USS Wisconsin foi um couraçado pré-dreadnought operado pela Marinha dos Estados Unidos e a terceira e última embarcação da Classe Illinois, depois do  e . Sua construção começou em fevereiro de 1897 nos estaleiros da Union Iron Works e foi lançado ao mar em novembro do ano seguinte, sendo comissionado na frota norte-americana em fevereiro de 1901. Era armado com uma bateria principal composta por quatro canhões de 330 milímetros montados em duas torres de artilharia duplas, tinha um deslocamento carregado de mais de doze mil toneladas e conseguia alcançar uma velocidade máxima de dezesseis nós (trinta quilômetros por hora).

O Wisconsin teve uma carreira relativamente tranquila e sem grandes incidentes. Ele começou seu serviço ativo atuando na Frota do Pacífico, sendo transferido para a Frota Asiática no Sudeste Asiático em 1903, onde permaneceu até voltar para casa em 1906. Em 1908 juntou-se à Grande Frota Branca na segunda parte de sua viagem ao redor do mundo, retornando aos Estados Unidos apenas no ano seguinte. Pouco depois foi colocado na reserva e usado como navio-escola a partir de 1912 para cadetes e aspirantes da Academia Naval dos Estados Unidos, função que exerceu pelos anos seguintes até ser descomissionado em maio de 1920. O Wisconsin acabou desmontado em 1922.

Descrição
O desenvolvimento da classe Illinois começou em 1896, época em que a Marinha dos Estados Unidos tinha poucos encouraçados modernos em serviço. O debate inicial sobre a possibilidade de construir um novo projeto de borda livre baixa como a classe Indiana em serviço ou navios de borda livre mais alta como o  (então em construção) levaram à decisão de adotar o último tipo. O armamento secundário misto de 152 e 203 milímetros de classes anteriores foi padronizado para armas de apenas 152 milímetros para economizar peso e simplificar o abastecimento de munição. Outra grande mudança foi a introdução de torres modernas e equilibradas com faces inclinadas, em vez das antigas torres de estilo "Monitor" dos encouraçados americanos anteriores.

O Wisconsin tinha 114 metros de comprimento total e tinha uma boca de 22 metros e um calado de sete metros. Ele deslocava 11 840 toneladas conforme projetado e até 12 450 em plena carga. O navio era movido por motores a vapor de expansão tripla de dois eixos avaliados em 16 mil cavalos de potência, acionando duas hélices helicoidais. O vapor era fornecido por oito caldeiras flamotubulares a carvão, que eram canalizadas para um par de funis colocados lado a lado. O sistema de propulsão gerava uma velocidade máxima de dezesseis nós (trinta quilômetros por hora). Após finalizado, foi inicialmente equipado com mastros militares pesados, mas estes foram substituídos por mastros treliçados em 1909. Tinha uma tripulação de 531 oficiais e praças, que aumentaram para 690 – 713.

O navio estava armado com uma bateria principal de quatro canhões calibre 330 milímetros, com 35 calibres de comprimento, em duas torres de canhão gêmeas na linha central, uma à frente e outra à ré. A bateria secundária consistia em quatorze canhões Mark IV de 152 milímetros, com 40 calibres de comprimento, que foram colocados em casamatas no casco. Para defesa de curto alcance contra torpedeiros, ele carregava dezesseis canhões de seis libras montados em casamatas ao longo da lateral do casco e seis canhões de uma libra. Como era padrão para os navios capitais da época, o Wisconsin carregava quatro tubos de torpedo em lançadores montados no convés.

O cinturão blindado de Wisconsin tinha 419 milímetros de espessura sobre os paióis e os espaços das máquinas de propulsão e 102 milímetros em outras partes. As torres de canhão da bateria principal tinham 356 milímetros em suas laterais, e as barbetas de sustentação tinham 381 milímetros de blindagem em seus lados expostos. A blindagem das bateiras secundárias casamatadas era de 152 milímetros. A torre de comando tinha 254 milímetros em seus lados.

Histórico de serviço

Frotas do Pacífico e Ásia

A quilha de Wisconsin foi batida em 9 de fevereiro de 1897 na Union Iron Works em São Francisco. Foi lançado em 26 de novembro de 1898 e comissionado na frota em 4 de fevereiro de 1901. O navio partiu de São Francisco em 12 de março para treinamento inicial na Baía de Magdalena, México, de 17 de março a 11 de abril. Em 15 de abril voltou a São Francisco para reparos, que duraram até 28 de maio, e então partiu para Port Orchard, Washington, chegando em 1 de junho. O Wisconsin ficou lá por nove dias antes de retornar a São Francisco. Mais tarde naquele mês, ele se juntou aos encouraçados  e Iowa, o cruzador protegido  e o barco torpedeiro  para um passeio pela costa oeste dos Estados Unidos. Eles chegaram a Port Angeles, Washington em 29 de junho e seguiram para Port Whatcom, Washington em 2 de julho, onde participaram das comemorações do Dia da Independência. No dia seguinte, voltaram a Port Angeles e participaram de exercícios de treinamento, que duraram até meados de julho.

O Wisconsin entrou na doca seca no Puget Sound Navy Yard em Bremerton, Washington, em 23 de julho, para reparos que duraram até 14 de outubro. Ele então navegou para Honolulu, Havaí, chegando em 23 de outubro. Lá, abasteceu seus armazéns de carvão e seguiu para a Samoa Americana, conduzindo treinamento de artilharia durante o trajeto. Chegou a Tutuila em 5 de novembro e ficou com o mineiro  e o navio-hospital  por cerca de duas semanas antes de embarcar para Apia, na Samoa Alemã. O Wisconsin deixou a ilha em 21 de novembro para o Havai, de onde seguiu para a América Central. Ele chegou a Acapulco, no México, em 25 de dezembro e lá permaneceu por três dias para carvão. Fez visitas a Callao, Peru e Valparaíso, Chile antes de retornar a Acapulco em 26 de fevereiro de 1902. O navio então conduziu uma ampla variedade de exercícios de treinamento na Baía de Magdalena e na Baía de Pichilinque de 5 a 22 de março, antes de navegar pela costa oeste dos Estados Unidos, parando em Coronado, San Francisco e Port Angeles. Ele chegou ao Puget Sound Navy Yard em 4 de junho para reparos que duraram até 11 de agosto.

O navio participou do treinamento de artilharia em Tacoma e Seattle antes da manutenção adicional em Puget Sound em 29 de agosto. O Wisconsin partiu de Washington em 12 de setembro com destino ao Panamá - então ainda parte da Colômbia - para proteger os interesses americanos no país. Ele estava servindo como a nau capitânia do Esquadrão do Pacífico, sob o comando do contra-almirante Silas Casey III. A Guerra dos Mil Dias estava sendo travada no Panamá, então Casey trouxe representantes dos dois lados a bordo de Wisconsin para negociações que finalmente encerraram o conflito. O navio deixou o Panamá em 22 de novembro e voltou para São Francisco, chegando em 5 de dezembro. No dia 9, Casey transferiu sua bandeira para o cruzador blindado . Wisconsin então conduziu treinamento de artilharia até 17 de dezembro, seguido por outro período em doca seca em Puget Sound de 20 de dezembro a 13 de maio de 1903. Ele foi então designado para a Frota Asiática; ele carregou carvão em Honolulu antes de chegar a Yokohama, Japão, em 12 de junho. O contra-almirante Philip H. Cooper, comandante do Esquadrão do Norte, içou sua bandeira a bordo de Wisconsin em 15 de junho.

O Wisconsin passou os três anos seguintes na Frota Asiática; nessa época, sua rotina consistia em operações no norte da China e no Japão no verão e nas Filipinas no inverno. Ele visitou vários portos do Leste Asiático, incluindo Kobe, Yokohama, Nagasaki no Japão e Amoy, Xangai, Chefoo, Nanquim e Taku na China. O navio deixou a Frota Asiática em 20 de setembro de 1906, quando partiu de Yokohama, com destino a Honolulu. Depois de embarcar lá de 3 a 8 de outubro, ele seguiu para São Francisco, chegando em 18 de outubro. O Wisconsin passou uma semana lá antes de navegar para o norte para Puget Sound, onde foi desativado em 16 de novembro para uma longa reforma que durou até o final de abril de 1908. Ele então navegou para o sul para San Francisco, onde chegou em 6 de maio para participar de uma revisão naval lá. Ele estava de volta a Puget Sound em 21 de maio para instalar um novo equipamento de controle de incêndio; o trabalho durou até 22 de junho.

Grande Frota Branca e Frota do Atlântico
O navio então voltou para San Francisco no início de julho. Lá, ele se juntou à Grande Frota Branca, que havia partido de Hampton Roads, Virgínia, no ano anterior, na primeira etapa de seu cruzeiro global. O cruzeiro da Grande Frota Branca foi concebido como uma forma de demonstrar o poder militar americano, particularmente para o Japão. As tensões começaram a aumentar entre os Estados Unidos e o Japão após a vitória deste último na Guerra Russo-Japonesa em 1905, particularmente sobre a oposição racista à imigração japonesa para os Estados Unidos. A imprensa de ambos os países começou a convocar a guerra, e Roosevelt esperava usar a demonstração de poderio naval para deter a agressão japonesa.

A Grande Frota Branca iniciou então sua travessia do Pacífico, com uma visita ao Havai no caminho. As paradas no Pacífico Sul incluíram Melbourne, Sydney e Auckland. Após deixar a Austrália, a frota virou para o norte para as Filipinas, parando em Manila, antes de seguir para o Japão, onde uma cerimônia de boas-vindas foi realizada em Yokohama. Seguiram-se três semanas de exercícios em na Baía de Subic, nas Filipinas, em novembro. Os navios passaram por Cingapura em 6 de dezembro e entraram no Oceano Índico; eles realizaram a reposição de carvão em Colombo antes de prosseguir para o Canal de Suez e repor o carvão novamente em Port Said, Egito. A frota fez escala em vários portos do Mediterrâneo antes de parar em Gibraltar, onde uma frota internacional de navios de guerra britânicos, russos, franceses e holandeses saudou os americanos. Os navios então cruzaram o Atlântico para retornar a Hampton Roads em 22 de fevereiro de 1909. Lá, eles realizaram uma revisão naval para o presidente Theodore Roosevelt.

O Wisconsin saiu de Hampton Roads em 6 de março para Portsmouth, New Hampshire, chegando no dia 9. Lá, ele entrou na doca seca para reparos e modificações, incluindo um novo esquema de pintura cinza. Depois de retornar ao serviço em junho, ele foi designado para a Frota do Atlântico e ingressou em sua unidade em Hampton Roads no final do mês. Ele imediatamente voltou para o norte para Portland, Maine, onde participou das comemorações do Dia da Independência em 4 de julho. O Wisconsin voltou à frota em Hampton Roads em 6 de agosto para treinamento de artilharia em Virginia Capes. A manutenção de rotina foi realizada em Hampton Roads durante este período. No final de setembro, ele viajou para Nova York para a Celebração Hudson-Fulton. A celebração viu uma frota internacional de navios de guerra da Alemanha, Grã-Bretanha, França, Itália e outros países se juntarem à Frota do Atlântico para as comemorações da descoberta do Rio Hudson por Henry Hudson. O Wisconsin deixou as cerimônias em 5 de outubro para reparos em Portsmouth, que duraram de 7 de outubro a 28 de novembro. Ele então voltou para Hampton Roads, por meio de Newport, Rhode Island, onde embarcou marinheiros designados para a Frota do Atlântico.

O navio realizou exercícios com o restante da frota ao largo de Virginia Capes até meados de dezembro, quando partiu para Nova York, onde passaria o Natal e o Ano Novo. No início de janeiro de 1910, ele navegou para o sul, para águas cubanas, para exercícios. Nesse período, que durou de 12 de janeiro a 19 de março, esteve baseado na Baía de Guantánamo, em Cuba. Após a conclusão dos exercícios, o Wisconsin fez visitas a Tompkinsville, em Nova York, e Nova Orleans, na Louisiana. Em 22 de abril, ele voltou a Nova York, onde descarregou seus estoques de munição, antes de seguir para o Portsmouth Navy Yard. Lá, ele foi colocado na Frota de Reserva do Atlântico. Foi transferido para a Filadélfia em abril de 1912 e mais tarde naquele ano ela participou de uma revisão naval, realizada em Yonkers, Nova York. O navio então retornou à Frota de Reserva do Atlântico; ele foi colocado em serviço ordinário em 31 de outubro de 1913. No início de 1915, o Wisconsin foi designado para o Esquadrão de Prática da Academia Naval dos Estados Unidos, junto com os encouraçados  e . Os três navios fizeram um cruzeiro para a costa do Pacífico através do recém-concluído Canal do Panamá; O Wisconsin foi o terceiro encouraçado a transitar pelo canal desde sua abertura.

Primeira Guerra Mundial

O Wisconsin continuou em seu serviço como navio de treinamento em 1917; estava no Philadelphia Navy Yard em 6 de abril, quando os Estados Unidos declararam guerra à Alemanha, entrando na Primeira Guerra Mundial. No dia 8, o navio começou a receber homens da Milícia Naval para completar sua tripulação. Ele foi colocado em plena comissão em 23 de abril e foi designado para o Esquadrão de Patrulha de Couraçados Costeiros, junto com Missouri e Ohio, comandado pelo Comandante David F. Sellers. Em 6 de maio, o Wisconsin navegou para Virginia Capes, chegando a Yorktown, Virgínia no dia seguinte. Desde então até o início de agosto, o navio foi empregado como navio de treinamento para o pessoal da casa de máquinas na área da Baía de Chesapeake. Ele então participou de exercícios de esquadrão de 13 a 19 de agosto; estes incluíram os couraçados , , , , Ohio, Missouri e . O Wisconsin então seguiu para Port Jefferson, Nova York, para exercícios adicionais.

