The University of Southern Queensland (branded as UniSQ and formerly branded as USQ) is a medium-sized, regional university based in Toowoomba, Queensland, Australia, with three university campuses at Toowoomba, Springfield and Ipswich. It offers courses in law, health, engineering, the sciences, business, education, and the arts. The institution was established in 1969 as the Darling Downs campus of the Queensland Institute of Technology. In 1970, the institution had provided studying programs for rural Queensland and international communities. In 1971, it became the Darling Downs Institute of Advanced Education, then the University College of Southern Queensland in 1990 and finally the University of Southern Queensland in 1992. It operates three research institutes and seven research centres which focus on a wide range of business, agricultural, scientific, environmental, and technological issues.

The university is recognised for having the largest Japanese-designed garden in Australia, Australia's largest solar integrated carpark, and a library with rainforest and water features. In 2017, the university won the international Green Gown award for its approach to sustainability focusing on renewable energy, waste reduction, water retention, and integration of sustainability into strategic planning.

In 2012, the university's archaeologists discovered the oldest Australian rock art of 28,000 years old in the Northern Territory, and in 2018, the university's astronomers discovered a new planet that orbits an ancient star almost 2 billion years older than the sun.

The university has been recognised for its efforts in preventing violence against women and was cited as employer of choice for gender equality by the Federal Government's Workplace Gender Equality Agency (WGEA).

In June 2022, the university announced it was changing its branding from USQ to UniSQ, accompanied by a change in logo.

History

Dellys Kelly
At the age of 26, Dellys Kelly was working as a manager at East Greenmount. In 1958, with a bought map, she drove to Canberra to start her campaign for a new university in Toowoomba. After driving to the Parliament House and asking to meet with Prime Minister Robert Menzies, she was challenged by him to raise £30,000 before he would discuss the issue. She received strong support from the community, and after eleven weeks, the money was raised. In 1960, the Darling Downs University Establishment Association was founded.

Overview
Queensland Institute of Technology (Darling Downs) opened on 2 February 1967 in Toowoomba, beginning with 140 foundation students. In 1971, the institute became the Darling Downs Institute of Advanced Education (DDIAE). Managed by its own College Council, DDIAE educated 75% of the country's international students in the 1986–1987 school year. From 1980 to 1990, DDIAE grew significantly from 1,000 to 8,000 full-time student equivalents (EFTSL). It became the University College of Southern Queensland (UCSQ) in 1990, under the sponsorship of the University of Queensland. In 1992, the institution became the University of Southern Queensland (USQ) when it gained full university status. USQ was a founding member of the Regional Universities Network that was launched in 2011. The Network's research in 2013 showed that USQ generated $411.7 million into the economy of Queensland every year as well as household income of $255.4 million and 3,313 jobs in the communities of Toowoomba, Fraser Coast, and Springfield.  Along with Toowoomba's investments in data centers, landscaped and business parks, air and land infrastructures, UniSQ has been contributing to making the region a centre of agribusiness, sustainable development, and trade.

Milestones
 2004, 8 July: Groundbreaking was held at Springfield campus.
 2006, 11 August: Springfield campus was officially opened by Minister for Education and Science Julie Bishop.
 2007, Semester 1: The first students started their studies at Springfield campus.
 2014, 5 March: Health & Recreation Club worth of $1.2 million and Engineering Laboratory were opened at Springfield campus.
 2015, 7 January: Ipswich campus was formally transferred to USQ.
 2015, 10 August: Clinical simulation labs worth of $1.7 million were opened at Ipswich campus.
 2015, 26 August: Building B (Awarded 6 Star Green Star by Green Building Council of Australia) worth of $45 million was opened at Springfield campus.
 2016, Semester 1: Bachelor of Aviation was launched at Springfield campus and Bachelor of Midwifery was launched at Ipswich campus.
 2016, 20 June: Psychology and Counselling Clinic was opened at Ipswich campus.
 2017, 1 March: Midwifery Simulation Centre and Paramedic Simulation House were opened at Ipswich campus.
 2017, 27 October: Boeing 737 flight simulator worth of $1 million went into operation at Springfield campus.
 2017, Semester 2: The first students of Bachelor of Paramedicine were farewelled at Ipswich campus.

Campuses

UniSQ ensures that, as a regional university, its curriculum serves local and regional employment needs, as well as engaging in regional social and economic development and serving the regional community.

In stage two of the Sustainable Energy Solution project commenced in September 2017, 1198 solar panels were installed on building rooftops across USQ campuses in Springfield and Ipswich, generating 586,949 kilowatt hours and reducing thousands of tonnes of carbon emissions each year. As of 31 May 2018, smoking is banned in all areas at UniSQ.

Toowoomba campus
UniSQ Toowoomba is close to Toowoomba Wellcamp Airport and is approximately a two-hour drive from Brisbane. The campus has lecture theatres and syndicate rooms in the School of Business Building. The campus offers degrees in sciences, creative arts and media, business and commerce, engineering and built environment, education, health and community, information technology, humanities and communication, law and justice, English language programs, and pathway programs. There is a theatre, science laboratories, Olympic standard basketball courts, a 24 hour-access gym with high-tech equipment, a tennis centre, an aerobics center, and netball courts at the Clive Berghofer Rec Center, social clubs, and other accommodation. It has the country's largest Japanese-designed garden (the Ju Raku En) and the Gumbi Gumbi gardens. Three co-educational residential colleges located on this campus are McGregor, Steele Rudd, and Concannon.

Springfield campus
UniSQ's Springfield campus is located at Springfield, a suburb of approximately  southwest of Brisbane CBD, 1 hour from the Gold Coast, and about 20 minutes from Ipswich CBD. Springfield's public transportation includes bus services and a return train to Brisbane CBD. Serving as a hub for digital production and performance, the campus offers a range of undergraduate and postgraduate programs and includes a radio station, science and engineering laboratories, a television studio with spaces for rehearsal, collaborative teaching rooms, a fitness and recreation centre, an auditorium, and on-campus accommodation. The campus's flight simulator is helpful for aviation students to replicate both normal and abnormal scenarios of a flight with checks and procedures applied to airline pilots. Phoenix Radio at UniSQ Springfield is an online community radio station that serves the Greater Ipswich region and also provides training for students enrolled in the Bachelor of Applied Media program.

Ipswich campus

UniSQ Ipswich is located in the growing region of southeast Queensland, 40 minutes from the Brisbane CBD. The campus is home to UniSQ's health programs, which has laboratories for clinical nursing students, custom-built training facilities for paramedicine students, café, gym, and different sports fields. UniSQ Ipswich offers degrees in nursing, paramedicine, psychology, and counselling as well as tertiary preparation programs. The campus also includes a library with a rainforest and water features designed to increase air quality and contribute to the learning environment.

Academic departments, organisations, and activities

Business, Education Law and Arts (BELA)
School of Creative Arts
School of Commerce
School of Law and Justice
School of Management and Enterprise
School of Education
School of Humanities and Communication

Health, Engineering and Sciences (HES)
School of Sciences
School of Civil Engineering and Surveying
School of Health and Wellbeing
School of Nursing and Midwifery
School of Mechanical and Electrical Engineering
School of Psychology and Counselling

Extracurricular activities
UniSQ students, staff, and faculty members engage in a variety of extracurricular activities, such as taking part in the One Million Stars to End Violence project, organising symposiums to change people's attitude about children with autism, improving literacy for Indigenous children, and providing healthcare to disadvantaged communities in Thailand. In 2017, the Association for Tertiary Education Management (ATEM) presented USQ Stars Campaign to End Violence with the Engagement Australia Award for Excellence in Community Engagement. In 2015, the Enactus National Conference and Competition recognised three projects (Cash to Grow, Tertiary Texts, and Project Ignite) by eight UniSQ students (majoring in business, accounting, law, human services, psychology, and education) for creating positive impacts in local communities. The members of UniSQ's Golden Key Chapter (an invitation-only honour society, including of top 15% students from universities worldwide based on their academic achievement) also engage in a wide range of activities to serve the community, including volunteering with local schools, youth clubs, and state emergency service.

Law Society
The Law Society at UniSQ organises a yearly MOOT competition for law students and a Secondary Schools MOOT competition for young high schoolers. The winners of UniSQ's MOOT competition represent the region to take part in the Association National Championship Moot organised in Brisbane for Australian law students. The winners of USQ's Secondary Schools MOOT competition received scholarships to study in law programs at USQ. USQ's Law Society also organises events for law students to get career advice from professionals and learn to overcome challenges in the profession.

Sport
In the 2015 Northern Uni Games, UniSQ student-athletes won a gold medal in women's tennis, both gold and silver medals in lawn bowls, and bronze medals in both men's and women's basketball. In 2016 Northern Uni Games, UniSQ student-athletes won two gold medals in women's hockey and women's tennis, and a silver medal in open lawn bowls. In 2017 Northern Uni Games, UniSQ student-athletes won three gold medals in men's tennis, woman's tennis, and golf handicap, one silver medal in men's basketball, and another bronze medal in men's tennis. UniSQ students also competed in other sport tournaments at national and international levels, such as represented the Queensland Blades in the 2017 Australian Hockey League Championships, won the first places in ANB Qld State Championships, received the national Green and Gold merit after the annual 2016 Australian University Games, and captained Australia in the 2018 Indoor Hockey World Cup in Germany.

Change Makers
UniSQ also supports year 11 and 12 students with skills to improve the quality of life in local communities through Change Makers program. The program provides young students with financial support, guidance, and other resources to develop their visions of a better future and bring these ideas into practice. The program is an opportunity for students, especially disadvantaged students, to engage in teamwork, develop the skills of public speaking and project management. According to the National Center for Student Equity in Higher Education, twenty projects have been completed by students through Change Makers programs, including building a garden in community school to feed homeless people, raising awareness of inequality through concerts, and managing other projects dealing with pollution in community environments. The program won the CASE Circle of Excellence Silver Award for Public Relations and Community Relations Projects in 2015.

Arts and poetry
UniSQ's students produce plays, films, and entertainment shows addressing culture, gender identity, and the struggles of young people, including Ghosts of Leigh by Dallas Baker, Velvet Bourlevard by Ian Fulton, and I dated Batman by Tammy Sarah. The university also established the Bruce Dawe Poetry Prize (named after the university's first honorary professor for his contribution to the university) in 1999 to honour the most prominent poets in Australia. In addition, USQ Artsworx, established as an art venue and production house, supports students, artists, and community art activities through its McGregor Summer School, McGregor bursary, exhibition sponsorships at Downland Art exhibition, Hampton Art exhibition, GraduArt exhibition (annual art exhibition by USQ's students), and art exhibition raising funds for breast cancer treatment at St. Vincent Hospital.

Justice and gender equality
The flexible work arrangements and the program of Women's Advancement reflect the university's commitment to gender equality and the role of women in the workplace. Funded by the Department of Foreign Affairs and Trade (DFAT), the Australian Centre for Sustainable Business and Development at UniSQ has conducted different international programs of approximately $1 million, such as Australian Awards Fellowship and AusAid Australian Leadership Awards Fellowship, aiming at fostering the role of women in business in accordance with Australian policies and practices.

Academic profile

Educational programs
It provides on-campus education that serves Darling Downs, Southern and Western Queensland as well as flexible learning programs through external learning or via off campus and overseas education partners in southern Africa, Fiji, South-east Asia, Sweden, Norway, and The Emirates. It operates the European Study Center in Bretten, Germany. UniSQ maintains accreditations for professional programs with professional and competent authorities, such as Australian Psychology Accreditation Council (APAC), Australian Nursing and Midwifery Accreditation Council (ANMAC),  Legal Practitioners Admissions Board and Chief Justice of Queensland,  Chartered Institute of Management Accountants (CIMA), Association of International Accountants (AIA),  CPA Australia, Chartered Accountants Australia and New Zealand (CAANZ), Australian Computer Society, and Australian Human Resources Institute (AHRI). UniSQ won the Australian University of the Year Award in 2000–2001. UniSQ has 14 fields of research rated at and above world average standards by Excellence in Research for Australia (ERA) in 2015. In the last audit, the ERA acknowledged UniSQ's pharmaceutical sciences, materials engineering, pharmacology, environmental science and management as well above world average standards. Attested with Quality System Certification of Registration, UniSQ maintains high educational standards through a program of centralised, staff-driven decision-making, discipline-based management, and quality assurance practices.A 2002 audit found that its quality assurance program could be more effective with improved systems of central monitoring and reviewing.

Beside providing a digital learning platform (partly funded with $50 million by the federal government) for all courses and disciplines, the university also provides students with face-to-face instructions and real-life experiences, including the opportunity for students in the Bachelor of Applied Media (BMA) program to do all parts of production and direction of Connected, a lifestyle show produced for 31 Digital.  Students at USQ took part in and won top awards at Miami and Tropfest international film competitions. The agreement between the West Wellcamp Airport and the Airline Academy of Australia includes that UniSQ provides undergraduate and post-graduate training for aviators in coordination with the academy's programs. Students in aviation program will receive professional pilot qualification issued by Australian Civil Aviation Authority after graduation and have the opportunities to take trial flights before commencing the program. They also have access to work-based training and further career development with Qantas Future Pilots Program. The university organised field trips for nursing students to provide healthcare in rural communities in Vietnam (funded through federal government's New Colombo program) and for researchers to raise awareness of root-lesion in India.

The Good Universities Guide 2018 showed that UniSQ Engineering and Psychology received high scores in graduates' full-time employment, and UniSQ received best overall ratings in the measures of graduates's full-time employment (82.5% / national average of 69.5%), starting salary, and equity. Professors and researchers at UniSQ gained important positions with regional and international organisations, such as Fulbright and Queensland's Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE). USQ's students benefit from partnerships and exchange programs between the university and other universities and organisations, such as Australian National University, University of California Riverside, and NASA. The university offers students a number of scholarships  each year, such as School Partners Programs Scholarship and Vice-Chancellor's Principal's Recommendation Scholarship. Visitor speakers and lecturers at USQ come from different professional backgrounds, including NASA astronaut Colonel Robert S. Kimbrough,  Chief Justice of the High Court Susan Kiefel, News Director Mike Dalton from Nine News Regional Queensland, rugby player Steve Walter, and bestselling author Steve Maraboli.

