Parthenon League je bilo nogometno takmičenje koje je okupljalo timove sa grofovije Greater London i okolnih područja.

Historija
Liga je osnovana 1951. godine. U prvoj sezoni se takmičilo 11 klubova. 1964. godine je proširena na 16 klubova. 1960. godine je uvedena i druga divizija. Liga je ugašena 1966. godine. Sa tri osvojene titule Wapping Sports je bio najuspješniji tim.

Prvaci

Member clubs

Addlestone & Weybridge Town
Arlesey Town
Atlas Sports
Baldock Town
Barnes
Basildon Town
Battersea United
Bees Club
Boreham Wood
British European Airways
Byron Wanderers
Camberley Wanderers
Canvey Island
Chalfont National

Chalfont St Peter
Chingford
Collier Row
Crown & Manor
Ditton Old Boys
Edmonton BOC
Egham Town
Epping Town
Finsbury
Fisher Athletic
Harefield United
Harold Hill
Hatfield Town
Kings Langley

Kingsbury Town
Kodak
London Transport
Northolt Saints
Orpington Athletic
Paddington Town
Post Office Engineers
Rainham Town
Rayners Lane
Rickmansworth Town
Rootes Athletic
Ruislip Town
Saffron Walden Town
Shefford Town & Campton

South Vale Glacier
Southall Athletic
Southall Corinthians
Spelthorne
Staines Town
Surbiton Byron
Surbiton Town
Tudor Park
Twickenham
Wandsworth
Wapping Sports
Westfield
Willesden
Wingate

Reference

Vanjski linkovi
 Parthenon League na revolvy.com

Nogometna takmičenja u Engleskoj

Parthenon League


Izrada violina u Cremoni () je vještina i znanje sa dugom tradicijom. Italijanski grad Cremona smješten je u Lombardiji i glavni je grad istoimene provincije, poznat po bogatstvu, neovisnosti i raskošnoj arhitekturi i dugoj tradiciji izrade violina. Dio tradicije je i izrada gudačkih instrunmenata poput viole, violončela i kontrabasa. Proizvođači violina pohađaju specijaliziranu školu, zasnovanu na bliskom odnosu nastavnik-učenik, prije nego što postanu naučeni u lokalnoj radionici, gdje nastavljaju da savladavaju i usavršavaju svoje tehnike.

Istorija
Tačno porijeklo izrade violina nikad nije utvrđeno, no uvriježeno je mišljenje da je upravo Cremona mjesto rođenja one prve. Iako postoji nekoliko italijanskih gradova koji njeguju tradiciju izrade ovih žičanih instrumenata, violine iz Cremone oduvijek su se smatrale majstorskima i imale veliki utjecaj na okolne izrađivače.

Gudački instrumenti mogu se proizvesti različitim metodama, ali se oni koji su razvijeni u Cremoni smatraju najboljim na svijetu. Umjeće izrade violina nastalo je u 16. vijeku upravo u Cremoni s Andreom Amatijem (1505 - 1577). Njegovi instrumenti karakteristični su po visokim lučni vrhovima i nešto većim volumenom, a zbog delikatnog su zvuka bili korak ispred konkurencije. Tradiciju su nastavili članovi njegove porodice, sinovi Antonio i Girolamo, te unuk Nicolò.

Tokom 17. vijeka slavan je postao Andrea Guarneri, a najslavniji od svih postao je Antonio Stradivari koji se rodio u 18. vijeku. Ovaj italijanski majstor proizveo je više od 1100 violina, viola, gitara i čela. Danas postoji oko 600 Stradivarijevih instrumenata. Violine iz radionice Stradivari imale su jake, ali čiste tonove idealne za intimnu atmosferu muzičkih salona, kao i velikih auditorija u kojima su se izvodila muzička djela skladbe. Prava tajna kvalitete njegovih instrumenata nije razotkrivena. Ne zna se koje je drvo umjetnik koristio za izgradnju, a virtuoz Nicola Paganini jednom je izjavio kako je Stradivari koristio "samo grane stabala na kojima pjevaju slavuji"

Izrada
Cremonski majstor uspije proizvesti samo tri do šest gudačkih instrumenta godišnje, jer se na centralni drveni kalup mora ručno ugraditi više od 70 drvenih dijelova, prema različitim akustičnim pravilima za svaki pojedinačno. Svaki se dio izrađuje od posebnog, pažljivo odabranog i odležanog drva i ne koriste se nikakvi industrijski materijali ili poluproizvodi, pa ni boje i lakovi. Tako nastaju unikatni instrumenti i ne postoje dvije iste violine. Zanatsko umijeće zahtijeva visok nivo kreativnosti: zanatlija mora prilagoditi opšta pravila i lično znanje svakom instrumentu.

Izrada gudačkih instrumenta tokom vijekova duboko je obilježila profil grada i postala dio njegova identiteta, tako da je violina danas simbol uz koji se vezuje ime Cremone. Zbog tog je grad Cremona u martu 2011. podnio zahtjev da se ta tradicija uvrsti na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi. Tradiciju izrade violina u samom gradu promoviraju dva udruženja graditelja violina, Consorzio Liutai Antonio Stradivari i Associazione Liutaria Italiana. Izrada violina je zaštitni znak Cremone, oko tog se u tom gradu vrti gotovo sve, od ekonomije, kulture do turizma.

Tradicionalno pravljenje violina promoviraju dva udruženja proizvođača violina, Consorzio Liutai Antonio Stradivari i Associazione Liutaria Italiana, i smatra se ključnom za identitet Cremone, njenih građana, te igra temeljnu ulogu u njenom društvenom i kulturnom razvoju. prakse, rituali i događaji.

Nematerijalna kulturna baština
Izrada violina u Cremoni nalazi se na UNESCO-voj Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog nasleđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog nasleđa u Italiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano 2012 u Parizu.

U Cremoni je znanje ručne izrade gudačkih instrumenta preneseno iz 16. vijeka direktnim odnosom učitelj-učenik, vrlo često od oca na sina, a usavršavano je praksom. Taj zanat pored tehničke vještine zahtijeva i visoku dozu kreativnosti, jer dobar majstor mora znati prilagoditi generalna pravila i vlastito znanje na svaki instrument. Cremonski graditelji violina svojevremeno su svoje male tajne ljubomorno čuvali i odavali jedino vlastitoj djeci. Danas znaju da im jedino dijeljenje znanja može pomoći da njihova djelatnost prosperira i u budućnosti.