O navio então navegou para o rio York no oeste de Chesapeake no início de outubro, seguido por um curto período em doca seca no Philadelphia Navy Yard de 30 de outubro a 18 de dezembro. Ele voltou para Chesapeake, onde permaneceu no início de 1918. Mais reparos na Filadélfia ocorreram de 13 de maio a 3 de junho, após os quais ele partiu para Annapolis. Durante a viagem, ele recebeu ordens para cruzar perto da costa, já que o submarino alemão  operava na área desde 23 de maio e havia afundado vários navios. O Wisconsin chegou a Annapolis em 7 de junho, tendo parado no rio Delaware para esperar a partida do U-151. Um contingente de 175 aspirantes embarcaram no Wisconsin em 8 de junho para um cruzeiro de treinamento para Chesapeake. Em 29 de agosto, ele voltou a Annapolis e desembarcou os aspirantes antes de retornar a Yorktown no dia seguinte. Lá, ele assumiu 217 homens para mais uma rodada de treinamento. Em 11 de novembro, a Alemanha assinou o armistício que pôs fim aos combates na Europa. O Wisconsin manteve as suas funções como navio de treinamento até 20 de dezembro, quando foi enviado a Nova York para uma revisão naval do Secretário da Marinha Josephus Daniels e do Secretário Adjunto da Marinha Franklin D. Roosevelt em 26 de dezembro.

Após a rendição alemã em novembro de 1918, a maioria dos encouraçados da Frota do Atlântico foi usada como transporte para transportar soldados americanos de volta da França. O Wisconsin e seus membros de classe não eram tão empregados, no entanto, devido ao seu curto alcance e tamanho pequeno, o que não permitia acomodações adicionais suficientes. Em vez disso, o Wisconsin partiu para Cuba para treinamento com a Frota do Atlântico em 1919. Ele fez um cruzeiro de treinamento de aspirantes ao Caribe em meados de 1919. Em 15 de maio de 1920, o Wisconsin foi desativado; ele foi reclassificado como BB-9 em 17 de julho. Ele acabou sendo vendido em 26 de janeiro de 1922 e desmontado logo em seguida.

Bibliografia

Ligações externas

Classe Illinois
Navios de 1898
Navios construídos na Califórnia
Couraçados da Marinha dos Estados Unidos

USS Wisconsin (BB-9)


حي الدولار، يقع جنوب شرق مدينة بنغازي يحده كل من شبنة وبوعطني والليثي.

المراجع

وصلات خارجية
 حي الدولار - بنغازي

بنغازي

حي الدولار


O anarquismo na Tunísia tem suas raízes nas obras do filósofo Ibn Khaldun, com o movimento anarquista moderno sendo trazido pela primeira vez ao país no final do século 19 por imigrantes italianos. O movimento anarquista contemporâneo surgiu como resultado da Primavera Árabe e no rescaldo da Revolução Tunisiana.

História
Os Amazighs do início da Tunísia viviam em aldeias agrícolas semi-independentes, compostas de pequenas unidades tribais compostas sob um líder local que trabalhava para harmonizar seus clãs. A administração dos assuntos nessas primeiras aldeias Amazigh provavelmente era compartilhada com um conselho de anciãos. Com o estabelecimento fenício de Cartago e outras cidades-estados, as aldeias Amazigh foram inspiradas a se unirem para comandar exércitos em grande escala, o que trouxe a centralização da liderança. A Tunísia foi posteriormente governada como um estado pelos cartagineses, romanos, vândalos e bizantinos, antes de ficar sob o controle dos califados islâmicos . A partir do século 10, a Tunísia medieval foi governada como uma monarquia por uma série de dinastias amazigh, incluindo os ziridas, almóadas e hafsidas .

Uma das primeiras figuras associadas ao movimento libertário da Tunísia foi Ibn Khaldun, um filósofo do século 14 de Tunis, particularmente devido ao seu livro: o Muqaddimah . Tendo observado os primeiros estágios da acumulação primitiva de capital, Ibn Khaldun desenvolveu uma teoria do valor-trabalho. Ele também desenvolveu uma teoria política de coesão social conhecida como Asabiyyah, descrevendo uma forma de sociedade unida pela solidariedade social, semelhante a uma filosofia do republicanismo clássico.

Em 1574, a Tunísia foi conquistada pelos otomanos e integrada ao império como uma província . Uma série de revoluções durante o final do século 17 resultou no estabelecimento do autônomo Beylik de Tunis, governado pelos beis, que mantiveram o controle da Tunísia mesmo após o estabelecimento do protetorado francês da Tunísia.

Quando o Risorgimento estabeleceu o Reino unido da Itália, Túnis tornou-se um local de refúgio para os italianos que fugiam da perseguição do novo governo, com muitos anarquistas italianos se mudando para a cidade. No final do século 19, uma série de periódicos anarquistas em língua italiana começaram a ser publicados em Tunis. Estes incluíram O Trabalhador (1887-1904) e O Protesto Humano (1896), editado pelo médico calabresa Nicolò Converti, bem como As Vésperas Sociais (1924) e As Vésperas Anarquistas (1924), editadas por Paolo Schicchi.

Após a independência da Tunísia da França, Habib Bourguiba se tornou o primeiro presidente da Tunísia, constituindo um estado de partido único sob o Partido Socialista do Desturiano e proclamando-se presidente vitalício. O governo experimentou brevemente o socialismo durante a década de 1960, sob a direção do líder sindical Ahmed Ben Salah, mas isso foi encerrado em 1969 após uma série de revoltas camponesas contra as políticas de coletivização e nacionalização . Em 1987, Bourguiba foi afastado em um golpe de estado por Zine El Abidine Ben Ali, que assumiu a presidência. Ben Ali transformou o partido governante no Comício Constitucional Democrático e iniciou uma série de reformas, aumentando a privatização econômica.<ref>{{Citar web|url=http://www.changement.tn/english/president-ben-ali/ben-ali-s-biography-zine-el-abidine-ben-ali-president-of-the-tunisian-republic--2.html|titulo=Ben Ali's biography: Zine El Abidine Ben Ali, President of the Tunisian Republic|publicado=Changement.tn|ano=2009|arquivourl=https://web.archive.org/web/20101021083832/http://www.changement.tn/english/president-ben-ali/ben-ali-s-biography-zine-el-abidine-ben-ali-president-of-the-tunisian-republic--2.html|arquivodata=21 de outubro de 2010}}</ref> Os controles sobre a oposição política foram afrouxados, mas, na prática, a oposição tinha pouco poder para afetar a mudança.

Alto desemprego, inflação de alimentos, corrupção, falta de liberdade política e más condições de vida levaram a uma onda de manifestações em dezembro de 2011, catalisadas pela autoimolação de Mohamed Bouazizi . Anarquistas tunisianos estavam entre os participantes, incluindo o Movimento da Desobediência, que convocou ocupações, greves gerais e outros atos de desobediência civil. Os sindicatos também desempenharam um papel fundamental nos protestos, convocando uma onda de greves contra o governo. Após 28 dias de resistência civil sustentada, em janeiro de 2011, o governo de Ben Ali foi derrubado e a Tunísia iniciou um processo de democratização.

O novo clima político criado pela revolução permitiu a emergência do movimento anarquista tunisiano na esfera pública. Mas também viu o crescimento do islamismo no cenário político, com o Movimento Ennahda vencendo a eleição da Assembleia Constituinte da Tunísia em 2011 e formando um governo de coalizão. O Movimento da Desobediência subseqüentemente denunciou o que eles descreveram como uma "contra-revolução" pelo novo governo liderado pelos islâmicos e emitiu uma declaração de princípios pedindo o estabelecimento do socialismo libertário na Tunísia.Em 6 de fevereiro de 2013, o líder da oposição de esquerda Chokri Belaid foi assassinado do lado de fora de sua casa por um atirador desconhecido, desencadeando uma crise política e iniciando uma nova série de protestos contra o novo governo. Durante os protestos, a sede do Movimento Ennahda foi incendiada, em ação reivindicada por anarquistas tunisianos. Em março de 2013, o Movimento da Desobediência publicou um manifesto anticapitalista, em resposta à realização do Fórum Social Mundial em Túnis. No início de julho de 2013, o Movimento da Desobediência também lançou um apelo à unidade dos elementos revolucionários na Tunísia. Em 21 de julho de 2013, três afiliadas do grupo anarcofeminista Feminist Attack foram presas e espancadas pela polícia por picharem a parede do Ministério de Assuntos da Mulher.

Em 25 de julho de 2013, outro líder político de esquerda , Mohamed Brahmi, foi assassinado fora de sua casa. O Movimento da Desobediência respondeu apelando à criação de conselhos locais e regionais, com o objetivo de coordenar a autogestão dos recursos comunitários, em alternativa ao sistema estatal existente.

Em agosto de 2013, a ativista feminista Amina Tyler anunciou que estava deixando a organização Femen devido à islamofobia . Em vez disso, ela se associou ao Feminist Attack, participando de uma de suas ações em Tunis, e publicou uma foto sua de topless enquanto acendia um cigarro usando um coquetel molotov, com as palavras "não precisamos da sua democracia" e um círculo - um pintado em seu torso.

Em janeiro de 2021, uma série de protestos começou após a agressão policial contra um pastor em Siliana, que viu tumultos se espalharem pela Tunísia e o deslocamento da polícia e do exército em várias cidades, com a prisão de centenas de pessoas. Os anarquistas estavam entre uma ampla coalizão de participantes nos protestos, que notavelmente não incluíam fundamentalistas islâmicos, exigindo a abolição da opressão policial e a rejeição do Fundo Monetário Internacional. Um dos grupos que participou dos protestos foi o coletivo anarquista e antifascista "The Wrong Generation", que popularizou entre os manifestantes o slogan "há raiva sob o solo", possivelmente inspirado no poema de Aboul-Qacem Echebbi Aos tiranos do Mundo''.

Ver também

 Primavera Árabe
 Anarquismo na África

Referências

Ligações externas

 Seção Tunísia - A Biblioteca Anarquista
 Seção Tunísia - Libcom.org

Tunísia
!Páginas que usam sidebar com o parâmetro filha
Tunísia
Movimentos políticos na Tunísia

Anarquismo na Tunísia


Lupus takımyıldızı, Güney Gökyüzü'nde yer alan bir takımyıldızıdır ve adını Latince "kurt" anlamına gelen "lupus" kelimesinden almıştır. Lupus, 2. yüzyılda astronom Ptolemy tarafından isimlendirilen 48 takımyıldızından birisidir ve hala günümüzdeki 88 modern takımyıldızından birisi olarak kabul edilir. Uzun bir süre Erboğa takımyıldızının bir parçası olarak kabul edilmiştir.

Lupus takımyıldızı, Güney Yarımküre düzleminde bulunması nedeniyle Kuzey Yarımküre'de sadece ekvatora yakın bölgelerde gözlemlenebilir ve genellikle gökyüzünün güney kısımlarında bulunur.

Takımyıldızı sınırları içerisinde ortalama 127 adet yıldız bulunur Alfa Lupi, Kappa Lupi, Beta Lupi ve Gamma Lupi parlak yıldızlar bu takımyıldızına aittir. Takımyıldızı, küresel kümeler NGC 5824, NGC 5927 ve NGC 5986, açık kümeler NGC 5822 ve NGC 5749 ve karanlık bulutsu B 228 dahil olmak üzere bir avuç derin gökyüzü nesnesi içerir.

Kaynakça

Lupus (takımyıldız)


En landsarkivar var lederen af et landsarkiv. De 4 landsarkiver hører nu under Rigsarkivet.

Rigsarkivet

Landsarkivar


نظام البطولة
اشترك في المسابقة ستة منتخبات عربية لعبت بطريقة الدوري من مرحلة واحدة بين الفرق الستة لتتويج الفريق صاحب العدد الأكبر من النقاط بالميدالية الذهبية ...!

الدول المشاركة

النتائج
 النتائج المعروفة :
  3-صفر
  3-صفر
  1-3
  3-صفر
  3-صفر
  3-صفر
  3-صفر
  3-صفر
  3-صفر
  3-صفر (انسحاب العراق)
  3-صفر (انسحاب العراق)
  3-صفر (انسحاب العراق)
  1-3

الترتيب النهائي

المصادر
 (الموسوعة الموجزة للاولمبياد العربي) د ضياء المنشئ -بغداد- 1989

كرة الطائرة في 1957
كرة طائرة
1957
كرة الطائرة في لبنان

كرة الطائرة في الدورة الرياضية العربية الثانية بيروت 1957


යුදෙව් සම්ප්‍රදායය ප්‍රකාර, ලෙවීවරයෙක් යනු,  () යනු ලෙවී.නම් හෙබ්‍රෙව් ගෝත්‍රයේ සාමාජිකයෙක් විය. ජොෂුවා සහ ඊශ්‍රායෙල්වරු කානාන් දේශයට ඇතුළුවූ විට (ජොෂුවා13:33), පරිහරණය සඳහා නගර ලැබුුනද, ඉඩම් හිමියන් වීමේ වරම නොලැබුනු එකම ඊශ්‍රායෙල ගෝත්‍රය වූයේ ලෙවීවරුන් වූ අතර, එසේ වූයේ,  "ඔවුන්ගේ උරුමය වන්නේ ඊශ්‍රායෙලයේ දෙවියන්වහන්සේගේ භූමිය පමණක්ම වන බැවිනි" (Deuteronomy 18:2).

