Eric Estornel, mais conhecido por seus nomes de cena Maceo Plex (  ), Maetrik e Mariel Ito, é um DJ cubano-americano, criado em Dallas e Miami produtor de música techno e vencedor do DJ Awards.

Biografia
Ele é mais conhecido por sua produção variada, influenciada principalmente por house e techno, mas também por elementos de electro e tech house ; Ele é um artista de longa data em muitos dos principais clubes de Ibiza, incluindo o agora fechado Space e Amnesia, e desde 2016, organisa suas próprias festas, Mosaic by Maceo, durante o verão em Pacha .

Em julho de 2017, Estornel lançou um novo projeto conceitual intitulado Solar, em homenagem ao seu bebê. É o terceiro álbum, através do qual ele queria criar uma conexão mais profunda e significativa com o público. O projeto combinou música ambiente, breakbeats e melodias, com toques de dub e techno e vocalistas convidados. Solar foi lançado pela Lone Romantic, o novo label de música electrónica do Estornel.

O EP Return de duas faixas sob a Clash Lion Records foi lançado em setembro de 2017, o primeiro lançamento de Estornel como Maetrik desde o EP Unleash The Beast de 2012. Na primavera de 2018, Estornel criou o CD - fabric98, sua estreia em fabric mix que leva o nome de seu pseudônimo de Ibiza, mas reflete a música que ele fez sob vários disfarces, incluindo Maetrik e Mariel Ito nos últimos 20 anos. fabric98 mix é um artista que homenageia a respeitada série de CDs enquanto se mantém fiel ao seu amor por misturar vários gêneros em uma mistura cheia de viagem. Sua produção mais recente é o álbum Mutant Series lançado em março de 2019 pela Ellum Audio. Em 2021, ele remixou a música Insomnia de Faithless, de 1995 .

Atualmente reside em Barcelona, Espanha com sua esposa e filhos.

Discografia

Álbuns de estúdio

 Life Index (Crosstown Rebels, 2011)
 Journey to Solar (Ellum Audio, 2016)
 Solar (Lone Romantic, 2017)
 Mutant Series (Ellum Audio, 2019)

Singles e EPs

 Maetrik / Maceo Plex - Clubs EP (Resopal Schallware, 2009)
 Vibe Your Love (Crosstown Rebels, 2010)
 Under the Sheets EP (No.19 Music, 2011)
 High & Sexy EP (Ellum Audio, 2011)
 Your Style (Crosstown Rebels, 2011)
 Sweating Tears EP (Crosstown Rebels, 2011)
 Maceo Plex & Elon - Bummalo EP (ReSolute Label, 2011)
 Odd Parents & Maceo Plex - Get Enough (Leftroom, 2012)
 Frisky (Crosstown Rebels, 2012)
 Jon Dasilva & Maceo Plex - Love Somebody Else (Ellum Audio, 2012)
 Space Junk (Ellum Audio, 2012)
 Jupiter Jazz (Maceo Plex & Danny Daze) - Booty Jazz (Ellum Audio, 2013)
 In Excess (Ellum Edits, 2013, sem créditos)
 Maceo Plex & Maars apresentando Florence Bird - Going Back (Ellum Audio, 2013)
 Conjure One (Ellum Audio, 2014)
 Conjure Two (Minus, 2014)
 Conjure Superstar (Kompakt, 2014)
 Conjure Infinity (Drumcode, 2014)
 Maceo Plex & Gabriel Ananda - Solitary Daze (Ellum Audio, 2014)
 Solar Sampler (Ellum Audio, 2015)
 Maceo Plex featuring CAR - Mirror Me (Kompakt, 2015)
 Journey to Solar (Ellum Audio, 2016)
 The Tesseract (Ellum Audio, 2017)
 Mutante 1 - Maceo Plex & Maars (Correspondant Music, 2018)
 Mutant 2 (Ellum Black, 2018)
 Mutant Robotics (Ellum Audio, 2018)
 Mutant Romance (MPLX, 2018)
 Maceo Plex & Program 2 - Revisão feat. Giovanni (Áudio Ellum, 2021)

Outras Pistas

Remixes

Edições e remixes inéditos

Discografia sob Maetrik

Álbuns de estúdio

 Quality Exertion (Treibstoff, 2002)
 Casi Profundo (Treibstoff, 2005)
 My Cyborg Depths (como Mariel Ito) (SCSI-AV, 2005)

Simples e EPs

 Conect (Treibstoff, 2001)
 Bias Defiance EP (Chalant Music, 2002)
 Entering The Cycle EP (Imigrante, 2002)
 Maetrik / Brian Aneurysm - The Sober Scene (Iron Box Music, 2002)
 Remote EP (Iron Box Music, 2002)
 The Fall Out EP (Intrinsic Design, 2002)
 Freaky Flow (Big Chief, 2003)
 Echando Alma EP (Morris Audio Citysport Edition, 2003)
 Force Feeling (Treibstoff, 2003)
 My specs (Treibstoff, 2003)
 Being Used (Iron Box Music, 2004)
 Tiny Destructor (Treibstoff, 2005)
 Cologne And Back (Treibstoff, 2005)
 The Prophecy (Tic Tac Toe Records, 2006)
 Maetrik vs. Mariel Ito - Data Addict EP (Música Afetada, 2006)
 Aggravate Me (Stil Vor Talent, 2006)
 Polygon Bug (Iron Box Music, 2007)
 Transform EP (Regular, 2007)
 Future Will Survive (Treibstoff, 2007)
 Sexus  (Regular, 2007)
 Space Chronic EP (Mothership, 2008)
 Hardwire EP (Iron Box Music, 2008)
 Advanced Mechanics E.P. (Treibstoff, 2008)
 They Love Terror EP (Treibstoff, 2009)
 Melted Mind EP (Mothership, 2009)
 Envy (Dumb-Unit, 2009)
 Maetrik / Maceo Plex - Clubs EP (Resopal Schallware, 2009)
 Chose Your System (Remix de Adam Beyer) (Treibstoff, 2009)
 Gliding Blind EP (Audiomatique Recordings, 2010)
 Simon Wish vs. Cruz + Lati / Maetrik Feat. Kule Runner - Dawn's Highway / Snorkel ( Cocoon Recordings, 2010)
 So Real (Dumb-Unit, 2010)
 Unleash The Beast EP (Ellum Audio, 2012)
 The Reason (Cocoon Recordings, 2012)
 The Entity (Truesoul, 2012)
 Retorno EP (Clash Lion, 2017)

Referências

Fontes

DJs dos Estados Unidos
Nascidos em 1978
Pessoas vivas

Maceo Plex


بلدية فوينتي دي بيدرو ناهارو ، هي إحدى بلديات مقاطعة قونكة إحدى مقاطعات إسبانيا، و التي تقع في منطقة قشتالة لا منتشا وسط البلاد, و المائلة لجهة الشرق من إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 1.269 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

أماكن مأهولة في قونكة
بلديات قونكة

فوينتي دي بيدرو ناهارو


Muratçakıroğlu, Kahramanmaraş ilinin Türkoğlu ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1917 yılı kayıtlarında Kızılağaç ya da Çakıroğlu olarak geçmektedir.

Coğrafya
Kahramanmaraş il merkezine 52 km, Türkoğlu ilçe merkezine 28 km uzaklıktadır.

Kaynakça

Türkoğlu'nun mahalleleri

Muratçakıroğlu, Türkoğlu


Euscorpius trejaensis est une espèce de scorpions de la famille des Euscorpiidae.

Distribution
Cette espèce est endémique du Latium en Italie. Elle se rencontre au nord du Tibre.

Description
Le mâle holotype mesure  et la femelle paratype . Euscorpius trejaensis mesure de  à .

Étymologie
Son nom d'espèce, composé de treja et du suffixe latin , « qui vit dans, qui habite », lui a été donné en référence au lieu de sa découverte, le Treja.

Publication originale
 Tropea & Parmakelis, 2022 : « Reconsideration of some populations of Euscorpius concinnus complex (Scorpiones, Euscorpiidae). » ZooKeys, ,  (texte intégral).

Liens externes
 The Scorpion Files : Jan Ove Rein, Trondheim, Norwegian University of Science and Technology

Notes et références

Euscorpiidae
Espèce de scorpions (nom scientifique)
Faune endémique d'Italie

Euscorpius trejaensis


Portland (ou Le Portland) est un bateau à vapeur à roue à aubes arrière construit en 1947 pour le port de Portland en Oregon.

Le Portland est inscrit au registre national des lieux historiques  depuis le  et abrite actuellement le musée maritime de l'Oregon, propriétaire du navire. Le navire est amarré à la digue de la rivière Willamette à côté du  au centre-ville Portland.

Historique
Portland a été construit en 1947 et livré au port de Portland le 29 août de la même année. Il a été exploité comme remorqueur à la fois par Willamette Tug & Barge et  jusqu'à sa retraite en 1981. À ce moment-là, le port de Portland servait des supertankers  d'Alaska qui étaient trop gros pour que Portland puisse les aider, et des porte-conteneurs dotés de capacités de poussée d'étrave qui réduisaient le besoin d'aide en remorqueur.

Construit à une époque où les bateaux à roues à aubes à machine à vapeur cédaient la place à des systèmes de propulsion plus modernes, Portland a été initialement proposé comme un navire à hélice à moteur diesel, mais à la demande de la Columbia River Pilots Association, il a été construit avec une propulsion plus traditionnelle. En conséquence, il était le dernier remorqueur à roue arrière à vapeur construit aux États-Unis. Il était également le dernier navire de ce type encore en service aux États-Unis au moment de sa retraite en 1981. Pour ces raisons, il est inscrit au registre national des lieux historiques comme "une représentante exceptionnelle de son type et de sa méthode de construction".

Portland a été construit pour remplacer son prédécesseur du même nom, construit en 1919. Contrairement à son prédécesseur, il a été réalisé avec une coque en acier et une superstructure en bois.

Musée maritime de l'Oregon

En 1991, près de dix ans après la retraite de Portland, la propriété a été transférée au musée maritime de l'Oregon pour 1 $, où les travaux de restauration ont commencé avec l'intention de le transformer en un navire-musée stationnaire. L'intérêt et la collecte de fonds pour le projet ont dépassé les attentes, et 700.000 $ en dons ont permis à Portland de retrouver un état de fonctionnement et de navigabilité. Les travaux de restauration ont été achevés en 1993, avec des voyages occasionnels de passagers jusqu'à ce que la Garde côtière inspecte le navire en 2001 et arrête les opérations de passagers jusqu'à ce que le navire puisse passer l'inspection. Le musée a levé 480 000 $ de fonds supplémentaires, des bénévoles ont mis un million de dollars supplémentaires en main-d'œuvre sur sept ans et le navire a été autorisé à servir de passagers en 2008.

En 1994, Portland a été déplacé vers son emplacement actuel, au parc Tom McCall Waterfront au centre-ville de Portland, où il est disponible presque tous les jours pour des visites. En 2002, les expositions statiques du musée maritime de l'Oregon - appelé Oregon Maritime Center and Museum jusqu'en 2004 - ont été intégrées et font maintenant partie de la visite.

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes

 Jean (1938, remorqueur)

Liens externes

Remorqueur
Bateau à vapeur
Bateau à roues à aubes
Bateau lancé en 1997
Navire construit en Oregon
Navire musée en Oregon
Bateau inscrit au Registre national des lieux historiques en Oregon
Registre national des lieux historiques dans le comté de Multnomah
Registre national des lieux historiques à Portland (Oregon)
Registre national des lieux historiques en 1997
Musée maritime en Oregon

Portland (1947, remorqueur)


Metana (en griego, Μέθανα) es una ciudad y un antiguo municipio en el Peloponeso, península griega. Desde la reforma del gobierno local de 2011 es parte del municipio de Trizinia-Metana, del cual es una unidad municipal.

Metana se encuentra en una península volcánica (el volcán Metana), unida a la del Peloponeso. Administrativamente, pertenece a la región del Ática. La ciudad (con una población de 892 habitantes en 2011) se encuentra al norte de la carretera que conecta con el resto del Peloponeso y Galatas. El punto más alto es de 740 m (montaña Helona). La unidad municipal tiene una superficie de 50.161 kilómetros cuadrados y una población censada de 2057 habitantes en 2001. Sus principales asentamientos, además de la ciudad de Metana son Vathy (población: 129), Megalojori (115), Kounoupitsa (75), Kypseli (47), Agioi Theodoroi (45), y Dritsaíika (205).

Subdivisiones
La unidad municipal de Metana está subdividida entre las siguientes comunidades locales (con los siguientes pueblos entre corchetes):
 Kounoupitsa (Kounoupitsa, Agios Georgios, Agios Nikolaos, Makrylongos, Palia Loutra)
 Kypseli (Kypseli, Agioi Theodoroi)
 Loutropoli Methanon (Methana, Dritsaiika)
 Megalojori (Megalojori, Vathy, Kaimeni Chora, Megalo Potami)

Población histórica

La mitad de la población de toda la península vive en la ciudad de Metana.

Actividad volcánica

La península es totalmente de origen volcánico y contiene más de 30 centros de erupción. La última erupción se produjo cerca de la actual Kameni Chora en 230 a. C., y un volcán submarino entró en erupción en 1700. Escritores famosos como Ovidio, Estrabón y Pausanias informaron la última erupción volcánica en Metana. La península es el noroccidental del arco de islas del Egeo de las cuales las áreas volcánicas activas son Metana, Milos, Santorini y Nísiros. En el futuro, Metana (y la zona del golfo Sarónico) pueden esperar otras erupciones volcánicas.