Reference

Nematerijalna kulturna baština u Italiji

Izrada violina u Cremoni


An Jupiaba scologaster in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Weitzman ngan Richard P. Vari hadton 1986. An Jupiaba scologaster in nahilalakip ha genus nga Jupiaba, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Jupiaba

Jupiaba scologaster


Univerzitet za poslovni inženjering i menadžment (Univerzitet PIM) je visokoškolska ustanova u okviru koje su u junu 2003. godine osnovane prve obrazovne institucije. Sjedište univerziteta je u Banjoj Luci, a odjeljenja postoje u Trebinju, Brčko Distriktu, Užicu i Istočnom Sarajevu.

Prvi studijski programi pri osnivanju bili su iz oblasti menadžmenta i poslovne ekonomije. Univerzitet danas ima 7 fakulteta sa ukupno 13 studijskih programa.

Ekonomski fakultet organizira nastavni proces četiri studijska programa:

 Menadžment
 Financije i bankarstvo
 Marketing
 Ekonomska diplomatija

Tehnički fakultet organizira nastavu na studijskim programima:

 Grafički inženjering i dizajn
 Industrijski inženjering i upravljanje - Energetska efikasnost i zelena energija

Filozofski fakultet organizira nastavu na studijskim programima:

 Psihologija
 Andragogija

Pravni fakultet organizira studijski program:

 Pravo

Fakultet računarskih nauka organizira studijski program:

 Računarske nauke
Category:Univerziteti u Bosni i Hercegovini


Ang Isla San Julián ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Isla San Julián (pulo sa Arhentina), Provincia de Entre Ríos,

Kapupud-ang Falkland

 First Island (pulo sa Kapupud-ang Falkland),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Kapupud-ang Falkland

Isla San Julián


Ang Kōh-e Parandāz ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Parandāz (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Takhār),
 Kōh-e Parandāz (bukid sa Apganistan, Bādghīs),
 Kōh-e Parandāz (bukid sa Apganistan, Herāt),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kōh-e Parandāz


Christina Johnston (nascida em 1 de dezembro de 1989) é uma soprano coloratura  inglesa. Nascida em Framlingham, Suffolk e educada em Framlingham Faculdade, ela cantou papéis principais em várias produções, nomeadamente, a Ópera Estatal de Praga, incluindo A Rainha da Noite A Flauta Mágica de Mozart. Ela cantou várias vezes para vários Chefes de Estado, incluindo Miloš Zeman, Presidente da República checa, e Xi Jinping, o Presidente da República popular da China

Ligações externas

Nascidos em 1987
Cantores de ópera do Reino Unido
Pessoas vivas

Christina Johnston


Kaliwatan sa isda ang Prionotus birostratus. Una ning gihulagway ni Richardson ni adtong 1844. Ang Prionotus birostratus sakop sa kahenera nga Prionotus, ug kabanay nga Triglidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
sidlakang Kadagatang Pasipiko
 Ecuador

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Prionotus
Isdangtunay sa Igwador

Prionotus birostratus


Kaliwatan sa isda ang Aseraggodes borehami. Una ning gihulagway ni Randall ni adtong 1996. Ang Aseraggodes borehami sakop sa kahenera nga Aseraggodes, ug kabanay nga Soleidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hawaii

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Hawaii
Aseraggodes

Aseraggodes borehami


Kaliwatan sa karpa ang Alburnus macedonicus. Una ning gihulagway ni Stanko Karaman ni adtong 1928. Ang Alburnus macedonicus sakop sa kahenera nga Alburnus, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kritikal nga nagtikapuo.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Uropa
Alburnus

Alburnus macedonicus


Kaliwatan sa uk-ok ang Heterotermes pamatatensis. Una ning gihulagway ni Nils Victor Alarik Kemner ni adtong 1934. Ang Heterotermes pamatatensis sakop sa kahenera nga Heterotermes, ug kabanay nga Rhinotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Heterotermes

Heterotermes pamatatensis


Norman Levinson (ur. 1912, zm. 1975) – amerykański matematyk, profesor Massachusetts Institute of Technology. Współtwórca (wspólnie z Jamesem Durbinem) algorytmu Durbina-Levinsona.

Bibliografia
 Norman Levinson

Absolwenci Massachusetts Institute of Technology
Amerykańscy matematycy XX wieku
Urodzeni w 1912
Wykładowcy Massachusetts Institute of Technology
Zmarli w 1975

Norman Levinson


Ruschia deminuta is 'n vetplant uit die vygiefamilie wat endemies aan Namibië is.

Bron
 Plants of the World Online

Ruschia
Flora van Namibië
Endemiese plante van Namibië

Ruschia deminuta


An Pseudotolithus typus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1863. An Pseudotolithus typus in nahilalakip ha genus nga Pseudotolithus, ngan familia nga Sciaenidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pseudotolithus

Pseudotolithus typus


An Glenea arithmetica in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Thomson hadton 1857. An Glenea arithmetica in nahilalakip ha genus nga Glenea, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Sri Lanka. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Glenea

Glenea arithmetica


A prova dos 500 m feminino da patinação de velocidade em pista curta nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2018 ocorreu Arena de Gelo Gangneung, localizada na subsede de Gangneung em 13 de fevereiro de 2018.

Medalhistas

Recordes
Antes desta competição, os recordes mundiais e olímpicos da prova eram os seguintes:

Os seguintes recordes mundiais e/ou olímpicos foram estabelecidos durante esta competição:

Resultados

Eliminatórias
 Q — classificada para as quartas de final
 ADV — classificada após decisão dos juízes
 PEN — pênalti
 YC — cartão amarelo

Quartas de final
 Q – classificada para as semifinais
 ADV – classificada após decisão dos juízes
 PEN – pênalti
 YC – cartão amarelo

{| class="wikitable sortable" style="text-align:center"
! Pos. !! Bateria !! Atleta !! Tempo !!  Notas
|- bgcolor=ccffcc
| 1 || 1 || align=left |  || 43.128 || Q
|- bgcolor=ccffcc
| 2 || 1 || align=left |  || 43.197 || Q
|-
| 3 || 1 || align=left |  || 43.384 ||
|-
|  || 1 || align=left |  ||  || PEN
|- bgcolor=ccffcc
| 1 || 2 || align=left |  || 42.703 || Q,
|- bgcolor=ccffcc
| 2 || 2 || align=left |  || 42.789 || Q
|-
| 3 || 2 || align=left |  || 43.053 ||
|-
| 4 || 2 || align=left |  || 44.325 ||
|- bgcolor=ccffcc
| 1 || 3 || align=left |  || 43.466 || Q
|- bgcolor=ccffcc
| 2 || 3 || align=left |  || 43.485 || Q
|-
| 3 || 3 || align=left |  || 43.627 ||
|-
| 4 || 3 || align=left |  || 44.772 ||
|- bgcolor=ccffcc
| 1 || 4 || align=left |  || 42.954 || Q
|- bgcolor=ccffcc
| 2 || 4 || align=left |  || 42.996 || Q
|-
| 3 || 4 || align=left |  || 43.023 ||
|-
| 4 || 4 || align=left |  || 43.043 ||
|}

Semifinais
 QA – classificada para a Final A
 QB – classificada para a Final B
 ADV – classificada após decisão dos juízes
 PEN – pênalti
 YC''' – cartão amarelo

Final
A Final B não foi realizada, uma vez que Sofia Prosvirnova foi a única atleta classificada.