Research
UniSQ's research institutes are:
Digital Life Lab (DLL)
Institute for Life Sciences and the Environment
Institute for Advanced Engineering and Space Sciences
Institute for Resilient Regions (IRR)

UniSQ's research centres are:
Australian Centre for Sustainable Business and Development (ACSBD)
Centre for Crop Health (CHH)
Centre of Excellence in Engineering Fibre Composites (CEEFC)
Centre for Health Sciences Research (CHSR)
Computational Engineering and Science Research Centre (CERSC)
International Centre for Applied Climate Science (ICACS)
Centre for Future Materials (CFM)
Centre for Agricultural Engineering (CAE) (formerly NCEA)

The University of Southern Queensland has three research institutes and seven research centres which focus on issues such as agricultural technology, rural health, environmental management, biotechnology, education leadership, web based services, and fibre composite materials. Based on competitive grants won and industry-funded research collaborations, UniSQ has significant and core research strength in the broad area of agriculture and the environment. This core research strength generated over $10 million in new grant and industry funding, announced by vice-chancellor Bill Lovegrove in 2008. In 2003, the university established the Institute for Agriculture and the Environment (IAgE) with improved biotechnology and pathology laboratories.  In 2017, the Queensland Drought Mitigation Centre (QDMC) was established as a result of collaboration between the university and the government. In 2017, as a part of the mega $15m campus expansion, the university started upgrading the Agricultural Science and Engineering Precinct (ASEP) to facilitate agricultural and material engineering development, including constructing new microbiology laboratories, glasshouses, dehumidified storage, and controlled ecological environments, developing methods of soil pathogen resistance, and applying vision sensing and robotics trials.  In 2017, the university hosted Australia's first regional meeting with Australia-ASEAN Council (AAC) in Toowoomba Campus to discuss the issue of trade and agriculture in preparation for the Sydney ASEAN-Australia Special Summit in 2018. The participants addressed the global demand for food, the current problems in the industry, and the development of new technologies in environmental science, engineering, and agribusiness. In 2018, a new climate project of $8 million was established by the university, the Queensland government, and the MLA, bringing together world scientists to find better solutions for managing drought and predicting seasonal climates. UniSQ researchers undertake different roles with international climate organisations, such as the president of the United Nations' World Meteorological Organization (with the commission to design better services for global agribusiness and climate risk management) and ocean expeditor in the Overturning in the Subpolar North Atlantic Program (with the mission to examine how ocean currents affect the world's weather). UniSQ also supports the usage of renewable energy by integrating 2MW solar power system with the carpark in Toowoomba campus to provide energy to the campus's activities, reducing the emission of carbon dioxide by 20 percent.

In addition, UniSQ has developed projects in the fields of construction industry and space research. The university's Centre for Future Materials (CFM) has researched and applied the technique of fibre reinforced polymer (FRP) in the project of Toowoomba City Hall renovation. The university, in collaboration with the Commonwealth Scientific and Industrial Research Organisation (CSIRO) and international researchers, has developed a project in researching green cement without reliance on clay and limestone. In 2017, the university, in collaboration with University of Sydney and University of New South Wales, received funding to build a telescope facility at Mount Kent Observatory, Darling Downs, Queensland. The new telescope facility has been supporting Australian astronomers to discover planet systems and perform an important role in NASA's TESS (Transiting Exoplanet Survey Satellite) mission.

Student enrolments
The university's student body includes full-time and part-time students from both Australia and overseas countries. Based upon the results of the 2013 International student barometer survey, USQ was named the top university for international student satisfaction in Australia that year. UniSQ's students come from a diversity of cultural backgrounds and speak different languages. In 2015, the university had around 28,203 students of which approximately 84% were domestic students, 16% were international students, 15.8 was the number of students per staff, and 1.17 was the student ratio of females to males.

Notable alumni

 Angie Asimus - TV presenter on Seven News Sydney.
Alix Bidstrup - actress, starred on All Saints as Amy Fielding.
Kathryn Campbell  - disgraced former Australian public servant, former senior officer Australian Army Reserve, 2011 Alumnus of the Year
Kev Carmody - Singer and songwriter, ARIA Hall of Fame
Teresa Hsu Chih - Singaporean social worker
Melanie Zanetti – Australian actress, best known for voicing Chilli Heeler on Bluey
Richard Dalla-Riva - Australian politician, Minister for Manufacturing, Exports and Trade from 2010 to 2013
Russell Dykstra- Australian actor
'Aisake Eke - Former Minister of Finance and National Planning, Kingdom of Tonga
Deb Frecklington - Australian politician, first female leader of LNP
Jason Gann - Actor and writer
Stephen Hagan - Australian former diplomat, author, activist, newspaper editor, documentary maker, and university lecturer
Shameel Joosub - South African businessman and CEO of Vodacom, a South African telecommunications operator within Africa
Atul Khare - Indian Foreign Service officer, United Nations Under-Secretary-General for Field Support
Preetha Krishna - Indian spiritual teacher
Nelle Lee - Australian actress, producer and writer
Jamus Lim - Singaporean Member of Parliament and economist
Katrina Fong Lim - Lord Mayor of Darwin (3 April 2012 – 4 September 2017)
Paul Lucas - Former politician and Attorney-General of Queensland
John McVeigh - former Minister for Regional Development, Territories and Local Government
Stuart Mayer Commander Australian Fleet, Royal Australian Navy, from 2014 to 2018
Theresa Moltoni - Businessperson, President of Chamber of Commerce & Industry Queensland, recipient of OAM in the 2016 Queens Birthday Honours
Claire Moore - Australian politician, Queensland senator
Tina Morgan Australian taekwondo coach and former international competitor
Ingrid Moses - Australian academic, Chancellor of the University of Canberra from 2006 to 2011
Joe Roff - Rugby union footballer, CEO of John James Foundation
Senator the Hon Anne Ruston - Australian politician, South Australia senator
Sebastian Teo - Singaporean politician and President of NSP
Christian Thompson - Artist
Adam Zwar - Actor and writer

Partner Institution

Malaysia
Universiti Tunku Abdul Rahman

See also

List of universities in Australia

Notes

References

Further reading

External links
University of Southern Queensland
University of Southern Queensland - Sydney Education Centre
USQ Student guild

University of Southern Queensland
Educational institutions established in 1992
University of Southern Queensland
Universities in Queensland
1992 establishments in Australia
Schools in Queensland

University of Southern Queensland


Jeanne Cherhal, (Nantes, 28 de febrero de 1978), es una cantante francesa.

Biografía
Jeanne Cherhal nació en Nantes, de padre fontanero y madre ama de casa. Creció con sus dos hermanas Emily y Liz Cherhal (también cantante) en Erbray (Loire-Atlantique). Se educó en el Liceo Saint-Joseph Châteaubriant y se licenció en filosofía por la Universidad de Nantes. Jeanne Cherhal se inició sola con su piano en pequeñas salas de conciertos. Por entonces, ya se distinguía por sus largas trenzas. Después de autoproducir un CD con seis canciones, lanza en 2002 un álbum en vivo bajo el sello independiente tôt Ou tard, titulado Jeanne Cherhal.

Su verdadero debut tiene lugar en 2002,  cuando pasa un mes cantando en programa doble con Vincent Delerm en l'Européen. También realiza una serie de conciertos en compañía de Mateo Bouchet, que se resumirá en un libro-CD en vivo de solo 1500 ejemplares, agotado enseguida.

Su segundo álbum Douze fois par an sale en 2004, producido por Vincent Segal, fue disco de oro y vendió más de 200.000 copias. Supuso un gran éxito, pero también el reconocimiento del gran público. Va de gira durante dos años con el guitarrista Eric Löhrer y se les une más tarde el batería Patrice Renson.

Con J. P. Nataf, en 2005/2006, creó el grupo Red Legs, que realizan versiones de canciones clásicas (de Jacques Brel a Rita Mitsouko) y del pop internacional (Kate Bush, Pretenders). Jeanne Cherhal en el bajo y JP Nataf en la guitarra. No publican disco y su discografía oficial se limita a una sola canción en un disco homenaje a Dick Annegarn.

A finales de 2005 actúa durante tres meses en la obra de teatro "Les Monologues du vagin".

En 2006, publicó su tercer álbum, L'Eau, producido por Albin de la Simone. Disco de oro, con casi 80.000 copias vendidas. Es más completo musicalmente, y los temas son más personales y comprometidos. Este álbum le da la oportunidad de hacer una gran gira por Francia y por el extranjero ya que se produjo también en Bélgica, Suiza, Alemania, el Reino Unido, Irlanda, Líbano, Canadá y África (Line-up: Eric Löhrer, guitarras; Emiliano Turi, batería; Annick Agoutborde, bajo), para terminar en El Olympia.

En febrero de 2008 lanza en su página de MySpace una nueva canción, inspirada por un famoso SMS: Si tu reviens, j'annule tout, que impactó en los medios.

Charade se publicó en marzo de 2010. El álbum es visto como más experimental y la crítica lo valora muy bien, aunque las cerca de 30.000 copias vendidas están lejos de las ventas de los anteriores discos. Jeanne Cherhal toca todos los instrumentos: teclados, guitarra, bajo, sintetizadores, batería ...

Luego participó en una gira con el grupo nantés La Secte Humaine formado por Stéphane Lovaina, en la guitarra, Gaëtan Chataigner, en el bajo, Eric Pifeteau, en la batería y Philippe Eveno, en la guitarra. Este grupo actuó de telonero del grupo Katerine. Tras la gira, da una serie de conciertos en la sala Bataclan.

Participó en el efímero grupo Les Françoises, formado para actuar en el festival le Printemps de Bourges 2010, que contó con Jeanne Cherhal, Camille, Emily Loizeau, Olivia Ruiz, Moriarty Romero y La Grande Sophie. Ofrecen un único concierto en el Palais d'Auron, presentado como la apuesta más interesante de la 34 edición del festival.

En el verano de 2010, se comprometió en la causa de los trabajadores extranjeros ilegales, y fue una de los principales artistas del concierto Rock Sans Papiers à Bercy (18 de septiembre de 2010), e incluso llegó a cantar frente al Ministerio de Inmigración en compañía de Jane Birkin y Agnes Jaoui. Participa también en el Courrier de Bovet.

En la primavera de 2011 actúa durante tres semanas en el teatro Bouffes du Nord en The Second Woman, ópera contemporánea de Frédéric Verrières inspirada en la película Opening Night, de John Cassavetes.

En septiembre de 2011, bajo el seudónimo del Almirante Cherhal, publicó una canción de respuesta al rapero Coronel Reyel, titulada Coronel j'ai 16 ans, que critica humorísticamente la letra de la canción Aurélie. En su texto, la cantante se pone en el lugar de una niña de 16 años que se convirtió en madre, dirigiéndose a su ídolo.

El 21 de marzo de 2012, ren un concierto, repitió el primer álbum de Véronique Sanson, llamado Amoureuse, lanzado 40 años (y un día) antes. La acompañaban Sébastien Hoog, Laurent Saligault y Éric Pifeteau. Repitió este concierto en las Francofolies de la Rochelle el 13 de julio de 2012. En abril del mismo año, fue la madrina del 35º Rencontres d'Astaffort y, en esa ocasión, dio un concierto de piano en el pequeño pueblo de Lot y Garona.

En agosto de 2012, apoyó públicamente al grupo activista ruso Pussy Riot, sentenciado a dos años por haber cantado una oración anti-Putin en una catedral de Moscú. Chantal escribió una canción, Tant qu'il y aura des pussy, publicada en YouTube. François Zimeray, el embajador francés para los derechos humanos, entregó este disco a los abogados de los disturbios de Pussy el 4 de septiembre en Moscú. Cherhal tiene un hijo nacido en 2014.

Discografía

Álbumes
 Jeanne Cherhal (2001, autoproducido)
 Jeanne Cherhal (2002)
 Douze fois par an  (2004)
 L'Eau (2006)
 Charade (2010)
L'any 40 (2019)

Sencillos

-Douze fois par an : Le petit voisin / Super 8 / Un couple normal / Je voudrais dormir
-B.O: Ma vie en l'air (B.O du film Ma vie en l'air)
-L'Eau: Voilà
-Charade: En toute amitié / Cinq ou six années

Vídeos

 Jeanne Cherhal à la Cigale, DVD (2005, Tôt ou tard)

Filmografía
 La Consultation, cortometraje de Frédérick Vin (2007)
 La Copie de Coralie, cortometraje de Nicolas Engel, presentado en la Semana internacional de la crítica del festival de Cannes en 2009
 Les Françoises, en route pour le Printemps, documental de Yvan Schreck (2011)

Teatro
 2005: Les Monologues du vagin de Eve Ensl, puesta en escena Isabelle Ratti, Petit Théâtre de Paris.
 2011: The Second Woman (Opening Night Opera  según Opening Night de John Cassavetes, puesta en escena Guillaume Vincent, libreto Bastien Gallet, música Frédéric Verrières, Théâtre des Bouffes du Nord, y gira (2012).

Distinciones
 2000: Laureada de los Jeunes Charrues (festival des Vieilles Charrues).
 2001: Revelación de Printemps de Bourges.
 2004: Grand Prix du Disque de l'Académie Charles-Cros por Douze fois par an.
 2005: Victoire de la musique categoría « Artiste révélation du public de l'année».
 2005: Laureada de los Trophées de la langue française.
2013 : Chevalier des Arts et des Lettres
2014 : Grand Prix du Disque de l'Académie Charles-Cros por Histoire de J.
2015 : Prix du parolier del año RFM-Paris Match en la categoriae « Chanson interprétée par un homme », por el título Te manquer (interpretada por Johnny Hallyday)

Enlaces externos
 Página oficial
 MySpace
 Fotos de Jeanne Cherhal en concierto por Pierre-Jean G.

Cantantes femeninas de Francia
Nacidos en Nantes

Jeanne Cherhal


Vječna vatra je spomenik vojnim i civilnim žrtvama Drugog svjetskog rata u Sarajevu. Spomenik je napravljen 6. travnja 1946. godine na prvu godišnjicu oslobođenja Sarajeva od njemačke okupacije.

Spomenik se nalazi u centru grada, na križanju ulica Mula Mustafe Bašeskija, Maršala Tita i Ferhadije.

Tijekom opsade Sarajeva, plamen na spomeniku je bio ugašen jer u gradu nije bilo potrebnog goriva.

Tekst napisan na zidu

Izvori

Vanjske poveznice
 Vječna vatra u Sarajevu

Građevine u Sarajevu
Nacionalni spomenici Bosne i Hercegovine

Vječna vatra u Sarajevu


පලිබෝධනාශක යනු කෘමීන් විසින් සිදු කරන හානිය වැළැක්වීමට, පාලනය කිරීමට හෝ අවම කිරීමට යොදා ගන්නා සංයෝගයක් හෝ සංයෝග මිශ්‍රණයකි. පලිබෝධනාශකයක් රසායනික සංයෝගයක්, ජීව විද්‍යාත්මක ප්‍රතිකාරකයෙක් (වෛරස් හෝ බැක්ටීරියා වැනි) , ප්‍රතිමයික්‍රෝබීය , විශබීජ නාශකයක් හෝ කෘමීන්ට එරෙහිව යොදා ගන්නා උපකරණයක් විය හැකිය. පලිබෝධකයන්ට මිනිසා සමඟ ආහාර සඳහා තරඟ කරන, දේපල විනාශ කරන ව්‍යසනයක් වන හෝ පතුර වන හෝ නොසන්සුන්තාවක් ඇති කරන කෘමීන්, ශාක රෝග කාරක බීජය, වල් පැළ, පෘෂ්ටිකයන්, කුරුල්ලන්, ක්ෂීරපායීන්, මත්සයන්, පණුවන් හා ඒක සෛලික ජීවීන්  ඇතුළත් වේ. පලිබෝධනාශක භාවිතයේ වාසි තිබුණ ද මිනිසාට හා අනෙකුත් ජීවීන්ට විෂ දායක වීම වැනි දුබලතා ද ඇත.