Geografía

Gran parte de la península es montañosa y poblada y cubierta de hierba. Una cordillera abarca la parte central de la península y tiene una pequeña creta hacia el norte. La zona residencial se encuentra junto al mar. También hay pastos alrededor de Metana. Hay una cresta montañosa en el oeste de unos 3 km de largo con una corriente de agua en el medio y un acantilado en el sur.

Historia

Muchos sitios antiguos fueron identificados a través de la prospección arqueológica realizada en la década de 1980 por la Universidad de Liverpool, en colaboración con la Escuela Británica de Atenas. La acrópolis del Paleokastro se encuentra cerca del pueblo de Vathy. Hay otras fortalezas en Kypseli y en la ciudad principal en Nisaki (griego: Νησάκι, lo que significa pequeña isla).

Un asentamiento micénico fue excavado por Eleni Konsolaki-Jiannopoulou entre 1990 y 2000 junto a la capilla de los santos Konstantino y Elena. Las excavaciones han sacado a la luz los restos de un complejo de edificios que, debido a que se ha encontrado diverso material destinado a la adoración como figurillas de arcilla o restos de animales, se considera que tenía una función de santuario religioso. Muchas de las figuras de arcilla tienen forma de animales y algunas representan espectáculos de taurocatapsia y caballos montados por jinetes. El santuario fue destruido probablemente por un terremoto. Numerosos hallazgos de este lugar se encuentran en los museos de la isla de Poros y en El Pireo.

En su Historia de la Guerra del Peloponeso, Tucídides relata que un ejército ateniense bajo el mando de Nicias, después de derrotar a Corinto (en 425 a. C.), llegó al istmo donde se encontraba Metana y fortificó el lugar. También la cita cuando señala que uno de los acuerdos de la paz de Nicias era la devolución de Metana a los lacedemonios. En el período helenístico, la península se convirtió en una de las bases de Ptolomeo I en el mar Egeo, cuando pasó a llamarse Arsínoe. Tradicionalmente, la población de Metana han sido arbanitas.

Personajes ilustres
 Giorgos Batis (1885–1967), cantante.
 Lina Nikolakopoulou, letrista.

Referencias

Enlaces externos

 Sitio web oficial
 GTP Travel Pages (Community)
 Volcán Metana
 Erosión de Metana

Antiguas prefecturas de Grecia
Volcanes de Grecia
Estratovolcanes de Europa
Ciudades de la antigua Argólide
Puertos de la Antigua Grecia
Asentamientos micénicos

Metana


Kameni ukras (pirenejska kobaljica, kobaljica ljubičasta, kobaljica, lat. Petrocallis), monotipski rod trajnica iz porodice kupusnjača ili krstašica. Jedina vrsta je pirenejska kobaljica ili kobaljica ljubičasta, čija je domovina Europa (uključujući i Hrvatsku), a raste po Pirenejima, Alpama i Karpatima.

Sinonimi
 Crucifera petrocallis E.H.L.Krause
 Draba pyrenaica L.
 Draba rubra Crantz
 Zizzia pyrenaica (L.) Roth

Galerija

Izvori

Vanjske poveznice

Arabideae

Kameni ukras


José Joaquín de Silva-Bazán y Sarmiento, né à Madrid le  où il est mort le ),  marquis de Santa Cruz et Grand d'Espagne, chevalier de l'ordre de la Toison d'or, est un aristocrate espagnol de la Maison royale.

Biographie
Il est également  marquis de Villasor,  marquis de Viso,  marquis d'Arcicóllar, comte de Bayonne et de Montesanto, baron de Sant Boi et seigneur de Valdepeñas, et deux fois grand d'Espagne.

Il est le fils de Pedro de Silva-Bazán y Alagón,  marquis de Santa Cruz, majordome de l'infant Felipe de Bourbon-Parme, et María Cayetana Sarmiento y Dávila, son épouse, comtesse de Pie de Concha et  marquise d'Arcicóllar, fille des comtes de Salvatierra. Il est le frère de l'universitaire Pedro de Silva y Sarmiento de Alagón et de Mariana de Silva-Bazán y Sarmiento, duchesse de Huéscar et mère de la célèbre duchesse Cayetana de Alba.

Il n'a que dix ans à la mort de son père. Le 2 février 1755, il épouse María de la Soledad Fernández de la Cueva y Silva. Ce mariage est bref car Soledad meurt sept ans plus tard, à l'âge de vingt-sept ans.

En 1781, il épouse Mariana de Waldstein, marquise de Santa Cruz.

Bibliographie

Liens externes

Naissance en décembre 1734
Naissance à Madrid
Décès à 67 ans
Décès en février 1802
Décès à Madrid
Marquis de Santa Cruz

José Joaquín de Silva-Bazán


Pompeo della Barba, né le  à Pescia et mort dans cette même ville le , est un médecin et philosophe italien du milieu du .

Biographie
Né à Pescia en Toscane, Pompeo della Barba était membre de l'Accademia degli Umidi, et y lut, en 1548, une exposition ou explication d'un sonnet platonique. Cette exposition, divisée en 5 chapitres, est imprimée, Florence, 1549, in-8°. L'auteur n'est désigné que sous le nom de Pompeo da Pescia. Le sujet du sonnet est le premier effet de l'amour, qui est, porte le texte, de séparer l'âme du corps de l'amant ; et les 5 chapitres de l'exposition traitent de l'immortalité de l'âme, selon Aristote et selon Platon. Salvino Salvini nous apprend, Fasti consolari, , que Pompeo della Barba fut le premier à établir cet usage académique. Il avait commencé à traduire en italien l'Histoire naturelle de Pline, lorsque Pie IV l'appela à Rome auprès de lui, en qualité de médecin, ce qui l'empêcha de continuer ce travail. Il mourut en 1582.

Œuvres
 Discorsi filosofici sopra il Platonico e divino Sogno di Scipione di M. Tullio, Venise, 1555 et 1554, in-8° ;
 Dialogo delle armi e delle lettere, Venise, 1558 et 1578, in-8° ;
 Due primi dialoghi. Nell'uno dei quali si ragiona de' segreti della natura; nell'altro, se siano di maggior pregio le armi, o le lettere, Venise, 1558, in- 8° ;
 De balneis Montis Catini commentarius. Cet opuscule n'a été imprimé que dans le dernier siècle, par le docteur Giovanni Targioni Tozzetti, qui l'a inséré dans le  volume de son Voyage dans la Toscane.

Bibliographie

Liens externes

Médecin italien du XVIe siècle
Naissance en 1521

Pompeo della Barba


Virus je bio norveški avangardni metal sastav osnovan 2000. godine u Oslu. Sastav je osnovao pjevač i gitarist Czral koji sastav smatra nastavkom svoje prethodne grupe Ved Buens Ende zbog sličnih glazbenih elemenata i avangardnog oblika neuobičajenog eksperimentiranja.

Povijest
Sastav su 2000. godine osnovali Carl-Michael Eide (također znan kao Czral) i Einar Sjursø, dva od tri člana grupe Ved Buens Ende.

Debitantski je album sastava Carheart (koji je izvorno nosio radni naslov The Drama Hour) objavila diskografska kuća Jester Records u kolovozu 2003. godine. Pjesme na Carheartu bile su skladane na apsurdističan način te je cjelokupni album u biti glazbeno uvelike različit od glazbenog stila koji je prevladavao na Written in Watersu, jedinome studijskom albumu Ved Buens Endea; zbog tog je razloga album zadobio mješovite kritike.

Tri godine poslije objave Carhearta Eide, Sjursø i Yusaf Parvez (poznatiji kao Vicotnik) ponovno su pokrenuli rad projekta Ved Buens Ende, no rad je sastava ubrzo prestao nakon par probi. U pogledu toga Eide je komentirao:

Svojim se drugim albumom The Black Flux sastav, prema mišljenju mnogih publikacija, vratio zvuku i atmosferi Ved Buens Endea.

U travnju je 2010. godine basist Petter Berntsen (poznatiji kao Plenum) napustio sastav. Krajem lipnja iste godine sastav je kao gostujućeg basista angažirao Bjørgea Eidea Martinsena, poznatijeg kao Bjeima.

Sastav je objavio svoj treći studijski album, The Agent That Shapes the Desert, u veljači 2011. godine te je album zadobio uglavnom pozitivne kritike; međutim, neki su recenzenti kritizirali glazbeni stil albuma koji se gotovo uopće nije izmijenio u usporedbi s prethodnim albumom.

Krajem 2012. godine sastav objavljuje svoj prvi EP pod imenom Oblivion Clock, koji je ujedno i posljednje glazbeno izdanje skupine na kojem je svirao gostujući basist Bjeima; prethodni basist Plenum vraća se sastavu 2014. godine.

Sastav je objavio svoj četvrti studijski album Memento Collider u lipnju 2016. godine. U travnju 2017. godine Virus je objavio sedmoinčni EP Investigator koji se sastojao od dvije pjesme snimljenih u doba smimanja Memento Collidera, ali koje nisu završile na samome albumu. Skupina je najavila svoje razilaženje na Facebooku 13. studenog 2018. godine.

Članovi sastava

Trenutna postava
 Czral — vokali, gitara (2000. - danas)
 Plenum — bas-gitara (2000. – 2010., 2014. - danas)
 Einar Sjursø — bubnjevi (2000. - danas)

Koncertni članovi
 Flipz — prateći vokali, gitara
 Krebz — prateći vokali, gitara
 Kai Åsvik — bas-gitara (2011. - danas)

Diskografija
Studijski albumi
 Carheart (2003.)
 The Black Flux (2008.)
 The Agent That Shapes the Desert (2011.)
 Memento Collider (2016.)
EP-ovi
 Oblivion Clock (2012.)
 Investigator (2017.)
Demo-uradci
 Demo 2000 (2009.)

Izvori

Vanjske poveznice

Sestrinski projekti

Mrežna mjesta
Virus na Myspaceu
Virus na Encyclopaediji Metallum
Intervju sa Czralom iz prosinca 2008.

Norveški sastavi heavy metala
Sastavi avangardnog metala

Virus (sastav)


Luisa del Reino Unido puede referirse a las siguientes princesas británicas:

Luisa del Reino Unido (1848-1939), duquesa de Argyll, hija de la Reina Victoria.
Luisa del Reino Unido (1867-1931), duquesa de Fife, hija de Eduardo VII.

Luisa del Reino Unido


Yemişli, Adana ilinin Karataş ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Yemişli Mahallesinin (eski adı İncirli) tarihi 19. yüzyıl sonu, 20. yüzyıl başlarına dayanmaktadır.

Coğrafya
Yemişli Köyü, Adana il merkezine 40 km, Karataş ilçesine 10 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 YerelNET

Karataş'ın mahalleleri

Yemişli, Karataş


Sant'Anna Arresi (sardinski: Arrèsi) je grad i općina (comune) u pokrajini Južnoj Sardiniji u regiji Sardiniji, Italija. Nalazi se na nadmorskoj visini od 77 metara i ima 2 737 stanovnika. Prostire se na 36,68 km². Gustoća naseljenosti je 75 st/km².Susjedne općine su: Masainas i Teulada.

Izvori

Gradovi na Sardiniji

Sant'Anna Arresi


Tamás Deutsch (* 27. Juli 1966 in Budapest) ist ein ungarischer Politiker der Fidesz – Ungarischer Bürgerbund.

Leben
Deutsch studierte Rechtswissenschaften an der Loránd-Eötvös-Universität in Budapest. Deutsch war von 1990 bis 2009 Abgeordneter im Ungarischen Parlament. Von 1999 bis 2002 war er Minister für Jugend und Sport in der ersten Regierung von Viktor Orbán. Ihm folgte als Minister in diesem Amt György Jánosi. Seit 2009 ist Deutsch Abgeordneter im Europäischen Parlament und wie alle EU-Parlamentarier der Fidesz-Partei fraktionslos. Deutsch hat vier Kinder; er ist zweimal geschieden.

Kritik

Von der Kulturwissenschaftlerin Magdalena Marsovszky wurde Deutsch eine "biologistische" und "hygienistische" Sprache vorgeworfen, weil er über den ehemaligen Ministerpräsidenten Ferenc Gyurcsány gesagt hatte: "Es gibt hinterhältige Verrückte, es gibt eklige Spermien, es gibt widerliche Verfaulte, und dann gibt es dort noch den Ferenc Gyurcsány." und ihn als "erbärmlichen Eiweißklumpen" bezeichnet hatte.

Anfang Dezember 2020 forderten mehrere Mitglieder der Fraktion der Europäischen Volkspartei (Christdemokraten), der die Fidesz damals noch angehörte, den Ausschluss Deutschs aus der gemeinsamen Fraktion, nachdem Deutsch den Fraktionsvorsitzenden Manfred Weber mit der Gestapo verglichen hatte. Einige Tage später entschied die Fraktion, ihn nicht auszuschließen.

Weblinks
 Ungarisches Parlament : Tamás Deutsch

Einzelnachweise

Mitglied des Europäischen Parlaments für Ungarn
Abgeordneter (Ungarn)
Minister (Ungarn)
Fidesz-Mitglied
Ungar
Geboren 1966
Mann

Tamás Deutsch (Politiker)


ශ්‍රී ලංකාවේ අල්ලස් හෝ දූෂණ චෝදනා විමර්ශන කොමිසමේ සභාපති.

විශ්‍රාමලත් ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණ විනිසුරු.