500m feminino

Patinação de velocidade em pista curta nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2018 - 500 m feminino


Kaliwatan sa murag-anay ang Ophiotermes gracilis. Una ning gihulagway ni Weidner ni adtong 1974. Ang Ophiotermes gracilis sakop sa kahenera nga Ophiotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Ophiotermes

Ophiotermes gracilis


Le Ferrovie dello Stato cecoslovacche (acronimo ČSD, in lingua ceca: Československé státní dráhy, ) erano un'azienda ferroviaria di proprietà dello Stato cecoslovacco. Nel 1992 vennero divise in Ferrovie ceche (České dráhy) e Ferrovie della Repubblica Slovacca (Železnice Slovenskej republiky) in seguito alla divisione in due dello stato.

Storia

La società fu creata nel 1918, dopo la fine della prima guerra mondiale e dopo il collasso dell'Impero austro-ungarico. Per effettuare il servizio vennero riciclate le vetture e le infrastrutture delle Ferrovie imperiali dello Stato austriaco.

Nel 1930 la Cecoslovacchia possedeva 13.600 km di ferrovia (la quinta rete più estesa d'Europa), di cui l'81% erano statali (ČSD); la tendenza era quella di nazionalizzare anche tutte le ferrovie private. La maggior parte delle infrastrutture era concentrata nelle regioni industriali delle Terre ceche. L'87% della rete era a singolo binario; nella società erano impiegate 135.000 persone (l'1% della popolazione).

Quando la Cecoslovacchia fu divisa nel 1939, il Protettorato di Boemia e Moravia formò la compagnia "Ferrovie boeme-morave" (in lingua ceca Českomoravská dráha, in tedesco: Böhmisch-Mährische Bahn), poste sotto il controllo della Deutsche Reichsbahn (DRB). Nello stato slovacco, fu fondata la compagnia Slovenské železnice (SŽ). Nel 1945, con la fine delle ostilità, fu riformata la ČSD.

Dopo la dissoluzione della Cecoslovacchia (alla fine del 1992) la compagnia fu divisa in due: le Ferrovie ceche (České dráhy) e le Ferrovie della Repubblica slovacca (Železnice Slovenskej republiky). Le infrastrutture immobili furono assegnate allo Stato di appartenenza, mentre il resto fu diviso in proporzione 2:1.

Elettrificazione
 L'elettrificazione delle ferrovie iniziò lentamente durante gli anni venti. A Praga i treni utilizzavano un sistema a corrente continua a 1,5 kV.
 La linea Praga-Čop funzionava con corrente continua a 3 kV, costruita dopo il 1945.
 A nord di questa linea i treni utilizzavano corrente continua a 3 kV, mentre a sud usavano la corrente alternata a 25 kV a 50 Hz. Questi due sistemi convivono ancora oggi.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Trasporti in Cecoslovacchia
Società ferroviarie
Ferrovie in Repubblica Ceca
Ferrovie in Slovacchia

Československé státní dráhy


Echzell è un comune tedesco di  abitanti situato nel land dell'Assia.

Storia
A Echzell in epoca romana si trovava uno dei castrum più grandi dell'intero Limes germanico-retico.  Costruito presumibilmente verso la fine del I secolo d. C. sotto Domiziano) aveva una superficie di 5,2 ettari (248 x 208 metri). Nel 110 d.C. è documentato il trasferimento di dell'unità ausiliaria Ala I Flavia Gemina.

Nel 1960 in occasione della ristrutturazione della chiesa in seguito ad un incendio, sono state ritrovate le fondamenta delle terme del castrum che erano molto più grandi della chiesa. Le tracce delle mura sono state contrassegnate nella pavimentazione della piazza della chiesa.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Comuni del circondario della Wetterau
Forti militari di unità ausiliarie dell'antica Roma

Echzell


Sermest Bulut (ur. 1 stycznia 1977) – turecki zapaśnik walczący w stylu wolnym. Uniwersytecki wicemistrz świata w 1998. Piąty w Pucharze Świata w 2006. Mistrz świata i Europy juniorów w 1997 roku.

Przypisy

Tureccy zapaśnicy
Urodzeni w 1977

Sermest Bulut


La cattedrale di San Giorgio Martire è il principale luogo di culto cattolico di Ferrara, chiesa madre dell'arcidiocesi di Ferrara-Comacchio.

Sorge al centro della città, di fronte al Palazzo Municipale, a fianco dell'antica piazza delle Erbe ed è collegata al palazzo Arcivescovile attraverso una volta coperta su via Guglielmo degli Adelardi.

È sede delle celebrazioni più importanti della diocesi come ordinazioni, pontificali e funerali solenni. In primavera avviene anche la Benedizione dei Palii, ovvero dei quattro tessuti dipinti che costituiscono il premio delle quattro gare del Palio di Ferrara.

Nella cattedrale è sepolto papa Urbano III.

Il 13 novembre 1959 papa Giovanni XXIII l'ha elevata alla dignità di basilica minore con il breve apostolico Mirabili nexu.

Dal 4 marzo 2019 l'edificio è chiuso al culto per restauri e consolidamento necessari per sanarne i cronici difetti strutturali e i danni subiti nel terremoto dell'Emilia del 2012.

Storia

La cattedrale fu costruita a partire dal XII secolo, con il contributo di Guglielmo II Adelardi, e di Federico Giocoli, che con le sue ingenti sostanze nel 1135 finanziò l'edificazione su concessione dell'antipapa Anacleto II ottenuta nel 1132, quando la città si stava allargando sulla riva sinistra del Po e di conseguenza il centro della città si spostava verso nord. La precedente cattedrale, la basilica di San Giorgio fuori le mura che sorge sulla riva destra del Po di Volano, al di fuori della cinta muraria dove vi fu il primo nucleo di Ferrara divenne chiesa parrocchiale. La nuova cattedrale fu cominciata nel 1135 e dedicata a san Giorgio, come si legge nell'iscrizione in volgare nell'atrio della chiesa. Il principe Giocoli affidò la direzione dei lavori al mastro Pietro de Ficheruolo. L'altare maggiore fu consacrato l'8 maggio del 1177, e questo conferma che 42 anni dopo la posa della prima pietra la parte orientale era quasi completa.

