959 sur le coup de midi au magasin Pollack du boulevard Charest. L'imposante marquise protégeant la façade du boulevard Charest s'effondre sous le poids de la neige accumulée et des décorations. Cette chute cause la mort de deux personnes et des blessures à une dizaine d'autres dont certaines sont soufflées vers les vitrines du magasin. La marquise de bois et de métal mesurait 146 pieds (44,5 mètres) de longueur sur 7 pieds et demi (plus de 2 mètres) de largeur avec une épaisseur de 14 pouces (35 cm).

Notes et références

Voir aussi

Article connexe

Lien externe

Grand magasin disparu au Canada
Chaîne de magasins ayant son siège au Canada
Entreprise québécoise disparue
Entreprise ayant son siège à Québec
Histoire de Québec
Entreprise fondée en 1906
Entreprise fondée en 1978
Histoire des Juifs au Québec

Pollack (magasin)


ليلى عبد الرحمن علوش (مواليد القدس عام 1955) هي شاعرة ورسامة فلسطينية. تعد واحدة من أبرز شاعرات فلسطين، إلى جانب كل من للي كرنيك وفدوى طوقان وسميرة الخطيب.

حياتها
أنهت دراستها الابتدائية، والثانوية، والتحقت بالجامعة، ولكنها تركتها بسبب هزيمة 1967.

عملت في مجال التعليم بضع سنوات تقيم حالياً في الولايات المتحدة الأمريكية، أقامت الكثير من المعارض، ونشرت إبداعاتها في الصحف، والمجلات الفلسطينية.

دواوينها
دواوينها:

 بِهار على الجرح المفتوح (منشورات صلاح الدين، القدس، 1971م).
 سني القحط يا قلبي (مكتبة المحتسب، القدس، 1972م).
 أوّل الموّال آه (منشورات صلاح الدين، القدس، 1975م).
 الموت والعشق (مطبعة الشرق التعاونية، القدس، 1977م).
 القدس في القلب (مكتبة عمّان، 1980م).
 المسافة بين فوهة البندقية وعيون حبيبي (دائرة الثقافة والفنون، عمّان، 1983م).

تُرجم عدد من قصائدها إلى عدة لغات ، منها: اللغة الإنجليزية واللغة الفرنسية واللغة الألمانية.

قيل عنها
 يقول الأديب الفلسطيني نبيه القاسم : "ليلى علوش، وسميرة الخطيب، وسحر خليفة، وليلي كرنيك، مبدعات أضأن الوطن بإبداعاتهن المميّزة ".

المراجع

أشخاص من القدس
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
شاعرات فلسطينيات
شعراء فلسطينيون في القرن 20
شعراء فلسطينيون في القرن 21
مواليد 1955
مواليد في القدس
مغتربون فلسطينيون في الولايات المتحدة
شعراء بالعربية في القرن 20
شعراء بالعربية في القرن 21

ليلى علوش


Reinsalu ist der Familienname folgender Personen:

 Elisabet Reinsalu (* 1976), estnische Schauspielerin
 Urmas Reinsalu (* 1975), estnischer Politiker

Reinsalu


Carl Ernst Morgenstern (né le  à Munich, mort le  à Wolfshau) est un peintre allemand.

Biographie
Le père de Morgenstern, Christian E. B. Morgenstern, est également peintre paysagiste à la cour de Louis  de Bavière. Il reçoit ses premières leçons de lui. Son grand-père est peintre miniaturiste.

Le miniaturiste munichois Carl Restallino (1776-1864) fut son père adoptif et professeur pendant un certain temps, d'autres professeurs sont , Eduard Schleich et Theodor Kotsch. Il complète ses études par des voyages en France, en Belgique, en Hollande et en Suisse.

En 1883, il est nommé professeur à l'École des Arts et Métiers de Breslau. Il reprend la classe nouvellement créée pour la peinture de paysage, où, sous l'impression de l'école de Barbizon, il introduit la peinture en plein air dans le programme. Trois ans plus tard, il prend également la direction d'une classe de gravure. Morgenstern est enseignant jusqu'en 1913. En 1913, il crée une fondation avec Elisabeth Morgenstern.