ආශ්‍රිත ලිපි
 අල්ලස් හෝ දූෂණ චෝදනා විමර්ශන කොමිසම, ශ්‍රී ලංකාව

ජගත් බාලපටබැඳි


«Sound of the Underground» (en castellano: Sonidos del Subterráneo) es el primer sencillo de la banda femenina británica-irlandesa Girls Aloud, incluido en el disco debut que lleva el mismo nombre.

La canción fue escrita por Miranda Cooper, Brian Higgins y Niara Scarlett. Fue producida por Higgins y su equipo productor Xenomania. Tras la formación de Girls Aloud el 30 de noviembre de 2002, en el programa de telerrealidad del canal de televisión británico ITV1 Popstars: The Rivals, la canción fue lanzada 16 días después, el 16 de diciembre, y entró en las listas de éxitos británicas en el puesto nº 1 y permaneció en esa posición durante cuatro semanas consecutivas, con las que ganaron un disco de platino por la British Phonographic Industry.

El vídeo musical fue filmado días después de que se formara el grupo, en un almacén vacío de Londres. La canción fue interpretada por la banda en una serie de presentaciones en vivo, incluyendo Popstars: The Rivals y cada una de las giras de conciertos del grupo. La crítica elogió la yuxtaposición de guitarra con surf en contra de ritmos electrónicos. El tema fue elogiado por su originalidad, tanto para un grupo de chicas salida de un programa de telerrealidad. La canción fue un revulsivo importante y decisivo en la primera década del , y supuso una remodelación del pop británico de esas fechas.

Antecedentes y composición
La canción fue descrita como un desfile mecanizado entre una guitarra con sonidos surf con las voces gangosas y sensuales de 'Girls Aloud', siendo una explosión de Kylie Minogue en cinco cabezas.

La canción está escrita en mi bemol menor al tiempo de una firma de tiempo en tiempo común y un ritmo de 163 pulsaciones por minuto, con un rango vocal de G3 a D5. La progresión de acordes varía a lo largo de las diferentes secciones de la canción, pero los acordes específicos que se utilizan son Am, C, D, E, Em y G, siguiendo la típica forma de verso-estribillo, la canción se compone de un verso seguido de un puente y estribillo. El puente también se emplea como un medio 8 o bridge.

Sound of the Underground fue una de las 60 canciones que Brian Higgins y Miranda Cooper habían escrito con el objetivo de lanzar su propio grupo de chicas. La canción fue grabada originalmente en 2001 por Orchid, un grupo de chicas de Londres que incluyó a la cantante y actriz Louise Griffiths, pero se disolvió antes de obtener un contrato discográfico.
La canción también fue pensada para la cantante irlandesa Samantha Mumba pero ésta decidió tomar I'm Right Here, y fue entonces cuando Louis Walsh, quien en ese momento era el representante de Girls Aloud quien elegiría la canción como el primer sencillo de las chicas. A pesar de que la banda está conformada por cinco chicas, fueron seis  quienes ensayaron esta canción, una semana antes de la final de Popstars: The Rivals.

Lanzamiento
El grupo se formó el 30 de noviembre de 2012 en el programa de ITV1 Popstars: The Rivals. Este programa vería la creación de dos grupos rivales, una banda masculina y otra femenina, cada una conformada por cinco miembros, los cuales competirían entre ellos para ocupar el primer puesto en la tabla de sencillos navideños del Reino Unido. Las chicas iniciaron una gran campaña con el eslogan Buy girls, bye boys, utilizado para vender este sencillo. One True Voice, quienes lanzaron Sacred Trust, quedaron en segundo lugar lo cual convirtió a las chicas en ganadoras del concurso televisivo. Una versión de Sacred Trust aparece en las canciones extras de Girls Aloud's Greatest Hits Album The Sound of Girls Aloud, el cual incluye un desglose instrumental.

El sencillo fue lanzado en dos formatos de 2 CD individuales y en casete. El primer CD incluye una versión de East 17: Stay Another Day y la remezcla de Brian Higgins de Sound of the Underground, mientras que el segundo CD incluye el instrumental de Stay Another Day y una entrevista con las chicas.

El sencillo también salió a la venta en otros países, pero éstos venían solo con un lado A que incluía la remezcla.

Controversia
Pete Waterman, exrepresentante de One True Voice, causó un frenesí en los medios después de acusar a Girls Aloud de ser poco originales y no cantar en Sound of the Underground (después de que dijo que era mejor lanzar una canción nueva que una versión como cara A). Muchos artículos afirmaron falsamente que esta pista era un plagio de Orchid por parte de las chicas. Pero fue explicado que la canción era propiedad de Xenomania, y éstos vendieron sus derechos al equipo de Girls Aloud. Debido a la atención de la prensa, los miembros de Orchid se acreditan en el lanzamiento del sencillo y se mantienen copias de seguridad de las versiones del mismo. Sarah Harding explicó que esto solo le da fuerza al sencillo y no es raro en la industria. Girls Aloud cantó Sound of the Underground, solo están en promoción para decir que ellos la cantaron, es basura de Pete Waterman para sabotear el lanzamiento.

Recepción
Sound of the Underground recibió una respuesta positiva por gran parte de la crítica probando en primer lugar que se trata de una canción pop salida de un programa de telerrealidad que no dan ganas de hacerle daño a todos los involucrados en su creación. Una revisión del álbum debut de Girls Aloud declaró que la canción se ha convertido en un clásico del pop vibrante con un ritmo moderno, metálico, estribillo pegadizo y la cantidad justa de inmoralidad. La canción fue descrita como una atractiva mezcla de guitarras de punta y el 'beat' Fatboy Slim rematado con un estribillo irresistible y atractivo. Un artículo de The Guardian nombra la canción como una confitura helada muy diferente de la marcha normal de una banda de chicas

Esta canción y otra de producción de Xenomania, Round Round de Sugababes, se han denominado como dos grandes éxitos revolucionarios, y se les atribuye la remodelación de la música pop británica de inicios del . Peter Robinson escribió en lugar de que se convirtiera en la balada predecible, se trasformó en una optimista actitud empapada de celebración de la vida, la fiesta y ser joven.

En 2002, la canción fue nominada como Mejor Sencillo en Disney Channel Kids Awards. The Telegraph puso la canción en el número 15 en una lista de 100 canciones que definieron la década de 2000 en la música británica, mientras que NME lo incluyó en el número 39. Spinner.com llamó a Sound of the Underground la octava mejor canción británica de la década de 2000.

Desempeño comercial
Sound of the Underground debutó en el número 1 en el UK Singles Chart el 22 de diciembre de 2002. El grupo vendió un poco más de 213 000 copias, mientras que Sacred Trust de One True Voice solo vendió  147 000. Girls Aloud continuó en el número 1 durante tres semanas más, convirtiéndose en el primer número 1 de 2003, además de lograr mantenerse en el número 1 durante cuatro semanas consecutivas. Estuvo dos semanas en el Top 5 en los números tres y cinco, respectivamente, antes de caer al número nueve. El sencillo pasó catorce semanas adicionales dentro del Top 75 del Reino Unido. Fue certificado disco de platino por la British Phonographic Industry en marzo de 2003. Según The Official UK Charts Company, hasta que la agrupación se disolvió en marzo de 2013, «Sound of the Underground» vendió 653 000 copias en el Reino Unido, donde se convirtió en el sencillo más vendido del quinteto.

La canción tuvo un éxito similar en la lista de sencillos de Irlanda. Sound of the Underground debutó en el número 2 detrás de Lose Yourself de Eminem, mientras que One True Voice solo lograron alcanzar el nº 9. La canción se mantuvo en el nº 2 durante tres semanas. Pero en la semana cuatro logra destronar a Eminem y allí se mantuvo por dos semanas más. La canción también entró en los Top 100 de Bélgica (tanto en la lista de Valonia, la región francófona del país, como en Flandes, la otra región belga, donde se habla neerlandés flamenco), los Países Bajos, otros países de Europa y Australia.

Vídeo musical
El vídeo de Sound of the Underground se rodó en un almacén vació de Londres, pocos días después de la formación de Girls Aloud durante la última semana del programa televisivo. Fue dirigido por Phil Griffin, quien más tarde dirigiría los vídeos de No Good Advice y Life Got Cold. El vídeo empieza con las chicas dentro de un gran cubo metálico apoyadas por una banda. Después ellas incorporan sus micrófonos y empiezan a cantar, haciendo una coreografía que también es incluida en varias presentaciones en vivo; cada una de las chicas también salen en solitario, en varias escenas. Además, hay vistazos a una bombilla fundiéndose, grietas y elementos que le dan esa sensación de espacio underground.

Presentaciones en vivo

Girls Aloud interpretaron la canción por primera vez el 7 de diciembre de 2002 en el programa televisivo. Utilizando los mismos trajes rosados con negro del vídeo musical, las chicas hacían la misma coreografía del vídeo, cada vez que se acercaban al coro una máquina de humo soltaba pequeñas cantidades a presión. Con el fin de promocionar el sencillo, el grupo realizó una gira por varios lugares de todo el Reino Unido, incluyendo una firma en una tienda de HMV en Mánchester. También hicieron muchas apariciones en varios programas de televisión de habla inglesa. Después del 22 de diciembre de 2002 las chicas volvieron a presentarse en el programa de telerrealidad Popstars: The Rivals, donde las anunciaron ganadoras del mismo, obteniendo su primer número 1 en las listas británicas. Esto mismo les dio un puesto para presentarse en el espectáculo navideño Top of the Pops Christmas Special, programa de televisión que se trasmite anualmente en Navidad en la BBC.

Durante gran parte de 2003 las chicas interpretaron esta canción para promoverla en varios festivales como ChildLine Concert en Irlanda. Spring Break, Pepsi Silver Clef, Party in the Park, Live & Loud, y the West Belfast Festival. También para promocionar el sencillo en el resto de Europa (en el continente), se presentaron en los premios TMF de Bélgica e Interaktiv VIVA en Alemania. También ese mismo año las chicas se presentaron en los Disney Channel Kids Awards, en el programa televisivo benéfico Children in Need y, en diciembre, volvieron a tocarla en el Top of the Pops Christmas Special de 2003. En 2004 volvieron al festival irlandés ChildLine e hicieron un especial para MTV donde interpretaron la canción; dicho especial es parte de su DVD Girls on Film.

La canción ha sido interpretada en sus 5 giras, con pequeños ajustes en cada uno. También la han interpretado en festivales como V Festival, Viva la Vida Tour y en el programa especial Girls Aloud Party donde la interpretaron junto a la banda Kaiser Chiefs mezclada con Never Miss a Beat.

Versiones de otros artistas
 The 4 Of Us en Even Better than the Real Thing Vol. 1
 Snuff en Greasy Hair Makes Money.

Formatos y remezclas

UK CD1 / Australia /Nueva zelanda (Polydor / 0658272)
 «Sound of the Underground» — 3:41
 «Stay Another Day» (Tony Mortimer, Rob Kean, Dominic Hawken) — 4:24
 «Sound of the Underground» (Brian Higgins Remix) — 4:40
UK CD2 (Polydor / 0658202)
 «Sound of the Underground» — 3:41
 «Stay Another Day» (Instrumental) — 4:24
 Girls Aloud Interview — 7:13
Alemania  (Polydor / 0654325)
 «Sound of the Underground» — 3:41
 «Stay Another Day» — 4:24
 «Sound of the Underground» (Brian Higgins Remix) — 4:40
 «Sound of the Underground» (Flip & Fill Remix) — 5:36
 Girls Aloud Interview — 7:13

The Singles Boxset (CD1)
 «Sound of the Underground» — 3:41
 «Stay Another Day» — 4:24
 «Sound of the Underground» (Brian Higgins Remix) — 4:40
 «Stay Another Day» (Instrumental) — 4:24
 Girls Aloud Interview — 7:13
 «Sound of the Underground» (Flip & Fill Remix) — 5:36
 «Sound of the Underground» (Instrumental Breakdown Mix) — 3:36

Créditos y personal
 Girls Aloud: voz principal.
 Shawn Lee: guitarra eléctrica.
 Brian Higgins, Xenomania composición, producción, grabación, instrumentación, edición e ingeniería.
 Miranda Cooper, Brian Higgins y Niara Scarlett: escritores.
 Jeremy Wheatley for 365 Artists: mezcla.
 Nick Coler, Matt Gray, Tim Rolf Larcombe, Tim Powell: programador y mezclas.
 Publicado por Warner y Xenomania Music.
 Agradecimientos: Eve Bicker, Giselle Sommerville y Louise Griffiths.

Posicionamiento en listas

<center>

Certificaciones

Referencias

Sencillos número uno en Reino Unido
Canciones de 2002
Sencillos de Girls Aloud
Canciones en inglés
Sencillos de 2002
Sencillos de pop
Canciones de pop
Canciones de Girls Aloud
Girls Aloud

Sound of the Underground (canción)


Tour of Almaty er et etapeløb i landevejscykling, som er blevet arrangeret siden 2013. Det bliver arrangeret i Kasakhstans største by Almaty af den tidligere professionelle cykelrytter Aleksandr Vinokurov.

Vindere

Referencer

Eksterne henvisninger
 Officielle hjemmeside
 Vindere af Tour of Almaty på cqranking.com
 Vindere af Tour of Almaty på The-Sports.org
 Vindere af Tour of Almaty på CyclingArchives.com

Tour of Almaty


Biser vino (resko vino, polupjenušavo vino, tal. vino frizzante) je prema hrvatskom Zakonu o vinima, vino u užem smislu riječi. Biser vinom smijese nazivati ona vina dobivena od stolnog vina, kvalitetnog vina ili proizvoda podobnih za dobivanje stolnog vina ili kvalitetnog vina pod uvjetom da takva vina ili proizvodi imaju ukupnu alkoholnu jakost ne manju od 9 vol. % ili stvarnu volumnu alkoholnu jakost ne manju od 7 vol. % i koja imaju tlak, zbog u njima nastalog ugljičnog dioksida, ne manji od 1 bara i ne veći od 2,5 bara kada se drži na temperaturi od 20 °C u zatvorenim posudama.