පළිබෝධනාශක වර්ග
මෙහි දැක්වෙනුයේ විවිධ රටවල එක් වර්ග සැතපුමකට භාවිතා වන ඇට්‍රසීන් රාත්තල් ගණන දැක්වෙන සටහනකි. ඇට්‍රසීන් එක්සත් ජනපදයේ ඉතා බහුලවම භාවිතා වන වල් නාශකයක් වේ. (මෙම සටහන USGS පලිබෝධනාශක භාවිතය සම්බන්ධ සිතියම් ඇසුරෙන් උපුටා ගන්නා ලද්දකි.)

පලිබෝධනාශක වර්ගීකරණය සඳහා ක්‍රමවේද ගණනාවක් පවතී.

ඇල්ගීනාශක - මේවා ඇල්ගී පාලනය සඳහා භාවිත වේ.
ඇවිසයිඩ/ පක්ෂිනාශක - පක්ෂීන් පාලනය සඳහා භාවිත‍වේ.
බැක්ටීරියානාශක - බැක්ටීරියා පාලනය සඳහා භාවිත වේ.
දිලීරනාශක - දිලීර සහ ඌමයිසයිටාවන් පාලනය සඳහා භාවිත වේ.
වල් නාශක - අනවශ්‍ය ශාක වර්ග පාලනය සඳහා භාවිතා වේ.
කෘමිනාශක - කෘමීන් පාලනය සඳහා භාවිතා වේ. - මේවා කෘමි බිත්තර විනාශ කරන සංයෝග, කෘමීන්ගේ පිළා අවස්ථාව විනාශ කරන සංයෝග හෝ සුහුඹුල් කෘමීන් විනාශ කරන සංයෝග විය හැක.
කීඩෑනාශක - කීඩෑවන් පාලනය සඳහා භාවිතා‍වේ.
මොලුස්කානාශක - ගොළුබෙල්ලන් සහ හම්බෙල්ලන් පාලනය සඳහා භාවිතා වේ.
නෙමැටෝඩානාශක - නෙමැටෝඩාවන් පාලනය සඳහා භාවිතා වේ.
කෘන්තකනාශක - කෘන්තකයින් පාලනය කිරීම සඳහා භාවිතා වේ.
වෛරස් නාශක - වෛරස් වර්ග පාලනය කිරීම සඳහා භාවිතා වේ. (උදා - H5N1)

පලිබෝධනාශක කෘතීම පලිබෝධනාශක සහ ජෛව පලිබෝධනාශක ලෙස ද වර්ගීකරණය කළ හැකි නමුත් ඇතැම් විට මේවා අතර වෙනස්කම් එතරම් පැහැදිලි නොවේ.

පුළුල් පරාස පලිබෝධනාශක ලෙස හැඳින්වෙනුයේ විශේෂ ගණනාවක් මරණයට පත් කළ හැකි පලිබෝධනාශක වන අතර පටු පරාස පලිබෝධනාශක ලෙස හැඳින්වෙනුයේ තෝරාගත් සීමිත විශේෂ සංඛ්‍යාවක් මරණයට පත් කළ හැකි පලිබෝධනාශක වේ.

ක්‍රමානුකූලව ක්‍රියාත්මක වන පලිබෝධනාශක ශාකයක් මඟින් අවශෝෂණය කර ගැනීමෙන් අනතුරුව ශාකය පුරා පැතිරීම සිදුවේ. බොහෝ කෘමිනාශක සහ දිලීරනාශක මෙසේ පැතිරෙන්නේ ශාකයේ ඉහල ප්‍රදේශ දක්වා වන අතර මෙය සෛලම පටකය හරහා සිදු වේ. අනතුරුව මේවා ශාකයෙන් පිට වීම සිදුවේ. මෙම ක්‍රියාවලියේ ප්‍රතිඵලයක් ලෙස පලිබෝධනාශකයෙහි කාර්යක්ෂමතාව ඉහල යාම සිදු විය හැක. මෙම ක්‍රියාවලිය ඔස්සේ ශාකයක පරාග හෝ පුෂ්පයක අඩංගු පැණි තුළට කෘමිනාශක ඇතුළත් වීම සිදුවේ නම් මී මැස්සන් වැනි පරාගන කාරක ජීවීන් විනාශ වීම සිදු විය හැක.

බොහෝ පලිබෝධනාශක පලිබෝධකයන් සඳහා විෂ ද්‍රව්‍ය වේ.

කෘමිනාශක යෙදීම්

මෙවැනි පින්තූර පුද්ගලික ආරක්ෂණ උපකරණ අඩුකම හේතුවෙන් බොහෝවිට විවේචනයට භාජනය වන නමුත් අවාසනාවන්ත ලෙස මෙය නිරූපණය කරන්නේ දියුණු වන රටවල ආදර්ශයයි.

පලිබෝධ නාශක භාවිතය, වාසි සහ අවාසි
පලිබෝධ නාශක හානිකර යැයි සැළකෙන ජීවී විශේෂ පාලනය සඳහා භාවිතා කෙරේ. උදාහරණයක් ලෙස ඒවා මාරාන්තික ලෙඩ රෝගවන බටහිර නයිල් වෛරසය සහ මැලේරියාව වැනි රෝග සඳහා වාහක ලෙස ක්‍රියා කරන මදුරුවන් විනාශ කිරීම සඳහා භාවිතා වේ. එමෙන්ම ආසාත්මික තාවන්ට හේතුවන මී මැස්සන් දෙබරුන් සහ කුහුඹුවන් වැනි විශේෂ විනාශ කිරීම සඳහාද මේවා භාවිතා කළ හැක. තවද, කෘමිනාශක සතුන් මැක්කන් වැනි පරපෝෂිතයන් මගින් ඇතිවන රෝග වලින් ආරක්ෂා කර ගැනීම සඳහාද භාවිතා කළ හැක. දිලීර සහිත ආහාර සහ යල් පැනගිය නිෂ්පාදන හේතුවෙන් මිනිසාට රෝග ඇති වීම වැළැක්වීම සඳහා පලිබෝධ නාශක යොදා ගත හැක. මහාමාර්ග දෙපස පවතින අනවශ්‍යය ශාක , ගස් වර්ග සහ පඳුරු වර්ග ඉවත් කිරීම සඳහා වල් නාශක භාවිතා කළ හැක. තවද, වල් නාශක වනෝද්‍යාන සහ වනාන්තර ප්‍රදේශවල වැඩෙමින් පරිසරයට හානි කරන ආක්‍රමණශීලී වල් පැළෑටි විනාශ කිරීම සඳහාද භාවිතා කෙරේ.ජලාශ සහ  පොකුණු වල වැඩෙමින්  පිහිනීම සහ මසුන් ඇල්ලීම වැනි ක්‍රියාකාරකම්වලට බාධා පමුණුවන, සහ ජලයට අප්‍රසන්න වර්ණයක් හෝ ගන්ධයක් ලබාදීමට හේතු වන ඇල්ගී සහ ජලජ තෘණ වර්ග පාලනය සදහා ද සාමාන්‍යයෙන් වල්නාශක යොදනු ලැබේ. පාලනය නොකළ විට  දිලීර සහ වේයන් වැනි පළිබෝධකයින් නිසා නිවාස වැනි ව්‍යුහයන්ට හානි සිදුවිය හැක. වෙළද සැල් සහ ආහර ගබඩා තුළ ධාන්‍ය වැනි ආහාර වලට හානි පමුණු වන කෘන්තකයින් සහ කෘමීන් පාලනය සදහා පලිබෝධ නාශක භාවිතා කරනු ලැබේ. කෙසේ නමුත් මෙම පලිබෝධ නාශක භාවිතා කරන ඕනෑම අවස්ථාවකදී එහා සම්බන්ධ අවධානමක් ද පවතියි. එහෙත් නිවැරදි ආකාරයේ පලිබෝධ නාශක භාවිත කිරීම තුළින් අදාළ අවධානම් මට්ටම EPA සහ PMRA වැනි පලිබෝධ නාශක පාලක ආයතන මගින් පිලිගත හැකි යැයි සම්මත කොට ඇති මට්ටම දක්වා ගෙන ඒම සිදු කළ හැක.

පලිබෝධ නාශක භාවිතය මගින් කෘමීන් සහ අනෙකුත් පලිබෝධකයන්ගේ වගාවන්ට සිදු වන හානි වැළැක්වීම මගින් ගොවීන්ට මූල්‍යමය වශයෙන් ලාභ ගෙනදිය හැක. එක්සත් ජනපදය තුළදී ගොවීන්ට මෙසේ ලැබෙන ලාභය ඔවුන් පලිබෝධ නාශක සදහා වියදම් කරන මුදල මෙන් 4 ගුණයක් පමණ වෙයි. එක්තරා අධ්‍යයනයකට අනුව පලිබෝධ නාශක භාවිතා නොකළ විට අස්වැන්න 10% කින් පමණ අඩුවීම සිදු වෙයි.

1950 දශකයේ පටන් මැලෙරියා රෝගය මර්ධනය සදහා නිවාස වල බිත්තිමත DDT ඉසීම සිදුකර ඇත. මෑත කාලීනව ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානය මගින් නිකුත් කළ ප්‍රතිපත්තිමය ප්‍රකාශනයන් තුළ මෙම ක්‍රමයට වැඩි සහයෝගයක් දක්වා ඇත. ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානයේ මැලේරියා රෝගය සම්බන්ධ අංශයේ ප්‍රධානීන් ආචාර්ය අරාටා කොචි ප්‍රකාශ කරන අන්දමට මැලෙරියා රෝගයට එරෙහිව අප සතුව ඇති ප්‍රධානම අවියක් ලෙස නිවාස වල අභ්‍යන්තරයේ මර්ධක සංයෝග ඉසීම සැලකිය හැක. එසේම ඔහුගේ අදහසට අනුව නිවෙස් අභ්‍යන්තරයේ ඉසීම සදහා ආරක්ෂිත යැයි ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානය මගින් නිර්දේශිත කෘමිනාශක වර්ග අතරින් වඩාත් ක්‍රියාකාරී සංයෝගය වන්නේ DDT වෙයි. කෙසේ නමුත් ඔහු මෙම අදහස් ප්‍රකාශ කිරීමෙන් අනතුරුව 2007 වසරේ ඔක්තෝබර් මාසයේ නිකුත් වු අධ්‍යයනයකට අනුව පියයුරු පිළිකා සහ වැඩි විය පැමිණීමට ප්‍රථම DDT වලට නිරාවරණය වීම අතර  සම්බන්ධතාවයක් ඇතැයි ප්‍රකාශ කෙරුණි. විද්‍යාඥයන්ගේ ඇස්තමේන්තු වලට අමතරව 1945 වසරේ පටන් මේ දක්වා මැලෙරියාව, කුද්දීටි ඉදිමීමේ වසංගත රෝග, නිද්‍රා රෝගය, සහ ටයිෆස් රෝගය වැනි රෝග පැතිරීයාම වැළැක්වීම මගින් DDT ඇතුළු ඕගැනෝපොස්පේට කාණ්ඩයට අයත් පලිබෝධ නාශක වර්ග මිනිස් ජීවිත මිලියන 7 ක් පමණ ආරක්ෂා කරදීමට සමත්ව ඇත. කෙසේ නමුත් DDT භාවිතය හැම විටම සාර්ථක නොවෙයි. මුල්වරට අප්‍රිකාව තුළ DDT ප්‍රතිරෝධය 1955 වසරේදී හදුනාගන්නා ලද අතර 1972 වසර වන විට ලොව පුරා මුදුරු විශේෂ 19 ක් DDT වලට ප්‍රතිරෝධය දැක්වීය. 2000 වසරේදී වියට් නාමය තුළ ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානය තුළ සිදු කළ අධ්‍යයනයකින් හෙලිවුයේ DDT නොවන මැලේරියා පාලන ක්‍රම වේදයක් DDT වලට වඩා සැලකිය යුතු තරම් කාර්යක්ෂම වන බවයි.

එක්සත් ජනපදයේ භාවිතා වන සමස්ථ පලිබෝධක නාශක වලින් 25% ක් පමණ නිවාස, ගෙවතු, උද්‍යාන, ගොල්ෆ් පිටි සහ පිහිනුම් තටාක ආශ්‍රිතව භාවිතා වෙයි. ඉතිරි ප්‍රමාණයෙන් 70% ක් පමණ ගොවිතැන් කටයුතු ආශ්‍රිතව භාවිතා කෙරේ.

පලිබෝධ නාශක ප්‍රතිරෝධීතාවය
ප්‍රතිරෝධී පලිබෝධකයන් සඳහා පලිබෝධනාශක යෙදීම් කෘත්‍රීමව තෝරා ගැනීම සිදු වේ. මෙම රූප සටහනේ ප්‍රථම පරම්පරාවේ පලිබෝධනාශකයකට (රතු)  වැඩි ප්‍රතිරෝධීතාවයකින් යුත් කෘමියෙක් සිටී. පලිබෝධනාශක යෙදීමෙන් පසු එහි අවරෝහණයක් විශාල ජනගහන අනුපාතයක් නිරූපණය කරයි. එයට හේතුව ප්‍රතිරෝධී පළි බෝධකයන් (සුදු) තෝරා ගෙන මරා දමා තිබීමයි. නැවත නැවත යෙදීමෙන් අනතුරුව ජනගහණයෙන් බහුතරයක් ප්‍රතිරෝධි පළි බෝධකයන්ගෙන් යුක්තය.

පළිබෝධ නාශක ප්‍රතිරෝධීතාවය යනු පලිබෝධ නාශකයකින් ඉලක්ක ගත වී ඇති පළිබෝධ වර්ගයක අනුවර්ථනය එමගින් එම රසායනික සංයෝගය එමගින් එම රසායනික සංයෝගයට අඩු නැඹුරුතාවක් දක්වයි. වෙනත් වචන වලින් කෘතිම තෝරා ගැනීම හරහා පළිබෝධකයන් විසින් රසායනික ද්‍රව්‍යයන් සදහා ප්‍රතිරෝධයක් ගොඩනංවයි. ඔවුන් එම පළිබෝධ නාශකයට දීර්ඝ කාලයක් තිස්සේ නිරාවරණය වීමෙන් අනතුරුව එම පළිබෝධ නාශක විසින් කලින් තරම් කාර්යක්ෂ්‍යමව ඔවුන් ජීවිතක්ෂ්‍යට පත් නොකරයි. වඩාත්ම ප්‍රතිරෝධි ජීවීන් වන්නේ ගැලවී සිට ඔවුන්ගේ ජානමය ලක්ෂණ ඔවුන්ගෙන් පැවත එන්නට යැවීමට හැකි ජීවින්ය.