ආශ්‍රිත

ලෙවීවරයා


The 70th Academy Awards ceremony, organized by the Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS), took place on March 23, 1998, at the Shrine Auditorium in Los Angeles beginning at 6:00 p.m. PST / 9:00 p.m. EST. During the show, AMPAS presented Academy Awards (commonly referred to as Oscars) in 24 categories honoring films released in 1997. The ceremony, which was televised in the United States by ABC, was produced by Gil Cates and directed by Louis J. Horvitz. Actor Billy Crystal hosted the show for the sixth time. He had first hosted the 62nd ceremony held in 1990, and most recently the previous year's awards. Nearly a month earlier in an event held at the Regent Beverly Wilshire Hotel in Beverly Hills, California on February 28, the Academy Awards for Technical Achievement were presented by host Ashley Judd.

Titanic won eleven awards, including Best Picture, a number that is tied with Ben-Hur and The Lord of the Rings: The Return of the King. Other winners included As Good as It Gets, Good Will Hunting, and L.A. Confidential with two awards, and Character, The Full Monty, Geri's Game, The Long Way Home, Men in Black, A Story of Healing, and Visas and Virtue with one. The telecast garnered more than 57 million viewers in the United States, making it the most watched Oscars broadcast in history.

Winners and nominees

The nominees for the 70th Academy Awards were announced on February 10, 1998, at the Samuel Goldwyn Theater in Beverly Hills, California, by Robert Rehme, president of the academy, and actress Geena Davis. Titanic received the most nominations with a record-tying fourteen (1950's All About Eve, and later 2016's La La Land, also achieved this distinction); Good Will Hunting and L.A. Confidential came in second with nine apiece.

The winners were announced during the awards ceremony on March 23, 1998. With eleven awards, Titanic tied with Ben-Hur for the most Academy Awards in Oscar history. It also became the first film to win Best Picture without a screenwriting nomination since 1965's The Sound of Music. Jack Nicholson became the fourth performer to win at least three acting Oscars. Both Nicholson and Helen Hunt won for their roles in As Good as It Gets, making it the seventh film to win both lead acting awards. Nominated for their performances as Rose DeWitt Bukater in Titanic, Best Actress nominee Kate Winslet and Best Supporting Actress nominee Gloria Stuart became the first pair of actresses nominated for portraying the same character in the same film. At age 87, Stuart also became the oldest performer nominated for a competitive Oscar.

Awards

Winners are listed first, highlighted in boldface, and indicated with a double dagger ().

{| class=wikitable
| valign="top" width="50%" |

 Titanic – James Cameron and Jon Landau, producers As Good as It Gets – James L. Brooks, Bridgit Johnson and Kristi Zea, producers
 The Full Monty – Uberto Pasolini, producer
 Good Will Hunting – Lawrence Bender, producer
 L.A. Confidential – Arnon Milchan, Curtis Hanson and Michael Nathanson, producers
| valign="top" width="50%" |

 James Cameron – Titanic
 Peter Cattaneo – The Full Monty
 Gus Van Sant – Good Will Hunting
 Curtis Hanson – L.A. Confidential
 Atom Egoyan – The Sweet Hereafter
|-
| valign="top" |

 Jack Nicholson – As Good as It Gets as Melvin Udall
 Matt Damon – Good Will Hunting as Will Hunting
 Robert Duvall – The Apostle as Euliss "Sonny" Dewey, a.k.a. "The Apostle E.F."
 Peter Fonda – Ulee's Gold as Ulysses "Ulee" Jackson
 Dustin Hoffman – Wag the Dog as Stanley Motss
| valign="top" |

 Helen Hunt – As Good as It Gets as Carol Connelly
 Helena Bonham Carter – The Wings of the Dove as Kate Croy
 Julie Christie – Afterglow as Phyllis Mann
 Judi Dench – Mrs Brown as Queen Victoria
 Kate Winslet – Titanic as Rose DeWitt Bukater
|-
| valign="top" |

 Robin Williams – Good Will Hunting as Dr. Sean Maguire
 Robert Forster – Jackie Brown as Max Cherry
 Anthony Hopkins – Amistad as John Quincy Adams
 Greg Kinnear – As Good as It Gets as Simon Bishop
 Burt Reynolds – Boogie Nights as Jack Horner
| valign="top" |

 Kim Basinger – L.A. Confidential as Lynn Bracken
 Joan Cusack – In & Out as Emily Montgomery
 Minnie Driver – Good Will Hunting as Skylar Satenstein
 Julianne Moore – Boogie Nights as Amber Waves/Maggie
 Gloria Stuart – Titanic as Rose Dawson Calvert
|-
| valign="top" |

 Good Will Hunting – Matt Damon and Ben Affleck
 As Good as It Gets – Mark Andrus and James L. Brooks
 Boogie Nights – Paul Thomas Anderson
 Deconstructing Harry – Woody Allen
 The Full Monty – Simon Beaufoy
| valign="top" |

 L.A. Confidential – Brian Helgeland and Curtis Hanson; from the novel by James Ellroy Donnie Brasco – Paul Attanasio; based on the book Donnie Brasco: My Undercover Life in the Mafia by Joseph D. Pistone with Richard Woodley
 The Sweet Hereafter – Atom Egoyan; adapted from the novel by Russell Banks
 Wag the Dog – David Mamet and Hilary Henkin; from the novel American Hero by Larry Beinhart
 The Wings of the Dove – Hossein Amini; adapted from the novel by Henry James
|-
| valign="top" |

 Karakter (Netherlands) in Dutch – Mike van Diem Beyond Silence (Germany) in German – Caroline Link
 Four Days in September (Brazil) in Portuguese – Bruno Barreto
 Secrets of the Heart (Spain) in Spanish – Montxo Armendáriz
 The Thief (Russia) in Russian – Pavel Chukhray
| valign="top" |

 The Long Way Home – Rabbi Marvin Hier and Richard Trank 4 Little Girls – Spike Lee and Sam Pollard
 Ayn Rand: A Sense of Life – Michael Paxton
 Colors Straight Up – Michèle Ohayon and Julia Schachter
 Waco: The Rules of Engagement – Dan Gifford and William Gazecki
|-
| valign="top" |

 A Story of Healing – Donna Dewey and Carol Pasternak Alaska: Spirit of the Wild – George Casey and Paul Novros
 Amazon – Kieth Merrill and Jonathan Stern
 Family Video Diaries: Daughter of the Bride – Terri Randall
 Still Kicking: The Fabulous Palm Springs Follies – Mel Damski and Andrea Blaugrund
| valign="top" |

 Visas and Virtue – Chris Tashima and Chris Donahue Dance Lexie Dance – Pearse Moore and Tim Loane
 It's Good to Talk – Roger Goldby and Barney Reisz
 Sweethearts? – Birger Larsen and Thomas Lydholm
 Wolfgang – Anders Thomas Jensen and Kim Magnusson
|-
| valign="top" |

 Geri's Game – Jan Pinkava Famous Fred – Joanna Quinn
 The Old Lady and the Pigeons – Sylvain Chomet
 Redux Riding Hood – Steve Moore and Dan O'Shannon
 Rusalka – Alexander Petrov
| valign="top" |

 Titanic – James Horner Amistad – John Williams
 Good Will Hunting – Danny Elfman
 Kundun – Philip Glass
 L.A. Confidential – Jerry Goldsmith
|-
| valign="top" |

 The Full Monty – Anne Dudley Anastasia – Music by Stephen Flaherty; lyrics by Lynn Ahrens; orchestral score by David Newman
 As Good as It Gets – Hans Zimmer
 Men in Black – Danny Elfman
 My Best Friend's Wedding – James Newton Howard
| valign="top" |

 "My Heart Will Go On" from Titanic – Music by James Horner; lyrics by Will Jennings "Go the Distance" from Hercules – Music by Alan Menken; lyrics by David Zippel
 "Journey to the Past" from Anastasia – Music by Stephen Flaherty; lyrics by Lynn Ahrens
 "How Do I Live" from Con Air – Music and lyrics by Diane Warren
 "Miss Misery" from Good Will Hunting – Music and lyrics by Elliott Smith
|-
| valign="top" |

 Titanic – Tom Bellfort and Christopher Boyes Face/Off – Mark Stoeckinger and Per Hallberg
 The Fifth Element – Mark Mangini
| valign="top" |

 Titanic – Gary Rydstrom, Tom Johnson, Gary Summers and Mark Ulano Air Force One – Paul Massey, Rick Kline, Doug Hemphill and Keith A. Wester
 Con Air – Kevin O'Connell, Greg P. Russell and Art Rochester
 Contact – Randy Thom, Tom Johnson, Dennis S. Sands and William B. Kaplan
 L.A. Confidential – Andy Nelson, Anna Behlmer and Kirk Francis
|-
| valign="top" |

 Titanic – Art Direction: Peter Lamont; Set Decoration: Michael D. Ford Gattaca – Art Direction: Jan Roelfs; Set Decoration: Nancy Nye
 Kundun – Art Direction: Dante Ferretti; Set Decoration: Francesca Lo Schiavo
 L.A. Confidential – Art Direction: Jeannine Oppewall; Set Decoration: Jay Hart
 Men in Black – Art Direction: Bo Welch; Set Decoration: Cheryl Carasik
| valign="top" |

 Titanic – Russell Carpenter Amistad – Janusz Kamiński
 Kundun – Roger Deakins
 L.A. Confidential – Dante Spinotti
 The Wings of the Dove – Eduardo Serra
|-
| valign="top" |

 Men in Black – Rick Baker and David LeRoy Anderson Mrs Brown – Lisa Westcott, Veronica Brebner and Beverley Binda
 Titanic – Tina Earnshaw, Greg Cannom and Simon Thompson
| valign="top" |

 Titanic – Deborah Lynn Scott Amistad – Ruth E. Carter
 Kundun – Dante Ferretti
 Oscar and Lucinda – Janet Patterson
 The Wings of the Dove – Sandy Powell
|-
| valign="top" |

 Titanic – Conrad Buff, James Cameron and Richard A. Harris Air Force One – Richard Francis-Bruce
 As Good as It Gets – Richard Marks
 Good Will Hunting – Pietro Scalia
 L.A. Confidential – Peter Honess
| valign="top" |

 Titanic'' – Robert Legato, Mark Lasoff, Thomas L. Fisher and Michael Kanfer
 The Lost World: Jurassic Park – Dennis Muren, Stan Winston, Randal M. Dutra and Michael Lantieri
 Starship Troopers – Phil Tippett, Scott E. Anderson, Alec Gillis and John Richardson
|}

Academy Honorary Award
 Stanley Donen

Films with multiple nominations and awards

The following 16 films received multiple nominations:

The following four films received multiple awards:

Presenters and performers
The following individuals presented awards or performed musical numbers.

Presenters

Performers

Ceremony information

In December 1997, the academy hired veteran Oscar telecast producer Gil Cates to oversee the 1998 ceremony. "Gil has become the consummate Oscar show producer, consistently garnering top television ratings for the telecast," said AMPAS President Robert Rehme in a press release announcing the selection. "His shows are full of wit, charm and surprise." A few days later, actor and comedian Billy Crystal was chosen to emcee the upcoming telecast. Cates explained his reason to bring back the veteran comedian saying, "Billy's performance last year was spectacular. There is nobody like him." In an article published in USA Today he initially requested to Cates and AMPAS five months after the previous year's ceremony that he would like to take a break from hosting duties. However, pressure from the academy, Cates, and several friends and family members made him reconsider his decision. His sixth stint would make him second only to Bob Hope in number of ceremonies hosted.

To commemorate the seventieth anniversary of the Academy Awards, 70 actors who have received both competitive and honorary awards appeared seated onstage together during a segment called Oscar's Family Album. Each former winner was acknowledged by announcer Norman Rose with the films he or she won for. At the end of the segment newly minted winners Kim Bassinger, Helen Hunt, and Robin Williams joined them. This marked the largest gathering of former winners since the 50th ceremony held in 1978.

Several others participated in the production of the ceremony. Bill Conti served as musical director for the telecast. Dancer Daniel Ezralow choreographed a dance number showcasing the nominees for Best Original Comedy or Musical Score. Bart the Bear made a surprise appearance during the presentation of the Best Sound Effects Editing award with Mike Myers.

Box office performance of nominees
At the time of the nominations announcement on February 10, the combined gross of the five Best Picture nominees was $579 million with an average of $116 million per film. Titanic was the highest earner among the Best Picture nominees with $338.7 million in domestic box office receipts. The film was followed by As Good as It Gets ($92.6 million), Good Will Hunting ($68.9 million), L.A. Confidential ($39.7 million), and finally The Full Monty ($38.7 million).

Of the top 50 grossing movies of the year, 40 nominations went to 15 films on the list. Only Titanic (1st), As Good as It Gets (16th), Good Will Hunting (20th), and In & Out (24th) were nominated for directing, acting, screenwriting, or Best Picture. The other top 50 box office hits that earned nominations were Men in Black (2nd), The Lost World: Jurassic Park (3rd), Air Force One (5th), My Best Friends Wedding (7th), Face/Off (9th), Con Air (12th), Contact (13th), Hercules (14th), The Fifth Element (25th), Anastasia (30th), and Starship Troopers (34th).

Critical response
The show received a positive reception from most media publications. Television critic Howard Rosenberg of the Los Angeles Times lauded Crystal's performance writing that he "would earn top billing as that unusual comedian as artful at doing musical comedy as jokes." San Francisco Chronicle columnist John Carman raved,"It was the best Oscar show in two decades." He also gave high marks for the host, commenting, "But last night, Crystal was back in razor form." The Seattle Times television editor Kay McFadden praised Crystal commenting that "he possesses nearly impeccable timing and judgment." In addition, she noted that while the ceremony dragged on, "Last night was one of television's smartest live ceremonies in recent memory."