Biser vina mogu biti: stolno biser vino, stolno biser vino s kontroliranim zemljopisnim podrijetlom, kvalitetno biser vino s kontroliranim zemljopisnim podrijetlom. Po sadržaju neprevrelog šećera biser vina se dijele na vrlo suha, suha, polusuha, poluslatka i slatka, odnosno extra brut (manje od 6 g/L), (brut, manje od 15 g/L), vrlo suho (extra sec, dry; između 12 _ 20 g/L), suho (sec, dry; između 17 – 35 g/L), polusuho (demi sec; između 33–50 g/L) i slatko (doux; više od 50 g/L).

Prema hrvatskom Pravilniku o vinima, analitičkom i organoleptičkom provjerom kakvoća biser vina provjerava se putem fizikalno kemijske analize, a dodatnom se provjerava ugljični dioksid i dr. U proizvodnji prirodnih biser vina, ekspedicioni liker  dodaje se radi postizanja specifične kakvoće. U prirodnom biser vinu, sadržaj sumpornog dioksida smije iznositi do 250 mg/l, od čega slobodnog sumpornog dioksida do 20 mg/L. Stvarna volumna alkoholna jakost kvalitetnog biser vina s kontroliranim zemljopisnim podrijetlom ne smije biti manja od 10 vol %.

Izvori

Vanjske poveznice
(slo.) Pomurski sejem Pravilnik ocenjevanja vin vino Slovenija, Gornja Radgona

Vino

Biser vino


Schenefeld Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Steinburg iline bağlı yerleşim yeri. 5,16 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla 2468 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hans-Heinrich Barnick tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-schenefeld.de

Steinburg iline bağlı yerleşim birimleri

Schenefeld, Steinburg


În psihologia socială termenul stereotip este definit drept convingerea supra-generalizată cu privire la o anumită categorie de oameni. Stereotipurile sunt generalizate, deoarece se presupune că un anumit stereotip este valabil pentru fiecare persoană din categorie, în mod individual. Deși astfel de generalizări pot fi utile când vine vorba de decizii rapide, ele pot fi eronate când sunt aplicate în mod individual fiecărei persoane. Stereotipurile încurajează prejudecata și pot apărea din mai multe motive.

Stereotipii expliciți și impliciți
Stereotipii expliciți sunt acele persoane dispuse să verbalizeze.

Stereotipii impliciți au la bază inconștiența indivizilor, faptul că nu au cunoștință și control.

În psihologia socială, un stereotip este reprezentat de orice idee general adoptată, cu privire la anumite categorii de indivizi sau anumite moduri de comportamente, menite să reprezinte întregul grup de indivizi sau comportamente, în ansamblu. Aceste idei sau opinii pot sau nu să reflecte realitatea. În domeniul psihologiei, precum și în alte domenii, există diferite conceptualizări și teorii cu privire la stereotipuri care, uneori, împărtășesc elemente comune dar și contradictorii.

Etimologie
Termenul stereotip este împrumutat din limba franceză, din adjectivul stéréotype și derivă din limba greacă din cuvintele στερεός (stereos) "firmă, solidă" și τύπος (typos), "impresie, părere", așadar "impresie solidă cu privire la una sau mai multe idei/teorii.

Termenul provine din domeniul tipografic și a fost adoptat pentru prima dată în 1798 de către Firmin Didot pentru a descrie o placă tipografică care poate duplica orice tipografie. Placa de imprimare dublă sau stereotipul este utilizată pentru a printa originalul.

Termenul stereotip a fost utilizat pentru prima dată în afara domeniului tipografic în 1850, ca substantiv cu semnificația imagine perpetuă neschimbată. Cu toate acestea, abia în 1922 termenul stereotip a fost folosit pentru prima dată în domeniul psiholigiei moderne de către jurnalistul american Walter Lippmann în eseul său Public Opinion.

Relația cu alte tipuri de atitudini intergrupuri
Stereotipurile, prejudecata și discriminarea sunt percepute drept concepte corelate dar diferite. Stereotipurile sunt considerate cea mai cognitivă componentă care deseori este inconștientă, pe când prejudecata este componenta afectivă a stereotipurilor, iar discriminarea este una dintre comportamentale componentele ale reacților prejudiciale. În această perspectivă compusă din trei părți asupra atitudinilor intergrupuri, stereotipurile reflectă așteptările și convingerile cu privire la caracteristicile membrilor grupurilor, precepute ca fiind diferite de cele individuale; prejudecata reprezintă răspunsul emoțional, iar discriminarea se referă la acțiuni.

Deși corelate, cele trei caracteristici pot exista în mod independent. Conform afirmațiilor lui Daniel Katz și Kenneth Braly, stereotiparea conduce la prejudecata rasială atunci când oamenii reacționează emoțional la numele unui grup, atribuie caracteristici membrilor grupului și apoi evaluează acele caracteristici.

Posibile efecte prejudiciale ale stereotipurilor:
 Justificarea prejudecăților sau a ignoranței nefondate
 Ezitarea de a-și reconsidera atitudinile și comportamentul
 Împiedicarea unor persoane din grupurile stereotipice de a intra sau a reuși în anumite activități sau domenii.

Note

Stereotip


Lanesville may refer to:
Lanesville, Indiana
Lanesville, New York, a hamlet in Greene County, New York
Lanesville, Nova Scotia
Lanesville, Virginia
Lanesville, a neighborhood of Gloucester, Massachusetts
Lanesville, Connecticut

Lanesville


Gün Zileli (d. 24 Ekim 1946; Ankara), Türk anarşist yazar.

1970 yılında, Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih-Coğrafya Fakültesi'nin Felsefe Bölümünün 2. sınıfından ayrıldı.

1960'lı yıllarda, Yordam, Soyut gibi edebiyat dergilerinde öyküleri yayımlandı; ayrıca, Emekçi, Aydınlık, Proleter Devrimci Aydınlık dergilerinde görev aldı ve yazdı.

TİP, FKF ve Dev-Genç örgütlerinde çalıştı; son ikisinin yönetici organlarında bulundu. 1964 yılının Ağustos ayındaki ilk anti-emperyalist gösterilerde gözaltına alındı. 1966 yılındaki anti-emperyalist gösterilerden dolayı kısa süre hapis yattı. 1968 ve daha sonrasındaki öğrenci hareketlerinde yer aldı, 1969 yılında kısa süre hapis yattı. 1971-1974 yılları arasında, üç yılı aşkın, Mamak Cezaevi'nde tutuklu kaldı; TÖS, Dev-Genç ve TİİKP davalarından yargılandı. 1970'li yıllarda Aydınlık, Halkın Sesi, Bora, Türkiye Gerçeği dergilerinde, daha çok teorik ve siyasi nitelikte makaleler yazdı ve TİKP'in yöneticiliğini yaptı. 1975 yılında, Adana'da, İncirlik Üssü'ne karşı yapılan yürüyüşte tutuklandı ve kısa süre hapis yattı.

12 Eylül'den sonra, TİKP davası dolayısıyla arandı ve on yıl kaçak yaşadı. Bu yıllarda, daha çok Mehmet Gündüz takma adıyla teorik yazılar yazdı; Ufuklar, Saçak ve Sosyalist Birlik dergilerinin çıkartılmasına ön ayak oldu, Yapıt ve Somut dergilerinde yazdı.

1990 yılının başında yurtdışına çıkıp İngiltere'de siyasi mülteci olarak yaşamaya başladı. Bu yıllarda, roman yazdı ve İngilizceden Türkçeye kitap çevirdi. Amargi, Sosyalizmin Sorunları, Yeni Zamanlar, Birikim, Apolitika, Ateş Hırsızı, Uç, İmlasız, Bireylikler, Kitap-lık, Virgül, Köxüz, Öteki İsviçre, Açık Gazete, Özgür Üniversite, Haber Cumhuriyeti, Devrimci Demokrat gibi dergi ve internet sitelerinde ağırlıklı olarak kitap eleştirisi yazıları yayımlandı. 2009 yılında Türkiye'ye döndü. İstanbul Özgür Üniversite'de, "Devrimi Yeniden Düşünmek" ve "Komintern ile TKP" konulu seminerler verdi. Yazı ve röportajları, Aşk ve Devrim  adlı bireysel sitesinde ve Artı Gerçek'te  yayımlanmaktadır. Şu anda Yayın Kolektifi bünyesinde çalışmaktadır.

15 Temmuz 2022 tarihinde Flu Tv altına ''Cumhuriyetin Kısa Tarihi'' adlı bir seriye başladı. Bu seride cumhuriyet tarihindeki siyasi olayları kendi tecrübeleriyle anlatmaktadır.

Zileli bir ateisttir.

Kitapları
 Bürokrasi ve Sosyalist Demokrasi (Mehmet Gündüz adıyla), 1990, Koral
 Anarşizm Bir Devrim Çağrısıdır (Mine Ege ve Hasan Baku ile birlikte), 1995, Kaos
 Türkiye... Sosyal Patlamaya Doğru (İlhan Tekin'le birlikte), 1995, Kaos
 Deniz Orada (Roman), 1995, Sel, ISBN 978-9755-700-12-0
 Bahar ve Tipi (Roman), 1997, Telos, ISBN 978-9755-451-36-7
 Yarılma, 2000, Ozan; 2002, İletişim, ISBN 978-9750-500-31-2
 Havariler, 2002, İletişim, ISBN 978-9750-500-06-0
 Sapak, 2003, İletişim, ISBN 978-9750-501-10-4
 Ev, 2004, İletişim, ISBN 978-9750-514-71-5
 Ulusalcılık, 2007, Özgür Üniversite, ISBN 978-9758-449-46-0
 Komün (Roman), 2007, Yaba, ISBN 978-9753-861-21-2
 Stalinizm, 2010, Özgür Üniversite, ISBN 978-9758-449-66-8
 Stalin Yargılanıyor, 2010, Kibele, ISBN 978-9944-339-28-5
 Devrimi Yeniden Düşünmek-1, (Fikret Başkaya ile birlikte), 2010, Özgür Üniversite, ISBN 978-9758-449-69-9
 Rejimler, Partiler, Kişiler ve "Ulus"lar, 2010, Kibele, ISBN 978-9944-339-32-2
 Arnavutköy, 2010, Heyamola, ISBN 978-6054-307-47-0
 Sığınmacılar, 2011, İletişim, ISBN 978-9750-509-01-8
 Benim Kahraman Köpeklerim, 2012, Özyürek, ISBN 978-9754-768-89-3
 Yüreğe Yağan Kar (Öyküler), 2012, Yaba, ISBN 978-9753-861-69-4
 Dünyanın Her Yeri Sahne- Erkan Yücel Anısı (Şule Ayaz ile birlikte), 2012, Kibele-Yayın Kolektifi, ISBN 978-9944-339-54-4
 Muhafazakâr Liberalizm, 2014, İmge, ISBN 978-9755-337-70-8
 Haziran Günleri -Gezi Notları-, 2014, BüyülüDağ, ISBN 978-6056-217-19-7
 Mevsimler (Roman), 2014, İletişim, ISBN 978-9750-516-29-0
 Çanlar (Roman), 2016, İletişim, ISBN 978-9750-519-17-8
 Anarşizme Kenar Notları (e-kitap), 2016, Propaganda, ISBN 978-1927-893-59-3
 Kentlerde (2000-2013), 2018, İletişim, ISBN 978-9750-524-28-8
 1917-1918 Rusya'da Devrimden Tek Parti Diktatörlüğüne, 2019, Bilim ve Sanat, ISBN 978-9757-298-85-4
 Sovyetler Birliği'nde Devlet Terörü ve Gulaglar, 2021, Kaos, ISBN 978-9757-005-62-9
 Sartre İkilemi & Entelektüel Neden Susar?, 2021, Fol, ISBN 978-6257-307-65-9
 Anılar-Ali Kar (Gün Zileli-Can Şafak), 2021, Ayrıntı, ISBN 978-6053-145-59-2
 1960-70 Dönem Romanlarında Toplumsal Mücadele, 2022, Cinius, ISBN 978-6258-142-75-4

Çeviriler
 Abel Paz, Halk Silahlanınca, 1995, Kaos
 Eugenia Ginzburg, Anafora Doğru, 1996, Pencere
 Gilles Dauvé-François Martin, Komünist Hareketin Güneş Tutulması ve Yeniden Ortaya Çıkışı (Bora Sarayova adıyla), 1999, Sel
Eugenia Ginzburg, Anaforun İçinde, 2000, Pencere
 Herman Gorter, Yoldaş Lenin'e Açık Mektup, 2001, Günizi
 Paul Avrich, Kronstadt 1921, 2006, Versus
 E.H.Carr, Bakunin, 2006, Versus
 Jan Valtin, Karanlığın Ötesinde, 2009, Kibele, ISBN 978-9944-339-11-7
 Michael Seidman, İşçiler Çalışmaya Karşı, (Emine Özkaya ile birlikte), 2010, Boğaziçi Üniversitesi Yayınları, ISBN 978-6054-238-24-8
 Margarete Buber-Neumann, İki Diktatörlük Altında, 2012, İmge, ISBN 978-9755-337-17-3
 Erica Wallach, Gece Yarısında Aydınlık, 2013, Ayrıntı, ISBN 978-9755-397-57-3
 Robert Conquest, Kirov Cinayeti ve Stalin, 2015, H2o, ISBN 978-6054-906-10-9
 John Steinbeck, Bitmeyen Kavga, 2016, Sel, ISBN 978-9755-707-64-8
 Anna Larina, Asla Unutamam & Nikolay Buharin'in Karısının Anıları, 2018, İmge, ISBN 978-9755-338-99-6
 Jason Wehling, Meksika Devrimi'nde Anarşist Etkiler, 2019, Kaos Çocuk Parkı, ISBN 978-6057-584-56-4
 N. N. Sukhanov, 1917 Rus Devrimi & Devrim Üzerine Notlar, 2020, Edebi Şeyler, ISBN 978-6052-325-62-9
 Alexander Orlov, Stalin'in Suçlarının Gizli Tarihi, 2023, Lejand, ISBN 978-6258-452-91-4

Ayrıca bakınız

 Türkiye'de anarşizm

Kaynakça

1946 doğumlular
Ankara doğumlu yazarlar
Yaşayan insanlar
Türk aktivistler
Türk anarşistler
Türk ateist yazarlar
Türk sosyalistler
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
Anarşist yazarlar
Ankara Atatürk Lisesinde öğrenim görenler
Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih-Coğrafya Fakültesinde öğrenim görenler
Anti-milliyetçiler

Gün Zileli


Semerkant ili (Özbekçe: Samarqand viloyati). Özbekistan'ın orta kesimine bir il. Komşuları doğuda Tacikistan, kuzeybatı ve batısında Nevai ili, kuzeydoğusunda Cizzak ili ve güneyinde Kaşkaderya ili'dir.