Lo stile romanico del progetto iniziale è testimoniato dalla parte inferiore della facciata. A differenza delle mura romaniche del duomo di Modena, a Ferrara già nella prima galleria si trovano forme gotiche. Le trifore della galleria sono coperte da archi a sesto acuto. La loggia sopra il protiro romanico della porta centrale fu costruita alla meta del XIII secolo in perfetto stile gotico. L'interno fu impreziosito dalla realizzazione delle cappelle gentilizie a cura delle più prestigiose famiglie ferraresi fra le quali gli Adelardi e i Giocoli che detenevano il beneficio e il giuspatronato della cappella di S. Pietro.

Tra il 1451 e il 1493 venne eretto il campanile su progetto di Leon Battista Alberti che non fu mai ultimato ed è rimasto privo della progettata copertura a cuspide. Nello stesso periodo fu realizzata l'abside su progetto di Biagio Rossetti. Nel 1539 vi fu presentata per la prima volta la Gaude et laetare ferrariensis civitas di Cristóbal de Morales per il cardinalato di Ippolito II d'Este.

Il 2 giugno 1712 il cardinale Taddeo Luigi Dal Verme affidò al ferrarese Francesco Mazzarelli l'incarico del consolidamento di alcune parti dell'edificio.
Nel 1717, venne nominato vescovo di Ferrara il cardinale Tommaso Ruffo, in precedenza cardinale legato della città, che affidò il proseguimento dei lavori al romano Tommaso Mattei. Il completamento dei rifacimenti si rivelò molto più impegnativo di quanto inizialmente previsto e i lavori durarono diciassette anni. Alla fine il numero delle navate fu ridotto da cinque a tre e vi furono sostanziali modifiche a tutto l'apparato decorativo degli interni che fu completato nel secolo successivo.

Durante la seconda guerra mondiale, il 28 gennaio 1944, un bombardamento sulla città colpì anche la cattedrale distruggendo gli edifici retrostanti l'abside e parte del lato meridionale in prossimità del campanile..

Nel 2006 l'esterno dell'abside è stato oggetto di un restauro. Tra il 2015 ed il 2016 la cattedrale ebbe una porta santa in occasione del Giubileo straordinario della misericordia voluto da Papa Francesco.

Descrizione

Esterno

Facciata

La facciata superiore della cattedrale di san Giorgio è in marmo bianco, a tre cuspidi, e presenta logge, arcatelle, rosoni, finestroni strombati, statue e numerosissimi bassorilievi gotici. Nella parte centrale della facciata risalta il protiro, sorretto da leoni e telamoni, sormontato da una loggia a baldacchino con la statua della Madonna con il Bambino (aggiunta tardogotica) realizzata da Michele da Firenze e, in alto, è scolpito un Giudizio Universale di influenza gotico-francese. Nel Giudizio Universale i dannati vanno verso l'Inferno, i beati verso il Paradiso. Una figura mostruosa, a destra, ingoia le anime dei dannati, mentre a sinistra Abramo accoglie nel suo grembo le anime dei giusti. Sopra nell'attica proto-rinascimentale vi è il Cristo nella mandorla con ai due lati due angeli con in mano i simboli della Passione e Maria e Giuseppe che, inginocchiati, chiedono perdono per l'umanità. Sui lati del timpano i vegliardi, testimoni di tutto ciò che avviene. Il fregio sopra gli archetti raffigura l'arcangelo Gabriele con in mano la bilancia per la pesatura delle anime (psicostasia).

In basso, proprio al di sopra del portone centrale, due opere dello scultore Nicholaus, allievo forse di Wiligelmo: la Statua di san Giorgio, protettore di Ferrara, e le Scene del Nuovo Testamento.

Negli stipiti figure di profeti (Daniele, Geremia, Isaia, Ezechiele). Lo stesso Nicholaus progettò forse l'intera facciata, le absidi, le fiancate e la struttura interna della chiesa. Nella parte destra vi è una statua di Alberto V d'Este in veste da pellegrino, mentre sul lato sinistro un busto bronzeo di papa Clemente VIII è posto sopra una lapide che ricorda la presa di Ferrara da parte dello stesso pontefice. Alcuni elementi della facciata, come le loggette, sono simili a quelli delle cattedrali di Parma e Modena.

Fianco meridionale

Il lato sud della cattedrale (orientata naturalmente da ovest verso l'altare ad est) lungo piazza Trento e Trieste, è decorato da due logge con colonnette scolpite con soggetti diversi. Su questo lato era presente un secondo grande portale, demolito nei restauri del Settecento, che si affacciava verso via San Romano, in direzione di Bologna: era il portale attraversato dai pellegrini che andavano a Roma. Attorno al portale vi erano alcune sculture raffiguranti i mesi dell'anno, da cui il nome Porta dei Mesi, in alternativa alla dicitura Porta dei Pellegrini; non si conosce il nome dell'autore delle sculture e gli storiografi dell'arte lo hanno chiamato Maestro dei mesi del Duomo di Ferrara. Come sulla facciata anche ai lati della Porta dei Mesi vi erano precedentemente degli ippogrifi stilofori, che ora si trovano di fronte alla cattedrale, prima della scalinata davanti all'entrata. Ora, sul fianco della chiesa, nella loggia dei mercanti, vi sono alcuni fondi commerciali.

Campanile

Sempre sul lato sud, vi è il campanile rinascimentale in laterizio e rivestito in pietra calcarea (bianco e rosso di Verona); le colonne ai lati nord e sud sono in calcare grigio di Noriglio, la zoccolatura delle colonne è in pietra d'Istria, i capitelli delle colonne sono in pietra di prun e alcuni stemmi nei lati sud e ovest sono in pietra tenera di Vicenza. Il campanile, il cui progetto è attribuito a Leon Battista Alberti, venne realizzato nel 1451-1493 e ultimato, nella forma attuale, alla fine del XVI secolo. Il campanile non è del tutto bilanciato, poiché il terreno è costituito da sabbia, perciò un ulteriore peso del tetto lo avrebbe fatto crollare.

Zona absidale

L'abside in laterizio presenta archi in cotto e capitelli marmorei ed è opera dell'architetto e urbanista ferrarese Biagio Rossetti.

Interno

Nell'atrio d'ingresso si trovano i basamenti originali dei pilastri della cattedrale medioevale, lasciano intuire la ripartizione originaria in cinque navate, vi sono ospitati anche sarcofagi paleocristiani e altri interessanti lapidei dell'epoca.