Some media outlets were more critical of the show. Ray Richmond of Variety complained that the ceremony proved to be a "Yawner of an Oscarcast." He added that Crystal's "off-the-cuff one-liners sank faster than the great ship herself." Boston Globe television critic Matthew Gilbert bemoaned,"There was hardly a spontaneous moment during last night's Oscarcast." Film critic Carrie Rickey from The Philadelphia Inquirer lamented that the inevitable Titanic sweep "sank a telecast loaded with montages of previous years' Oscar highlights."

Ratings and reception
The popularity of Titanic greatly increased television ratings for the ceremony. The American telecast on ABC drew in an average of 57.25 million people over its length, which was a 29% increase from the previous year's ceremony. An estimated 87.50 million total viewers watched all or part of the awards. The show also earned higher Nielsen ratings compared to the previous ceremony with 35.32% of households watching over a 55.77 share. In addition, it garnered a higher 1849 demo rating with a 24.90 rating over a 44.30 share among viewers in that demographic. It overtook the network's own telecast of the 1983 Academy Awards to become, as it remains to date, the highest viewership for both an Academy Award telecast (since figures were compiled beginning with the 46th ceremony in 1974) and any live awards show airing in U.S. television history.

In July 1998, the ceremony presentation received eight nominations at the 50th Primetime Emmys. Two months later, the ceremony won five of those nominations for Outstanding Individual Performance in a Variety or Music Program (Billy Crystal), Outstanding Directing for a Variety or Music Program (Louis J Horvitz), Outstanding Lighting Direction (Electronic) for a Drama Series, Variety Series, Miniseries, or Movie (Bob Barnhart, Robert Dickinson, Matt Ford, Andy O'Reilly), Outstanding Music Direction (Bill Conti), and Outstanding Sound Mixing for a Variety Series or Special (Patrick Baltzell, Robert Douglass, Edward J. Greene, Tommy Vicari).

In Memoriam
The annual In Memoriam tribute was presented by actress Whoopi Goldberg. The montage featured an excerpt of "Appassionata" from The Passage'' composed by Michael J. Lewis.

 Lloyd Bridges - Actor
 Richard Jaeckel - Character actor
 Saul Chaplin – Composer/Musical Director
 Stanley Cortez – Cinematographer
 William Hickey - Actor
 Paul Jarrico – Screenwriter
 Dorothy Kingsley – Screenwriter
 Sydney Guilaroff – Hairstylist
 William H. Reynolds – Editor
 Billie Dove - Actress
 Jacques Cousteau – Filmmaker
 Stubby Kaye - Actor, comedian
 Red Skelton - Comedy entertainer
 Dawn Steel – Executive
 Toshiro Mifune - Japanese actor
 Brian Keith - Actor
 Chris Farley - Actor, comedian
 Leo Jaffe – Executive
 Samuel Fuller – Director
 Burgess Meredith - Actor
 J. T. Walsh - Character actor
 Robert Mitchum - Actor
 James Stewart - Actor

See also

 4th Screen Actors Guild Awards
 18th Golden Raspberry Awards
 40th Grammy Awards
 51st British Academy Film Awards
 52nd Tony Awards
 55th Golden Globe Awards
 List of submissions to the 70th Academy Awards for Best Foreign Language Film

References

Bibliography

External links
Official websites
 Academy Awards Official website
 The Academy of Motion Picture Arts and Sciences Official website
 Oscar's Channel at YouTube (run by the Academy of Motion Picture Arts and Sciences)

Analysis
 1997 Academy Awards Winners and History Filmsite
 Academy Awards, USA: 1998 Internet Movie Database

Other resources

1997 film awards
1998 in American cinema
Academy Awards ceremonies
1998 in Los Angeles
March 1998 events in the United States
Academy
Television shows directed by Louis J. Horvitz

70th Academy Awards


Hans Adam Schneider (cunoscut și ca Ion Adam Schneider sau Ioan Adam Schneider în documentele și presa comunistă, ) a fost un inginer chimist, cercetător și profesor universitar, cunoscut în special pentru contribuțiile teoretice și experimentale în domeniul chimie fizică (în special, cinetică chimică și fizico-chimia polimerilor).

Educație
Hans Adam Schneider a urmat școala elementară în Zărnești (1936-1940), apoi Liceul teoretic "Johannes Honterus" din Brașov (1940- 1948).

Și-a continuat educația în cadrul Facultății de Tehnologie Chimică, Universitatea Politehnica Timișoara (1949-1954),  iar în 1957 a devenit Doctor în Chimie în urma susținerii tezei intitulate "Contribuții la cunoașterea descompunerii termice a metanului" (profesor coordonator: academician Ilie G. Murgulescu).

În perioada 1962-1963 a fost cercetător posdoctoral la Institutul de Chimie fizică al Academiei de Științe a URSS, condus de academicianul sovietic Nikolai Semionov, laureat al Premiului Nobel pentru Chimie.

Activitate profesională

Activitate didactică
În 1957, Hans Adam Schneider și-a început cariera profesională ca cercetător în cadrul Institutului de Chimie fizică al Academiei Române, alături de Ilie G. Murgulescu. În 1965 a fost trimis la Iași de către mentorul său, ca parte a viziunii de dezvoltare a chimiei fizice moderne și în alte centre universitate din țară, pe post didactic permanent.  Între 1965-1979 a activat ca profesor la Catedra de Chimie Fizică, Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" din Iași. Din această poziție, a contribuit la pregătirea a numeroase serii de absolvenți și doctoranzi, precum și la ridicarea prestigiului școlii românești de chimie.

Între 1970-1971 a fost profesor invitat la Institutul de Chimie Macromoleculară "Hermann Staudinger" de la Universitatea "Albert Ludwigs", Freiburg, Germania. În 1984 a obținut titlul de Doctor habilitat al Secției de Chimie fizică a polimerilor din cadrul acestui institut. Ca urmare a acestor stagii, în 1985 a emigrat în Germania, activând în cadrul institutului anterior amintit ca profesor titular, până la retragerea din activitate (1996).

Activitatea de cercetare
Profesorul Hans Adam Schneider a contribuit în mod esențial la modernizarea și dezvoltarea Catedrei de Chimie fizică a Universității "Alexandru Ioan Cuza", inițiind cercetări moderne. A publicat peste 300 lucrări științifice (dintre care 210 ISI), totalizând circa 1100 de citări (h-index= 17) și a scris cărți de referință în domeniul cineticii chimice și fizico-chimiei macromoleculelor.

A fost onorat cu Premiul Academiei Române și cu titlul de Profesor Honoris Causa al Universităților "Alexandru Ioan Cuza" și "Gheorghe Asachi" din Iași.

Activitate managerială
Hans Adam Schneider a fost șeful secției de Cinetică chimică la Institutul de Chimie macromoleculară "Petru Poni" din Iași (1965-1979).

Între 1972 și 1974 a fost decan al Facultății de Chimie, Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" (până la unificarea forțată cu Facultatea de Chimie industrială din cadrul Institutului Politehnic din Iași).

Publicații relevante (selecție)
"Complex compounds of trivalent thallium with 7-iodo-8-hydroxiquinoline-5-sulphonic and 8-hydroxiquinoline-7-sulphonic acids", Inorg. Chim. Acta 5 (1971) 623-626
"Isotopic exchange reactions between Tl(III) in complex compounds of the type [HTlBr4] pyridine base and 204Tl(I)", J. Inorg. Nucl. Chem. 35 (1973) 1565-1569
"Pyrolysis-gas chromatography of some crosslinked copolymers of styrene", Eur. Polym. J. 15 (1979) 661-666
"Interactions in compatible polymer systems. Viscoelasticity and glass transition of polystyrene-poly(vinylmethylether) blends", Polymer Bull. 14 (1985) 17-24
"The Gordon-Taylor equation. Additivity and interaction in compatible polymer blends", Macromol. Chem. Phys. 189 (1988) 1941-1955
"Approach to the composition dependence of the glass transition temperature of compatible polymer blends: the effect of local chain orientation", Macromol. Chem. Phys. 189 (1988) 2085-2097
"Glass transition behavior of compatible polymer blends", Polymer 30 (1989) 771-779
"The glass temperature of polymer blends: comparison of both the free volume and the entropy predictions with data", Polymer 33 (1992) 3453-3461
"Über die kinetik des thermischen abbaues von polystyrolen", Makromolekulare Chemie 131 (2003) 55 - 62
"Polymer class specificity of the glass temperature", Polymer 46 (2005) 2230-2237

Note

Legături externe
 Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" din Iași - personalități

Nașteri în 1929
Decese în 2014
Chimiști români
Profesori universitari români
Cadre didactice universitare ale Universității Alexandru Ioan Cuza din Iași
Români expatriați în Germania
Sași transilvăneni
Cercetători români
Oameni din județul Brașov

Hans Adam Schneider


Small faces er en serie af 10 kortfilm om børns leg i forskellige lande instrueret af Sussie Weinold. Filmene er proderet af Easy Film med Mette Mailand som producer.

Filmene blev vist på Buster Filmfestival for børn og unge i 2009 i serien "Busters virkelige verden - miljø".

Referencer

Eksterne henvisninger

 Filmen ''Small Faces - Boxing

Danske film fra 2016
Dokumentarfilm fra Danmark

Small faces


Block Drop is a Minecraft server that allows both cracked players and paid players. You can access this server by copy and pasting the IP given below. This server allows 1.8 - 1.20.1 versions. Gaming community rated this 8.6 out of 10. If you are Searching for a server this is a good idea.

IP - mc.blockdrop.org

Blockdrop


අරාබි අර්ධද්වීපයේ, පර්සියානු බොක්කේ දකුණු වෙරළේ පිහිටි එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යය, 1971 වසරේදී නිදහස් ශෛක් රටවල් හතක් එක් වීමෙන් සැදුනකි. ව.කි.මි.77,700ක් තරම් මෙරට, 1991දී  1,630,000ක් ජනයා විසූහ.

එහි මායිම් වන්නේ ඕමානය සහ සවුදි අරාබියයි. මෙහි රාජ්‍යයන් හතක් ඇත. එනම් අබුඩාබි, ඩුබායි, සාජා, අජ්මාන්, උම්-අල්, කුවේන්, රස්-අල්, කයිමා සහ ෆුජයිරා වේ. රටේ අගනුවර හා විශාලම නගරය වන්නේ අබුඩාබියයි. එය දේශපාලන, කර්මාන්ත සහ සංස්කෘතිමය මධ්‍යස්ථානයයි. 1971 ට පෙර UAE හැඳින්වු‍යේ සටන් විරාමයක් ලද රාජ්‍යයක් ලෙසිනි. 19 වන ශතවර්ෂයේ මෙම සටන් විරාමය එක්සත් රාජධානිය හා අරාබි ශීක් ජාතිකයන් අතර පැවතුණි. 18 වන ශතවර්ෂයේ හා 20 වන ශතවර්ෂයේ මෙම ප්‍රදේශය පයිරට් කෝස් නමින් හැඳින්වේ. 1971 ව්‍යවස්ථාවෙන් ස්ථාපිත එරට දේශපාලන පද්ධතිය රාජ්‍ය පාලන කිහිපයකින් සමන්විතයි. ප්‍රධාන ආගම වන්නේ ඉස්ලාම් ආගමයි. අරාබි ප්‍රධාන භාෂාව වේ. මෙරට ලෝකයේ 7 වන විශාලම තෙල් සංරක්ෂිතය හා මැදපෙරදිග පවතින වඩා සංවර්ධනය වු ආර්ථිකයන්ගෙන් එකකි. මුල්‍ය විනිමය මත ආර්ථිකයක් පවතී. එය 66 වන විශාලම ආර්ථිකයයි. එහි ඒක පුද්ගල ගෘහස්ථ නිෂ්පාදනය ඉහළ වන අතර ජාත්‍යන්තර මුල්‍ය අරමුදලට අනුව ඒක පුද්ගල ආදායම ඇ. ඩොලර් 46,584 කි. ඒක පුද්ගල මිළදී ගැනීම් අනුව 14 වන විශාලම රාජ්‍ය වන අතර ආසියානු මහද්විපයේ සංසන්දනාත්මකව මානව සංවර්ධන සටහන ඉහළ මට්ටමක පවතී. මෙය ලෝකයේ 35 වන ස්ථානය ගනි. එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍ය නිර්මාතෘ සාමාජිකයෙක් වන්නේ අරාබි රාජ්‍යයන්ගේ ඒකාබද්ධ අරාබි සංගමයයි. මෙම රට එක්සත් ජාතීන්ගේ සංගමය, ඔපෙක් සංවිධානය සහ ලෝක වෙළඳ සංගමයේ ද සාමාජිකයෙකි.

මැද පෙරදිග රටවල්
ෆෙඩරල් රාජ්‍යයන්

එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යය


An Deceptor bidoupensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Pierre Tixier ngan André Guillaumin, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Gunnar Seidenfaden. An Deceptor bidoupensis in nahilalakip ha genus nga Deceptor, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Deceptor

Deceptor bidoupensis


Ana Mercedes Galarza Añazco (Ambato, 23 de setembro de 1989) é uma política, modelo e psicóloga equatoriana que atuou como deputada da Assembleia Nacional do Equador e foi destituída do cargo.

Biografia
Nascida em 23 de setembro de 1989 em Ambato, província de Tungurahua. Em 2007 conquistou o título de beleza de "Rainha de Ambato". Ela estudava psicologia na Pontifícia Universidade Católica do Equador quando competiu no Miss Equador 2010 representando Tungurahua, onde foi finalista, o que lhe permitiu participar do Miss Mundo 2010 representando Equador. Ela ficou entre as 20 primeiras na competição de pista rápida no Miss Miss Mundo Talento.

Nas eleições legislativas de 2017, participou como candidata à Assembleia Nacional pelo Movimiento CREO, conquistando um assento representando sua província. Nesse cargo, participou do processo de auditoria contra o então vice-presidente Jorge Glas, entregando documentação que o vinculava a atos de corrupção.