පළිබෝධ නාශක ප්‍රතකිරෝධිතාවයේ වඩාත් විශේෂිත අර්ථ දැක්වීම් යම් විශේෂිත පළිබෝධ නාශක කාණ්ඩ වලට යෙදෙයි. පලිබෝධ නාශක නිෂ්පාදකයන් වඩා කැමැත්තක් දක්වන්නේ සත්‍යය තත්ත්ව වලදී යම් නිෂ්පාදනයක බිදවැටීමට හේතු නොවන අර්ථ දැක්වීම් වලටය. මෙය සමහරක් විට ක්ෂේත්‍ර ප්‍රතිරෝධිතාවය ලෙස සැලකෙයි. උදාහරණ ලෙස කෘමිනාශක ප්‍රතිරෝධිතා ක්‍රියාකාරී කමිටුවේ (IRAC) කෘෂිකාර්මික ප්‍රතිරෝධිතාව පිළිබද අර්ථ දැක්වීම වන්නේ එය පලිබෝධන ජනගහනයක සංවේදීතාවය උරුම වෙනසක් බවත් ඒ හරහා ඒ ඒ පලිබෝධ ප්‍රභේදය සදහා ලේබල උපදේශ වලට අනුව අවශ්‍ය පාලන තත්ත්ව ලබාගැනීම සදහා යොදා ගත් විට නිෂ්පාදන වල නැවත නැවත සිදු වන අසාර්ථක වීම් සිදු වන බවත්ය.

පළිබෝධ නාශක ප්‍රතිරෝධිතාව ක්‍රමයෙන් වර්ධනය වෙමින් පවති. 1940 දශකයේදී ඇමරිකා එක්සත් ජනපදයේ ගොවීන්ට ඔවුන්ගේ බෝග වලින් 7% ක් පලිබෝධකයන් නිසා නැති වුණි. 1980 දශකයේ සිට වඩාත් වැඩිපුර පලිබෝධ නාශක භාවිතා කරත් එම ප්‍රතිශතය 13% දක්වා ඉහල ගොස් ඇත. පලිබෝධකයන් ප්‍රභේද 500 කට වැඩි ගණනක් පලිබෝධ නාශක වලට ප්‍රතිරෝධිතාවක් ගොඩ නංවා ඇත. අනෙකුත් ප්‍රභව තක්සේරු කරන්නේ 1945 සිට ගත් කළ එම ප්‍රභේද ගණන 1000 අවට පවතින බවයි.

ක්‍රැචෙල් කාෂල් විසින් මෙම සංසිද්ධිය 1962 ඇය විසින් රචනා කළ Silent Spring ග්‍රන්ථයේ සදහන් කර තිබෙයි.

ඉතිහාසය
ක්‍රි.පූ. 2500ට පෙර යුගයේ පටන් පවා මානවයින් තම බෝග ආරක්ෂා කර ගැනීම සඳහා පලිබෝධ නාශක භාවිතා කොට ඇත. දැනට හෙලිව ඇති පරිදි ලොව ප්‍රථම පලිබෝධනාශකය වනුයේ මූලද්‍රව්‍ය තත්වයේ පැවති ගෙන්දගම්/සල්ෆර් කුඩු වේ. මෙය වසර 4500කට පමණ ප්‍රථම සුමේරියාවේ භාවිත කෙ‍රුණු බවට සාධක ඇත. 15 වන ශත වර්ෂය වන විට ආසනික්, රසදිය සහ ඊයම් වැනි විෂ සහිත මූලද්‍රව්‍ය පලිබෝධනාශනය සඳහා වගාවන්ට යෙදීම ආරම්භ වී තිබුණි. 17 වන සියවසේ දී දුම්කොළ පත්‍ර මඟින් නිකොටින් සල්ෆේට් නිස්සාරණය කොට එය කෘමිනාශකයක් ලෙස භාවිත කිරීම ආරම්භ කරන ලදී. මේ හැරුණු විට 19 වන ශත වර්ෂය තුළ දී තවත් ස්වභාවික පලිබෝධනාශක වර්ග යුගලක් හඳුන්වා දීම සිදු විය. ඒවා නම් ක්‍රිසැන්තමම් ශාක ඇසුරෙන් නිස්සාරණය කළ පයිරෙත්‍රම් සහ ඝර්ම කලාපීය එළවළු ශාකවල මුල් ඇසුරෙන් නිස්සාරණය කෙ‍රුණු රොටෙනෝන් යන සංයෝගයි.

1939 වසරේ දී පෝල් මුලර් විසින් DDT ඉතා සක්‍රීය කෘමිනාශකයක් බව සොයා ගන්නා ලදී. මේත් සමඟම DDT ඉතා ඉක්මනින්ම ලොව වඩාත් ප්‍රචලිත පලිබෝධනාශකය බවට පත්විය.

1940 දශකය ආරම්භ වීමත් සමඟ විවිධ නිෂ්පාදකයින් කෘතීම පලිබෝධනාශක විශාල වශයෙන් නිෂ්පාදනය ආරම්භ කළ අතර ඒවා ලොව පුරා ප්‍රචලිත විය. ඇතැම් මූලාශ්‍රයන්ට අනුව 1940  සහ 1950 දශකයන් පලිබෝධනාශක යුගයෙහි ආරම්භය සනිටුවහන් කරයි. 1950 සිට අද දක්වා කාලය තුළ දී පලිබෝධනාශක භාවිතය 50 ගුණයකින් ඉහල ගොස් ඇත. ඒ අනුව වර්තමානය වන විට එක් වසරක් තුළ කාර්මික පලිබෝධනාශක ටොන් මිලියන 2.5ක (මෙට්‍රික් ටොන් මිලියන 2.3ක්)ප්‍රමාණයක් ලොව පුරා භාවිතයට ගැනේ. ලොව භාවිතා වන පලිබෝධ නාශක ප්‍රමාණයෙන් 75%ක ප්‍රමාණයක් සංවර්ධිත රටවල භාවිතා කෙරේ. කෙසේ නමුත් සංවර්ධනය වෙමින් පවතින රටවල පලිබෝධ නාශක භාවිතා වන ප්‍රමාණය ඉහල යමින් පවතී.

1960 දශකයේ දී DDT මඟින් බොහෝ මසුන් මත යැපෙන පක්ෂීන්ගේ ප්‍රජනනය වළක්වන බව සොයා ගන්නා ලද අතර එය ජෛව විවිධත්වයට දැඩි තර්ජනයක් විය. මේ සමඟම රේචර් කාසන් විසින් ජෛව සාන්ද්‍රණකරණය පිළිබඳ Silent Spring නම් ග්‍රන්ථයක් ප්‍රකාශයට‍පත් කළ අතර එය ඉතා ප්‍රචලිත තත්වයට පත් විය. වර්තමානය වන විට DDT අවම වශයෙන් රටවල් 86 ක  තහනම් සංයෝගයක් ලෙස නම් කර ඇති නමුත් ඇතැම් සංවර්ධනය වෙමින් පවතින රටවල එය තවදුරටත් භාවිත කෙරේ.

පලිබෝධනාශක

පලිබෝධනාශක


Isabel Parra, vol. 2 es el segundo álbum de estudio como solista de la cantautora chilena Isabel Parra, hija de Violeta Parra, lanzado por el sello discográfico Arena en 1968.

El lado A está conformado por musicalizaciones del compositor español Paco Ibáñez sobre letras de los poetas y dramaturgos españoles Federico García Lorca y Luis de Góngora y Argote. El lado B mezcla algunos temas propios con la musicalización en guitarra y charango de la canción hasta entonces inédita de Violeta Parra llamada «Al centro de la injusticia», así como una versión de la canción «No te quiero sino porque te quiero», aquí llamada «Te quiero solo», compuesta en 1958 por su madre basada en el soneto homónimo de Pablo Neruda. En la música acompaña a Isabel, entre otros, su hermano Ángel Parra en la guitarra.

Lista de canciones

Créditos
 Músicos
 Isabel Parra: voz
 Ángel Parra: guitarra
 Hernán Kiko Álvarez: guitarra en «Por las ramas del laurel»
 Jaime Garat: acompañamiento

 Otros
 Sergio Larraín: fotografía

Referencias

Álbumes de 1968
Álbumes de Isabel Parra
Álbumes de Arena
Álbumes en español

Isabel Parra, vol. 2


Palavras que Borbulham como Refrigerante (japonês :サイダーのように言葉が湧き上がる, Saidā no Yō ni Kotoba ga Wakiagaru) é um filme de comédia-romântica animado japonês produzido pela Sublimation e Signal.MD e dirigido por Kyohei Ishiguro. Ele estreou no Festival Internacional de Cinema de Xangai de 2020.  Foi lançado nos cinemas japoneses em 22 de julho de 2021 e na Netflix no mesmo dia internacionalmente. Ambientado em uma parte rural do Japão com um grande shopping center, o filme segue duas pessoas que têm problemas para se comunicar com os outros. Yui, também chamado de "Cerejinha", é um garoto tímido que só consegue falar através de sua escrita de haikus. Yuki, também conhecida como "Sorrisinho", cobre a boca com uma máscara para esconder o aparelho que tenta consertar seu defeito de nascença e é uma influenciadora on-line. Um encontro fatídico no shopping inicia um romance entre eles.

Produção
O filme foi originalmente anunciado no concerto Inu Fes do FlyingDog . No concerto, também foi anunciado que seria dirigido por Kyōhei Ishiguro, com produção de animação de Sublimation e Signal.MD, roteiro de Dai Satō, desenhos de personagens de Yukiko Aikei e música de Kensuke Ushio.  Em dezembro de 2019, foi anunciado que seria lançado nos cinemas japoneses em 15 de maio de 2020 e estrelaria Ichikawa Somegorō VIII e Hana Sugisaki.  Em abril de 2020, foi anunciado que o filme seria adiado devido à pandemia do COVID-19 . Em novembro de 2020, foi anunciado que o filme estrearia em 25 de junho de 2021, após o atraso.  Depois de ser adiado novamente, o filme estreou nos cinemas japoneses em 22 de julho de 2021.  O tema principal do filme é "Cider no Yō ni Kotoba ga Wakiagaru", interpretado por Never Young Beach.  A música de inserção do filme é "YAMAZAKURA", interpretada pelo artista pop da cidade Taeko Onuki.  Internacionalmente, o filme foi transmitido na Netflix dublado e legendado, começando no mesmo dia do lançamento nos cinemas japoneses.

Elenco

Recepção
No site agregador de avaliações Rotten Tomatoes, 100% das 7 avaliações são positivas, com uma classificação média de 7,4/10. Kate Sánches escreve que, no geral, Palavras que borbulham como refrigerante "é um filme doce e vibrante sobre a conexão humana e a maneira como a música e as palavras podem nos unir ao longo dos anos, das inseguranças e muito mais".

Kim Morrissy, do site Anime News Network, elogiou o visual, os personagens e o estilo musical do filme, classificando o filme como A-. Ainda segundo o autor, o filme apresenta vários jogos de palavras, que podem ser difíceis de serem traduzidos em alguns idiomas, mas que não comprometem o entendimento da obra.

Grat Watson define a história como um "romance adolescente desajeitado", com "uma animação marcante e emotiva" que "interroga de forma satisfatória a influência das mídias sociais na juventude japonesa contemporânea".

Em 2020, o filme foi indicado ao Mainichi Film Award de Melhor Filme de Animação.

O filme também foi indicado na categoria melhor filme no Crunchyroll Anime Awards de 2022.

Ligações externas
 Site oficial

Filmes do Japão de 2020
Filmes de anime de 2020
Filmes em língua japonesa

Saidā no Yō ni Kotoba ga Wakiagaru


Eisenbad steht für:
 Schlackenbad, ein Heilbad, bei dem das Heilwasser stärker konzentriert ist als bei natürlichen Quellen
 Eisenbad (Eisen), Saueisen, hist. für ungewollt geschmolzenes, kohlenstoffreiches Roheisen, welches sich nicht schmieden lässt, vergl. Rennofen, Puddelverfahren

geographisch:
 Vyhne, Gemeinde in der Slowakei

Eisenbad


دانغار هي جزيرة تبلغ مساحتها 29 هكتار (72 فدان) في نهر هوكسبري إلى الشمال من سيدني في نيو ساوث ويلز في أستراليا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 250 نسمة.

مراجع

جزر أستراليا
جزر نيوساوث ويلز
ضواحي سيدني
عبارات في نيوساوث ويلز

دانغار


Superargo contre les robots () est un film de super-héros hispano-italien réalisé par Paolo Bianchini et sorti en 1968.

Le film est la suite de Superargo contre Diabolikus de Nick Nostro, sorti deux ans plus tôt.

Synopsis
Superargo se bat contre des robots humanoïdes radiocommandés. Pendant ce temps, un de ses amis cherche à le tuer.

Fiche technique
 Titre français : Superargo contre les robots
 Titre original espagnol :
 Titre original italien :  ou  ou
 Réalisateur : Paolo Bianchini
 Scénario : Julio Buchs
 Photographie : Aldo Greci, Godofredo Pacheco
 Montage : Juan María Pisón
 Musique : Berto Pisano
 Décors : Jaime Pérez Cubero
 Production : Elsio Mancuso, Luigi Annibaldi
 Société de production : GV Cinematografica, Società Europea Cinematografica, Ízaro Films
 Pays de production :  -
 Langue originale : italien
 Format : Couleur par Eastmancolor - 2,35:1 - Son mono - 35 mm
 Durée : 102 minutes ()
 Genre : Film fantastique, film d'aventures, film de science-fiction, film de super-héros
 Dates de sortie :
 Italie :
 France :
 Espagne :

Distribution
Giovanni Cianfriglia (sous le nom de « Ken Wood ») : Superargo
Guy Madison : Professeur Wendland Wond
Luisa Baratto (sous le nom de « Liz Barrett ») : Claire Brand
Diana Lorys : Gloria Devon
Aldo Sambrell : Kamir / Pao-Ki
Tomás Blanco : Davies
Sergio Testori : Jo Brand
Valerio Tordi : Professeur Presenski
Aldo Bufi Landi : J.G. Stafford
Valentino Macchi : gardien de banque
Loris Bazzocchi (sous le nom de « Dennis McCloud ») : robot humanoïde radiocommandé

Notes et références

Bibliographie

Liens externes

Film espagnol sorti en 1968
Film italien sorti en 1968
Film fantastique italien
Film fantastique espagnol
Film de science-fiction italien
Film de science-fiction espagnol
1968 en science-fiction
Film réalisé par Paolo Bianchini
Film d'aventure italien
Film d'aventure espagnol
Film de super-héros
Film en italien
Film espagnol tourné en italien
Film avec une musique composée par Berto Pisano
Suite de film italien
Suite de film espagnol

Superargo contre les robots


Per la ricuperata salute di Ofelia («Por la salud recuperada de Ofelia») es una cantata compuesta en 1785 por Antonio Salieri, Wolfgang Amadeus Mozart y un tal "Cornetti", sobre un texto de Lorenzo da Ponte.

La composición conjunta de esta cantata para voz y piano para la cantante ítalo-inglesa Nancy Storace es la prueba más importante de que entre Mozart y Salieri existía una relación de cooperación más o menos cordial; en cuanto a "Cornetti", se trata de un pseudónimo, aunque en la actualidad no se sepa qué nombre está detrás de ese apodo.