L'interno in stile barocco è a tre navate con triplice transetto. Al centro spicca l'altare maggiore, consacrato nel 1728, opera di Celio Tirini (scultore veneziano abitante in Ravenna) che reimpiegò marmi provenienti da edifici ravennati, per la maggior parte derivanti dalle rovine del Palazzo di Ravenna di Re Teodorico. A sinistra dell'altare c'è la tomba di Papa Urbano III (morto a Ferrara nel 1187) e a destra il busto del Papa Clemente XI.
Sulla controfacciata monumentali statue dei patroni di Ferrara, San Giorgio e San Maurelio Vescovo di Giovanni Marchiori del 1746. Vi si possono ammirare, dal 1678 dopo altre collocazioni , le statue bronzee della Crocifissione e dei Santi Giorgio e Maurelio, di Niccolò Baroncelli e Domenico di Paris (quest'ultimo assieme a Giovanni Baroncelli succedendo alla morte di Niccolò) del XV secolo (al quale fu aggiunta nel 1955 il monumento marmoreo dedicato a Ruggero Bovelli ad opera dello scultore ferrarese Ulderico Fabbri su disegno dell'architetto Enrico Alessandri) e il quadro Martirio di san Lorenzo del Guercino, del XVII secolo.
Sempre nelle cappelle laterali sono presenti la Madonna in trono e Santi del Garofalo, lIncoronazione della Vergine e Santi di Francesco Francia e la Vergine in gloria con le Sante Barbara e Caterina di Bastianino (XVI secolo). Proprio quest'ultimo dipinse anche nel catino absidale, sopra il coro, l'affresco del Giudizio Universale ispirato a quello di Michelangelo nella Cappella Sistina.

Organi a canne
Già nel XV sec. la cattedrale era dotata di un organo a canne, di incerta ubicazione, che venne sostituito, nel 1465, da un nuovo strumento posto al centro dell'abside maggiore, opera del francescano Giovanni da Mercatello (che già ne aveva costruito uno per il duomo di Firenze), con le portelle dipinte da Cosmè Tura nel 1469. La collaborazione dei due artefici produsse uno strumento che doveva sicuramente rispondere in pieno a quanto richiesto dal contratto che lo voleva  Il vecchio organo venne ceduto al convento di San Domenico e il nuovo rimase nella sua sede finché non iniziarono i lavori di risistemazione dell'abside ad opera di Biagio Rossetti.

Organo maggiore
L'organo a canne della cattedrale è stato costruito nel 1967 dalla ditta organaria padovana Fratelli Ruffatti.

Lo strumento è a trasmissione integralmente elettrica, con consolle mobile indipendente nell'abside avente tre tastiere di 61 note ciascuna ed una pedaliera concavo-radiale di 32.

Il materiale fonico si trova in tre posti distinti:
 il Positivo Espressivo (prima tastiera) e la relativa sezione del pedale si trovano alle spalle dell'altare maggiore;
 il Grand'Organo (seconda tastiera) e la relativa sezione del pedale si trovano nella cassa barocca sopra la cantoria alla destra del presbiterio;
 lEspressivo (terza tastiera) e la relativa sezione del pedale si trovano nella cassa barocca sopra la cantoria alla sinistra del presbiterio.

Organo della cappella di Santa Maria delle Grazie
Nella prima cappella laterale di destra, dedicata a Santa Maria delle Grazie, patrona di Ferrara, si trova un secondo organo a canne, costruito da Domenico Fedeli nel 1746 ed ampliato nel 1780 da Filippo e Antonio Fedeli.

Lo strumento, a trasmissione integralmente meccanica, ha consolle a finestra, con unica tastiera di 52 tasti con prima ottava scavezza e pedaliera a leggio scavezza di 18 note costantemente unita al manuale.

Museo della cattedrale
Nella ex chiesa di san Romano, posta sempre su piazza Trento e Trieste, è ospitato il museo della Cattedrale, che raccoglie numerose opere d'arte legate alla storia della Cattedrale, dalla quale furono rimosse a seguito del rifacimento settecentesco, quali le antiche ante d'organo raffiguranti L'annunciazione e San Giorgio e il drago (1469) dipinte dal "capostipite" della Scuola ferrarese, Cosmè Tura, pittore della corte estense. Vi è anche la Madonna della melagrana (1409) di Jacopo della Quercia ed otto arazzi dedicati alle storie dei due patroni di Ferrara su cartoni del Garofalo e di Camillo Filippi, della metà del Cinquecento, eseguiti dalle manifatture ducali estensi, dirette dal fiammingo Johannes Karcher. Tra le sculture si ammirano le formelle duecentesche e il capitello con le storie della vita di san Giovanni Battista provenienti dalla Porta dei Mesi. Sono anche esposti oggetti sacri, reliquari e miniature.

Note

Bibliografia
 Migliore Cajetani. Inscriptiones pro imagine Deiparae Virginis servata in Ferrariensi Cathedrali. Senza alcuna nota tipogr. (Ferr. 1779) in 4°
 Cagnuolati, Lodovico. Ragguaglio della magnifica Sacra Pompa per la solenne incoronazione dell'antica miracolosa Immagine della SS. Vergine detta delle Grazie, o dell'Atrio seguita il 24 Maggio del 1779 nella Chiesa Metropolitana. Ferrara Pomatelli 1779 in 4°
 Officia propria Archidiœcesis Ferrariensis, 1913
 Comitato per le onoranze centenarie della Cattedrale di Ferrara, L'VIII Centenario della Cattedrale di Ferrara 1135-1935. Cronistoria delle manifestazioni. S.A. Industrie grafiche. Ferrara, 1937.

 Chiese e monasteri di Ferrara. Devozione, Storia, arte di una città della fede. Comunicarte. Ferrara, 2000.
 Giovannucci Vigi, Berenice. La Cattedrale di Ferrara, Nardini editore, Firenze, 2000.
 Francesco Ceccarelli, Leon Battista Alberti, gli Este e Ferrara, in Massimo Bulgarelli, Arturo Calzona, Matteo Coriana, Francesco Paolo Fiore (a cura di), Leon Battista Alberti e l'Architettura, catalogo mostra Mantova Casa del Mantegna 16/09/2006 - 14/01/2007, Milano, 2006, pp. 245–253.

Voci correlate
 Luoghi di sepoltura degli Estensi

Altri progetti

Collegamenti esterni

Giorgio
Architetture gotiche di Ferrara
Architetture barocche di Ferrara
Ferrara
Ferrara
Basiliche di Ferrara
Luoghi di sepoltura degli Estensi
Giorgio
Chiese gotiche dell'Emilia-Romagna
Chiese barocche dell'Emilia-Romagna

Cattedrale di San Giorgio (Ferrara)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hydrolutos auyan. Una ning gihulagway ni Issa ug Jaffe ni adtong 1999. Ang Hydrolutos auyan sakop sa kahenera nga Hydrolutos, ug kabanay nga Anostostomatidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Venezuela

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Venezuela
Hydrolutos

Hydrolutos auyan


Top-of-the-World – jednostka osadnicza w Stanach Zjednoczonych, w stanie Arizona, w hrabstwie Gila.