Em 10 de janeiro de 2018, foi suspensa por 10 dias por acusar o Conselho de Administração Legislativo de arrogação de funções por não ter qualificado o primeiro processo político contra Jorge Glas.

A partir de 2019, foi acusada de enriquecimento ilícito, uso doloso de documentos falsos e de manipular  acusações por seu ex-assessor Lenin Rodríguez e o parlamentar Ronny Aleaga, próximo ao ex-presidente Rafael Correa.

O legislativo, em resposta à denúncia, organizou uma Comissão Multipartidária presidida por Raúl Tello, que se encarregou de conduzir a investigação para a Assembleia.  A comissão enviou seu relatório em 24 de janeiro, pedindo uma sanção administrativa, mas dias depois uma minoria da comissão enviou outro relatório no qual a deputada Amapola Naranjo pedia a destituição de Galarza. Em 7 de janeiro, a sessão plenária da Assembleia Nacional, com 91 votos, aceitou a destituição de Galarza.

Em 4 de abril de 2021, a procuradora-geral Diana Salazar Méndez solicitou a Corte Nacional de Justiça o arquivamento das acusações contra Galarza, o que a juíza Daniella Camacho confirmou em 7 de dezembro de 2021.

Mulheres do Equador na política
Modelos do Equador

Ana Galarza


මෙය චීනයේ තාං රාජවංශයේ (618-907) විසූ අධිරාජවරුන්ගේ ලැයිස්තුවකි.

අධිරාජවරුන් ලැයිස්තුව

කාලරේඛාව

සටහන්

මූලාශ්‍ර

ටෑං
චීන නායකයන් ලැයිස්තු

තාං රාජවංශයේ අධිරාජවරුන් ලැයිස්තුව


Zooey Zephyr (29 de agosto de 1988) é uma política americana e administradora universitária que representa Missoula no 100.º distrito da Câmara dos Representantes do estado do Montana. Membro do Partido Democrata, ela foi eleita nas eleições de 2022, tornando-se assim a primeira pessoa abertamente transgênero a ser eleita para a legislatura estadual do estado de Montana. Ela tomou posse como representante a 2 de janeiro de 2023.

Infância e educação
Zephyr nasceu em Billings, Montana. Ela formou-se na Universidade de Washington em 2011 com uma dupla licenciatura em Administração de Empresas e Escrita Criativa.

Zephyr acabou por retornou ao seu estado natal para fazer a pós-graduação na Universidade de Montana (UM). Ela ingressou no departamento de Biologia e depois no Gabinete do Reitor, onde trabalhou como gestora de programas supervisionando os currículos da universidade.

Vida pessoal
Zephyr é bissexual e usa pronomes femininos.

Carreira
O distrito estadual 100 (Missoula), descrito como "um dos distritos mais azuis do estado", era anteriormente ocupado por Andrea Olsen, que renunciou o seu cargo para concorrer a senadora estadual. Zephyr derrotou Dave Severson nas primárias democratas a 7 de junho de 2022. Ao derrotar o oponente republicano Sean Patrick McCoy na eleição geral, Zephyr se tornou a primeira mulher trans a ser eleita para a legislatura do estado de Montana ao lado de SJ Howell, a primeira pessoa não binária a ser eleita. Zephyr assumiu o cargo em janeiro de 2023.

Sessão legislativa de 2023
Zephyr tem sido uma oponente vocal dos vários projetos de lei anti-LGBT+ apresentados durante a sessão legislativa de 2023. Em 18 de abril de 2023, Zephyr advertiu aqueles que apoiavam o Projeto de Lei 99 do Senado, uma lei que iria proibir os cuidados médicos e cirúrgicos relacionados com afirmação de gênero para crianças transgênero. Em relação a este projeto de lei, Zephyr comentou: "[...] Se estamos a forçar uma criança trans a passar pela puberdade quando ela é trans, isso equivale a tortura, e esta câmara legislativa deveria ter vergonha de si própria." Quando esta observação desencadeou uma objeção da líder da maioria republicana, Sue Vinton, Zephyr respondeu: "A única coisa que direi é: quem votar 'sim' neste projeto de lei e 'sim' nestas emendas, espero que da próxima vez que inclinarem as vossas cabeças em oração, vocês vejam o sangue nas vossas mãos". Este comentário gerou uma forte reação dos republicanos da Câmara. O Montana Freedom Caucus emitiu uma declaração confundindo o gênero de Zephyr e pedindo a sua censura. Zephyr defendeu as suas afirmações, e o líder da minoria na Câmara, Kim Abbott, defendeu-a, descrevendo a declaração do Montana Freedom Caucus como "claramente desrespeitosa e a coisa mais distante possível do 'compromisso com a civilidade no discurso' que os redatores desta declaração professam". Posteriormente, o presidente da Câmara Matt Regier proibiu Zephyr de falar sobre qualquer outro projeto de lei, apesar de nenhuma censura ter ocorrido.

Alunos da Universidade de Washington
Pessoas transgênero dos Estados Unidos
Pessoas vivas
Nascidos em 1988
Mulheres transgênero
Políticos transgênero
Bissexuais

Zooey Zephyr


Alto Alegre dos Parecis es un municipio brasileño del estado de Rondônia. Se localiza a una latitud 12º07'40" sur y a una longitud 61º51'03" oeste, estando a una altitud de 405 metros. Su población estimada en 2010 era de 17.156 habitantes.

Posee un área de 3.959 km².

Referencias

Localidades de Rondonia

Alto Alegre dos Parecis


Personnalités

 René David (1906 - 1990), juriste
 René David (1919 - 2013), écrivain
 René David (1927 - 2008), arbitre et dirigeant du basket-ball
 René David (1939 - 2022), scientifique et sportif paralympique

René David


No Mundo da Luna é uma série de televisão brasileira produzida pela HBO Max baseado no livro de mesmo nome da escritora Carina Rissi. A primeira temporada estreou em 13 de novembro de 2022 no serviço de streaming.

A série conta com a redação final de Ana Luíza Savassi e Paula Knudsen e direção de Claudia Castro, Maria Farkas e Michael Ruman.

Enredo
Luna (Marina Moschen), uma jovem descendente de ciganos de 21 anos que vive em São Paulo, sonha em ser jornalista, mas na era das fake news e da informação como entretenimento, essa é uma tarefa difícil. Para se aproximar da profissão, ela decide aceitar escrever o horóscopo para um portal de notícias usando as cartas do baralho cigano. Mas o que ela não podia imaginar é que as cartas herdadas de sua família - e com séculos de história - iriam literalmente falar com ela, jogá-la em um triângulo amoroso, e mudar o seu destino.

Elenco
 Marina Moschen como Luna Lovari
 Leonardo Bittencourt como Dante Montini
 Enzo Romani como Viny
 Bruna Inocencio como Sabrina
 Daniel Infantini como Sol (voz)
 Eduardo Acaiabe como Murilo
 Greta Antoine como Teca
 Luana Martau como Micaela
 Maria Clara Gueiros como Clarice
 Vitória Micheloni como Patrícia
 Pedro Paulo Vicentini como Moisés
 Priscila Lima como Bia
 Giulia Miranda como Marissol
 Rosi Campos como Cecília Lovari

Episódios

Produção
Em 10 de fevereiro de 2022, a HBO Max iniciou as produções de "No Mundo da Luna" e "O Beijo Adolescente", adaptações das obras de Carina Rissi e Rafael Coutinho, respectivamente.

No mesmo dia foi anunciado que Marina Moschen teria seu primeiro papel como protagonista na série. Leonardo Bittencourt, Enzo Romani, Bruna Inocencio, Maria Clara Gueiros, Rosi Campos e Priscila Lima também foram anunciados no elenco.

Em 26 de abril de 2022 foi anunciado que as gravações da série já estariam encerradas.

Programas de televisão em língua portuguesa
Séries de televisão de comédia
Séries de televisão da década de 2020

No Mundo da Luna


ද එක්ස්-ෆයිල්ස්: අයි වෝන්ට් ටු බිලීව් යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ක්‍රිස් කාටර් විසින් අධ්‍යක්ෂණය කරන ලද කාටර් සහ ෆ්‍රෑන්ක් ස්පොට්නිට්ස් විසින් රචනා කරන ලද 2008 ඇමරිකානු අධිස්වාභාවික සංත්‍රාස චිත්‍රපටයකි. මෙය කාටර්ගේ ද එක්ස්-ෆයිල්ස් මාලාවේ දෙවන වෘත්තාන්ත චිත්‍රපටය වන අතර එය 1998 චිත්‍රපටයෙන් පසුව නිර්මාණය වූවකි. රූපවාහිනී කතාමාලාවේ ප්‍රධාන නළු නිළියන් තිදෙනා වන ඩේවිඩ් ඩචොව්නි, ගිලියන් ඇන්ඩර්සන්, සහ මිච් පිලෙජි මෙම චිත්‍රපටයේ පිළිවෙලින් ෆොක්ස් මෝල්ඩර්, ඩේනා ස්කලී, සහ වෝල්ටර් ස්කිනර්ගේ චරිත නිරූපණය කරති.

මේවාත් බලන්න

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

අයි වෝන්ට් ටු බිලීව්
2008 චිත්‍රපට
2000 දශකයේ ක්‍රියාදාම සංත්‍රාස චිත්‍රපට
2000 දශකයේ විද්‍යා ප්‍රබන්ධ චිත්‍රපට
ට්වෙන්ටීත් සෙන්චරි ෆොක්ස් චිත්‍රපට
ඇමරිකානු චිත්‍රපට

ද එක්ස්-ෆයිල්ස්: අයි වෝන්ට් ටු බිලීව්


La resolución 753 del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas fue aprobada sin someterse a votación, el 18 de mayo de 1992, tras haber examinado la petición de la República de Croacia para poder ser miembro de las Naciones Unidas. En esta resolución, el Consejo recomendó a la Asamblea General la aceptación de Croacia como miembro.

Véase también
Croacia
Disolución de Yugoslavia
Anexo:Estados miembros de las Naciones Unidas

Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas aprobadas en 1992
0753
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Croacia

Resolución 753 del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas


Glandora, biljni rod iz porodice boražinovki sa 8 vrsta polugrmova i trajnica i zapadnog i središnjeg Sredozemlja.

Opis
Rod je opisan 2008., a nastao je izdvajanjem nekih vrsta iz roda Lithodora. Tradicionalno, Lithodora se ranije sastojala od sedam vrsta i pet podvrsta rasprostranjenih po Sredozemnom bazenu. Nedavno je, na temelju molekularnih podataka, ovaj rod podijeljen na Glandora D.C. Thomas, Weigend & Hilger i Lithodora (Griseb.) D.C. Thomas, Weigend i Hilger (Thomas et al., 2008.). Sve vrste u ova dva roda su višegodišnji grmovi sa stilom dimorfnih cvjetova koji pokazuju različite stupnjeve uzajamnosti (Ferrero et al., 2009, 2011a). Biljke rastu uglavnom na stjenovitim vapnenačkim staništima i liticama, osim rasprostranjene glandore prostrate koja raste na kiselim tlima. Njihovo razdoblje cvatnje proteže se od veljače do srpnja, ovisno o vrsti i lokaciji. Kao i mnoge heterostilne biljke, ove vrste imaju aktinomorfne, cjevaste cvjetove koje oprašuju oprašivači s dugim jezikom (uglavnom solitarne pčele, muhe lebdilice i leptiri; Ferrero et al., 2011b). Životni vijek jednog cvijeta je 3-5 dana. Pelud se oslobađa od prvog dana nadalje, a nektar se obilno izlučuje na dnu jajnika u količini od 1,2-3,6 µL po cvijetu dnevno, ovisno o vrsti (Ferrero, 2011b). Studija je provedena koristeći šest populacija lociranih u Španjolskoj, Portugalu i Maroku, gdje se javlja većina cvjetne raznolikosti. Odabrana je jedna populacija svake vrste iz roda Glandora (osim G. rosmarinifolia, endemične za Italiju) i jednu vrstu iz roda Lithodora (L. fruticosa), čime je objašnjen veliki dio polimorfizma prisutnog u rodu Lithodora kakav je prije bio definirana (Ferrero et al., 2009, 2011a).

Vrste
 Glandora diffusa (Lag.) D.C.Thomas, Španjolska
 Glandora gastonii (Benth.) L.Cecchi & Selvi, Francuska, Španjolska
 Glandora goulandrisiorum (Rech.f.) L.Cecchi & Selvi, Grčka
 Glandora moroccana (I.M.Johnst.) D.C.Thomas, Maroko; možda u Alžiru
 Glandora nitida (Ern) D.C.Thomas, Španjolska
 Glandora oleifolia (Lapeyr.) D.C.Thomas, Španjolska
 Glandora prostrata (Loisel.) D.C.Thomas, Francuska, Španjolska, Portugal, Maroko
 Glandora rosmarinifolia (Ten.) D.C.Thomas, Italija, Sicilija, Alžir.

Izvori

Lithospermeae

Glandora


Cataif (neogreacă: κανταΐφι [kadaˈifi]; ; //: kadaif  кадаиф; ; ), numit și păr de înger, este un produs de patiserie din spațiul balcanic și oriental.

Cataiful se prepară de regulă din tăiței subțiri cu o umplutură de migdale sau nuci și sirop de zahăr. Umplutura este condimentată cu scorțișoară și cuișoare și înfășurată în tăiței subțiri. După coacere și răcire, este însiropat cu un sirop de zahăr și lămâie. În bucătăria arabă, knafeh este cataif cu brânză.