El título de la obra alude al papel de Ofelia en la ópera La grotta di Trofonio (1785) de Salieri, en el que Storace cosechó un gran éxito.

Durante siglos se consideró perdida, a pesar de que fue impresa en 1785 por Artaria bajo el número de catálogo Köchel K. 477a, llegándose a considerar leyenda. Sin embargo, a finales de 2015 fue descubierta en Praga por el musicólogo alemán Timo Jouko Herrmann, llevándose a cabo la presentación en la Mozarthaus de Salzburgo en marzo de 2016 y el estreno mundial en la ciudad de Valladolid, con la presentación del propio Herrmann, en un acto impulsado por el director de orquesta español y presidente de la Asociación Cultural Antonio Salieri, Ernesto Monsalve. Él mismo la interpretó al clave acompañando a la soprano Sara María Rodríguez, en el Museo de San Joaquín y Santa Ana de la capital vallisoletana, el 1 de septiembre de 2016.

Referencias

Enlaces externos
 Dennis Pajot: K477a "Per la Ricuperata salute di Ophelia" – A New Clue? (acceso 26 de diciembre de 2007) (en inglés)
 «Une cantate signée par Mozart et Salieri retrouvée», Radiofrance.

Cantatas de Wolfgang Amadeus Mozart
Composiciones de Antonio Salieri
Composiciones de 1785
Composiciones musicales perdidas

Per la ricuperata salute di Ofelia


Los tetrablémidos (Tetrablemmidae) son  una familia de arañas araneomorfas, que forman parte de la superfamilia de los caponioideos (Caponioidea), junto los capónidos.

Se las denominan arañas blindadas (en inglés armored spiders). La mayoría de los tetrablémidos se observan en la hojarasca del suelo, algunos viven en cuevas. Alguna especie de las cuevas, muestran adaptaciones típiques de las arañas de las cuevas, como la pérdida de ojos y una esclerotización débil.

Sistemática
Con la información recogida hasta el 31 de diciembre de 2011, Tetrablemmidae cuenta con 30 géneros y 142 especies localitzadas en la zona tropical, principalmente del Sur de Asia. Algunas se encuentran en África Central, América Central y la parte septentrional de América del Sur:
 Ablemma Roewer, 1963 (Sureste de Asia)
 Afroblemma Lehtinen, 1981 (África)
 Anansia Lehtinen, 1981 (África)
 Bacillemma Deeleman-Reinhold, 1993 (Tailandia)
 Borneomma Deeleman-Reinhold, 1980 (Borneo)
 Brignoliella Shear, 1978 (Sureste de Asia)
 Caraimatta Lehtinen, 1981 (América Central)
 Chavia Lehtinen, 1981
 Choiroblemma Bourne, 1980 (India)
 Cuangoblemma Brignoli, 1974 (Angola)
 Fallablemma Shear, 1978 (Samoa, Célebes)
 Gunasekara Lehtinen, 1981 (Sri Lanka)
 Hexablemma Berland, 1920 (Kenia)
 Indicoblemma Bourne, 1980 (Tailandia, India)
 Lamania Lehtinen, 1981 (Sureste de Asia)
 Maijana Lehtinen, 1981 (Java)
 Mariblemma Lehtinen, 1981 (Seychelles)
 Matta Crosby, 1934 (Brasil, México)
 Micromatta Lehtinen, 1981 (Belice)
 Monoblemma Gertsch, 1941 (Brasil, Colombia, Panamá)
 Paculla Simon, 1887 (Sureste de Asia)
 Pahanga Shear, 1979 (Sureste de Asia)
 Perania Thorell, 1890 (Sureste de Asia)
 Rhinoblemma Lehtinen, 1981 (Islas Carolinas)
 Sabahya Deeleman-Reinhold, 1980 (Borneo)
 Shearella Lehtinen, 1981 (Madagascar, Sri Lanka)
 Singalangia Lehtinen, 1981 (Sumatra)
 Singaporemma Shear, 1978 (Vietnam, Singapur)
 Sulaimania Lehtinen, 1981 (Malasia)
 Tetrablemma O. P-Cambridge, 1873 (Sureste de Asia, África, Micronesia)

La familia Pacullidae, con un único género (Paculla), fue incorporada a los tetrablémidos en 1981. Las arañas de este género son cuatro o cinco veces más grandes que los otros tetrablémidos. El género Tetrablemma presenta sólo cuatro ojos, característica compartida con algunas especies de Caponiidae.

Referencias

Burger M. y cols. (2005): "Complex genital system of a haplogyne spider (Arachnida, Araneae, Tetrablemmidae) indicates internal fertilization and full female control over transferred sperm". Journal of Morphology 267(2):166-186.
Platnick, Norman I.</span> (2012): The world spider catalog, version 12.5. American Museum of Natural History.
 Texas A&M University, Department of Entomology - Synopsis of the described Araneae of the World.

Véase también
 Anexo:Especies de Tetrablemmidae
 Anexo:Taxonomía de las arañas

Enlaces externos

Tetrablemmidae

Tetrablemmidae


Bucklandiella heterosticha (Synonym Racomitrium heterostichum (Hedw.) Brid., deutsch Ungleichästiges Zackenmützenmoos) ist eine Laubmoos-Art aus der Familie Grimmiaceae.

Merkmale
Bucklandiella heterosticha bildet lockere oder dichte, wegen der Glasspitzen oberflächlich oft graue, innen braunschwarze Polsterrasen. Die bis etwa 6 Zentimeter großen, niederliegenden bis aufsteigenden Stämmchen sind oft reich verzweigt und besitzen zahlreiche seitliche Kurztriebe. Die Blätter sind lanzettlich und allmählich in die Spitze verschmälert. Die Blattränder sind meist beidseitig zurückgerollt. Im trockenen Zustand sind die Blätter anliegend und etwas einseitswendig, feucht jedoch aufrecht abstehend bis schwach zurückgebogen. Die Glasspitze ist gewöhnlich lang, gezähnt, geschlängelt und aufrecht bis waagrecht abstehend.

Die einfache Rippe reicht bis zur Blattspitze, ist an der Basis etwa 80 bis 110 µm und oben 50 bis 65 µm breit und auf der Oberseite durchgehend eingebuchtet. Unten ist sie drei- bis vierzellschichtig mit 5 bis 9 größeren ventralen Zellen, im mittleren Teil zwei- bis dreischichtig und 4 bis 8, oben zweischichtig mit 2 bis 4 ventralen Zellen.

Die Laminazellen sind am Blattgrund verlängert rechteckig mit knotig verdickten Wänden, oben quadratisch bis kurz rechteckig. Blattflügelzellen sind nicht oder kaum differenziert, ebenso ist ein basaler Blattsaum (aus hyalinen glattwandigen Zellen) nicht oder wenig entwickelt.

Die Seta ist 4 bis 9 Millimeter lang, die Kapsel länglich-zylindrisch und bis 3 Millimeter lang. Die 250 bis 380 µm langen Peristomzähne sind ungeteilt oder an der Spitze zwei-, selten dreiteilig, die Basalmembran bis 50 µm hoch. Sporen sind feinwarzig und 14 bis 20 µm groß.

Abgrenzung und ähnliche Arten
Bucklandiella heterosticha (wie hier beschrieben im engeren Sinn) gilt als Kennart einer Gruppe von ähnlichen und schwer unterscheidbarer Arten und die Abgrenzung der Art wurde in der Vergangenheit auch verschieden interpretiert. Heute werden zur Gruppe Bucklandiella heterosticha agg. unter anderen Bucklandiella affinis, Bucklandiella macounii, Bucklandiella obtusa und Bucklandiella sudetica mitgerechnet.

Verbreitung und Standortansprüche
Das Verbreitungsgebiet der Art umfasst Europa, die atlantischen Inseln Azoren, Madeira, Kanarische Inseln und Island sowie die Westküste Nordamerikas.

Sie wächst auf mäßig trockenem bis frischem Silikatgestein in sonnigen bis halbschattigen Lagen der niedrigeren bis höheren Bergstufe.

Quellen
 Jan-Peter Frahm, Wolfgang Frey: Moosflora (= UTB. 1250). 4., neubearbeitete und erweiterte Auflage. Ulmer, Stuttgart 2004, ISBN 3-8252-1250-5.
 Martin Nebel, Georg Philippi (Hrsg.): Die Moose Baden-Württembergs. Band 1: Allgemeiner Teil, spezieller Teil (Bryophytina I, Andreaeales bis Funariales). Ulmer, Stuttgart 2000, ISBN 3-8001-3527-2.
 Bucklandiella heterosticha in www.eFloras.org – Flora of North America.

Weblinks

 Racomitrium heterostichum in Moose Deutschlands

Grimmiaceae (Familie)
Grimmiaceae

Bucklandiella heterosticha


"Općinska A nogometna liga Ludbreg" za sezonu 1980./81. je bila prvi stupanj općinske lige ONS Ludbreg, te liga sedmog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bio "Dinamo" iz Vrbanovca.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutarnje poveznice
 Općinska B liga Ludbreg 1980./81.
 Međuopćinska liga Varaždin 1980./81.

Vanjske poveznice

Izvori
 Franjo Vrtulek: "Nogomet u ludbreškom kraju", Varaždin, 1999., , str. 88
 library.foi.hr, "Ludbreški list"
 library.foi.hr, "Ludbreški list", br. 9, god. II, izdano 22. srpnja 1981., str. 15, preuzeto 18. srpnja 2019.

Ludbreg-A
1981-81 Ludbreg-A

Općinska A nogometna liga Ludbreg 1980./81.


تسجيل الطائرة هو إعطاء الطائرة مجموعةً من الأرقام والأحرف التي تُعَرِّف بها، وتسجيل الطائرة مشابه لرخصة السيارة. واستنادًا إلى معاهدة الطيران المدني الدولي فإن جميع الطائرات يجب أن تسجل في هيئة أو وكالة وطنية. وهذه الحروف تعرف جنسية الطائرة وتبعيتها وتسجيلها للبلد التابعة له، والتي بمجرد رؤيتها فإن الطائرة تعرف عن جنسيتها وتبعيتها، ولا يعني بالضرورة أن الطائرة ملكاً للبلد مانح التسجيل، فقد تكون الطائرة ملكاً لبلدٍ ما، لكن الظروف قد تضطر المالك إلى تسجيلها في دولة أخرى. كما يحدث في حال تأجير طائرة للعمل، فالمشغل بمقتضى العقد يملك حق تشغيل الطائرة، بينما حروف تسجيلها لا تعطي ذات المعلومة.

كما أنها تمكن العاملين ومشغلي أبراج المراقبة من أداء مهماتهم في الظروف المثلى، والتي تكفل نجاح عملية التواصل، وقد نرى هذه الحروف على أبواب عجلات المقدمة () لتمكن مهندس مراقبة بدأ التشغيل من التواصل مع قائد الطائرة، لأنه في العموم لا يتم التعريف باسم الطيار أو المشغل، إنما باسم الطائرة أو حروف تسجيلها.

أماكن حروف التسجيل
لحروف التسجيل أماكن محددة على بدن الطائرة، ولو أنه يمكن وضعها طبقاً لما تقتضيه الضرورة،

مراجع

رخص وشهادات طيران
رموز البلدان
سجلات عامة
قوائم رموز البلدان
قوائم طيران

تسجيل طائرة


GPRS (), mevcut 2G cep telefonu şebekesi üzerinden paket anahtarlamalı olarak veri iletimi sağlayan teknoloji. Genellikle cep telefonları ve internet arasında, küçük veri paketlerinin alışverişi amacıyla kullanılır.

Üçüncü nesil UMTS (3G) mobil iletişimden önce CSD GSM'e göre hızlı bağlantı imkânı tanıdığı için mobil teknolojilerde 2.5G ve 2.75G isimli ara nesiller oluşturmuştur. Pratikte saniyede 30-50 Kbit'e kadar veri akışı sağlayabilir.

Türkiye'de, GPRS'e ek olarak bu standardın daha da hızlandırıldığı EDGE teknolojisi kullanılabilir.

Bağ protokolleri
1997 tanıtımları
Mobil telefon standartları

GPRS


ප්‍රථමයෙන් නිපදවා ඇත්තේ වාෂ්ප බලයෙන් ක්‍රියා කරන භාහිර දහන එන්ජිමකි.ජලය නටන විට කේතලය වසා ඇති මූඩිය ඉස්සෙන ආකාරය ගැන නිරීක්ෂණය කල George Stephenson (මහා බ්‍රිතාන්‍යය) නම් තැනැත්තා එහි මූඩිය වාෂ්ප බලයෙන් ඉස්සෙන බව නිගමනය කර ඒ අනුසාරයෙන් වාෂ්ප බලයෙන් ක්‍රියා කරන භාහිර දහන එන්ජිම නිෂ්පාදනය කරන ලදී.

 මොටර් රථයක ඓතිහාසික පසුබිම

මොටර් රථයක ඓතිහාසික පසුබිම


Hristina Popović (Beograd, 26. ožujka 1982.) je srbijanska kazališna, televizijska i filmska glumica.

Filmografija

Televizijske uloge
 "Tri muškarca i tetka" kao Radmila (2021.)
 "Blago nama" kao Tamara Juhić (2020. – danas)
 "Žigosani u reketu" kao Bojana (2019. – 2021.)
 "Pet" kao Natalija (2019.)
 "Dojc Caffe" kao Ljubica (2019.)
 "Mamini sinovi" kao Anica (2019.)
 "Biser Bojane" kao Sandra (2018.)
 "Stado" kao Multimedijalka (2018.)
 "Nemoj da zvoncaš!" kao Slađana Babić (2016.)
 "Komšije" kao Gordana Grga (2015. – 2018.)
 "Mamurluci" kao Nevena (2015.)
 "Čižmaši" kao Dara Prdara (2015.)
 "Nadrealna televizija" kao Selma Karma / Urketova supruga / Voditeljica / Baba / Zivana Smec / Vasiljka Ring / Divna Pantic (2013.)
 "Ulica lipa" kao Dina (2008. – 2015.)
 "Vratit će se rode" kao Barbara (2008.)

Filmske uloge
 "Nije loše biti čovjek" kao Kuma Rada (2021.)
 "Po Tamburi" kao Biljana / Kulenova Seka (2021.)
 "Stela" kao Ana (2020.)
 "Posljednji Srbin u Hrvatskoj" kao Franka Anic / Hrvojka Horvat (2019.)
 "Jesen samuraja" kao Snezana (2016.)
 "Ministarstvo ljubavi" kao Manda Kartelo (2016.)
 "Dobra žena" kao Nataša (2016.)
 "Mamurluci" kao Nevena (2015.)
 "Pored mene" kao profesorica Olja (2015.)
 "Enklava" (2015.)
 "The Sky Above" Us kao Mila (2015.)
 "Atomski zdesna" kao Nataša (2014.)
 "Mali Budo" kao Zorica (2014.)
 "Šegrt Hlapić" kao Majstorica (2013.)
 "Krugovi" kao Nada (2013.)
 "Parada" kao Biserka (2011.)
 "Noć u kući moje majke" kao Danica (1991.)