İlçeleri
Semerkand ili idari bakımından 14 ilçe'ye bölünür.

Semerkant (il)


Malanje is the capital city of Malanje Province in Angola, with a population of 455,000 (2014 census), and a municipality, with a population of 506,847 (2014 census). Projected to be the thirteenth fastest growing city on the African continent between 2020 and 2025, with a 5.17% growth.  It is located  east of Angola's capital Luanda. Near it are the spectacular Calandula waterfalls, the rock formations of Pungo Andongo, and the Capanda Dam. The climate is mainly humid, with average temperatures between  and rainfall  in the rainy season (October to April).

History

Portuguese rule
Portuguese settlers founded Malanje in the 19th century. The construction of the railway from Luanda to Malanje, in the fertile highlands, started in 1885. The area around Malanje included Portuguese West Africa's primary areas dedicated to the production of cotton, the crop that drove its development since the beginning. The town developed in the mid-19th century as an important slave market created in 1852. Situated at an elevation of , the town has a high-altitude tropical climate, ideal to several agricultural productions. The city developed as an important agricultural, manufacturing, trading and services centre. Its productions included cotton, textiles, coffee, fruit and corn. The Cangandala National Park was established by the Portuguese authorities in 1970, having previously been classified as an Integral Natural Reserve in 1963.

After independence from Portugal
The withdrawal of the Portuguese in conjunction with Angola's independence in 1975, and, later, the Angolan Civil War (1975–2002), severely hampered the production of cotton as well as that of coffee and corn (maize). Malanje was partially destroyed during the civil war, but reconstruction efforts in the years following the end of the conflict have rebuilt the city and its surroundings.

Climate

Landmarks
Near the city is the Cangandala National Park, established by the Portuguese authorities on 25 June 1970, it was founded to protect the Giant Sable Antelope which were discovered in 1963. As far as religious buildings are concerned, there is the Evangelical Church at Quêssua and as for funerary constructions, the Tomb of the queen Ana de Sousa Nzinga Mbande and the tomb of José do Telhado, a local Robin Hood. José do Telhado was a Portuguese who was exiled to Portuguese Angola that in colonial days used to steal from rich whites and distribute to poor blacks. Worth visiting is the Forte de Cabatuquila in the city.

Transportation

Airport
Malanje Airport was built during the colonial era. Currently, there are no flights to the capital Luanda.

Railway
The construction of the railway from Luanda to Malanje, in the fertile highlands, started in 1885. After the end of the civil war in 2002, it was expected to be the terminus of a railway from the capital city and port of Luanda once reconstruction was complete.

See also
 Transport in Angola

References

Populated places in Malanje Province
Municipalities of Angola
Provincial capitals in Angola

Malanje


Aflorimentul de lângă satul Văleni este un monument al naturii de tip geologic sau paleontologic în raionul Cahul, Republica Moldova. Este amplasat la 0,5 km sud de satul Văleni, panta de est a văii râului Prut (ocolul silvic Slobozia Mare, parcela 11F). Are o suprafață de 3 ha, sau 0,83 ha conform unor aprecieri recente. Obiectul este administrat de Întreprinderea pentru Silvicultură "Silva-Sud" Cahul.

Istoric
Geologul și paleontologul român Nicolae Macarovici a fost, în anii 1936 și 1940, printre primii cercetători ai aflorimentului. Situl a fost studiat mai aprofundat în anii 1958–1968 de către cercetători de la  al Academiei Ruse de Științe și de la Academia de Științe a Moldovei. Amplasamentul geologo-paleontologic de la Văleni a servit ca unul din punctele de reper pentru studiu în cadrul Colocviului Științific Internațional "Limitele stratigrafice dintre Neogen și Cuaternar", desfășurat la Moscova în 1972.

Descriere
Aflorimentul de la Văleni este un sit geologic cu mai multe nivele stratigrafice de vârstă pliocenă și pleistocenă.

Baza secțiunii stratigrafice este alcătuită din depozite ale pliocenului inferior (biozona MN 15; 4,8–3 milioane de ani în urmă). Acestea sunt compuse din 5-6 pachete de aluviuni aparținând terasei a VII-a a Prutului. Din aceste sedimente aluviale au fost extrase resturi scheletice de mamifere raportate la Complexul faunistic Moldavian, precum Proochotona eximia, Prolagomys gigas, Pliomys kowalski, Stephanorhinus megarhinus, Paracamelus alexejevi, Procapreolus cf. cusanus ș.a. Tot aici au fost descoperite cochilii de moluște de apă dulce porațiene, printre care Margaritifera flabilatiformes și Potamida bogatschevi. În partea superioară a depozitelor porațiene, paleontologul K. I. Șușpanov a descoperit dinți de rozătare ale Complexului faunistic Haprovian, mai evoluat decât cel Moldavian, și anume Villanya petenii, Pliomys kowalski, Dolomys milleri ș.a.

Deasupra aluviunilor porațiene se află depozite mai tinere cu oseminte caracteristice Teriocomplexului Tamanian, atribuit etapei târzii a pleistocenului inferior, și anume măsele de elefant-de-sud Archidiskodon meridionalis tamanensis și de cal Equus (Allohippus) sussenbornensis și dinți de rozătoare (Dolomys milleri, Allophaiomys pliocaenicus etc.).

Aluviunile de pietriș grosier amestecat cu nisip din pleistocenul mediu adăpostesc fragmente de măsele ale elefantului trogontier Mammuthus trogontherii. Deasupra, în argilele deluviale din pleistocenul superior au fost depistate o măsea și câteva fragmente de oase ale membrelor aparținând mamutului Mammuthus primigenius.

Statut de protecție
Obiecivul a fost luat sub protecția statului prin Hotărîrea Sovietului de Miniștri al RSSM din 8 ianuarie 1975 nr. 5, iar statutul de protecție a fost reconfirmat prin Legea nr. 1538 din 25 februarie 1998 privind fondul ariilor naturale protejate de stat. Deținătorul funciar al monumentului natural era, la momentul publicării Legii din 1998, Firma Agricolă "Văleni", dar între timp acesta a trecut la balanța Întreprinderii pentru Silvicultură "Silva-Sud" Cahul.

Situl fosilifer conține repere ale faunei pliocenului și pleistocenului din zona de sud-vest a Republicii Moldova. Este un loc potrivit pentru cercetarea geologiei plio-pleistocenului la nivel european și mondial: concretizarea limitelor biostratigrafice, reconstrucții paleogeografice ș.a.m.d. Amplasarea ariei protejate în proximitatea rezervației științifice "Prutul de Jos" și a traseului Cahul–Giurgiulești relevă un pontențial turistic ridicat al acesteia.

Conform situației din anul 2016 aria protejată nu are un panou informativ instalat, iar suprafața ei și hotarele nu sunt concretizate, din care motiv lipsesc bornele de delimitare.

Note

Bibliografie

Legături externe

Văleni, Aflorimentul de lângă satul
Raionul Cahul

Aflorimentul de lângă satul Văleni


Astrafobia, cunoscută și sub numele de astrapofobia, brontofobia,  keraunofobia sau tonitrophobia, este o frică anormală de tunet și fulgere, un tip de fobie specifică. Este o fobie tratabilă, care poate fi dezvoltată atât la oameni, cât și la animale. Termenul astrafobie este compus din cuvintele ἀστραπή (astrape- fulger) și φόβος  (fobos-teamă).

Simptome
O persoană cu astrafobie, se va simți deseori neliniștită în timpul unei furtuni, chiar și atunci când înțelege că amenințarea pentru ei este minimă.

Unele simptome sunt cele însoțite de multe fobii, cum ar fi tremurul, plânsul, transpirația, reacțiile panicate, sentimentul brusc de folosire a băii, greața, senzația de groază, degetele în urechi și bătăile rapide ale inimii. Cu toate acestea, există unele reacții care sunt unice pentru astrafobie. De exemplu, de obicei este căutată reasigurarea de la alte persoane,  iar simptomele se agravează atunci când sunt singure. Mulți oameni care au astrafobie, vor căuta adăpost suplimentar în timpul  furtunii. S-ar putea să se ascundă sub un pat, sub plapumă, într-un dulap, într-un subsol sau în orice alt spațiu în care se simt mai în siguranță. Eforturile sunt, de obicei, făcute pentru a înăbuși sunetul tunetului și persoana poate acoperi urechile sau să tragă perdelele ferestrelor.

Un semn că cineva are astrafobie, este un interes foarte ridicat față de previziunile meteorologice. O persoană astrafobie va fi atentă la știrile privind furtunile care se apropie. Ei pot urmări vremea la televizor în mod constant în timpul perioadelor ploioase și pot chiar să urmărească furtunile online. Acest lucru poate deveni destul de grav, pentru ca persoana să nu meargă afară fără a verifica mai întâi vremea. Acest lucru poate duce la anxietate. În cazuri foarte extreme, astrafobia poate duce la agorafobie, teama de a părăsi casa.

Copiii
În 2007, oamenii de știință au descoperit că astrafobia este a treia fobie, cea mai răspândită în Statele Unite ale Americii. Poate să apară la persoane de orice vârstă. Apare la mulți copii și nu ar trebui să fie imediat identificată drept o fobie, deoarece copiii trec în mod natural prin multe temeri pe măsură ce se maturizează. Frica de tunete și fulgere nu poate fi considerată o fobie complet dezvoltată, decât dacă persistă mai mult de șase luni. În acest caz, trebuie abordată fobia copilului, deoarece aceasta poate deveni o problemă gravă la vârsta adultă.

Pentru a diminua frica copilului în timpul furtunilor, copilul poate fi distras prin jocuri și activități. O abordare mai îndrăzneață este de a trata furtuna ca un divertisment; un adult fără teamă este un model excelent pentru copii.

Tratamentul
Cel mai frecvent utilizat și posibil cel mai eficient tratament pentru astrafobie este expunerea la furtuni și, în cele din urmă, construirea unei imunități. Terapia cognitivă comportamentală este, de asemenea, adesea utilizată pentru a trata astrafobia.  Pacientul, va fi în multe cazuri instruit să repete fraze în sine pentru a deveni calm în timpul unei furtuni. Exercițiile de respirație grea pot întări acest efort.

Cățeluși și pisicuțe
Câinii pot prezenta anxietate severă în timpul furtunilor; între 15 și 30%  din ei pot fi afectați. Cercetarea confirmă că nivelurile ridicate de cortizol - un hormon asociat stresului - afectează câinii în timpul și după furtuni. Remediile includ terapii comportamentale, cum ar fi contra-condiționarea și desensibilizarea, medicamente împotriva anxietății și Feromon  aperitiv pentru câini, un analog sintetic al unui hormon secretat de mamele canine care alăptează.

Studiile au arătat, de asemenea, că și pisicile se pot teme de furtuni. Deși este foarte rară, pisicile erau cunoscut prin faptul că se ascundeau sub  masă sau în spatele unei canapele în timpul unei furtuni.

În general, dacă un animal este anxios în timpul unei furtuni sau al oricărui eveniment similar, inofensiv (de exemplu afișarea focurilor de artificii), este recomandat să continuați pur și simplu să vă comportați în mod normal, în loc să încercați să îngrijorați animalele. Arătarea curajului este, fără îndoială, cea mai bună metodă de a "vindeca" anxietatea.