Note

Bibliografie
 Marianthi Milona, Werner Stapelfeldt, Griechenland. Griechische Spezialitäten, Könemann Verlag, Köln, 2001, ISBN 3-8290-7422-0, p. 42

Legături externe

Bucătăria balcanică
Bucătăria greacă
Bucătăria turcă

Cataif


بلدية كارديديوْ (بالكاتالانية: Cardedeu) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 15.775 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

أعلام
 جوردي فينيالز

مراجع

بلديات في مقاطعة برشلونة
بلديات في فالس أورينتال
أماكن مأهولة في فالس أورينتال

كارديديو


An Festuca anatolica in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Markgr.-dann.. An Festuca anatolica in nahilalakip ha genus nga Festuca, ngan familia nga Poaceae. Nag-uusahan nga subspecies: F. a. borealis.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Festuca

Festuca anatolica


Alberto Jori (d. 1965, Mantova, İtalya), 21. yüzyılın ilk yarısının önemli İtalyan filozoflarından, estetik tarihinin önemli düşünürlerindendir. 2003 yılında International Academy of the History of Science (Paris, Sorbonne) ödülünü aldı.

Eserleri
 La responsabilità ecologica (ed.), Studium, Roma 1990 ISBN 88-382-3624-0
 Medicina e medici nell'antica Grecia. Saggio sul 'Perì technes' ippocratico, il Mulino, Bologna-Napoli 1996 ISBN 88-15-05792-7
 Aristotele, De caelo (ed.), Rusconi, Sant'Arcangelo di Romagna 1999 (II ed. Bompiani, Milano 2002)
 Lessing, Gli ebrei (ed.), Bompiani, Milano 2002
 Aristotele, Bruno Mondadori, Milano 2003 ISBN 88-424-9737-1
 Identità ebraica e sionismo in Alberto Cantoni, Giuntina, Firenze 2004 ISBN 88-8057-207-5
 Hermann Conring (1606-1681). Der Begründer der deutschen Rechtsgeschichte, MVK, Tübingen 2006 ISBN 3-935625-59-6

1965 doğumlular
Jori, Alberto
Yaşayan insanlar
Resim aranan kişiler

Alberto Jori


Bifrost's bedste er det første opsamlingsalbum fra den danske gruppe Bifrost, udgivet i 1981 på CBS. Det indeholder numre fra gruppens første tre originale album, Bifrost, Til en sigøjner og Læn Dem ikke ud.

Numre
Albummet indeholder følgende numre (her opdelt på de to oprindelige sider):

Referencer

Bifrost-album
Album fra 1981

Bifrost's bedste


Onthophagus privus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Kabakov em 1998.

Referências

Ligações externas

privus
Coleópteros descritos em 1998

Onthophagus privus


Ruská Nová Ves este o comună slovacă, aflată în districtul Prešov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.221 de locuitori.

Istoric
Localitatea Ruská Nová Ves este atestată documentar din 1423.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ruská Nová Ves


يُوسُف  شخصية من شخصيات العهد الجديد، خطيب مريم ومربي يسوع والأب الأرضي له بخلاف الأب السماوي يهوه وينسب يسوع إلى كليهما، فهو ابن يهوه ويوسف في نفس الوقت حسب الاعتقاد المسيحي. وينسب يسوع إلى الملك داود من خلاله إذ إن المسيح حسب المعتقد اليهودي والمسيحي يجب أن يكون من سلالة داوود. يعتقد المسيحيون أن يهوه اختار يوسف وكيلاً ممثلاً عنه وأن الروح القدس ائتمنته على حراسة عذرية مريم.

لم يرد ذكر ليوسف في رسائل بولس الطرسوسي وهي ما يُعتبر من أقدم الوثائق المسيحية ولا في أول الأناجيل مرقس، بل أن أول ظهور له في الأناجيل كان في أناجيل متى ولوقا. تعتبره الكنائس الكاثوليكية والكنيسة الأرثوذكسية الشرقية والإنجيلية والكنيسة الأرثوذكسية المشرقية قديساً شفيعاً وأعلنه البابا بيوس التاسع شفيعاً للكنيسة الكاثوليكية عام 1870.

حياته
جاء ذكر يوسف في العهد الجديد مختصراً، ولد في بيت لحم وينتمي إلى سلالة ملكية تعود به إلى الملك داود. امتهن النجارة كإبنه يسوع. حسب المعتقد المسيحي، أرسل يهوه الملاك جبرائيل إلى مدينة الناصرة ليبشر مريم بمولود وقد كانت مخطوبة ليوسف هذا وقتها.
و تعجبت من كلام الملاك قائلة:«كيف يكون هذا وأنا لست اعرف رجلًا». فكر يوسف في فسخ الخطوبة من مريم وأخذها وهي حبلى من الناصرة إلى بيت لحم حيث عشيرته وأهله لانه كان من سبط يهوذا وإذا في ذلك الوقت أمر اوغسطس قيصر (لقب للإمبراطور الروماني وإسمه أكتافيوس) أن يكتب كل المسكونة كما كان يفعل كل عشرة سنوات ومجاملة لليهود أمر أن يتم الاكتتاب برجوع كل واحد إلى وطنه، حيث كان اليهود يهتمون بنسبهم. بعد ولادة يسوع، أخذ يوسف عائلته إلى مصر هرباً من هيرودوس الذي كان يريد قتل المولود الجديد بعد أن حقق مع المجوس الثلاثة الذين سجدوا وقدموا الهدايا ليسوع الرضيع  كان يوسف يأخذ عائلته كل سنة إلى أورشليم في عيد الفصح.
وأشار يسوع إلى يوسف بكلمة «أبي»  وكذلك فعلت أمه مريم. ولا يوجد ذكر ليوسف عند صلب يسوع ولم يكن موجوداً حينها.

قداسته

يعتبر يوسف أحد أفراد العائلة المقدسة، ولكونه لم يذكر إلاّ عند ولادة يسوع وطفولته، دأب أغلب الرسامين على رسم يسوع وهو صغير في كل رسمة ليوسف. أقدم الوثائق الكنسية التي تتحدث عن يوسف كقديس ومربي ليسوع تعود إلى العام 800 للميلاد مشيرة إليه (لاتينية:nutritor Domini)
و تعني مربي الرب والمعلم. ناقش توما الأكويني ضرورة وجود يوسف في حياة مريم وقال إن لم تكن مريم متزوجة لرجمها اليهود بتهمة الزنا.

تزايد الاهتمام والتقديس لشخص يوسف في الكنائس إذ في عام 1889 حثّ البابا ليون الثالث عشر المسيحيين بالصلاة ليوسف لمواجهة التحديات التي تواجه الكنيسة.

وفاته
لم يذكر العهد الجديد موت يوسف، وولا بعد طفولة يسوع، وكانت دائما ما تُقدم مريم كما وكانها ترتدي زي أرملة، وفي نصوص وفنون أخرى كانت مريم تغطي فترة خدمة يسوع وآلامه. على النقيض من ذلك، وفيما يُعتقد انه تاريخ ملفق واناجيل منحولة قد ظهر ليوسف النجار ذكر، من القرن الخامس أو السادس ، يحتوي على سرد طويل لوفاة يوسف، في سن 111، في حضور يسوع (عندما كان عمره حوالي 19 عامًا) ومريم والملائكة. بدأ هذا المشهد في الظهور في الفن في القرن السابع عشر.

احتفال الكنائس بيوسف النجار

تحتفل الكنيسة الأرثوذكسية بعيد القديس يوسف النجار قبل بدء صوم السيدة العذراء بأسبوع وقد شيدت له كنيسة على اسم القديس يوسف النجار في مصر القديمة بالقاهرة.

تكرّم الكنيسة يوسف كقديس عظيم كالرسل أنفسهم، تعيّد الكنيسة الكاثوليكية الرومانية - الكنيسة الغربية للقديس يوسف في 19 آذار من كل سنة، بينما تحتفل الكنائس الأرثوذكسية والكنائس الكاثوليكية الشرقية (كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك) والذي يسمّى تذكار يوسف الصّدّيق خطّيب مريم في الأحد الذي يلي عيد الميلاد، وترى فيه شفيع الكنيسة الجامعة الرسولية.

منذ القرون الوسطى تحيي الدول الكاثوليكية عيد الأب في يوم تذكار القديس يوسف، ورغم أن الاحتفال بعيد القديس يوسف انتقل إلى العديد من الدول الغربية إلا أن منها من يحتفل بعيد الأب في يوم مخالف لـ19 مارس، فمثلًا تحتفل ألمانيا بعيد الأب في عيد الصعود والذي يحل بعد أربعين يومًا من عيد الفصح.

وجهة نظر المعتقدات الأخرى

وجهة النظر اليهودية
يؤمن اليهود بوجود يوسف ويطلقون على يسوع «ابن النجار» ولا يعتقدون بقدسيته ويؤمنون أنه تزوج من مريم.

وجهة النظر الإسلامية
لم يرد ذكر في القرآن ليوسف النجار ويؤمن المسلمون أن عيسى ابن مريم ولا يؤمنون أن مريم كانت مخطوبة من يوسف ويعتبرون عيسى بن مريم بنت عمران بن ياشهم بن أمون بن منشا بن حزقيا بن أحزيق بن يوثم بن عزاريا بن أمصيا بن ياوش بن أحزيهو بن يارم بن يهفاشاط بن أسابر بن أبيا بن رحبعم بن سليمان بن داود من نسل داوود ومعجزة خلقه الله بلا أب كما خلق آدم، كما يرد في القرآن أن النبي زكريا هو من كفل مريم  (سورة آل عمران، الآية 44) فآواها الله عند زوج خالتها نبي الله زكريا، وكان هذا من رحمة الله بمريم ورعايته لها، قال تعالى: (سورة آل عمران، الآية 37).

مصادر

انظر أيضًا

 العائلة المقدسة
 القرابة المقدسة
 الناصرة
 رحلة العائلة المقدسة

الخلاص في الكاثوليكية
أشخاص من الناصرة
أشخاص من بيت لحم
خلاص مسيحي
عائلة يسوع
قديسون أنجليكانيون
قديسون في القرن 1
قديسون في الكنائس الأرثوذكسية المشرقية
قديسون في الكنيسة الأرثوذكسية الشرقية
قديسون في الكنيسة الكاثوليكية
قديسون مسيحيون من العهد الجديد
قديسون من الأراضي المقدسة
مواليد في الناصرة
نجارون
يهود العصر الروماني
يهود في القرن 1

يوسف النجار


Dmitrij Radtjenko (  , født 2. december 1970 i Leningrad) er en tidligere russisk fodboldspiller, der spillede som angriber. Han er i dag træner for ungdomsspillere i FC Zenit Skt. Petersborg.

Igennem sin professionelle karriere spillede han i fire forskellige lande, bl.a. i La Liga. Han spillede tillige for Sovjetunionens og Ruslands fodboldlandshold.

Ruslands fodboldlandshold

|-
|1990||2||0
|-
!Total||2||0
|}

|-
|1992||2||1
|-
|1993||5||1
|-
|1994||11||5
|-
|1995||8||2
|-
|1996||7||0
|-
!Total||33||9
|}

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Rusland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1994

Dmitrij Radtjenko


A 14-a ediție a Campionatului European de Atletism s-a desfășurat între 26 și 31 august 1986 la Stuttgart, Germania. Au participat 880 de sportivi din 31 de țări.

Stadion
Probele au avut loc pe Stadionul Neckar din Stuttgart. Acesta a fost construit în anul 1933.

Rezultate
RM - record mondial; RE - record european; RC - record al competiției; RN - record național; PB - cea mai bună performanță a carierei

Masculin

Feminin

Clasament pe medalii

Participarea României la campionat
16 atleți au reprezentat România.

 Maricica Puică – 1500 m - locul 5 – 3000 m - locul 2
 Doina Melinte – 1500 m - locul 3 – 3000 m -
 Vali Ionescu – lungime - locul 4
 Mitica Junghiatu – 800 m - locul 6
 Liviu Giurgian – 110 m garduri - locul 7
 Cristian Popescu – înălțime - locul 7
 Cristina Matei – 400 m garduri - locul 7
 Mihaela Pogăcean – 100 m garduri - locul 8
 Mihaela Loghin – greutate - locul 8
 Nicoleta Căruțașu – 400 m garduri - locul 9
 Sorin Matei – înălțime - locul 14
 Paula Ivan – 1500 m - locul 15
 Constantin Militaru – înălțime - locul 15
 Violeta Beclea – 800 m - locul 16
 Mariana Stănescu – 3000 m - locul 16
 Daniela Costian – disc –

Note

Legături externe
  Stuttgart European Championships la Asociația Europeană de Atletism
  1986 European Champs la athleticspodium.com

Atletism
1986
Stuttgart
Atletism

Campionatul European de Atletism din 1986


Ludvig Frederik Kock (født 19. november 1847 i Grenå, død 21. april 1928 i København) var en dansk sagfører.
Kock var søn af konsul Niels Larsen Kock og Jensine f. Bloch.  Han blev exam.jur. i 1869 og var efterfølgende fuldmægtig hos bl.a. overretsprokurator Vilhelm Rode. I 1874 nedsatte han sig som sagfører i København og opbyggede snart en betydelig sagførervirksomhed med speciale i boer og skiftesager. Kock blev særligt en populær sagfører i det københavnske borgerskab, hvori han vanligt færdedes som en dygtig og trofast rådgiver.

Foruden sin store juridske forretning varetog Kock en række tillidshverv. Han var forstander for Budolphi Kloster i Sankt Peders Stræde i adskillige år samt formand for den Danske Sagførerforenings Understøttelsesfond til sin død. I denne stilling, som gav Kock et særdeles positivt ry i sin samtid, var han en stor støtte for mindre heldigt stillede standsfæller og deres efterladte. Desuden var Koch stærkt kunstinteresseret og fungerede som formand for Foreningen for Dansk Kunst samt Komiteen til Raadhusets kunstneriske Udsmykning. Han stiftede en række legater og var udnævnt både Ridder af Dannebrog og Dannebrogsmand.