Il épouse Charlotte, fille de Josef Schertel, décédée de la tuberculose à Bad Aibling en 1881. En 1894, il divorce de sa seconde épouse, Amélie von Dall'Armi de Starnberg. Un peu plus tard, il épouse son élève Elisabeth Reche, décédée en . Son fils, le poète Christian Morgenstern, né en 1871, est issu de son mariage avec Charlotte Schertel. En 1890, il s'installe à Wolfshau, au sud de Krummhübel.

Notes et références

Liens externes

Peintre allemand du XIXe siècle
Peintre allemand du XXe siècle
Naissance en septembre 1847
Naissance à Munich
Naissance dans le royaume de Bavière
Décès en septembre 1928
Décès à 80 ans
Décès dans la voïvodie de Basse-Silésie

Carl Ernst Morgenstern


Jakob Emanuel Lange (n. 2 aprilie 1864, Flensburg – d. 27 decembrie 1941, Odense) a fost un botanist, micolog, acuarelist, ilustrator și traducător danez care a cercetat în domeniul de ciuperci din ordinul Agaricales. Mai departe a fost un politician, economist social și propunător al georgismului, Abrevierea numelui său în cărți științifice este J.E.Lange.

Familie

Jakob a fost unul din 9 copii al soților Morten Thomas Lange (n. 16 mai 1824 – d. 13 iulie 1875), preot parohial din Rylsskov, ulterior capelan rezident în Nyborg, fratele botanistului Johan Lange (amintit în botanica daneză pentru lucrarea sa Den sydfynske Øgaards Vegetation din 1858, și pentru câteva alte cărți  briologice) și Bodil Marie Bredsdorff (n. 24 martie 1832 – d. 25 ianuarie 1871), fiica profesorului asociat J. H. Bredsdorff din Sorø, astfel din familii care au jucat un rol important pentru botanica daneză. S-a căsătorit la 31 octombrie 1917 în Dalum cu Leila Bredsdorff Larsen (n. 3 iulie 1884 – d.  6 august 1943). Singurul urmaș a fost Knud Morten (n. 24 noiembrie 1919 – d. 10 noiembrie 2003), de asemenea micolog precum profesor universitar la Universitatea din Copenhaga și membru al Folketing.

Biografie

Botanist și micolog

Jakob Lange a lucrat deja ca copil de nouă ani voluntar în fiecare după amiază la un grădinar din Nyborg. După moartea tatălui său doi ani mai târziu, a locuit în casa mătușii și unchiului Hanna și Knud Larsen Hjallese, unde a frecventat "Școala Kolds" din Dalum. La vârsta de 14 ani, după conformațiune, a învățat în domeniul grădinăritului din Svendborg, mai târziu în cel din Rosenborg și a devenit în 1884 candidat horticol.

Între anii 1885 și 1887 a fost angajat ca asistent la grădinile botanice Kew Gardens, Londra și Jardin des Plantes, Paris. După transformarea școlii sale Kold în Dalum landbrugsskole ("Școala agricolă Dalum" o școală populară superioară), în 1888, a predat botanica, a introdus economia socială ca subiect și a ajutat la introducerea kinetoterapiei conform suedezului Pehr Henrik Ling (1776-1839).

Cu timpul, Lange a dezvoltat un interes aprig în ciuperci. Lucrările sale de cercetare micologică și publicațiile lui s-au concentrat în mare parte asupra sistematicii Agaricales, ciupercilor cu lamele, fiind recunoscut pe plan internațional. Principalele lucrări au fost Studies in the Agarics of Denmark ("Studiile în Agaricales din Danemarca") în 12 serii, publicate în Dansk botanisk Arkiv ("Arhiva Botanică Daneză") între 1914 și 1938 precum și opera deosebită Flora agaricina Danica în cinci volume (1935-1940), în care a descris aproximativ 1200 bureți danezi pe scară largă cu detalii microscopice, cu text în limba engleză și ilustrată cu neenumerate acuarele, realizate din 1893. Unele dintre imaginile de ciuperci din această lucrare au fost reproduse de fiul lui Morten în "Flora ilustrată de ciuperci" din 1961 care a fost tradusă în multe limbi. În calitate de profesor pentru tineret, Lange a acționat ca lector elegant și curajos. Discursul său a fost clar structurat, cu trăsături de imagini proaspete și izbitoare, și în special în sensul cuvântului cu o notație ironică.