Vanjske poveznice

Srbijanski televizijski glumci
Srbijanski filmski glumci
Srbijanski kazališni glumci
Glumci iz Beograda

Hristina Popović


James W. Pennebaker () este un psiholog social american. Deține titlul "Centennial Liberal Arts Professor of Psychology" la  și este membru al Academiei Profesorilor Distinși (). În cercetările sale se concentrează pe relația dintre limbaj, sănătate și comportament social, mai recent "cum limbajul de zi cu zi reflectă procesele de bază sociale și de personalitate".

Educație și carieră
Pennebaker a absolvit  în 1972 cu merite deosebite și a făcut doctoratul la  în 1977.

A deținut următoarele funcții:
 1977-1983: asistent profesor de psihologie, departamentul de psihologie,
 1983-1997: conferențiar și profesor universitar, ; 1995-97: conducătorul departamentului de psihologie
 1997-prezent: profesor, ; 2005-09: "Bush Regents Professor of Liberal Arts", 2005-2014: conducător al departamentului de psihologie, 2009-prezent: "Regents Centennial Professor of Liberal Arts"
 2005-2010: profesor cercetător internațional, , Preston, Anglia.

Cercetări
De-a lungul carierei sale, Pennebaker a studiat consecințele secretelor asupra sănătății omului, scrierea expresivă și limbajul natural și a primit grant-uri de la Fundația Națională de Științe, , Institutul de Cercetări al Armatei SUA și alte agenții federale pentru cercetări ale limbajului, emoțiilor și dinamicii sociale.

Este un pionier al , cercetând legătura dintre limbaj și recuperarea după traume și fiind "recunoscut de către  ca unul dintre primii cercetători ai relației dintre traume, divulgarea lor și sănătate". În particular, el a descoperit că modul in care o persoană face uz de "cuvinte de bază", cum ar fi pronumele și articolele, poate prezice nivelul de recuperare a persoanei precum și, estimativ, sexul acesteia, vârsta și unele trăsături de caracter.

La mijlocul anilor 1990, Pennebaker și colegii săi au dezvoltat Linguistic Inquiry and Word Count (abreviat LIWC), un program de analiză a textului care calculează frecvența într-un anumit text a cuvintelor din peste 80 de categorii lingvistice (pronume (inclusiv la diferite persoane), conjuncții etc.) și psihologice (furie, împlinire etc.) și domenii (timp liber, bani etc.). La bazele programului stau cercetări anterioare care au stabilit o legătură puternică dintre structurile lingvistice pe care le folosește un om și personalitatea sau starea psihologică a sa. Instrumentul a fost folosit, printre altele, la analiza limbajului folosit de conducătorii Al-Qaida, cât și a candidaților politici, în special în alegerile prezidențiale din SUA din 2008. "Pennebaker Conglomerate, Inc." oferă acces gratuit la instrumente online create pe baza LIWC, inclusiv un program care determină automat stilul de vorbire și un alt program care aplică limbaj bazat pe aplicarea limbajului in .

În ianuarie 2017, Pennebaker a participat la inaugurarea Societății de Lingvistică a Americii, ținând o prelegere pe subiectul limbajului.

Publicații (selecție)

Cărți
 The Psychology of Physical Symptoms. New York: Springer, 1982.
 (Ed., cu Daniel M. Wegner) Handbook of Mental Control. Englewood Cliffs, New Jersey: Prentice Hall, 1993.
 Emotion, Disclosure, and Health. Washington, D.C.: American Psychological Association, 1995.
 Opening up: The Healing Power of Confiding in Others. New York: Morrow, 1990. Repr. Opening Up: The Healing Power of Expressing Emotions. New York: Guilford, 1997.
 Writing to Heal: A Guided Journal for Recovering from Trauma and Emotional Upheaval. Oakland, California: New Harbinger, 2004.
 The Secret Life of Pronouns: What Our Words Say About Us. New York: Bloomsbury Publishing, 2011.

Articole

Note

Legături externe
 Pagina lui James W. Pennebaker  la Departamentul de Psihologie, Universitatea din Texas
 Articole de James W. Pennebaker
 Wordwatchers: Tracking the language of public figures
 In Synch: Language Style Matching, James Pennebaker Conglomerates la Online Research Consortium
 Lucrări de și despre James W. Pennebaker la OCLC WorldCat

Nașteri în 1950
Psihologi americani
Oameni în viață

James W. Pennebaker


Muzej Hercegovine muzejska je institucija u Mostaru.

Ustanovljen je 1950. godine s ciljem pronalaska, prikupljanja, čuvanja i prezentiranja kulturno-povijesne baštine Mostara i Hercegovine. Uprava muzeja smještena je u spomen kući "Džemal Bijedić". Muzej se sastoji od četiri odjeljenja (Spomen kuća Džemala Bijedića, Spomen kuća Svetozara Ćorovića, Kula Tara - (odjel "Muzej Stari most") te Interpretacijski centar Mostar), a u posjedu je arheoloških, etnografskih, rukopisnih, numizmatičkih i drugih eksponata.

Izvori

Vanjske poveznice
Stranice Muzeja Hercegovine

Kultura u Mostaru
Mostar
Građevine u Mostaru

Muzej Hercegovine (Mostar)


NGC 6724 je zvjezdana skupina u zviježđu Orlu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6724
  Auke Slotegraaf: NGC 6724 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 6724  DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6700 - 6749

6724

NGC 6724


L'édition 2022 du tournoi exhibition de tennis d'Abu Dhabi se déroule du 16 au . Bien qu'ayant lieu en intégralité pendant l'année civile 2021, le tournoi d'exhibition est considéré comme point de départ de la saison 2022.

Faits marquants
Quelques jours avant le début du tournoi, Casper Ruud et Dominic Thiem déclarent forfait. Ils sont respectivement remplacés par Taylor Fritz et Daniel Evans.

Dans le match féminin, Emma Raducanu est contrainte de déclarer forfait après un contrôle positif au Covid-19. Elle est remplacée par Ons Jabeur.

Participants
Tableau masculin
  Andrey Rublev ()
  Rafael Nadal ()
  Denis Shapovalov ()
  Casper Ruud () remplacé par  Taylor Fritz ()
  Dominic Thiem () remplacé par  Daniel Evans ()
  Andy Murray ()

 Match féminin
  Emma Raducanu () remplacée par  Ons Jabeur ()
  Belinda Bencic ()

Tableau masculin

Pour la  place, Taylor Fritz bat Daniel Evans (7-6, 4-6, 11-9).

Tableau féminin

Références

Lien externe
 Site officiel du tournoi

2022
Abu Dhabi
Abu Dhabi
Sport aux Émirats arabes unis en 2021
Sport en décembre 2021

Tournoi de tennis d'Abou Dabi 2022


Streem ist ein Berliner Kunstmagazin. Es ist bundesweit das erste Straßenmagazin, das für bedürftige und obdachlose Menschen gratis erhältlich ist. Es bietet ambitionierten Künstlern ein Forum und wird von bekannten Persönlichkeiten unterstützt. Ansprechen soll Streem vor allem junge Leute.

Geschichte
Vorläufer des Streem ist das Streetmag, das ab Februar 2011 etwa alle drei Monate mit einer Auflage von 20.000 Exemplaren erschien. Das Magazin wurde von Marija Stojanovic mit Unterstützung von Aleksandar Vidojkovic gegründet, der Druck erfolgte bei der Berliner Zeitungsdruckerei. Unterstützung erhält das Magazin u. a. vom Berliner Kunstverein GeniusArt-Corp. e. V. Ein Partner bei Realisierung, Promotion und redaktionellen Beiträgen ist der Radiosender FluxFM.

Ein gleichzeitiger Vertrieb in Stuttgart erhielt 2012 keine Genehmigung, auch wurde eine Konkurrenz zur dort erscheinenden Straßenzeitung Trott-war befürchtet.

Nach sechs Ausgaben wurde das Projekt Streetmag im Februar 2013 eingestellt. Seit Dezember 2013 erscheint nun das Magazin unter dem neuen Namen. Inzwischen ist Stojanovic alleinige Herausgeberin und Chefredakteurin. Im Jahr 2014 sind vier Ausgaben in einer Auflage von je 20.000 Exemplaren erschienen.

Gestaltung
Streem wird von sozial engagierten Berlinern mit Beiträgen von Autoren, Malern, Fotografen, Illustratoren, Filmemachern u. a. kostenlos gestaltet, alle drei Ausgaben sollte ein neues Team das Layout übernehmen.

Finanzierung
Das Magazin wird durch Einnahmen aus Wohltätigkeitsveranstaltungen sowie mittels Werbeeinnahmen, Anzeigen und durch eine begrenzte Anzahl an Abos finanziert (Stand: Dezember 2014).

Vertrieb
Verkauft wird das Magazin in Berlin hauptsächlich von obdach- oder mittellosen Menschen denen der volle Erlös (empfohlener Preis: 1,50 Euro) zur Unterstützung in ihrer schwierigen Lebenssituation zugutekommen soll.

Weblinks
 Webpräsenz von streem
 Streetmag – Sozialprojekt und Plattform für junge Künstler. Bei: gutenberg-Blog, 7. Juni 2011
 Birk Grüling: "Das Magazin ist unser Geschenk an die Obdachlosen". In: Jetzt, 28. März 2011
 Online-Archiv auf issuu.com

Einzelnachweise

Straßenzeitung
Zeitschrift (Berlin)
Ersterscheinung 2013

Streem


Jun Etō (, eigentlich: Egashira Atsuo (); * 25. Dezember 1932; † 21. Juli 1999) war ein japanischer Literaturkritiker.

Leben
Etō wurde bereits als Student der Keiō-Universität in den 1950er-Jahren mit Essays über den Schriftsteller Natsume Sōseki bekannt.
In den 1960er-Jahren verfasste er eine Studie über den Literaturkritiker Kobayashi Hideo. Er lehrte an der Tōkyō Kōgyō Daigaku sowie seiner Alma Mater. Etō war bekannt und umstritten als konservativer Kritiker der intellektuellen Welt Japans in der Nachkriegszeit. 1970 wurde er mit dem Noma-Literaturpreis ausgezeichnet. 1999 veröffentlichte er das Buch "Meine Frau und ich", in dem er seine Erfahrungen mit dem Krebstod seiner Frau 1998 schilderte. Im selben Jahr nahm er sich nach einem Schlaganfall das Leben.

Literatur
 S. Noma (Hrsg.): Etō Jun. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, S. 351.

Weblinks
 J. Thomas Rimer, Van C. Gessel: The Columbia Anthology of Modern Japanese Literature: From 1945 to the present. Columbia University Press, 2007, ISBN 978-0-231-13804-8, S. 502
 Nachruf auf Jun Eto. In: Los Angeles Times, 23. Juli 1999

Einzelnachweise

Autor
Literaturkritiker
Literatur (Japanisch)
Hochschullehrer (Keiō-Universität)
Fellow der Rockefeller-Stiftung
Japaner
Geboren 1932
Gestorben 1999
Mann

Jun Etō


කොළඹ ජාත්‍යන්තර පොත් ප‍්‍රදර්ශණය සෑම වර්ෂයකම  සැප්තැම්බර් මැද භාගයේ , බණ්‌ඩාරනායක අනුස්‌මරණ ජාත්‍යන්තර සම්මන්ත්‍රණ ශාලාවේදී පැවැත්වේ.මෙම පොත් ප්‍රදර්ශණය ශ්‍රී ලංකා පොත් ප්‍රකාශකයින්ගේ සංගමය විසින් සංවිධානය කර ඇත.

References

External links
ශ්‍රී ලංකා පොත් ප්‍රකාශකයින්ගේ සංගමය

ශ්‍රී ලංකාව තුළ පොත් සල්පිල්

කොළඹ ජාත්‍යන්තර පොත් ප‍්‍රදර්ශණය


Philiodoron este un gen de insecte lepidoptere din familia Cossidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Philiodoron

Philiodoron


La iguana terrestre de Santa Fe (Conolophus pallidus) es una especie de iguana de la familia Iguanidae. Es una de las tres especies de Conolophus. Es endémica de la Isla Santa Fe en las Islas Galápagos.

Taxonomía

Descrita por primera vez por el zoólogo estadounidense Edmund Heller en 1903, se ha cuestionado si C. pallidus es una especie válida por derecho propio, o sólo una variante, o posiblemente subespecie de la Iguana Terrestre de Galápagos que se encuentran en otras islas de las Galápagos. Su nombre genérico, Conolophus, se deriva de dos palabras griegas: conos (κώνος) que significa "espinoso" y lophos (λοφος) que significa "cresta" o "pluma", que denota la cresta espinosa a lo largo de la espalda. Su nombre específico pallidus en latín significa "claro", que denota su color más ligero que el C. subcristatus.
thumb|Iguana terrestre de Santa fe

Morfología

La Iguana Terrestre de Santa Fe es similar en todos los detalles de la Iguana Terrestre de Galápagos, excepto que la Iguana de la isla Santa Fe es de color amarillo pálido con un hocico largo y más cónico, y espinas dorsales más pronunciadas.

La Iguana Terrestre de Santa Fe crece hasta una longitud de cerca de un metro con un peso corporal de hasta once quilogramos. Al ser de sangre fría, absorben el calor del sol en la roca volcánica y al dormir por la noche se meten en las madrigueras para conservar el calor en su cuerpo. Estas iguanas también disfrutan de una relación simbiótica con los pinzones de la isla, estos pájaros eliminan los parásitos y las garrapatas que les sirve de comida y así prestando socorro a la iguana.

Dieta

La iguanas terrestres de Santa Fe son principalmente herbívoros, sin embargo, algunas personas han demostrado que son carnívoros oportunistas al complementar su dieta con insectos, ciempiés y carroña. Debido a que el agua dulce es escasa en las islas en que habita, la Iguana Terrestre obtiene la mayor parte de su humedad del nopal que representa el 80% de su dieta: frutas, flores, almohadillas, e incluso espinas. Durante la temporada de lluvia, bebe el agua estancada y se da un festín de flores amarillas del género Portulaca.

Referencias

Enlaces externos

Reptiles de las islas Galápagos
Iguanidae
Animales descritos en 1903
Taxones descritos por Edmund Heller

Conolophus pallidus


An Andropogon mannii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Joseph Dalton Hooker. An Andropogon mannii in nahilalakip ha genus nga Andropogon, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Andropogon

Andropogon mannii


Portugal vai competir nos Jogos Mundiais de 2022 em Birmingham, Alabama. Os atletas portugueses têm competido em todas as edições dos Jogos Mundiais desde a estreia de Portugal nos Jogos Mundiais de 2017 em Wroclaw, Polónia. Vão estar em competição, entre 7 e 17 julho de 2022, 45 atletas em 11 modalidades.

A realocação de quotas, na sequência da desistência de alguns atletas, abriu a possibilidade para que mais dois atletas portugueses se juntassem à Equipa Portugal, nomeadamente na modalidade de Muaythai. Assim, a poucos dias do início da competição, a Missão Portuguesa sobe para 47 atletas.

Atletas

Conquistas

Medalhas
Portugal obteve no total da sua participação nos Jogos Mundiais de 2022, _ medalhas.