Note

Vezi și
 Listă de fobii

Fobii
Fulgere și trăsnete

Astrafobie


بلدية كاستيانوس دي ثاباردييل (بالإسبانية: Castellanos de Zapardiel) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان بلدية كاستيانوس دي ثاباردييل 102 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية كاستيانوس دي ثاباردييل

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

كاستيانوس دي ثاباردييل


Çiçekköy ile şu maddeler kastedilmiş olabilir:

Yerleşim yerleri
Türkiye
 Çiçekköy, Çumra, Konya ili Çumra ilçesine bağlı mahalle
 Çiçekköy, Elbistan, Kahramanmaraş ili Elbistan ilçesine bağlı mahalle
 Çiçekköy, Pazarcık, Kahramanmaraş il Pazarcık ilçesine bağlı mahalle
 Çiçekköy, Yapraklı, Çankırı il Yapraklı ilçesine bağlı köy

Çiçekköy


Madeleine Kunin (née May; born September 28, 1933) is a Swiss-born American diplomat, author and politician. She served as the 77th governor of Vermont from 1985 until 1991, as a member of the Democratic Party. She also served as United States Ambassador to Switzerland from 1996 to 1999. She was Vermont's first and, to date, only female governor as well as the first Jewish governor of Vermont. She was also the first Jewish woman to be elected governor of a U.S. state. Kunin is currently a James Marsh Professor-at-Large at the University of Vermont.

Life and career
Kunin was born on September 28, 1933, in Zürich, Switzerland, the daughter of Renee (Bloch) and Ferdinand May. Her family were German Jews escaped to Switzerland after the Nazi rise.
Kunin's father, Ferdinand May, suffered depression and died by suicide in a lake near Zurich.
She moved to the United States as a child. She received her bachelor's degree in history from the University of Massachusetts Amherst (1956), a master's degree from the Columbia University Graduate School of Journalism, and a master's degree in English from the University of Vermont. Prior to seeking elective office, she worked as a journalist for The Burlington Free Press, as a tour guide at the World's Fair, and as a part-time college professor.  She was also involved in community activities, particularly in the area of women's rights, children, and literature. In 2012 her book, The New Feminist Agenda: Defining the Next Revolution for Women, Work, and Family, was published by Chelsea Green Publishing.

Political career
In 1972, Kunin was defeated in her bid to join the Burlington Board of Aldermen.  Later that year she was elected a Vermont State Representative, where in her first term she served as a member of the Government Operations Committee.  Following her reelection in 1974, she was elected Minority Whip of the State House and appointed to the Appropriations Committee.  After being elected to a third term in 1976, she was appointed Chairwoman of the Appropriations Committee, the first woman to assume this position.  Kunin has written that when she served on the Appropriations Committee during his chairmanship, Emory A. Hebard, a conservative Republican who later served as Vermont State Treasurer, was a mentor, and gave her significant responsibilities despite her status as a member of the minority Democrats.  When Hebard left the House, he successfully lobbied his former colleagues to name Kunin as chairwoman of the committee.

In 1978 she was elected to the first of two terms as the 75th Lieutenant Governor of Vermont. Serving with Republican Richard Snelling, Kunin primarily served as President of the State Senate and worked with citizens around the state.  She produced various studies in areas such as energy and day care and made policy recommendations to the Governor and Legislature.  Kunin was a frequent speaker statewide during her time as lieutenant governor.

Kunin did not run for reelection as lieutenant governor in 1982, instead challenging Snelling for the governorship.  She was unsuccessful, but in 1984 Snelling did not run for reelection, and Kunin was the successful Democratic nominee, defeating Republican John J. Easton Jr. to win the first of her three terms as governor.

In 1986 Kunin ran for her second term as governor. Her opponents were Republican Peter Plympton Smith and independent Bernie Sanders. Smith received 38 percent of the vote, Sanders 14 percent, and Kunin won with 47 percent of the vote.

She is the first woman in U.S. history to have been elected governor of a U.S. state three times. As governor she focused on the environment, education, and children's issues.  She appointed the first woman to the Vermont Supreme Court and created her state's family court system.  She declined to seek reelection in 1990.

She was a member of the administration of President Bill Clinton, serving as deputy secretary of education of the United States from 1993 until 1997, when she became the ambassador to her native Switzerland, as well as to Liechtenstein. Prior to joining the Clinton Administration she worked in Clinton's campaign as a member of the search committee for the vice presidential nominee and on the transition team.
Switzerland-United States relations entered a tense phase during the World Jewish Congress lawsuit against Swiss banks starting in 1995.
The American government supported the heirs of the Holocaust victims and the Swiss had to re-evaluate the role of Switzerland during World War II.
One of the steps taken was the publication of the names of the owners of dormant accounts in Swiss banks, with the surprise result that Renee May, Kunin's mother deceased in 1970 was among the names.

Personal life
Kunin is the author of the books Coming of Age: My Journey to the Eighties (2018), The New Feminist Agenda: Defining the Next Revolution for Women, Work, and Family (2012),  Pearls, Politics, and Power: How Women Can Win and Lead (2008) and  Living a Political Life (1995) which chronicles her career prior to joining the U.S. Department of Education. She is a resident of Burlington, Vermont.

Kunin is the mother of four children. She divorced her first husband, the academic Arthur Kunin, in 1995. She married John W. Hennessey Jr., a professor at Dartmouth College, in 2006.

Kunin was the sister of the late Edgar May, who was a Pulitzer Prize–winning journalist and a member of both the Vermont House of Representatives and Vermont State Senate.

Awards and honors
Governor Kunin has received more than twenty honorary degrees.

In 1995, Kunin received the Foreign Language Advocacy Award from the Northeast Conference on the Teaching of Foreign Languages in recognition of her support for education, equal access for all children and equitable salaries for teachers.

See also
 List of U.S. state governors born outside the United States

References

External links

 Video clip of Kunin documentary
 Madeleine May Kunin at the Jewish Women's Archive
 New York Times "Vows" article about Kunin's marriage (2006)
 Further Biographical Information
 Brief Profile of Governor Madeleine May Kunin

|-

|-

|-

|-

|-

1933 births
20th-century American diplomats
20th-century American politicians
20th-century American women politicians
Ambassadors of the United States to Liechtenstein
Ambassadors of the United States to Switzerland
American people of Swiss-Jewish descent
American women ambassadors
Columbia University Graduate School of Journalism alumni
Democratic Party governors of Vermont
Jewish American state governors of the United States
Jewish women politicians
Jewish_American_people_in_Vermont_politics
Lieutenant Governors of Vermont
Living people
Democratic Party members of the Vermont House of Representatives
Politicians from Zürich
People with acquired American citizenship
Politicians from Burlington, Vermont
Swiss Jews
Swiss emigrants to the United States
The Century Foundation
United States Department of Education officials
United States Deputy Secretaries of Education
University of Massachusetts Amherst alumni
University of Vermont alumni
Women state governors of the United States
Women state legislators in Vermont
Writers from Burlington, Vermont
21st-century American Jews
21st-century American women

Madeleine Kunin


Sifakaer (Propithecus) er en slægt i familien indrier blandt lemurer. Den omfatter omkring ni arter. Navnet 'sifaka' er en tolkning af de høje skrig, der anvendes når territoriet hævdes.

Sifakaer lever i grupper af forskellig størrelse. Når de bevæger sig på jorden foregår det med en karakteristisk sidelæns hoppende gang med armene bredt ud til siden.

Arter
De ni arter i slægten Propithecus:
 Østlig sifaka, Propithecus diadema
 Propithecus edwardsi
 Propithecus candidus
 Propithecus perrieri
 Propithecus coquereli
 Vestlig sifaka, Propithecus verreauxi
 Propithecus deckenii
 Propithecus coronatus
 Propithecus tattersalli

Noter

Eksterne henvisninger

Lemurer

Sifakaer


7421 Kusaka este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
7421 Kusaka este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Yatsugatake de Yoshio Kushida și Osamu Muramatsu. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,60 ua, o excentricitate de 0,20 și o înclinație de 16,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 7001-8000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

7421 Kusaka


Pauline E. Mellon (Avoca, Condado de Wicklow, Irlanda, ) é uma matemática irlandesa, professora associada de matemática na University College Dublin. Suas especialidades de pesquisa incluem análise funcional, a teoria dos espaços de Banach e as simetrias de variedades. De 2019 a 2020 foi presidente da Irish Mathematical Society e foi membro do comitê de Ciências Físicas, Químicas e Matemáticas da Academia Real Irlandesa.

Mellon nasceu em Avoca, Condado de Wicklow, Irlanda. Fez seus estudos de graduação na University College Dublin e realizou pesquisas na Universidade de Tübingen e na University College Dublin como parte de seus estudos de pós-graduação. Sua tese de 1990, Symmetric Banach Manifolds, foi orientada por Seán Dineen. Lecionou no St Patrick's College, Maynooth antes de retornar para a University College Dublin como lecturer em 1991.

Referências

Professores da University College Dublin
Matemáticos da Irlanda
Matemáticas da Irlanda
Matemáticas
Pessoas vivas

Pauline Mellon


قرية الجامعية هي من قرى العقالية الحديثة تابعة لمحافظة عفيف في السعودية، يسكنها ذوي جامع من ذوي سعد.

اسسها حسين بن جفين والآن ابنه فايح ابن حسين. تبعد شمال عفيف 120 كم. ويقطنها حوالى 500 نسمة.

قرى محافظة عفيف

الجامعية (قرية)


Douwe Bob Posthuma (født 12. december 1992 i Amsterdam) er en hollandsk singer-songwriter. Han vandt det hollandske talentshow The Best Singer-Songwriter i Nederlandene, skabt og præsenteret af Giel Beelen. Han har specialiseret sig i folk og country musik. Han repræsenterede Holland i Eurovision Song Contest 2016 med sangen "Slow Down", hvor han kvalificerede sig til finalen, og endte på en samlet 11. plads med 153 point.

Eksterne henvisninger

Sangere fra Nederlandene
Hollands Eurovision Song Contest-deltagere
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2016

Douwe Bob


Kazuaki Koezuka (født 10. februar 1967) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Gamba Osaka.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kazuaki Koezuka


AP Columbae (AP Col) es una estrella en la constelación de Columba, visualmente 30 minutos de arco al oeste de HD 42054.
De magnitud aparente +13,34, no es visible a simple vista, y se encuentra a 27,4 ± 0,2 años luz del sistema solar.

Características
AP Columbae es una enana roja de tipo espectral M4.5e con una temperatura efectiva de 3250 K.
Su velocidad de rotación proyectada es de 11 ± 1 km/s.
Inicialmente se pensó que era una estrella de la secuencia principal con una masa en torno a las 0,25 masas solares, pero su brillo en banda V es 1,5 magnitudes superior al que cabría esperar si estuviese en la secuencia principal.
Por otra parte, se ha descartado la presencia de compañeras estelares que pudieran ser responsables de su mayor brillo.

Actualmente se cree que AP Columbae es una «estrella presecuencia principal», la estrella de esta clase más cercana al Sistema Solar.
Estas jóvenes estrellas están en la fase de contracción gravitatoria previa a la entrada en la secuencia principal; aparecen más luminosas que las estrellas del mismo color de la secuencia principal debido a que sus fotosferas tienen una mayor superficie.

Aunque no se ha detectado en AP Columbae exceso en el infrarrojo —característico de estrellas extremadamente jóvenes de menos de 10 millones de años de edad—, su abundancia relativa de litio así como su actividad cromosférica ponen de manifiesto su juventud.
AP Columbae tiene una edad estimada entre 12 y 50 millones de años, y su cinemática corresponde a la de un miembro de la asociación estelar de Argus / IC 2391.

Variabilidad
AP Columbae es una estrella fulgurante, habiéndose detectado cinco llamaradas en un período de nueve horas; la más intensa aumentó el brillo de la estrella 2,5 magnitudes.
Igualmente es activa en rayos X, habiéndose observado con el satélite ROSAT una llamarada de 12 horas que incrementó su luminosidad en rayos X en aproximadamente un orden de magnitud.

Referencias

Enlaces externos
 AP Columbae (Solstation)

Enanas rojas
Estrellas variables
Estrellas fulgurantes
Constelación de Columba

AP Columbae


Acısu, Beypazarı - Ankara ili Beypazarı ilçesine bağlı mahalle
 Acısu, Sarayköy - Denizli ili Sarayköy ilçesine bağlı mahalle
 Acısu, Alaçam - Samsun ili Alaçam ilçesine bağlı mahalle
 Acısu, Asarcık - Samsun ili Asarcık ilçesine bağlı mahalle
 Acısu, Gerze - Sinop ili Gerze ilçesine bağlı köy
 Acısu, Zile - Tokat ili Zile ilçesine bağlı köy
 Acısu, Akçaabat - Trabzon ili Akçaabat ilçesine bağlı mahalle
 Acısu Çayı, Antalya ilinde bulunan akarsu

Acısu


Piedmontese ( ; autonym:   or ; ) is a language spoken by some 2,000,000 people mostly in Piedmont, a region of Northwest Italy. Although considered by most linguists a separate language, in Italy it is often mistakenly regarded as an Italian dialect. It is linguistically included in the Gallo-Italic languages group of Northern Italy (with Lombard, Emilian, Ligurian and Romagnolo), which would make it part of the wider western group of Romance languages, which also includes French, Occitan, and Catalan. It is spoken in the core of Piedmont, in northwestern Liguria (near Savona), and in Lombardy (some municipalities in the westernmost part of Lomellina near Pavia).

It has some support from the Piedmont regional government but is considered a dialect rather than a separate language by the Italian central government.

Due to the Italian diaspora Piedmontese has spread in the Argentinian Pampas, where many immigrants from Piedmont settled. The Piedmontese language is also spoken in some states of Brazil, along with the Venetian language.

Literature
The first documents in the Piedmontese language were written in the 12th century, the sermones subalpini, when it was extremely close to Occitan, dating from the 12th century, a document devoted to the education of the Knights Templar stationed in Piedmont.

During reinassance are attested the oldest Piedmontese literary work of secular character, are the works of Zan Zòrs Alion, poet of the duchy of Montferrat, the most famous work being the opera Jocunda.

In the 500s and 600s there are several pastoral comedies with parts in Piedmontese.