Politician
În timpul șederii sale la Londra, a învățat să cunoască gândurile georgismului, unei filozofii economice denumită după economistul american Henry George (1839-1897), conform căreia proprietatea privată este rezultatul muncii și creativității umane, dar toate resursele naturale - în special terenurile - aparțin întregii omeniri. Această filozofie l-a influențat într-un efort de viață pentru o activitate de informare social-economică. A publicat un număr de articole despre georgism în "Revista de Liceu" din 1888, mai departe, a fost cofondator al "Asociației Henry George" în 1902, fiind președintele ei din 1910-22.  A tradus, de asemenea,  lucrările lui Georges Work's Book din 1898, Progress and Poverty ("Progresul și sărăcia") din 1905 și a scris o biografie despre dânsul în 1937.
A fost fondatorul, apoi directorul școlii Fyns husmandsskole (o scoală pentru femei casnice) din Odense ( 1918-1934), dar s-a angajat și pentru alte școli pentru femei casnice de mici proprietari sau de muncitori, călătorind prin Anglia și Statele Unite și ținând multe referate.

Lange a fost strâns legat de mișcarea feministă și și-a prezentat gândurile despre libertate și egalitate ca o condiție prealabilă pentru cooperarea la nivel național și internațional și, în special, despre gândurile sale privind eliminarea inegalității prin abrogarea monopolului prin impozitarea valorilor societății. El a fost invitat în 1909 să prezideze un comitet stâng radical pentru a pregăti propuneri pentru un program geopolitic în geografie, adoptat în 1911, și apoi s-a înscris în partid, al cărui director a fost (1916-1933). Politica lui a primit o influență semnificativă asupra problemelor solului, în special a legilor funciare din 4 octombrie 1919, conservarea naturii, comerțul liber și politica militară, inclusiv cerința de abolire a serviciului militar forțat.

Savantul este înmormântat în cimitirul Assistens Kirkegård din Odense.

Specii descrise de Lange (mică selecție)

 Conocybe lactea (J.E.Lange) Métrod
 Cortinarius olidus J.E.Lange (1940)
 Cortinarius trivialis J.E.Lange (1938/1940)
 Hygrocybe citrina J.E.Lange (1940)
 Hygrocybe citrinovirens (J.E.Lange, 1923) Jul. Schäffer (1947)
 Hygrocybe glutinipes (J.E.Lange, 1940) R.Haller (1956)
 Hygrocybe insipida (J.E.Lange, 1923) M.M.Moser (1967)
 Hypholoma radicosum (J.E.Lange) Konrad & Maublanc
 Inocybe borealis J.E.Lange (1957)
 Lepiota cortinarius J.E.Lange (1915)
 Lepiota fuscovinacea (Pers.) F.H.Møller & J.E.Lange (1940)
 Lepiota hystrix F.H.Møller & J.E.Lange (1940)
 Lepiota pseudofelina J.E.Lange (1940)
 Lepiota subincarnata J.E.Lange (1940)
 Lepiota tomentella J.E.Lange (1923)
 Mycena haematopus J.E.Lange (1914)
 Pluteus cinereofuscus J.E.Lange (1917)
 Omphalia umbellifera f. albida J.E.Lange (1930)
 Pluteus leoninus (Schaeff.: Fr.) P.Kumm. sensu J.E.Lange
 Psathyrella disseminata ((Pers.) J.E.Lange (1938)
 Psilocybe semilanceata (Fr.: J.E.Lange, 1923), P.Kumm. (1871)
 Tricholoma myomyces, azi Tricholoma terreum (Schaeff.) P.Kumm. (1871)
 Tricholoma populinum J.E.Lange (1933)