CDP w stanie Arizona

Top-of-the-World


Nenad Prodanović rođen 28. novembra 1954. u Sarajevu je nekadašnji jugoslavenski i olimpijac i član bob-reprezentacije, Zimskih olimpijskih igara Sarajevo 1984.

Biografija
Na Olimpijskim igrama u Sarajevu 1984. Prodanović je bio član bob-reprezentacije bivše Jugoslavije, koju su činili još Boris Rađenović, Nikola Korica, Borislav Vujadinović, Siniša Tubić, Mario Franjić, Ognjen Sokolović, Zdravko Stojnić i Zoran Sokolović.

Rezultati

Olimpijske igre
Na ZOI 1984 nastupio je u četverosjedu sa Ognjenom Sokolovićem, Zoranom Sokolovićem i Borislavom Vujadinovićem te zauzeo 23-o mjesto.

Napomene

Reference

Vanjski linkovi

Rođeni 1960.
Jugoslavenski bobisti
Biografije, Sarajevo
Bobisti na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Jugoslavenski olimpijci

Nenad Prodanović


Constantino () foi um oficial papal, ativo durante o pontificado do  . Era defensor. Foi enviado por Gregório a Constantinopla para entregar as resoluções do Sínodo de Roma de 731, onde foi mantido por quase um ano antes de ser forçosamente removido e enviado para Roma. Possivelmente foi um dos oficiais papais que ficaram na Sicília junto a Sérgio por vários meses.

Bibliografia

Bizantinos do século VIII
[[Categoria:

Constantino (defensor)


In recreational mathematics, arithmetic billiards provide a geometrical method to determine the least common multiple and the greatest common divisor of two natural numbers by making use of reflections inside a rectangle whose sides are the two given numbers. This is an easy example of trajectory analysis of dynamical billiards.

Arithmetic billiards have been discussed as mathematical puzzles by Hugo Steinhaus and Martin Gardner, and are known to mathematics teachers under the name 'Paper Pool'.
They have been used as a source of questions in mathematical circles.

The arithmetic billiard path

Consider a rectangle with integer sides, and construct a path inside this rectangle as follows:

 start in a corner, and move along the straight line which makes a 45° angle with the sides;
 every time that the path hits a side, reflect it with the same angle (the path makes either a left or a right 90° turn);
 eventually (i.e. after a finite number of reflections) the path hits a corner and there it stops.

If one side length divides the other, the path is a zigzag consisting of one or more segments.
Else, the path has self-intersections and consists of segments of various lengths in two orthogonal directions.
In general, the path is the intersection of the rectangle with a grid of squares (oriented at 45° w.r.t. the rectangle sides).

Arithmetical features of the path

Call  and  the side lengths of the rectangle, and divide this into  unit squares. The least common multiple  is the number of unit squares crossed by the arithmetic billiard path or, equivalently, the length of the path divided by . In particular, the path goes through each unit square if and only if  and  are coprime.

Suppose that none of the two side lengths divides the other. Then the first segment of the arithmetic billiard path contains the point of self-intersection which is closest to the starting point. The greatest common divisor  is the number of unit squares crossed by the first segment of the path up to that point of self-intersection.

The number of bouncing points for the arithmetic billiard path on the two sides of length  equals , and similarly  for the two sides of length . In particular, if  and  are coprime, then the total number of contact points between the path and the perimeter of the rectangle (i.e. the bouncing points plus starting and ending corner) equals .

The ending corner of the path is opposite to the starting corner if and only if  and  are exactly divisible by the same power of two (for example, if they are both odd), else it is one of the two adjacent corners, according to whether  or   has more factors  in its prime factorisation.

The path is symmetric: if the starting and the ending corner are opposite, then the path is pointsymmetric w.r.t. the center of the rectangle, else it is symmetric with respect to the bisector of the side connecting the starting and the ending corner.

The contact points between the arithmetic billiard path and the rectangle perimeter are evenly distributed: the distance along the perimeter (i.e. possibly going around the corner) between two such neighbouring points equals .

Set coordinates in the rectangle such that the starting point is  and the opposite corner is . Then any point on the arithmetic billiard path which has integer coordinates has the property that the sum of the coordinates is even (the parity cannot change by moving along diagonals of unit squares). The points of self-intersection of the path, the bouncing points, and the starting and ending corner are exactly the points in the rectangle whose coordinates are multiples of  and such that the sum of the coordinates is an even multiple of .

Ideas of proof

Reflecting the billiard: Consider a square with side . By displaying multiple copies of the original rectangle (with mirror symmetry) we can visualise the arithmetic billiard path as a diagonal of that square. In other words, we can think of reflecting the rectangle rather than the path segments.

Reducing to the coprime case: It is convenient to rescale the rectangle dividing  and  by their greatest common divisor, operation which does not alter the geometry of the path (e.g. the number of bouncing points).

Reversing the time: The motion of the path is "time reversible", meaning that if the path is currently traversing one particular unit square
(in a particular direction), then there is absolutely no doubt from which unit square and from which direction it just came.

The proof can be found in a popularization article.

One generalisation

If we allow the starting point of the path to be any point in the rectangle with integer coordinates, then there are also periodic paths unless the rectangle sides are coprime. The length of any periodic path equals .

References

Arithmetic dynamics

Arithmetic billiards


Ang Qol Šērak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Qōl-e Shērak, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Bāmyān,
 Darah-ye Sar Khushak, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Bāmyān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Qol Šērak


An Bardistus cibarius in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Newman hadton 1841. An Bardistus cibarius in nahilalakip ha genus nga Bardistus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bardistus

Bardistus cibarius


A Asa N.º 78 é uma asa de treino operacional da Real Força Aérea Australiana (RAAF), com quartel-general na Base aérea de Williamtown, Nova Gales do Sul. É composta pelo Esquadrão N.º 76 e o Esquadrão N.º 79, que operam aviões BAE Hawk 127, e pelo Esquadrão N.º 278, uma unidade técnica de treino.  O Esquadrão N.º 79, colocado na Base aérea de Pearce, na Austrália Ocidental, é responsável pela conversão de novos pilotos para aviões a jacto de alta velocidade, enquanto o Esquadrão N.º 76 está colocado em Williamtown e conduz cursos introdutórios em aviões a jacto; ambas as unidades também realizam missões de apoio à Real Marinha Australiana e ao Exército Australiano.

Asas da Real Força Aérea Australiana

Asa N.º 78 da RAAF


A Child for Sale er en amerikansk stumfilm fra 1920 af Ivan Abramson.