In the Baroque period, El Cont Piolèt, a comedy by Giovan Battista Tan-na d'entraive, was published.

Literary Piedmontese developed in the 17th and 18th centuries, but it did not gain literary esteem comparable to that of French or Italian, other languages used in Piedmont. Nevertheless, literature in Piedmontese has never ceased to be produced: it includes poetry, theatre pieces, novels, and scientific work.

History
The first documents in the Piedmontese language were written in the 12th century, the sermones subalpini, when it was extremely close to Occitan.

Current status
In 2004, Piedmontese was recognised as Piedmont's regional language by the regional parliament, although the Italian government has not yet recognised it as such. In theory, it is now supposed to be taught to children in school, but this is happening only to a limited extent.

The last decade has seen the publication of learning materials for schoolchildren, as well as general-public magazines. Courses for people already outside the education system have also been developed. In spite of these advances, the current state of Piedmontese is quite grave, as over the last 150 years the number of people with a written active knowledge of the language has shrunk to about 2% of native speakers, according to a recent survey. On the other hand, the same survey showed Piedmontese is still spoken by over half the population, alongside Italian. Authoritative sources confirm this result, putting the figure between 2 million (Assimil, IRES Piemonte and 3 million speakers (Ethnologue) out of a population of 4.2 million people.  Efforts to make it one of the official languages of the Turin 2006 Winter Olympics were unsuccessful.

Regional variants

Piedmontese is divided into three major groups

 Western which include the dialects of Turin and Cuneo.
 Eastern which in turn is divided into south-eastern (Astigiano, Roero, Monregalese, High Montferrat, Langarolo, Alessandrino) and north-eastern (Low Montferrat, Biellese, Vercellese, Valsesiano).
 Canavese, spoken in the Canavese region in north-western Piedmont.

The variants can be detected in the variation of the accent and variation of words. It is sometimes difficult to understand a person that speaks a different Piedmontese from the one you are used to, as the words or accents are not the same.

Eastern and western group
The Eastern Piedmontese group is more phonologically evolved than its western counterpart.

The words that in the west end with jt, jd or t in the east end with [dʒ] e/o [tʃ] for example the westerns , , and  (milk, all and old) in the east are ,  and .

A typical eastern features is  as allophone of : in word end, at the end of infinitive time of the verb, like in to read and to be (western ,  vs. eastern , ) and at words feminine plural gender. Although this development is shared partially (in the case of the infinitive time) also by most of the western dialects, including the Turin one, that is the most spoken dialect of western piedmontese (and also of the whole piedmontese language).

A morphological variation that sharply divides east and west is the indicative imperfect conjugation of irregular verbs, in the east is present the suffix ava/iva, while in the west is asìa/isìa.

And different conjugation of the present simple of the irregular verbs: , ,  (to give, to go, to stay).

Phonology

Consonants

/v/ is realized as labio-velar [w] between /a/ and /u/ and as [w] or [f] when in word-final position.

Vowels

Allophones of // are [] in stressed syllables and as  when in unstressed position and at end of the word.

Phonological process
 Apocope, i.e., dropping of all of the unstressed vowels at word end, except /a/, which is usually centralized to [ɐ].
 Syncope i.e., weakening or dropping of unstressed pro-tonic and post-tonic vowels: /me'luŋ/ > /mə'luŋ/ > /m'luŋ/, same happens in French, and other Gallo-Romance languages. In some cases, prothesis of [ə] or [ɐ] is also present to make some consonant clusters easier to pronounce (ex. novod, "nephew" , [nʊˈvud] > [nvud] > [ɐnˈvud], this feature is also present in Emilian.
 Nasalization of vowels in front of /n/, as in Western Romance, and then shift of nasalization from the vowel to /n/ with development of the /ŋn/ cluster, and subsequent dropping of [n] (/'buna/> /'bũna/> /'buŋna/ > /'buŋa/).
 Development of vowels /ø/ and /y/ from [ɔ] and [uː] of Latin, respectively.
 Consonantal degemination: SERRARE > saré.
 Latin groups of occlusives [kt] and [gd] become [jd]-, as in Gallo-Romance: NOCTEM > neuit [nøi̯d]; LACTEM > làit [lɑi̯d]. Some dialects have reached the more advanced stage, with palatalization of [i̯d] to [d͡ʒ] (for example Vercelli dialect [nød͡ʒ] and [lad͡ʒ]), as happens in Spanish, Occitan, and Brazilian Portuguese.
 Palatization of [kl] and [gl] : Latin CLARUS > ciàr [tʃɑi̯r], "light", GLANDIA > gianda [ˈdʒɑŋdɐ] "nut".
 The Latin unvoiced occlusive /p/, /t/, /k/, are voiced (becoming /b/, /d/, /g/), and then lenited and usually drop: FORMICAM > formìa; APRILEM > avril, CATHÉDRA > careja.
 Latin /k/-/g/ before front vowels, became post-alveolar affricates /t͡ʃ/ and /d͡ʒ/, then /t͡s/ and /d͡z/ due to typical Western Romance assibilation, later /t͡s/ and /d͡z/ became fricatives: /s/ and /z/: CINERE > sënner; CENTUM > sent; GINGIVA > zanziva.

Alphabet
Piedmontese is written with a modified Latin alphabet. The letters, along with their IPA equivalent, are shown in the table below.

Certain digraphs are used to regularly represent specific sounds as shown below.

All other combinations of letters are pronounced as written. Grave accent marks stress (except for o which is marked by an acute to distinguish it from ò) and breaks diphthongs, so ua and uà are , but ùa is pronounced separately, .

Numbers

Characteristics
Some of the characteristics of the Piedmontese language are:

 The presence of clitic so-called verbal pronouns for subjects, which give a Piedmontese verbal complex the following form: (subject) + verbal pronoun + verb, as in (mi) i von 'I go'. Verbal pronouns are absent only in the imperative form.
 The bound form of verbal pronouns, which can be connected to dative and locative particles (a-i é 'there is', i-j diso 'I say to him').
 The interrogative form, which adds an enclitic interrogative particle at the end of the verbal form (Veus-to…? 'Do you want to...?'])
 The absence of ordinal numerals higher than 'sixth', so that 'seventh' is col che a fà set 'the one which makes seven'.
 The existence of three affirmative interjections (that is, three ways to say yes): si, sè (from Latin sic est, as in Italian);  é (from Latin est, as in Portuguese); òj (from Latin hoc est, as in Occitan, or maybe hoc illud, as in Franco-Provençal, French and Old Catalan and Occitan).
 The absence of the voiceless postalveolar fricative  (like the sh in English sheep), for which an alveolar S sound (as in English sun) is usually substituted.
 The existence of an S-C combination pronounced [stʃ].
 The existence of a velar nasal [ŋ] (like the ng in English going), which usually precedes a vowel, as in lun-a 'moon'.
 The existence of the third Piedmontese vowel Ë, which is very short (close to the vowel in English sir).
 The absence of the phonological contrast that exists in Italian between short (single) and long (double) consonants, for example, Italian fata 'fairy' and fatta 'done (F)'.
 The existence of a prosthetic Ë sound when consonantal clusters arise that are not permitted by the phonological system. So 'seven stars' is pronounced set ëstèile (cf. stèile 'stars').

Piedmontese has a number of varieties that may vary from its basic koiné to quite a large extent. Variation includes not only departures from the literary grammar, but also a wide variety in dictionary entries, as different regions maintain words of Frankish or Lombard origin, as well as differences in native Romance terminology. Words imported from various languages are also present, while more recent imports tend to come from France and from Italian.

A variety of Piedmontese was Judeo-Piedmontese, a dialect spoken by the Piedmontese Jews until the Second World War.

Lexical comparison

Lexical comparison with other Romance languages and English:

References

Further reading

External links

Cultural Association "Nòste Rèis": features online Piedmontese courses for Italian, French, English, and Spanish speakers with drills and tests
Piemunteis.it - Online resources about piedmontese language: poems, studies, audio, free books
Piemontese basic lexicon (several dialects) at the Global Lexicostatistical Database
Omniglot's entry on Piedmontese

Gallo-Italic languages
Languages of Piedmont

Piedmontese language


දිවී උරුමවාද යනු මිනිසා ජානමය සහ සංස්කෘතිකමය යන අංශ දෙකෙන්ම පරිණාමයට ලක්වූ බවට ඉදිරිපත් කරන ලද මතවාදයකි.මෙම ද්වි උරුම වාදය පිළිබඳ මතය ගෙන එන ලද්දේ 1970 දශකයේ අග භාගයත් 80 දශකයේ මුල් භාගයත් අතර කාලවකවානුව තුළදීයි. මෙය, ජානමය දියුණුව මත මිනිසාගේ දියුණුව සිදුවූබවට හා සමාජයීය දියුණුව නිසා මානව දියුණුව ඇතිවූ බවට ඉදිරිපත් කෙරෙන මතවාදයන්ට අතරමැදි මතයකි. ද්වි උරුම වාදයේදී සංස්කෘතිය සැලකෙන්නේ කලක් තිස්සේ සමාජය විසින් මිනිස් මොළයට කාවද්දන ලද තොරතුරු සමුදායක් ලෙසය. සංස්කෘතික දියුණුව කෙරෙහි ජානමය දියුණුව කොතෙක් බලපා ඇතිද යන්න කෙරෙහි මෙහිදී මූලික වශයෙන් අවධානය යොමුවේ. ඩාවින් වාදය විසින් ජානමය දියුණුව බොහෝ ලෙස විස්තර කර ඇති නිසා සංස්කෘතිකමය අංග කොයි ලෙසකින් මේ කෙරෙහි සම්බන්ධ වේ දැයි මෙහිදී සොයා බැලේ.

දිවී උරුමවාද සිද්ධාන්තය

ද්වි උරුම වාදය විසින් පෙන්වා දෙන පරිදි මානවයාගේ ජානවල සහ සංස්කෘතිකමය වශයෙන් ඇතිවූ දියුණුව "හෝමෝසේපියන්" නම් නූතන මානවයාගේ දියුණුවට හේතු වී ඇත. ජානමය වෙනස්වීම් නිසා මානවයාගේ හැසිරීම් රටා වෙනස්වීමෙන් සංස්කෘතියද  වෙනස්වූ බව පෙනී යයි. මේ අනුව පෙනී යන කරුණු 3 කි. එනම්,

සංස්කෘතිකමය වෙනස්වීම් නිසා සමාජයීය සහ භෞතික වෙනස්කම් ඇතිවේ. උදාහරණයක් ලෙස, කෘෂිකාර්මික ජීවන රටාවට මිනිසා හැඩගැසුණු පසුව, ජානමය වෙනස්වීම් මගින් මිනිස් සිරුරට පිෂ්ඨය සහ ලැක්ටොස් අවශෝෂණය කිරීමේ හැකියාව ලැබිණි.

සමහර අවස්ථාවලදී, සංස්කෘතිකමය වෙනස්වීම් නිසා ජානමය වශයෙන් මිනිසාට අවාසිදායක දේ ද සිදුවේ. උදාහරණයක් ලෙස, කාර්මිකව දියුණු සමහර පෙදෙස්වල ජනගහණ වර්ධනය හීන වීම දැක්විය හැකිය.

සටහන්

{|

|Dual_inheritance_theory

|-

ද්වි උරුම වාදය


A Ligue A Masculina de 2022–23 foi a 83.ª edição da primeira divisão do campeonato francês de voleibol, competição esta organizada pela Ligue Nationale de Volley (LNV) sob a égide da Federação Francesa de Voleibol (). Sua fase classificatória iniciou-se no dia 30 de setembro de 2022, e estendeu-se até o dia 25 de março de 2023.

Com o rebaixamento do AS Cannes na temporada anterior, o Saint-Nazaire VBA – campeão da Ligue B de 2021–22 – juntou-se à primeira divisão e compôs as 14 equipes participantes desta edição.

Após perder a primeira partida das finais jogando fora de casa, o Tours Volley-Ball conseguiu uma vitória por 3–0 jogando em casa e, no golden set, superou o Chaumont Volley-Ball 52 por 15–10, conquistando assim seu nono título nacional.

Equipes participantes
A seguir a lista das equipes que se qualificaram para competir a Ligue A de 2022–23.

Regulamento
Fase classificatória
Cada equipe enfrentou duas vezes, em jogos em casa e fora, as outras treze equipes durante a temporada regular. Ao final, os oito melhores se classificaram para os playoffs, enquanto que a última equipe foi rebaixada para a Ligue B da temporada 2022–23.

Fase final
Na fase final, as oitos melhores equipes se enfrentaram nas oitavas de final, disputada em melhor de cinco jogos, com o clássico sistema de correspondência (1º x 8º, 2º x 7º, 3º x 6º e 4º x 5º). As semifinais foram jogadas em melhor de três jogos. A final foi disputada em duas partidas. Em caso de empate, um golden set de 15 pontos seria realizado. O campeão e a equipe líder no final da temporada regular se classificaram para a Liga dos Campeões de 2023–24. O vencedor da Copa da França de 2022–23 e o vice-campeão dos playoffs participarão da Taça CEV de 2023–24. Se o campeão francês também fosse o 1º na temporada regular, o clube finalista do playoff iria para a Liga dos Campeões, e o 2º da temporada regular na Taça CEV. Em caso de acumulação de títulos, a atribuição das taças europeias seria feita pela ordem de classificação da fase regular. Os clubes que perderam nas quartas de final dos playoffs e os classificados em 9º e 10º na temporada regular competiram nos playoffs por uma vaga na Taça Challenge de 2023–24.