Kock giftede sig i 1875 med Anna Helene Louise f. Walløe, datter af slagtermester Niels Walløe.

Kilder
 Berlingske Tidende, 22. april 1928
 H. Hjort-Nielsen, Danske Sagførere, 1869-1919

Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Advokater fra Danmark
Personer fra København
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Riddere af Dannebrog
Medlemmer af Komiteen til Raadhusets kunstneriske Udsmykning
Legatstiftere fra Danmark
Filantroper fra Danmark

Ludvig Frederik Kock


Obalnica (lat. Aeluropus), biljni rod iz porodice trava raširen po Euroaziji i sjevernoj Africi. Postoji šest priznatih vrsta, od kojih jedna, kritično ugrožena primorska obalnica raste i u Hrvatskoj.

Vrste
 Aeluropus badghyzi Tzvelev
 Aeluropus laciniatus Khodash.
 Aeluropus lagopoides (L.) Thwaites
 Aeluropus littoralis (Gouan) Parl.
 Aeluropus macrostachyus Hack.
 Aeluropus pilosus (H.L.Yang) S.L.Chen & X.L.Yang

Izvori

Vanjske poveznice

Cynodonteae

Obalnica


Katerína Sakellaropúlú (grískt letur: Κατερίνα Σακελλαροπούλου; f. 30. maí 1956) er grísk stjórnmálakona sem hefur verið forseti Grikklands frá 13. mars 2020. Hún var kjörin af gríska þinginu til að taka við embættinu af Prokopís Pavlopúlos þann 22. janúar 2020. Áður en hún varð forseti lýðveldisins var Sakellaropúlú forseti gríska ríkisráðsins, æðsta stjórnsýsludómstóls Grikklands. Hún er fyrsti kvenforseti Grikklands.

Æviágrip
Sakellaropúlú er fædd í Þessalóníku. Fjölskylda hennar er frá Stavrúpolí, bæ í héraðinu Xanþí. Hún nam lögfræði við Háskólann í Aþenu og útskrifaðist úr framhaldsnámi í almannarétti við Université Panthéon-Assas. Á miðjum níunda áratugnum hlaut hún aðild að gríska ríkisráðinu og var gerð ráðgjafi þess árið 2000.

Í október 2015 var hún útnefnd varaforseti ríkisráðsins og í október 2018 varð hún, fyrst kvenna, forseti réttarins eftir einróma atkvæðagreiðslu. Kjör hennar kom í kjölfar þess að þáverandi ríkisstjórn stjórnmálaflokksins Syriza tók tillit til framsýnna viðhorfa hennar í umhverfis- og mannréttindamálum.

Sakellaropúlú hefur verið félagi í sambandi starfsmanna dómstóla ríkisráðsins. Hún var aðalritari sambandsins frá 1985 til 1986, varaforseti þess frá 2006 til 2008 og forseti frá 1993 til 1995 og frá 2000 til 2001.

Hún birtir reglulega greinar í fræðitímaritum. Hún skrifaði einnig í bókina Fjármálakreppa og umhverfisvernd í dómaframkvæmd ríkisráðsins (gríska: Οικονομική κρίση και προστασία του περιβάλλοντος στη νομολογία του Συμβουλίου της Επικρατείας) árið 2017.

Forseti Grikklands
Þann 15. janúar 2020 útnefndi forsætisráðherra Grikklands, Kýríakos Mítsotakís, Sakellaropúlú í embætti forseta lýðveldisins. Hún var kjörin forseti þann 22. janúar 2020 með 261 atkvæðum af 300 á gríska þinginu.

Einkahagir
Sambýlismaður Sakellaropúlú er lögfræðingurinn Pavlos Kotsonís. Hún á eitt barn úr fyrra hjónabandi.

Hún er stuðningsmaður íþróttafélagsins Aris Þessalóníki.

Tilvísanir

Forsetar Grikklands

Katerína Sakellaropúlú


Utok este un brand românesc din domeniul telecomunicațiilor fondat în anul 2012 și deținut de compania românească SKIN ce produce, importă și distribuie smartphone-uri, televizoare LCD, tablete, accesorii și periferice IT.

Vezi și
 Lista producătorilor de telefoane mobile pe țări

Note

Legături externe
 www.utok.com - Site web oficial

Mărci românești

Utok


Rosmarinus officinalis , පොදුවේ රෝස්මෙරි ලෙස හඳුන්වන අතර, එය සදාහරිත , බහු වාර්ෂික,  කාෂ්ඨීය , සුවඳවත්, ඉඳිකටු වැනි පත්‍රිකා සහිත ඔසු ශාකයකි.  සුදු , රෝස, දම් හෝ නිල් පාට  මල් සහිත මෙම ශාකය මඩ්යධරනී කලාපයට  ආවේණික වේ.

එය තවත් බොහෝ ඖෂධ පැළෑටි ද ඇතුළත් කපුරු පවුලේ ( ලැමිඒසියේ  )  සාමාජිකයෙකි. එහි නම "රෝස්මෙරි" යන්න "පිනි" ( ros ) සහ "මුහුද" ( marinus ), හෝ "මුහුදේ පිනි " ලෙස ලතින් වචනයෙන්
ව්යුත්පන්න වී ඇත . මෙම ශාකය පුරාණ ග්රීක වචනයක් වන 'ἄνθο' ගෙන්  " මල් " යන අර්ථය ඇතිව ඇතැම් විට anthos ලෙසද හඳුන්වන අතර රෝස්මෙරි වලට කෙඳි සහිත මූල පද්ධතියක් ඇත.

වර්ගීකරණය
Rosmarinus officinalis, රෝස්මරීනස් කුලයට අයත් විශේෂ 2-4 න් එකකි.  බොහෝ විට පිළිගත් අනෙකුත් විශේෂ වන Rosmarinus eriocalyx  අප්රිකාවේ මාග්රෙබ් හා ඉබේරියාව යන ප්‍රදේශ වලින් හඳුනාගෙන ඇත.මෙම කුලය 18 වන සියවසේ දී  වර්ගීකරණයේ ආරම්භක  හා ප්‍රාණි විද්‍යාඥය කාර්ල් ලිණේයස් විසින් නම් කරන ලදී.

විස්තරය

 රෝස්මෙරි, හෙම්ලොක් ශාකය ඉදිකටු වැනි පත්‍ර  ඇති සුවඳවත් සදාහරිත පඳුරකි. මෙහි පත්‍ර ආහාර රසකාරක ලෙස පුරවන ද්‍රව්‍ය, බදින ලද බැටළු, ඌරු, කුකුළු මස් හා කලුකුන් වැනි මස්  සඳහා භාවිතා වේ. එය මධ්යධරණී රටවලට හා ආසියාවට ආවේණික ශාකයකි.  නමුත් එය  සිසිල් දේශගුණයේ නොනැසී තිබීම අසීරුවේ. මෙම ශාකය නියඟයට ඔරොත්තු දෙන අතර දැඩි ලෙස ජලය හිඟ කාලයක පවා දීර්ඝ කාලයක් නොනැසී පවතී. මෙහි ස්වරූපය එති යන වැල් වල සිට සිරස් අතට කෙලින් පවතින ශාක දක්වා පරාසයක පවතී ; සිරස් අතට කෙලින් පවතින ආකාරයේ ශාක  මීටර් 1.5 (අඩි 5) ක් පමණ උස වන අතර කලාතුරකින් මීටර් 2 (6 අඩි 7 ) ක් දක්වා ළඟා විය හැකිය.සදාහරිත පත්‍ර වලින් යුක්ත මෙය 2-4 සෙ.මී.(අගල් 0.8-1.6) දිග හා 2-5 මි.මී පමණ පුළුල් පත්‍ර  වලින් යුක්තයි. පත්‍ර වල ඉහළ මතුපිට කොළ පාට  සහ යටි  මුහුණත  සුදු පාටය.මෙම පත්‍ර වල ඝන සහ කෙටි ලෝම කෙස් ඇත. සෞම්‍ය දේශගුණයක් පවතින විට වසන්තයේ දී හා ගිම්හානයේ දී මෙම ශාකය මල් දරන අතර  උණුසුම් දේශගුණයේ නිරන්තරයෙන් මල් හට ගනී. මෙම ශාකයේ මල් තද නිල්, සුදු, රෝස හෝ දම් පාට වේ. රෝස්මෙරි හී සමාන්‍ය මල් සමයෙහි පිටතට මල් පිපීමට  ප්‍රවණතාවක් ඇත .මෙහි සාමාන්‍යයෙන් මල් පිපෙන සමය පෙබරවාරි මුල් භාගයේ සිට දෙසැම්බරයේ මුල දක්වා පවතී.

මිත්‍යා මත
ජනප්‍රවාදයට අනුව , එය ග්‍රීක දේවතාවියක් වූ ඇෆ්රඩයිටි මුහුදේ සිට නැගී එන විට, ඇය වටා මෙම ශාකය එතී තිබී ඇත.මරියා කන්‍යවිය  විවේක ගන්නා විට සුදු පාට මල් පිපෙන රෝස්මෙරි ශාකය මත ඇයගේ නිල්වන් සළුව අතුරා තබා ඇති අතර,එවිට එම මල් නිල් පාටට හැරී ඇත බව පැවසේ. එනයින් මෙම ශාකය  " මරියා ගේ රෝස් " ලෙස ප්‍රසිද්ධියට පත්ව ඇත.

භාවිත
රෝස්මෙරි ශාකය උයන්වල අලංකාරක  ශාකයක්  ලෙස ද පළිබෝධ පාලනයට  බලපෑම් ඇති කර හැකි ශාකයක් ලෙස ද භාවිතා වේ.මෙහි පත්‍ර 'පිරවුම් හා මස් බැදුම්  වැනි විවිධ ආහාර වර්ග රස ගැන්වීමට  භාවිතා වේ

වගාව
මෙම ශාකය ආකර්ෂණීය බැවින් සහා නියං කාල සදහා ඔරොත්තු දෙන බැවින්, රෝස්මේරි විසිතුරු ශාක ලෙස උද්යාන හා සිරස්සකේප් භූමි නිර්මාණ  සඳහා , විශේෂයෙන් මධ්යධරණීය දේශගුණයක් පවතින ප්‍රදේශ වල භාවිතා වේ. එය තව තවත් වර්ධනය සහ පළිබෝධ ප්රතිරෝධී කිරීමට පහසු ලෙස සැලකේ.රෝස්මෙරි තරමක් විශාල වර්ධනයක් පෙන්නුම් කරන අතර වසර ගණනාවක් ආකර්ෂණය රැක ගැනීමට හැකි වන ශාකයකි.විධිමත් හැඩ හා උසින් අඩු පාත්ති බවට කප්පාදු කර ගත හැකි අතර පඳුරු කොට කර කපා හැඩ ගැන්වීම සඳහා භාවිතා කර ඇත. එය පහසුවෙන් මල් පෝච්චි වල වගා කර ඇත. මෙම බිම වැස්ම වගාවන් පුළුල් වශයෙන් පැතිර යන අතර ඝන හා කල්පවත්නා වයනයන් යුක්ත වේ.

රෝස්මෙරි ශාකය විවෘත ,පැහැබර තත්ත්වයන් හි හොඳින් ජලය බැස යන,පහසුවෙන් කුඩු බවට පත් කළ හැකි ලෝම පස මත වර්ධනය වේ. එය වගුරු පස සඳහා ඔරොත්තු නොදෙන අතර සමහර වර්ග හිම වලට ගොදුරු විය හැක. මෙම ශාකය උදාසීන සිට භාෂ්මික තත්වයන් (pH 7–7.8) හි , සාමාන්‍ය සරුභාවය සහිතව ඉතා හොඳින් වැඩේ.එය පවත්නා ශාකයක 10–15 cm (4–6 in) පමණ දිගැති, පහලින් පිහිටා ඇති පත්‍ර ඉවත් කර ගන්නා ලද, අංකුර පසෙහි සිටුවීම මගින් ව්‍යාප්ත කර ගත හැක.