Medvirkende
 Gladys Leslie som Ruth Gardner
 Creighton Hale som Charles Stoddard
 Bobby Connelly som Walter Stoddard
 Julia Swayne Gordon som Paula Harrison
 William H. Tooker som William Harrison
 Anna Lehr som Catherine Bell
 William B. Davidson som Gardner
 Ruth Sullivan som Sylvia Stoddard

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1920
Dramafilm fra USA

A Child for Sale


Canadian Music Creators Coalition (in italiano Coalizione dei Creatori di Musica Canadesi) è un gruppo di artisti canadesi contrari all'introduzione di una legislazione simile alla DMCA statunitense nelle leggi sul diritto d'autore canadese.
La coalizione fu fondata ufficialmente il 26 aprile 2006. Un editoriale dei uno dei fondatori Steven Page (ex cantante dei Barenaked Ladies) elencava i tre principi fondamentali: opposizione alla denuncia dei fan che scaricano la musica, opposizione alle restrizioni digitali quali i DRM, e richiesta di una politica culturale che sostenga gli artisti canadesi.
Secondo Page, infatti:

Questa iniziativa ha ricevuto in seguito l'appoggio di Charlie Angus, del New Democratic Party.

Note

Collegamenti esterni

Organizzazioni musicali

Canadian Music Creators' Coalition


Ang Patu ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Pātū, walog, Wilāyat-e Ghaznī,

Brasil

 Patu (lungsod), Rio Grande do Norte,
 Patu (munisipyo), Rio Grande do Norte,

Italya

 Patù (kapital sa munisipyo), Puglia, Provincia di Lecce,
 Patù (munisipyo), Puglia, Provincia di Lecce,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Brasil
Pagklaro paghimo ni bot Italya

Patu (pagklaro)


Mr. Gaga – film dokumentalny z 2015 roku w reżyserii Tomera Heymanna produkcji holendersko-niemiecko-szwedzko-izraelskiej. Film opowiada o historii genialnego choreografa, Ohada Naharina, który stworzył innowacyjny język ruchu, GaGa.

Opinie krytyków
Film zyskał pozytywne opinie. Na Rotten Tomatoes film zdobył wynik 85%, na serwisie Metacritic średnia ocen 72, na IMDb 7,7, a na Filmwebie 7,8.

Nagrody
Europejska Akademia Filmowa zdecydowała się przyznać filmowi nominację do  najlepszego europejskiego filmu dokumentalnego. Ponadto brał udział w konkursie głównym na festiwalu Nowe Horyzonty oraz zdobył nominację do Ofirów, izraelskich nagród filmowych w kategorii najlepszy film dokumentalny powyżej godziny.

Linki zewnętrzne

Izraelskie filmy dokumentalne
Izraelskie filmy z 2015 roku
Holenderskie filmy dokumentalne
Holenderskie filmy z 2015 roku
Niemieckie filmy dokumentalne
Niemieckie filmy z 2015 roku
Szwedzkie filmy dokumentalne
Szwedzkie filmy z 2015 roku
Taniec w Izraelu

Mr. Gaga


Olimpiyat is an underground rapid transit station in Başakşehir, Istanbul and is the northern terminus of the M9 line of the Istanbul Metro. It was first opened as part of M3 but in 2021 it was made a part of M9. It is located just north of the Atatürk Olympic Stadium but within the Olympic stadium complex. The station consists of two island platforms servicing three tracks. West of the station lies the Olimpiyat Yard, which houses the dispatcher of the M3 and the M9 line.

Olimpiyat station was opened on 22 November 2013.

Nearby places of interest
Atatürk Olympic Stadium – the largest stadium in Turkey.

References

Istanbul metro stations
Başakşehir
Rapid transit stations under construction in Turkey
Railway stations in Turkey opened in 2013

Olimpiyat (Istanbul Metro)


Ang Cheshmeh-ye 'Abbās ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Chashmah-ye 'Abbās, tubud, Herāt,

Iran

 Cheshmeh-ye 'Abbās (tubud sa Ostān-e Khorāsān-e Raẕavī),
 Cheshmeh-ye 'Abbās (tubud sa Yazd),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Cheshmeh-ye ‘Abbās


Massonia pustulata is 'n geofiet wat tot die genus Massonia behoort en is endemies aan die Wes-Kaap in die binneland, weg van die kus. Tot 2012 was Massonia longipes as deel van M. pustulata beskou.

Bronne
 SANBI Redlist
 Plants of the World Online
 Pacific Bulb Scociety

Massonia
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Massonia pustulata


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hapithus fulvescens. Una ning gihulagway ni Henri Saussure ni adtong 1878. Ang Hapithus fulvescens sakop sa kahenera nga Hapithus, ug kabanay nga Gryllidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Hapithus

Hapithus fulvescens


An Ameiva griswoldi in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Thomas Barbour hadton 1916. An Ameiva griswoldi in nahilalakip ha genus nga Ameiva, ngan familia nga Teiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ameiva

Ameiva griswoldi


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Oedaleus plenus. Una ning gihulagway ni Walker, F. ni adtong 1870. Ang Oedaleus plenus sakop sa kahenera nga Oedaleus, ug kabanay nga Acrididae.

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 O. p. browni
 O. p. plenus

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Eastern Cape
Oedaleus
Insekto sa Tansaniya

Oedaleus plenus


And Just Like That... (markedsført som And Just Like That... A New Chapter of Sex and the City) er en amerikansk komedie-drama tv-serie. Det er en 10-episoders genoplivning af Sex and the City, den havde premiere på HBO Max den 9. december 2021.

Medvirkende

Hovedroller
Sarah Jessica Parker som Carrie Bradshaw
Cynthia Nixon som Miranda Hobbes
Kristin Davis som Charlotte York Goldenblatt
Mario Cantone som Anthony Marentino
David Eigenberg som Steve Brady
Willie Garson som Stanford Blatch
Evan Handler som Harry Goldenblatt
Sara Ramirez som Che Diaz
Chris Noth som Mr. Big/John James Preston

Tilbagevendende roller
 Julie Halston som Bitsy von Muffling
 Bobby Lee som Jackie Nee
 LeRoy McClain som Andre Rashad Wallace
 Cree Cicchino som Luisa Torres (sæson 1)
 Pat Bowie som Eunice Wexley
 Ivan Hernandez som Franklyn
 Katerina Tannenbaum som Lisette Alee
 William Abadie som Zed
 Patricia Black som Judy (sæson 2)
 Sebastiano Pigazzi som Giuseppe (sæson 2)
 Armin Amiri som Ravi Gordi (sæson 2)

Afsnit

Referencer

Eksterne henvisninger

Komedieserier fra USA
Dramaserier fra USA
Amerikanske tv-serier fra 2020'erne
Tv-programmer fra HBO

And Just Like That...