Canoagem de Maratona
Maria Rego Gomes
José Ramalho

Corfebol

Equipa Mista
Ana Beatriz Guita
Catarina Frade
Catarina Correia
Hugo Fernandes
Inês Santos
Isabel Almeida
João Almeida
Júlio Ruivo
Luíse Ruivo
Pedro Correia
Sebastião Condado
Sofia Gomes
Tiago Luz
Tomás Lourenço

Ginástica Acrobática

Par feminino
Ana Rita Teixeira
Rita Ferreira

Par masculino
Bruno Ramalho
Fábio Beco

Par misto
Maria Rita Marvão
Dinis Cardoso

Grupo feminino
Bárbara Sequeira
Francisca Maia
Beatriz Carneiro

Ginástica Aeróbica

Dance
Beatriz Brandão
Bruna Silva
Carolina Cruz
Carolina Santos
Diana Diogo
Joana Almeida
Joana Matos
Maria Coutinho

Ginástica de Trampolins

Duplo Mini-Trampolim
Diana Gago
Tiago Romão

Tumbling
Matilde Girão
André Palma

Kickboxing

K1 Style
Ana Sofia Oliveira
Tiago Santos

Muaythai

Muay
Diogo Calado
Gonçalo Noites
Matilde Rodrigues
Rui Botelho

Patinagem Artística

Dance
Ana Luisa Walgode
Pedro Walgode

Freeskating
Diogo Craveiro

Velocidade
Em competição de 8 (9 em PT) de Julho a 11 de Julho de 2022.

Jogos Mundiais de 2022

Portugal nos Jogos Mundiais de 2022


An Lepanthes echinata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer ngan Cloes. An Lepanthes echinata in nahilalakip ha genus nga Lepanthes, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Peru. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lepanthes

Lepanthes echinata


Unter dem dioptrischen Apparat (griech.: dioptron "Mittel zum Durchsehen") versteht man in der physiologischen Optik den lichtbrechenden Teil des visuellen Systems von Lebewesen, unter dem man die optisch wirksamen (refraktiven) Bestandteile eines Auges zusammenfasst. Sie werden auch als brechende Medien bezeichnet. Dieses nicht exakt zentrierte Linsensystem findet sich mit unterschiedlichem Aufbau bei den Linsenauge der Wirbeltiere und Kopffüßer, sowie in den Komplexaugen der Gliederfüßer. Zum dioptrischen Apparat zählen die Hornhaut, die Linse, der Glaskörper, sowie das Kammerwasser der vorderen und hinteren Augenkammer. Art und Ausmaß ihrer Lichtbrechung sorgen für eine bestmögliche Abbildung auf der Netzhaut und somit Sehschärfe. Unterschiedliche Ursachen können zu Abbildungsfehlern und damit zu einer verminderten visuellen Wahrnehmungsqualität führen.

In Abhängigkeit von der Spezies gibt es zudem Mechanismen, das Auge auf verschiedene Objektentfernungen einzustellen (Akkommodation). Des Weiteren sind ihre Brechungsverhältnisse der optischen Dichte der jeweils vorherrschenden Umgebungsmedien (Luft, Wasser) angepasst.

Grundlagen

Einfallende Lichtstrahlen von betrachteten Objekten werden beim Eintreten in das Auge mehrfach gebrochen, zuerst durch die Hornhaut, dann durch das Kammerwasser, in der Folge durch Vorder- und Rückseite der Linse und den Glaskörper. Als Blende zur Regulation des Lichteinfalls fungiert die Pupille. Bei einem "rechtsichtigen" (emmetropen) Auge wird so ein betrachtetes Objekt verkleinert und umgekehrt exakt auf die Netzhautebene projiziert. Die Brechungsindizes der einzelnen Medien sind dabei jeweils unterschiedlich, ebenso wie die Krümmungsradien deren Grenzflächen und ihrer Abstände voneinander.  Zur Verdeutlichung dieses optischen Systems entwickelte der schwedische Mediziner Allvar Gullstrand das Modell eines sogenannten Normalauges oder auch reduzierten Auges, das auf der Auswertung vieler normalsichtiger Augen beruhte und anatomische Eigenheiten in ein optisches System umzusetzen half.

Das Auge hat im entspannten, akkommodationslosen Zustand (Ferneinstellung) eine Brechkraft von etwa 59 Dioptrien (Abkürzung: dpt), was einer Brennweite von 17 mm entspricht. Davon entfallen auf die Hornhaut rund 43 dpt, auf die Linse zwischen 14 und 30 dpt. Die maximal mögliche Brechkraftänderung wird als Akkommodationsbreite bezeichnet. Diese gibt den Bereich zwischen individuellem Nah- und Fernpunkt an, zwischen denen das Auge Objekte scharf sehen kann.

Optische Fehler, Veränderungen der Brechungsverhältnisse

Abweichungen von der Idealform der Emmetropie führen zu optischen Fehlsichtigkeiten (auch: Brechungsfehler oder Ametropie). Sie sind in der Regel nicht krankhaft, sondern stellen eine funktionelle Beeinträchtigung dar. Es gibt gleichwohl auch pathologische Ursachen. Die verbreitetsten Formen sind Kurzsichtigkeit und Weitsichtigkeit. Sie sind meist auf ein Missverhältnis zwischen der Länge des Auges und seiner Brechkraft zurückzuführen, weshalb sie auch axiale Brechungsfehler oder Achsenametropien genannt werden. Bei zu langem Augapfel liegt der Brennpunkt bei fernen Objekten vor der Netzhaut. Die Abbildung ist unscharf. Bei zu kurzem Augapfel muss bei Objekten in der Ferne und Nähe akkommodiert werden, um den Brennpunkt auf der Netzhaut zu platzieren und so eine scharfe Abbildung zu erreichen.

Ein weiterer Brechungsfehler ist die Hornhautverkrümmung, Stabsichtigkeit oder Astigmatismus. Strukturelle oder topografische Veränderungen von Hornhaut oder Linse verzerren hier die Abbildung. Die von einem Objektpunkt ausgehenden Lichtstrahlen werden im Auge nicht in einem Brennpunkt gebündelt, sondern in einer Linie abgebildet.

Die Akkommodationsbreite nimmt im Laufe des Lebens durch zunehmenden Elastizitätsverlust der Linse langsam ab und führt schließlich zur Alterssichtigkeit (Presbyopie). Die Folge ist eine Verschiebung des Nahpunktes vom Auge weg in die Ferne.

Einen massiven Eingriff in die Wirkungsweise des dioptrischen Apparates stellt die operative Entfernung der Linse, beispielsweise bei einem Grauen Star, dar. Sie wird deshalb in den meisten Fällen durch ein künstliches Implantat ersetzt, um die fehlende Brechkraft der natürlichen Linse auszugleichen. Gleiches gilt für eine Entfernung der Hornhaut und deren Ersatz durch ein Transplantat.

Das menschliche Auge ist an den Brechungsindex von Luft angepasst. Ändert sich der Brechungsindex des das Auge umgebenden Mediums, bspw. beim Tauchen im Wasser, so hat dies ebenfalls eine Verschlechterung der Abbildungsqualität und somit der Sehschärfe zur Folge.

Literatur
 Robert F. Schmidt, Hans-Georg Schaible u. a. (Hrsg.): Neuro- und Sinnesphysiologie. 5. Auflage. Springer Verlag, 2005, ISBN 3-540-25700-4.
 A. Waldeyer, A. Mayet, D. Graf von Keyserlingk: Anatomie des Menschen – Kopf und Hals, Auge, Ohr, Gehirn, Arm, Brust. Band 2, Walter de Gruyter, Berlin 1993, ISBN 3-11-013233-8, S. 209–231.
 H. Bartels, R. Bartels: Physiologie – Lehrbuch und Atlas. Urban & Schwarzenberg, Oldenburg 1995, ISBN 3-541-09055-3.
 A. Rigutti (Autorin), C. Schöninger, M. Eder (Hrsg.): Physiologie des Menschen – Wie unser Körper funktioniert. Kaiser, Klagenfurt 2008, ISBN 978-3-7043-9019-6, S. 254–258.
 Th. Axenfeld (Begr.), H. Pau (Hrsg.): Lehrbuch und Atlas der Augenheilkunde. Unter Mitarbeit von R. Sachsenweger u. a. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart 1980, ISBN 3-437-00255-4.
 Albert J. Augustin: Augenheilkunde. Springer Verlag, Berlin 2007, ISBN 978-3-540-30454-8.
 Franz Grehn: Augenheilkunde. 30. Auflage. Springer Verlag, Berlin 2008, ISBN 978-3-540-75264-6.
 Rainer Klinke, Stefan Silbernagl: Lehrbuch der Physiologie. 4., korr. Auflage. Stuttgart 2003, ISBN 3-13-796004-5.

Einzelnachweise

Physiologie des Auges
Augenoptik

Dioptrischer Apparat


Vasile Gogea () este un prozator, poet, eseist, jurnalist și blogger român. A fost un martor implicat al Revoltei anticomuniste a muncitorilor din Brașov (15 noiembrie 1987) și a primit, prin decret prezidențial, Titlul de Luptător pentru Victoria Revoluției din Decembrie 1989 – Luptător cu Rol Determinant  (Brașov, 16 decembrie 1989 – 14 ianuarie 1990).

Biografie
S-a născut la 7 august 1953, în Sighetu Marmației. Pe linie paternă este descendentul unei vechi familii nobile din Maramureș (conform: I. Cav. de Pușcariu, Date istorice privitoare la familiile nobile române. Sibiu. 1892, Ioan Mihaly de Apșa, Diplomele maramuresene. 1900  și  Alexandru Filipașcu, Enciclopedia familiilor nobile române maramureșene de origine română, 2015).

După studiile liceale începute la Liceul Militar "Dimitrie Cantemir" din Breaza și terminate în 1972 la liceul "Radu Negru" din Făgăraș, a absolvit în 1979 Facultatea de Istorie - Filosofie secția Filosofie, a Universității "Babeș-Bolyai" din Cluj-Napoca.

Cariera profesională și academică
A fost, pe rînd,pedagog de noapte la Școala de șoferi profesioniști din Cluj-Napoca, preparator de produse explozibile la Combinatul Chimic din Făgăraș, dispecer de producție la fabrica "Nivea" Brașov, referent literar la Teatrul Dramatic Brașov, instructor cultural-sportiv la UJCM Brașov și redactor la revista "Astra". Dupa 1990 este o vreme redactor-șef al revistei "Astra", referent de specialitate la Biblioteca Județeană "George Barițiu" din Brașov, redactor la posturi de radio brașovene, profesor asociat la Universitatea "Transilvania" din Brașov, redactor șef al Editurii "Grinta" din Cluj-Napoca.

Cariera literară și jurnalistică
În perioada 1973-l979 frecventează cenaclurile literare "Echinox" și "Napoca universitară" din Cluj-Napoca și, după  "Cenaclul SECULUM al Tinerilor Scriitori Ardeleni" care a funcționat la Dej și Beclean pe Someș, cenaclul "Astra" și "Cercul Literar 19" din Brașov.

Debutează publicistic cu articole în "Napoca Universitară" și cu proză scurtă în 1975, în paginile de limba maghiară ale revistei Echinox, în traducerea lui Egyed Peter; în 1976 este publicat de revista Vatra de la Târgu Mureș, cu o prezentare a prozatorului Mihai Sin. Debutul editorial individual are loc în 1990 cu romanul Scene din viața lui Anselmus, apărut la Editura "Litera" din București, și este precedat de publicarea unei secțiuni de proză scurtă în volumul colectiv Doisprezece prozatori (Ed. Dacia. 1988).

Colaborează cu proze scurte, poezii, eseuri, cronici și recenzii, interviuri, articole de opinie la aproape toate revistele literare și culturale din țară. După 1990 a fost cîțiva ani și editorialist la mai multe cotidiene și săptămînale.

În 1990 a fost beneficiarul unei burse acordate de '"Fundația pentru întrajutorare intelectuală europeană" din Franța, la Paris. A participat la diferite conferințe internaționale în Elveția, Franța, Cehia, Ungaria, Ucraina, Republica Moldova și SUA.

În prezent autorul este stabilit în Cluj-Napoca. Este membru al Uniunii Scriitorilor din România - USR, membru fondator al Asociației Scriitorilor Profesioniști din România - ASPRO și membru fondator al Asociației Ziariștilor din România - AZR. Este redactor al revistei românești de cultură "ALTERNAȚE" (München ).

O activitate culturală intensă întreține pe blogul personal:  http>//vasilegogea.wordpress.com

Volume de autor
 Scene din viața lui Anselmus, roman, Ediția I, Editura Litera, 1990; Ediția a II-a,  cu o prefață de Ion Bogdan Lefter, Editura Limes, 2oo8. Premiul "Corona" al revistei Calende și Premiul pentru debut al Uniunii Scriitorilor, Filiala Brașov, 1991.
 Fragmente salvate. 1975-1989. Jurnal și alte texte. (cu o prefață de Vladimir Tismăneanu), Editura Polirom, 1996. Premiul "Cartea anului", la Salonul național de carte, Cluj, 1997; nominalizare la premiile ASPRO.
 Propoieziții, versuri, Editura Solstițiu&Decalog, 1998.
 Exerciții de tragere cu pușca de soc, publicistică, Editura Paralela 45, 1998.
 (Re)citindu-l pe Eminescu. În umbra timpului, eseu, Editura Charmides, 2000. Premiul special al Editurii Scrisul românesc, 2ooo.
 OftalMOFTologia sau ochelarii lui Nenea Iancu, eseu, Ediția I, cu o postfață de Mircea Muthu, Editura Grinta, 2002. Medalia comemorativă a Primăriei Cluj-Napoca; nominalizare la premiile Filialei Cluj a  Uniunii Scriitorilor. Ediția a II-a, cu o prefață de Gheorghe Grigurcu, Editura Grinta, 2012.
 Logodnica mecanicului Gavrilov, proză scurtă, Editura Limes, 2002. Premiul pentru proză al Uniunii Scriitorilor, Filiala Cluj, 2003; nominalizare la premiile ASPRO.
 Repere ale gîndirii românești, în colaborare cu Aurel Ion Brumaru, (cu o prefață de Acad.Alexandru Surdu), Editura Grinta, 2003. Nominalizare la premiile Filialei Brașov a Uniunii Scriitorilor.
 Tratat despre înfrînt, meditații, Editura Charmides&Eikon, 2004. Premiul Centrului pentru Cultură al județului Bistrița-Năsăud  la Concursul Național de proză "Liviu Rebreanu", 2004.
 Încă Propoieziții, versuri (cu o postfață de Ion Mureșan), Editura Grinta, 2006. Premiul Festivalului internațional de poezie Sighetu Marmației, 2006. Nominalizare la premiile Filialei Cluj a Uniunii Scriitorilor.
 Voci în vacarm. Un dialog cu Monica Lovinescu și Virgil Ierunca, interviu (cu o postfață de Liviu Antonesei), Ediția I, Editura Eikon, 2010. Diploma de excelență a Bibliotecii Județene V.A.Urechia, Galați, 2011. Ediția a II-a, cu trei fotografii de Constantin Cojocaru, Editura Eikon, 2013.
 Mofteme, comentarii la I.L.Caragiale, Editura Charmides, 2012. Premiul revistei Mișcarea literară (Bistrița), 2013; Premiul "I.D. Sârbu" al Filialei Cluj a U.S.R., 2013.
 Singur cu Hegel (un autoportret ascuns, cu o prefață de Vasile Muscă, filosofie, Editura Eikon, 2013. Nominalizare la Premiile Filialei Cluj a Uniunii Scriitorilor.
 Propoiezițiile din Salonul 9 (6 fiind ocupat), versuri (cu un text critic de Gheorghe Grigurcu în loc de postfață), Editura Charmides, 2014.
 La scara blogului. Jurnal dedus (2919-2014), (prefață de Dorin Tudoran, postafață de Letiția Ilea), Editura Charmides, 2014. Premiul Festivalului Național de Proză "Saloanele Liviu Rebreanu", Bistrița, 2014; Premiul "Radu Petrescu", al Societății Scriitorilor din Bistrița-Năsăud, 2015. Nominalizare la Premiile "Observator cultural", 2015. Nominalizare la Premiile Filialei Cluj a USR.
 ANAMTEME. Exerciții de anamneză, (postfață de Andrei Zanca), Editura Eikon, 2015. Premiul "Liviu Petrescu" al Filialei Cluj a USR (2016).
LUCA PIȚU. Fărâmele meteoritului din Cajvana înregistrate la Observatorul cyberspațial Gogea's Blog. IN MEMORIAM (prefață de Bedros Horasangian, post-prefață de Șerban Foarță, pre-postfață de Dorin Tudoran, postfață de Vasile Gogea), Editura Charmides, 2015.
 Din gramaTEMAtica, poezii, Editura Școala Ardeleană, 2016.
 Timbre literare fără… T.V.A., Editura Grinta, 2016.
 ANAMTEME  II. Noi exerciții de anamneză, Editura Eikon, 2017.