වගා වර්ග
ගෙවතු වගාව සඳහා බොහෝ වගා වර්ග තෝරා ගෙන ඇත. පහත සඳහන් වගා වර්ග නිතර අලෙවි කර ඇත :

•	'Albus' – සුදු මල්
•	'Arp' – ලා කොළ වර්ණයෙන් යුත් පත්‍ර , ලෙමන් සුවඳ

•	'Aureus' – කහ වර්ණ ලප සහිත පත්‍ර

•	'Benenden Blue' – පළල් නොවූ තද කොළ වර්ණයෙන් යුත් පත්‍ර
•	'Blue Boy' – කෙටි ,කුඩා පත්‍ර

•	'Blue Rain' – රෝස වර්ණයෙන් යුත් මල්

•	'Golden Rain' –  කහ වයිරම් සහිත කොළ පැහැති පත්‍ර

•	'Gold Dust' -  	රන්වන් පාට වයිරම් සහිත තද කොළ පැහැති පත්‍ර

•	'Haifa' –  සුදු පාටින් යුත් කුඩා මල්

•	'Irene' –  පහතින් පිහිටි තද නීල වර්ණයෙන් යුත් මල්

•	'Lockwood de Forest' –ටස්කන් බ්ලු හි බිමදුවන වර්ගය

•	'Ken Taylor' – පඳුරුවලින් ගැවසී ඇත

•	'Majorica Pink' – රෝස පැහැති මල්
•	'Miss Jessop's Upright' – පුළුල් පත්‍ර ,සුවිශේෂී උසකින් යුත් උත්ප්‍රාන්තය ආකාරයක් ගත්
•	'Pinkie' – රෝස පැහැති මල්

•	'Prostratus' – 	 පහතින් පිහිටි බිම වැස්ම
•	'Pyramidalis' (or 'Erectus') – උත්ප්‍රාන්තය ආකාරයක් යුත් ,අවපැහැ ගත් නිල් මල්

•	'Remembrance' (or 'Gallipoli') – ගැල්ලිපොලි අර්ධද්වීපයෙන් ගෙන ලත්

•	'Roseus' – රෝස පැහැති මල්

•	'Salem' – අවපැහැ ගත් නිල් මල් , 'අර්ප්' වගා වර්ගයට සමානකම් පෙන්වයි
 •	'Severn Sea' – පැතිරී යන ,වක්‍ර හැඩ ඇති අතු සහ ජම්බූල වර්ණ මල් සහිත

•	'Sudbury Blue' –  නිල්  පැහැති මල්

•	'Tuscan Blue' – සම්ප්‍රදායික ශක්තිමත් ,ඍජු ස්වරූපය

•	'Wilma's Gold' – කහ පැහැති පත්‍ර

ඉවීම සඳහා භාවිතය
ඉතාලියට අයත් සම්ප්‍රදායික ආහාර පිසීම සඳහා  මෙම ශාකයේ  නැවුම් හෝ වියළි පත්‍ර භාවිතා වේ.තිත්ත, කහට ඇති රසයක් සහිත මෙම ශාකය ආවේණික සුවඳකින් යුක්ත බැවින් පිසූ අහාර සඳහා එකතු කරන ලදි.  මෙහි පත්‍ර ඖෂධ තේ සෑදීමට භාවිතා කල හැක .මස් වර්ග හෝ එළවළු සමඟ බදින විට, මෙහි පත්‍ර අබ වැනි සුවඳක් ද ඊට අමතරව දැවුණු ලී වැනි සුවඳක් ද එක්කරමින් බාර්බිකියූ ආහාර සඳහා වඩාත් උචිත වේ.

ආහාර රස ගැන්වීම සඳහා  සාමාන්‍යයෙන් රෝස්මෙරි තේ හැන්දි 1ක් ( ග්‍රෑම් 1) වැනි ප්‍රමාණයක් කිසිදු  පෝෂණ ගුණයක් ලබා නොදෙයි.  ඔමේගා-3 තෙල් වැනි මුඩු බවට පත් වීමට වැඩි ප්‍රවණතාවයක් දක්වන තෙල්, රෝස්මෙරි සාරය විසින් කල් තබා ගැනීමේ කාලය සහ තාප-ස්ථායීතාව වැඩි දියුණු කර ගැනීමට භාවිතා කර ඇති බව පෙන්වා ඇත.

සුවඳ ද්‍රව්‍යය
රෝස්මෙරි තෛලය සුවඳ විලවුන් හෝ කාමර තුල සුවඳ විහිදුවීම සඳහා භාවිතා කෙරෙයි .ඊට අමතරව සුවඳ දුම් , ෂැම්පු , පිරිසිදු කිරීමේ නිෂ්පාදන වල ද යොදා  ඇත.

ශාකමය රසායනික ද්‍රව්‍ය සහ සාම්ප්‍රදායික  වෛද්‍යශාස්ත්‍ර
රෝස්මෙරි ශාකයේ බොහෝ ශාකමය රසායනික ද්‍රව්‍ය අඩංගු වී ඇත.එනම් රෝස්මැරිනික් අම්ලය, කැම්ෆර් ,කැෆෙයික් අම්ලය, උර්සෝලික් අම්ලය,බෙටුලිනික් අම්ලය සහ ප්‍රතිඔක්සිකාරක වන කර්නෝසික් අම්ලය හා කාර්නොසෝල් වැනි රසායනික ද්‍රව්‍ය වේ

සාම්ප්‍රදායික ඉන්දියානු වෛද්‍යශාස්ත්‍රයේ, විවිධාකාර රෝග සුව කිරීම සඳහා මල් සහ පත්‍ර වලින් ලබාගත් සාරයන් හා සුගන්ධ තෛල භාවිතා කර ඇත.

ජනප්‍රවාද හා චාරිත්‍ර
මධ්‍යතන  යුගයේ දී රෝස්මෙරි ශාකය විවාහ මංගල්‍ය චාරිත්‍ර හා සම්බන්ධ වී  ඇත.එම මනාලිය රෝස්මෙරි ශාකයෙන් සැදුම්ලත් හිස්පළඳනාවක් පළඳින අතර  මනාලයා සහ අනෙක් අමුත්තන් රෝස්මෙරි කිනිත්තක් පළඳිති. එබැවින් මෙය ආදර මන්ත්‍රයක් ලෙස ද  සැලකේ.

මිත්‍යාවට අනුව රෝස්මෙරි ශාකය මතකය වැඩි දියුණු කිරීම සඳහා ප්‍රසිද්ධ ව ඇති අතර යුරෝපය හා ඕස්ටෙ‍්‍රලියාවේ යුධ අනුස්මරණෝත්සව හා අවමංගල්‍යයන් හිදී මෙම ශාකය අනුස්මරණ සංකේතයක් ලෙස භාවිතා කර ඇත. මළවූන් අනුස්මරණ කිරීමේ සංකේතයක් ලෙස ශෝකවන්නන් විසින් එය සොහොන් මැදට හෙළා ඇත.ශේක්ස්පියර්ගේ හැම්ලට් හි ඔෆීලියා විසින් මෙසේ පවසා ඇත ," රෝස්මෙරි ඇත , එය අනුස්මරණය සඳහා ය, . " ( හැම්ලට්, iv 5. ).ඕස්ටෙ‍්‍රලියාවේ දී, රෝස්මෙරි කිනිති  ANZAC දිනය සහ ඇතැම් විට අනුස්මරණ දිනය දා සිහිකිරීම  නිමිත්තෙන් පැළඳ ඇත ; ගැල්ලිපොලි අර්ධද්වීපයේ මෙම ඔසුව වැඩි වශයෙන් වර්ධනය වේ.

හංගේරි දියරය පලමුවෙන්ම සූදානම් කර ඇත්තේ හංගේරියානු මහරැජීන වන පෝලන්තයේ එලිසබත් රැජීන වෙත  " .. පක්ෂඝාත පාදයන් ප්‍රකෘතිමත් කිරීම  සඳහා " සහ රක්තවාතය සුව කිරීමටය. මෙය පිටත ආලේපනය සඳහා යොදාගන්න අතර එය සාදා ඇත්තේ නැවුම් රෝස්මෙරි ශාක සමග වයින් ස්ප්‍රීත්තු මිශ්‍රණය කිරීමෙනි. ඩොන් ක්වීසෝට්( පළමු කොටස , XVII පරිච්ඡේදය ) තම දිව්‍යමය ආලේපය වන ෆියරබ්‍රස් ආලේපනයේ වට්ටෝරුවේ මෙය මිශ්‍රණය කර ඇත.

අඩවියෙන් බැහැර පිටු
  Media related to Rosmarinus officinalis at Wikimedia Commons
  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "rosemary". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
 Rosemary List of Chemicals (Dr. Duke's)
 History of Rosemary
 Description of characteristics, from Flora of China

රෝස්මෙරි


Sperm ya da tam bilimsel adı ile spermatozoon (Spermatozoid) (çoğulu: spermatozoa), erkek bireylere ait üreme hücresidir. Hayvanlar, kamçı'lı ve spermatozoa olarak bilinen kuyruğu olan hareketli sperm üretir. Bazı kırmızı algler ve mantarlar spermatia olarak bilinen hareketsiz sperm hücreleri üretirken, bazı kırmızı algler ve mantarlar spermatozoa olarak bilinir. Kapalı tohumlular polen içinde hareketsiz sperm içerirken, eğrelti otları ve bazı açık tohumlular gibi bazı bazal bitkilerde hareketli sperm bulunur.

Sperm hücreleri, spermatogenez olarak bilinen süreç sırasında oluşur. Amniyotlarda (sürüngenler ve memeliler) testislerin seminifer tübüllerinde yer alır. Bu süreç, spermatogonyum ile başlayan birkaç ardışık sperm hücresi öncülünün üretimini içerir. Bunlar spermatosit'lere farklılaşır. Spermatositler daha sonra mayoz bölünme geçirerek kromozom sayılarını yarıya indirir. Daha sonra spermatid'ler üretir. Spermiyogenez, spermatogenezin son aşamasıdır. Spermatidlerin olgun spermatozoaya olgunlaşması görülür.

Testislerde oluşan bu hücrelerin üretimi ergenlik döneminde başlar. Baş kısmında döllenme sırasında yumurtaya aktaracağı kalıtsal bilgi (DNA) taşır. Kuyruğu vardır ve hareketlidir. İnsanlarda bir çiftleşme sırasında yaklaşık 150-200 milyon sperm salınır. Ancak yumurtayı yalnızca tek bir sperm hücresi dölleyebilir. Bir sperm bir yumurta hücresine (oosit) ulaştığında, yumurtaya girmek için kuyruğunu dışarıda bırakıp, yumurta zarından geçerek kalıtsal bilgileri yumurtaya ulaştırmış olur. Spermler yoğun kıvamda bir sıvının içinde bulunurlar. Bu sıvının ismine meni (ersuyu), ejekülat veya yaygın kullanış biçimi ile sperma denir. Spermatositogenez, kök hücrelerin kendilerini değiştirmek ve olgun sperm haline gelecek bir hücre popülasyonu üretmek için bölünmesini içerir.

Spermatozoonun başı fırıncı küreğini andırır ve içerisinde kalıtsal bilgileri bulunur. Baş kısmı kep gibi saran ve içerisinde spermatozoonun, yumurta hücre duvarını geçmesi için gerekli enzimleri içeren akrozom isimli yapı bulunur. Sperm hücresi yumurtaya ulaştığında akrozom membranı içerisindeki enzimler salınarak spermatozoonun yumurta içerisine girmesi sağlanır. İçeri giren n sayıdaki erkek DNA materyali n sayıdaki dişi DNA materyali ile birleşerek 2n sayıda DNA materyali oluşur (oluşan bu hücreye zigot ismi verilir). Daha sonra zigot içerisinde hücreler bölünerek çoğalmaya başlar. Cinsiyetin oluşmasında spermatozoaların taşıdığı X ve Y kromozomları belirleyicidir. Dişi üreme hücresi X kromozom taşırken, erkek üreme hücrelerinin yarısı X diğer yarısı da Y kromozomu taşır. Eğer dişi üreme hücresini X kromozomu taşıyan spermatozoon döllemişse kromozomlar XX şeklinde olur ve bireyin cinsiyeti dişi olur, eğer Y taşıyan spermatozoon döllemişse ise bireyin cinsiyeti erkek olur. Ancak bazı istisnalar da vardır. Mesela XXY, X0 gibi kalıtsal hastalıklı bireyler de oluşabilir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Sperm hücrelerinin keşfi- İngilizce

Ayrıca bakınız
 Meni
 Boşalma
 Üreme
 Döllenme
 Yumurta

Üreme hücreleri
Meni
Bereket
Germ hücresi
Erkek üreme sistemi
Erkek cinselliği
Üreme sistemi
Memelilerde erkek üreme sistemi

Sperm


1959 Eurovision Şarkı Yarışması, 4. Eurovision Şarkı Yarışması'dır. Yarışma 1958 yarışması'nı kazanmasındn dolayı 11 Mart 1959 tarihinde Fransa'nın kenti Cannes'te bulunan Palais des Festivals et des Congrès'te yapılmıştır. Yarışmanın kazananı Hollanda'yı temsil eden "Een beetje" adlı şarkısıyla Teddy Scholten olmuştur.

1959 yarışmasında on bir ülke katılmıştır.  yarışmaya ilk kez katılmış,  yarışmaya geri dönmüş,  yarışmadan ilk kez çekilmiştir.  1957'den sonra ikinci kez yarışmayı kazanmıştır.

Yer

1959 yarışması, 1958 yarışması'nda "Dors, mon amour" adlı şarkısıyla André Claveau'ın kazanmasından dolayı Palais des Festivals et des Congrès, Cannes, Fransa'da yapılmıştır. Fransız Rivierası'nda yer alan Cannes, yoğun bir turist destinasyonu ve dünyaca ünlü Cannes Film Festivali'ne ev sahipliği yapmakla ünlüdür. Palais des Festivals et des Congrès de Film Festivali'ne ev sahipliği yapmaktadır. Orijinal bina 1949 yılında inşa edilmiştir ve JW Marriott Cannes'ın şu andaki yerinde bulunan Promenade de la Croisette bulvarında yer almaktadır.

Katılımcı ülkeler

 bu yıl ilk katılımını gerçekleştirmiştir.  yarışmaya geri dönmüş,  ise yarışmadan çekilmiştir.

Orkestra Şefleri
Her performansın orkestrasını yöneten bir orkestra şefi vardı.
  - Franck Pourcel
  - Kai Mortensen
  - William Galassini
  - Franck Pourcel
  - Dolf van der Linden
  - Franck Pourcel
  - Franck Pourcel
  - Franck Pourcel
  - Franck Pourcel
  - Eric Robinson
  - Francis Bay

Sonuçlar

Oylama tablosu

Uluslararası yayınlar ve oylama

Dış bağlantılar

 Resmî site

Kaynakça

1959 Eurovision Şarkı Yarışması


11152 Oomine este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte.

Descriere
11152 Oomine este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,19 ua, o excentricitate de 0,24 și o înclinație de 3,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 11001-12000
 Centura de asteroizi

Referințe

Asteroizi care intersectează orbita planetei Marte
Centura de asteroizi
Obiecte astronomice descoperite în 1997

11152 Oomine


Buckhart Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Buckhart Township (Christian County, Illinois)
 Buckhart Township (Fulton County, Illinois)

Buckhart Township