 Specii de bureți denumite în onoarea lui Lange

22 de specii de ciuperci au fost descrise în onoarea renumitului savant:

 Publicații (selecție)

Jakob Emanuel Lange a publicat în total 134 de lucrări în 454 de publicații în 10 limbi. După moartea sa a fost numit coautor în mai multe cărți micologice, mai ales de fiul lui Morten.
 Studies in the Agarics of Denmark, partea I, Mycena, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 1, nr. 5, 1914,  p. 1-40
 Studies in the Agarics of Denmark, Part II, Amanita, Lepiota, Coprinus, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 2, nr. 3, 1915,  p. 1-50
  Studies in the Agarics of Denmark, Part III. Pluteus, Collybia, Inocybe, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 2, nr. 7, 1917,  p. 1-47
 Studies in the Agarics of Denmark, Part IV, Pholiota, Marasmius, Rhodophyllus, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 2, nr. 11, 1921,  p. 1-41
 Studies in the Agarics of Denmark, Part V, Hygrophora, Stropharia, Hypholoma, note suplementare pentru pârțile I-III, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 4, nr. 4, 1923,  p. 1-52
 Studies in the Agarics of Denmark, Part VI, Psalliota, Russula, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 4, nr. 12, 1915,  p. 1-42
 Studies in the Agarics of Denmark, Part VII, Volvaria, Flammula, Lactarius, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 5, nr. 5, 1928,  p. 1-49
 Studies in the Agarics of Denmark, Part VIII, Omphalia, Pleurotus, Clitocybe, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 6, nr. 5, 1930,  p. 1-61
 Studies in the Agarics of Denmark, Part IX, Tricholoma, Lentinus, Panus, Nyctalis, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 8, nr. 3, 1933,  p. 1-44
 Studies in the Agarics of Denmark, Part X, Cortinarius, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 8, nr. 7, 1935,  p. 1-52
 Studies in the Agarics of Denmark, Part XI, Psathyra, Panaeolus, Psilocybe, Gomphidius, Phylloporus, Cantharellus, Schizophyllum, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 9, nr. 1, 1936,  p. 1-52
 Studies in the Agarics of Denmark, Part XII, Hebeloma, Naucoria, Tubaria, Galera, Bolbitius, Pluteolus, Crepidotus, Pseudopaxillus, Paxillus, în: Dansk Botanisk Arkiv, vol. 9, nr. 6, 1938, descrieri suplimentare și note adiționale la părțile I-XI, p. 1-104
 J.E. Lange: Flora Agaracina Danica, 5 volume, Editura Recato AS, Copenhaga 1935-1940
 J.E. Lange & M. Lange: Illusteret swampeflora, Editura GEC Gads Forlag, Copenhaga 1962
 J.E. Lange & M. Lange: Über 600 eßbare und giftige Pilze; farbig abgebildet und beschrieben, cu texe și ilustrații ale lui Lange (postum), revizuit pentru condițiile Central-Europene de  Meinhard Michael Moser, Editura BLV-Verlagsgesellschaft,  München-Basel-Viena 1964
 J.E. Lange & M. Lange: BLV Bestimmungsbuch - Pilze, cu multe ilustrații, ed. a 7-ea, Editura BLV-Verlagsgesellschaft,  München-Berna-Viena 1977, ISBN 3-405-11768-2

Note

Bibliografie
 Heinrich Dörfelt & Heike Heklau: "Die Geschichte der Mykologie", Editura Einhorn, E. Dietenberger, Schwäbisch Gmünd 1998, ISBN 3-927-65444-2

Legături externe

Nașteri în 1864
Nașteri pe 2 aprilie
Decese în 1941
Decese pe 27 decembrie
Botaniști cu abreviere de autor
Biologi din secolul al XIX-lea
Biologi din secolul al XX-lea
Acuareliști
Botaniști
Micologi danezi
Economiști
Ilustratori de carte
Politicieni danezi
Traducători danezi

Jakob Emanuel Lange