A tradus din limba franceză lucrarea Maramureșul de Alexandru Filipașcu, Editura Echim, 2002.
A îngrijit (alături de Adrian Michiduță) edițiile critice: Mircea Florian, Filosofia Renașterii, Editura Grinta, 2003 și Ion Petrovici, Misiunea filosofului, Editura Grinta, 2004.

Antologii
 Proză satirică română contemporană, selecția Anatol Ghermanschi, prefața Valentin Silvestru, ASTRA, 1982.
 Competiția continuă. Generația 80 în texte teoretice, o antologie de Gheorghe Crăciun, EdituraVlasie, 1994.
 Generația '80 în proza scurtă, antologie de Gheorghe Crăciun și Viorel Marineasa, Editura Paralela 45, 1998.
 Panorama criticii literare românești. 1950-2000. – critici și istorici literari, teoreticieni, eseiști, esteticieni – , Dicționar ilustrat alcătuit de Irina Petraș, Casa Cărții de Știință, 2001.
 Caiete internaționale de poezie/International notebook of poetry, Nr.6/2oo5, LiterArt XXI, Editor Gabriel Stănescu.
 O antologie a poeziei maramureșene. De la poezia populară pînă în 2009, realizată de Nicolae – Păuna Scheianu, Editura Ethnologica, 2010.
 Antologia prozei scurte transilvane actuale, coordonator Ovidiu Pecican, Editura Limes, 2010.
 Caietele de poezie "Lucian Blaga", Societatea culturală "Lucian Blaga", 2010.
 Lucian Perța, VIZITA DE DIMINEAȚĂ. O panaramă a poeziei românești de la origini până în prezent, Editura Tracus Arte, 2011.
 Revista Vatra. Puncte de reper – antologie de proză scurtă 1971-2010, coordonată de Kocsis Francisko, Editura Ardealul, 2011.
 Clujul poeților. Antologie de poezie, de Horia Bădescu, Editura Eikon, 2013.
 O antologie a prozatorilor maramureșeni, alcătuită de Nicolae Scheianu, Editura ETHNOLOGICA, Baia Mare, 2014
 Lumina din cuvinte, O antologie de Irina Petraș, Editura Școala Ardeleană, 2015.
 Poezie și Știință/Poetry and Science. Antologie de autori contemporani din România/An Anthology of Contemporary Authors from Romania, Ediție bilingvă/Bilingual Edition, Selecție și ediție de/Selected and Edited by Grete Tartler și/and Peter Forbes, Editura Vremea, 2016.
 Așii Cuvântului (50 + 5 poeți), Antologiile eCreator, Editura Ceconi, 2017.

Volume colective
 Îndrumător bisericesc misionar și patriotic. Pe anul de la Hristos – 1989, Tiparul tipografiei eparhiale Sibiu.
 Ghilotina de scrum. Despre nevroze și revoluții, interviuri cu Vladimir Tismăneanu, ediție îngrijită de Mircea Mihăieș, Editura de Vest, 1992 (ediția I, Editura Polirom, 2002, ediția a II-a).
 1990. Vremea în schimbare, interviuri realizate de Liviu Antonesei, Editura Moldova, 1993.
 Un destin istoric: Biserica Română Unită. Ancheta revistei Vatra, Volum realizat de Iulian Boldea, Al. Cistelecan, Cornel Moraru și Virgil Podoabă, Revista Vatra, 1999.
 Teohar Mihadaș – in memoriam, ediție coordonată de Adrian Mihai Bumb, Editura Napoca Star, 1999.
 Brâncuși și Transilvania, Antologie de Constantin Zărnescu, Editura Grinta, 2001.
 Ziua care nu se uită. 15 noiembrie 1987, Brașov, Marius Oprea, Stejărel Olaru, Polirom, 2002.
 La Beclean pe Someș, cîndva…, volum realizat de Aurel Podaru, Editura Clubul Saeculum, 2004.
 SAECULUM dincolo de nostalgii, Antologie a scriitorilor și artiștilor plastici saeculiști, realizată de Cornel Cotuțiu, Editura Eikon, 2006.
 Cuvinte. Almanah literar 2006, Uniunea scriitorilor din România, Filiala Cluj, Editura Casa Cărții de Știință.
 Clujul din cuvinte, Antologie ilustrată alcătuită de Irina Petraș, Casa Cărții de Știință, 2008.
 Laurențiu Ulici – 10 ani de posteritate , coordonator Echim Vancea, Editura Limes, 2010.
 Coperta a patra. Interviuri cu scriitori clujeni, realizate de Ioan Pavel AZAP, Editura DACIA XXI, 2010.
 Clujul din povești, Volum editat de Filiala Cluj a Uniunii Scriitorilor din România, redactor Irina Petraș, Casa Cărții de Știință, 2011.
 Ion Bledea. Ecouri ale volumului "Vînătoarea de cai", Antologie critică realizată de George Vulturescu și D.Păcuraru, Editura Solstițiu, 2011.
 Promenada scriitorilor. Almanah ilustrat, volum alcătuit de Irina Petraș, Editura Eikon, 2012.
 Cartea colocviilor, Ediție alcătuită și îngrijită de Aurel Podaru, Prefață de Andrei Moldovan, Editura Eikon, 2013.
 Viața literară la Cluj. Evocări, medalioane, amintiri, cronologie, Volum alcătuit de Irina Petraș, Editura Eikon, 2013.
 OMAGIU AMBASADORULUI. Prof. Univ. Dr. Ion Bălin, Volum coordonat de Prof. Dr. Nicolae Iuga, Editura Grinta, 2013.
 Radu Săplăcan. Evocări și radiografii, Volum întocmit de Ioan-Pavel Azap, Ioan Pintea, Florin Săsărman, Editura Eikon, 2014.
 PETRU URSACHE, omul bun al culturii românești. Apaos Volum-album  gîndit și realizat de Magda Ursache,  Editura Eikon, 2015.
 Transilvania din cuvinte, O antologie alcătuită de Irina Petraș, Editura Școala Ardeleană, 2017.

Referințe biobibliografice în volume
Critică și istorie literară
 Gheorghe MOCUȚA, "Sistemul modei optzeciste. Primul val", Redacția publicațiilor pentru străinătate, București, 2004.
 Gheorghe MOCUȚA, "Pasiuni la capătul nopții (critică literară)", Editura Ideea Europeană, 2008.
 Dan GULEA, "Castelul din cărți. Sensuri ale arhitecturii", Editura Paralela 45, 2004.
 Andrei MOLDOVAN, "Poeți români de azi. Alte erezii", Editura Casa Cărții de Știință, 2011
 Andrei MOLDOVAN, "Butelia cu oxigen. Consemnări critice", Editura Eikon, 2010.
 Constantin CUBLEȘAN, "Eminescologi clujeni", Editura Limes, 2011.
 Vasile DAN, "Critica de serviciu", Editura Mirador, 2013.
 Ion Bogdan LEFTER, "7 postmoderni: Nedelciu, Crăciun, Muller, Petculescu, Gogea, Danilov, Ghiu",Editura Paralela 45, 2010.
 Gheorghe GRIGURCU, "Post-texte", Editura Convorbiri literare, 2003.
 Gheorghe GRIGURCU, "Catalog liric", Editura Convorbiri literare, 2010.
 Radu ȚUCULESCU, "Românul erectil", Editura Limes, 2010.
 Bogdan CREȚU, "Lecturi actuale. Pagini despre literatura română contemporană", 2008.
 George VULTURESCU, "Cronicar pe "Frontiera Poesis"", Editura Caiete Silvane, 2012.
 Irinei PETRAȘ, "Oglinda și drumul. Prozatori contemporani", Editura Cartea Românească, 2013.
 Irina PETRAȘ, "Vitraliul și fereastra. Poeți români contemporani", Editura Școala Ardeleană, 2015.
 Dorin TUDORAN, "Luxul indiferenței", Editura Școala Ardeleana, 2015.
 Magda URSACHE, "Noi vrem Cuvânt! Sau alte feluri de cenzură",  Editura Eikon, 2015.
 Maria SAVA, "Cartea iubirii", PIM Iași, 2015.
 Ștefan BORBÉLY, Elevii lui Cornel Moraru, în volumul colectiv "Cornel Moraru. Critică și raționalitate", coordonator Iulian Boldea, Editura Arhipelag XXI, 2015.
 Gheorghe PERIAN, coordonator, "Studii de literatură română recentă",  Vol. I., "Teme și motive literare în proza scurtă", Editura Limes, 2016.
 Gheorghe GRIGURCU, "Între poeți", Editura Eikon, 2017.

Dicționare
 Dicționarul general al literaturii române, Vol. III, Editura Academiei.
 Dicționarul biographic al literaturii române, Aurel Sasu, Editura Paralela 45.
 1500 scriitori români clasici și contemporani. Un dicționar biobibliografic esențial de Boris Crăciun și Daniela Crăciun-Costin, Editura Porțile Orientului, 2010.
 Scriitori români din anii '80 – '90, Vol. II, coordonator Ion Bogdan Lefter, Editura Paralela 45, 2001.
 Romanian Writers of the '80s and '90s. A Concise Dictionary, Ion Bogdan Lefter, Editura Paralela 45, 1999.
 Autori maramureșeni. Dicționar biobibliografic, Laura Temian, Otilia Marinescu, Ana-Maria Brezovszki, Editura Umbria, 2000.
 Scriitori ai Transilvaniei. Dicționar critic ilustrat, Irina Petraș, Editura Școala Ardeleană, 2014.
 Dicționar de poeți. Clujul contemporan, Petru Poantă, Editura Clusium, 1999.
 Dicționar Echinox A-Z. Perspectivă analitică, coordonator Horea Poenar, Editura Tritonic, 2004.
 Vasile Iuga de Săliște, Oameni de seamă ai Maramureșului. Dicționar 1700 – 2010, Editura Dragoș Vodă, Cluj-Napoca, 2016.

Lucrări de istorie recentă
 "Raport Final. Comisia prezidențială pentru Analiza dictaturii comuniste din România", Humanitas, 2007.
 Marius Oprea, Stejărel Olaru, "Ziua care nu se uită. 15 noiembrie 1987, Brașov", Editura Polirom, 2002.
 Mircea Sevaciuc, "15 noiembrie 1987. Ziua demnității", Editura Kron-Art, 2007.
 Marius Petrașcu (și colectiv), "Un pas spre libertate. Brașov, Decembrie 1989", Fundația "Sfântul Ioan" Brașov, f.a.
 Mihai Arsene, "Dosar Brașov 15 noiembrie 1987", Editura Erasmen, 1997.
 Ștefan Nemecsek, "Presa hunedoreană (de la origini până în prezent)", Vol. II, Editura Realitatea Românească, 2007.
 Tiberiu Fărcaș, "Colosul cu picioare de hârtie. O istorie subiectivă și ilustrată a presei scrise din Cluj-Napoca, 1989-2010", Editura Eikon, 2010.
 Marian Petcu, coordonator, "Istoria jurnalismului din România în date. Enciclopedie cronologică", Polirom, 2012.

Citat în bibliografii monografice
 Mircea Handoca, "Mircea Eliade. Bibliografie", vol.III, Editura Jurnalul literar, 1999.
 Adrian Michiduță, "Filosoful Mircea Florian. Biobibliografie", Editura Grinta, 2003.

Genealogie
 Ioan Cavaler de Pușcariu, "Date istorice privitoare la familiele nobile române", Ediția I, Tipariulu tipografiei archidiecezane Sibiu, 1892; Ediția a II-a, Editura Dragoș Vodă, Cluj-Napoca, 2011.
 Dr. Ioan Mihaly de Apșa, "Diplome maramureșene din secolele XIV și XV",  Ediția I, Sighet, 1900; Ediția a II-a, Editura Dragoș Vodă, Cluj-Napoca, 2000.
 Alexandru Filipașcu, "Enciclopedia familiilor nobile maramureșene de origine română", Ediția a II-a, bilingvă română-engleză, adăugită și îngrijită de Ion și Livia Piso, traducere de Ligia Tomoiagă, Editura Eikon, 2015.

Note

Prozatori români contemporani
Poeți români contemporani
Eseiști români
Jurnaliști români în viață

Vasile Gogea


Lühmannsdorf er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Züssow i den nordlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi
Lühmannsdorf er beliggende 22 km nord for Anklam, 10,5 kilometer sydvest for Wolgast, 20 kilometer sydøst for Greifswald, 7 kilometer øst for amtssædet Züssow og 17,5 kilometer øst for byen Gützkow. Mod nord og nordøst ligger store skovområder langs kommunegrænsen.

Det højeste punkt i kommunen er beliggende vest for Brüssow og er 54 moh., mens resten af området ligger mellem 30 und 40 moh.

I kommunen ligger ud over Lühmannsdorf, landsbyerne:
 Brüssow
 Giesekenhagen
 Jagdkrug

Nabokommuner
Nabokommuner er Katzow mod nord, byen Wolgast mod øst, Karlsburg mod syd og Wrangelsburg mod vest.

Eksterne kilder og henvisninger

 Kommunens side   på amtets websted

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Züssow
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Lühmannsdorf