Critérios de classificação no grupo
 Pontos
 Número de vitórias;
 Razão de sets;
 Razão de pontos;

 Placar de 3–0 ou 3–1: 3 pontos para o vencedor, nenhum para o perdedor;
 Placar de 3–2: 2 pontos para o vencedor, 1 para o perdedor.

Fase classificatória

Classificação

|}

Resultados

Playoffs
 Todas as partidas seguem o horário local.
 Quartas de final

|-
!colspan=12|1º x 8º
|-

|-
!colspan=12|2º x 7º
|-

|-
!colspan=12|3º x 6º
|-

|-
!colspan=12|4º x 5º
|-

|}

 Semifinais

|-
!colspan=12|1º x 5º
|-

|-
!colspan=12|2º x 3º
|-

|}

 Final

|- align=center
|colspan=2|Golden set || align=right|Tours Volley-Ball || 15–10 || align=left|Chaumont Volley-Ball 52
|}

Playoffs do 5.º lugar

Rodada preliminar

 Classificação

|}

 Resultados
1ª rodada

|}

2ª rodada

|}

3ª rodada

|}

4ª rodada

|}

5ª rodada

|}

 Final four

 Semifinais

|}

 Final

|}

Classificação final

Premiação

Ligações externas

Campeonato Francês de Voleibol Masculino
2022 no voleibol
2023 no voleibol
Desporto na França em 2022
Desporto na França em 2023

Ligue A Masculina de 2022–23


Helen Walsh peut désigner :
 Helen Walsh (1908-1931), danseuse de revue américaine ;
 Helen Walsh (1977-), romancière anglaise.

Helen Walsh (homonymie)


10153 Goldman este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
10153 Goldman este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Sudbury de Dennis di Cicco. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,31 ua, o excentricitate de 0,20 și o înclinație de 9,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 10001-11000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1994
Centura de asteroizi

10153 Goldman


es una canción del año 1992 de la banda japonesa The Boom perteneciente al álbum Shishunki (Adolescencia) editado por Sony Music Japón. Fue escrita por el cantante y líder de la banda Kazufumi Miyazawa basada en sus impresiones luego de visitar Okinawa para una sesión de fotos. Es la canción mejor vendida de la banda, muy conocida en Japón y en Argentina gracias a la versión de Alfredo Casero, siendo además una de las canciones relacionadas con Okinawa más ampliamente conocidas, y esto a pesar de que todos los miembros de la banda son de la Prefectura de Yamanashi. La canción hace uso de una mezcla entre pop moderno estilizado con algo de rock como así también de min'yō, la canción incorpora también instrumentos musicales y vocabulario típico de Okinawa. Además el título Shima Uta es un término utilizado originalmente para la música tradicional de la Isla Amami, y también es corrientemente utilizado para la música tradicional de todas las islas Ryukyu.

Versiones
La canción ha sido versionada por numerosos artistas incluyendo a Gackt, Rimi Natsukawa, Tokiko Kato, Alfredo Casero, Plastiko, Diana King,  Andrew W.K. y Willy Sabor.

Gackt
La versión de Gackt presenta tambores taiko, cantantes y bailarines tradicionales, y a China Sadao como ejecutante de sanshin y cantante min'yō. Gackt es un cantante min'yō consumado y la canta en el estilo tradicional shima uta, al igual que lo hizo Miyazawa en la versión de estudio de la canción.

Alfredo Casero
La versión del año 2001 de Casero ganó tres Premios Gardel. En 2002 la versión de Casero fue votada para ser la canción de la Selección Argentina de Fútbol en la Copa Mundial Corea-Japón 2002. Un grupo de simpatizantes del fútbol japonés, Ultras Nippon, utilizaron además a Shima Uta como su canción distintiva. "Shima Uta" fue la primera canción totalmente cantada en japonés en convertirse en hit en la Argentina. Se mantuvo en el tope de las listas durante seis meses. Miyazawa y Casero la cantaron en concierto cuando Miyazawa hizo una gira por Brasil y Argentina.

En el año 2002 Alfredo Casero interpretó Shima Uta junto a Miyazawa en el Estadio Nagai, ante más de 40.000 espectadores, en la previa del partido entre Japón y Túnez el 14 de junio de 2002, en el marco de la Copa Mundial de Fútbol de 2002.

Andrew W.K.
El músico estadounidense Andrew W.K. grabó su propia versión de la canción para su álbum The Japan Covers.  Para esta versión utilizó la misma traducción que Izzy Cooper utilizó en la suya, añadiendo una línea de dedicatoria al final.  La versión hace uso de sintetizadores.

Origen
En una entrevista para fRoots en el año 2003, Miyazawa explicó que había tenido la idea para la canción después de hablar con los sobrevivientes de la invasión estadounidense a Okinawa durante la Segunda Guerra Mundial.

En otra entrevista, Miyazawa contó que la mayoría de las bajas en Okinawa no fueron causadas por las tropas estadounidenses, sino por las directivas japonesas a cometer suicidio antes que rendirse.

A pesar de que la canción no especifica quienes son las personas que se separan, Miyazawa comentó en la entrevista del año 2002: "Es acerca de la separación de un hombre y una mujer, una separación sobre la que no tuvieron ningún control, y que ninguno quería."

Influencias de Okinawa
Miyazawa escuchó por primeras vez la música influenciada por Okinawa de la mano de Haruomi Hosono en los años 1970. Más tarde habría pedido a sus amigos que le trajeran cintas de la isla, ya que la música de Okinawa todavía no se encontraba disponible en Japón. Miyazawa dijo en la entrevista del año 2003:

Cuando canta Shima Uta en concierto Miyazawa toca el sanshin, el precursor originario de Okinawa del shamisen.

Discografía

 1992 - Shima Uta (Versión Uchināguchi), 9º single
 1993 - Shima Uta (Versión original), 11º single
 2002 - Shima Uta Shima Uta, 26º single

Bibliografía

Referencias

Enlaces externos
 Letra original de la canción y su traducción al castellano
 Video de la versión original de Shima Uta por The Boom

 Video de la versión de Gackt de Shima Uta
 Shima Uta versión de Natsukawa Rimi
 Video de la versión de Alfredo Casero de Shima Uta presentando a Claudia Oshiro
 Video aficionado presentación de Kazufumi Miyazawa con The Boom, Alfredo Casero y Claudia Oshiro en el Jardín Japonés de Buenos Aires en el año 2004.
 Shima Uta en el estadio de Yoyogi 2002

Canciones de 1992
Canciones en japonés

Shima Uta


Yayıklı, Diyarbakır ilinin Çermik ilçesine bağlı bir mahalledir.

Diyarbakır il merkezine 109, Çermik ilçesine 16 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 YerelNET

Çermik'in mahalleleri

Yayıklı, Çermik


Kontinent war eine kurzlebige luxemburgische Band.

Werdegang
Sie begleitete die Sängerin Marion Welter bei ihrem Auftritt beim Eurovision Song Contest 1992 in Malmö. Mit dem luxemburgischsprachigen Schlager Sou fräi (dt.: So frei) konnte sie nur den drittletzten Platz erreichen.

Die Bandmitglieder waren Ab van Goor (Schlagzeug), Rom Heck (E-Bass), Patrick Hartert (Keyboard), Gordon Smith (Gitarre) und Ander Hirtt (Gesang)

Einzelnachweise

Interpret eines luxemburgischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Luxemburgische Band
Schlagerband

Kontinent (Band)


Zostera caespitosa, vrsta voge ili sviline, vodena je biljna vrsta iz porodice vogovki raširena uz obale sjeveroistočne Azije, od Kurila preko Japana do Japan i sjeveroistočne Kine.

Opisao ju je Miki 1932.

Izvori

Vogovke

Zostera caespitosa


RK Vardar () er et makedonsk herrehåndboldhold fra Skopje. Holdet er en af det bedste hold i Europa og spiller i Makedoniens herrehåndbold førsteliga pr. 2017 og i herrernes EHF Champions League.

Holdet har vundet EHF Champions League to gange i henholdsvis 2017 og 2019.

Spillertruppen
Spillerprofiler i sæsonen 2018-19

Målvogtere
 22  Khalifa Ghedbane
 96  Dejan Milosavljev
 98  Marko Kizić
RW
 9  Martin Popovski
 27  Ivan Čupić
 33  Daniil Shishkarev
LW
 7  Vlado Nedanovski
 31  Timur Dibirov
Stregspillere
 5  Stojanče Stoilov
 13  Rogério Moraes Ferreira
 21  Gleb Kalarash

LB
 15  Christian Dissinger
 32  Sergej Gorbok
 97  Marko Miševski
CB
 18  Igor Karačić
 20  Staš Skube
 37  Janja Vojvodić
RB
 10  Dainis Krištopāns
 50  Dmitrij Kiselev

Transfers i sæsonens 2019-20

Tilgang

Afgang
  Luka Cindrić (til  Vive Targi Kielce)

Medarbejdere

Tidligere spillere

  Pepi Manaskov
  Stevče Aluševski
  Petar Misovski
  Branislav Angelovski
  Kiril Kolev
  Vančo Dimovski
  Lazo Majnov
  Naumče Mojsovski
  Zlatko Mojsovski
  Goran Kuzmanoski
  Borko Ristovski

  Mitko Stoilov
  Zlatko Daskalovski
  Nemanja Pribak
  Filip Lazarov
  Velko Markoski
  Vlatko Jovčevski
  Milorad Kukoski
  Gradimir Čanevski
  Dejan Manaskov
  Petar Angelov
  Goce Ojleski

  Vladimir Petrić
  Ratko Nikolić
  Tihomir Doder
  Alem Toskić
  Dobrivoje Marković
  Rajko Prodanović
  Stefan Terzić
  Alexey Rastvortsev
  Mikhail Chipurin
  Sergei Gorbok
  Alexander Dereven

  Blaženko Lacković
  Luka Raković
  Miladin Kozlina
  Matjaž Brumen
  Mladen Rakčević
  Stevan Vujović
  Iñaki Malumbres Aldave
  Alex Dujshebaev
  Jan Sobol
  Revaz Chanturia

Tidligere trænere
  Ljubomir Savevski
  Andon Boškovski
  Zoran Kastratović
  Veselin Vujović
  Goran Simić
  Josif Petković
  Dragan Đukić
  Raúl Gonzalez
  David Davis
  Roberto García Parrondo (2018-)

Referencer

Eksterne henvisninger

 RFM Profiler
 EHF Profiler

Håndboldklubber fra Nordmakedonien

RK Vardar


Elisa Oyj () er en finsk telekommunikationskoncern. Virksomheden er etableret i 1882 som et koorporativ, i dag hvor koncernen er et børsnoteret selskab, er omsætningen på 1,57 mia. Euro (2015) og der er 4.146 ansatte. Mobiltelefoni-divisionen i selskabet var tidligere kendt som Radiolinja.

I dag har Elisa 2.3 mio. privatkunder, erhvervskunder og kunder i det offentlige. Der drives forretning indenfor fastnettelefoni, mobiltelefoni og internet.

Historie
Elisa blev oprindeligt etableret som et telefonikorporativ under navnet  . HPY begyndte at servicere kunder 6. juni 1882, hvor 56 telefonnumre blev forbundet. i 1884 nåede det årlige antal telefonopkald en million.

HPY begyndte at udvide forretningen i 1930'erne ved at sammenlægge med mindre korporativer og i 1958 nåede virksomheden sit nuværende geografiske dækningsområde. I 1995 blev selskabets juridiske struktur ændret og i år 2000 var selskabet ikke længere et korporativ.

Elisa lancerede sit første kommercielle GSM-netværk i 1991 og verdens første kommercielle UMTS900-netværk lancerede de 8. november 2007.

Referencer

Etableret i 1882
Virksomheder i Helsinki
Telekommunikationsvirksomheder fra Finland

Elisa Oyj


La Asociación Internacional de Maratones y Carreras de Distancia, también conocida por sus siglas en inglés AIMS (Association of International Marathons and Distance Races), es una asociación de carreras de larga distancia. Fue fundada originalmente en 1982 durante un encuentro en Londres de directores de carrera de maratones, pero su ámbito se amplió en 1986 para incluir todas las carreras sobre tierra. En junio de 2009 más de 270 organizaciones de carreras pertenecían a la asociación.

Objetivos
Según la propia asociación, sus objetivos son los siguientes:
 fomentar y promover las carreras de distancia larga en el mundo;
 trabajar junto a la Asociación Internacional de Federaciones de Atletismo en todos los asuntos relacionados con las carreras de cross internacionales
 intercambiar información, conocimiento y experiencia entre los miembros de la asociación.

Medidas de las carreras y récords del mundo
AIMS trabaja junto con la WORLD ATHLETIC para asegurar que los registros que se realizan son correctos. Todas las carreras de la AIMS deben ser cronometradas por un representante de la AIMS/WA. Además, para que se reconozca un récord del mundo por parte de la IAAF, han de cumplirse una serie de requisitos, algunos de los cuales son:
 la salida no puede estar a más de un metro sobre el nivel de la llegada por kilómetro de longitud
 la distancia entre salida y llegada no puede ser más del 50% de la longitud de la carrera

La segunda condición busca asegurar que una carrera no se diseñe para verse favorecida por el viento de forma considerable, pero no se aplica al registro de tiempos para la clasificación a los juegos olímpicos.

Todas las carreras que han obtenido la IAAF Road Race Label Events han sido sujetas a los estándares de medición de la AIMS/IAAF.

Referencias

Enlaces externos
 Página web oficial

Organizaciones fundadas en 1982
Organizaciones de atletismo
Maratones