Kaliwatan sa insekto ang Philopterus palmai. Una ning gihulagway ni Price, R. D. ug Hellenthal ni adtong 1998. Ang Philopterus palmai sakop sa kahenera nga Philopterus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Philopterus

Philopterus palmai


Kaliwatan sa alibangbang ang Platyptilia ignifera. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1908. Ang Platyptilia ignifera sakop sa kahenera nga Platyptilia, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Indya
 Hapon

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hapon
Platyptilia
Insekto sa Indiya

Platyptilia ignifera


Karacabey là một huyện thuộc tỉnh Bursa, Thổ Nhĩ Kỳ. Huyện có diện tích 1297 km² và dân số thời điểm năm 2007 là 79115 người, mật độ 61 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Xem thêm

Huyện thuộc tỉnh Bursa

Karacabey


The scientific name Euphorbia obtusifolia has been used for at least three species of Euphorbia:

Euphorbia obtusifolia  is a synonym of Euphorbia terracina , native from Macaronesia through Hungary and the Mediterranean to the Arabian Peninsula
Euphorbia obtusifolia  is an illegitimate name that has been applied to:
Euphorbia lamarckii  – of which it is a synonym; native to the western Canary Islands (Tenerife, La Gomera, La Palma and El Hierro); also known by the synonym Euphorbia broussonetii
Euphorbia regis-jubae  – with which it has been confused; native to the eastern Canary Islands (Gran Canaria, Lanzarote and Fuerteventura), west Morocco and north-western Western Sahara

References

Set index articles on plants
obtusifolia

Euphorbia obtusifolia


Non-racialism, aracialism or antiracialism is a South African ideology rejecting racism and racialism while affirming liberal democratic ideals.

History
Non-racialism became the official state policy of South Africa after April 1994, and it is enshrined in Chapter One of the Constitution of South Africa. The term has been criticized as vague, and carrying different meanings even among people sharing the same ideological tradition.

The earliest use of the term was by Karl Polanyi in the 1930s. Neville Alexander follows Robert Sobukwe in defining non-racialism as the acknowledgement of the nonexistence of race as a scientific fact. Robert Mugabe professed a belief in non-racialism in the early 1960s, but later rejected the concept and harshly criticized Nelson Mandela for his embrace of the ideology.

Non-racialism is a stated core policy of the African National Congress; however, the adoption of multiracialist policy in the Freedom Charter instead of Afrocentric non-racialism is what resulted in the breakaway Pan Africanist Congress in 1959. Some have mistaken this for a black nationalist movement, even among the party itself.

References

Politics and race
Liberalism
Politics of South Africa

Non-racialism


Kaliwatan sa alibangbang ang Marasmarcha picardi. Una ning gihulagway ni Christian Gibeaux ni adtong 1990. Ang Marasmarcha picardi sakop sa kahenera nga Marasmarcha, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Algyeriya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Algyeriya
Marasmarcha

Marasmarcha picardi


Tora Johansen (ur. 22 sierpnia 1998) – norweska narciarka dowolna, specjalizująca się w slopestyle'u i big air.

Kariera
Po raz pierwszy na arenie międzynarodowej pojawiła się 14 grudnia 2014 roku w Skeikampen, gdzie w zawodach FIS Race zajęła czwarte miejsce w big air. W 2015 roku wystartowała na mistrzostwach świata juniorów w Chiesa in Valmalenco, gdzie zajęła siódme miejsce w slopestyle'u. Rok później wystąpiła na igrzyskach olimpijskich młodzieży w Lillehammer, gdzie w tej samej konkurencji była dziesiąta. W zawodach Pucharu Świata zadebiutowała 28 stycznia 2017 roku w Seiser Alm, zajmując 15. miejsce w slopestyle'u. Tym samym już w swoim debiucie zdobyła pierwsze pucharowe punkty. Na podium zawodów tego cyklu po raz pierwszy stanęła 24 marca 2017 roku w Voss, kończąc rywalizację w big air na trzeciej pozycji. W zawodach tych wyprzedziły ją jedynie Emma Dahlström ze Szwecji i Włoszka Silvia Bertagna. W 2017 roku wystartowała na mistrzostwach świata w Sierra Nevada, zajmując 23. miejsce w slopestyle'u. Nie brała udziału w igrzyskach olimpijskich.

Osiągnięcia

Mistrzostwa świata

Puchar Świata

Miejsca w klasyfikacji generalnej
 sezon 2016/2017:

Miejsca na podium w zawodach
  Voss – 24 marca 2017 (big air) – 3. miejsce

Bibliografia
 Profil na stronie FIS

Norwescy narciarze dowolni
Urodzeni w 1998

Tora Johansen


A eleição municipal de Valinhos em 2016 aconteceu em 2 de outubro de 2016 para eleger um prefeito, um vice-prefeito e 17 vereadores no município de Valinhos, Estado de São Paulo, no Brasil. O prefeito eleito foi Orestes Previtale Junior, do PMDB, com 40,29% dos votos válidos sendo vitorioso logo no primeiro turno em disputa com dois adversários, Clayton Roberto Machado (PSDB) e Alexandre Luiz Tonetti (PDT). O vice-prefeito eleito, na chapa de Orestes, foi o vereador Lorival (PROS). O pleito em Valinhos foi parte das eleições municipais no Brasil em 2016 nas unidades federativas do Brasil. O candidato a vereador mais bem votado foi Edison Roberto Secafim, que obteve 1.799 votos (3,07% dos votos válidos).

Eleitorado

Na eleição de 2016, estiveram aptos a votar 86.494 eleitores de Valinhos. Já em anos anteriores como no ano de 2012 o número de eleitores era menor, com 81.102 de eleitores aptos.

Candidatos
Foram três candidatos à prefeitura em 2016: Orestes Previtale do PMDB, Clayton Machado do PSDB e Alexandre Luiz Tonetti do PDT.

Campanha

Em uma série de entrevistas realizadas com os candidatos à prefeitura de Valinhos em 2016 pelo jornal Folha de Valinhos os candidatos disseram sobre suas propostas quanto à educação. O Candidato Clayton Machado do PSDB disse que iria zerar o tempo de espera por creche; dotar todas as escolas com câmeras de monitoramento; investir em programas de assiduidade dos educadores e integrar a Educação com os projetos de Esportes e Cultura. O candidato Alexandre Tonetti do PDT prometeu implementar atividades esportivas e culturais como música e teatro nas escolas, além do retorno do período integral nas creches. O candidato Orestes Previtale do PMDB prometeu colocar em prática o Plano Municipal de Educação, estabelecer plano de carreira para os docentes e ampliar o número de vagas nas creches e oferecer todo o apoio à criação de contra turno para crianças de 4 a 6 anos.

Resultados

Prefeito
No dia 2 de outubro, Orestes Previtale foi eleito com 40.29% dos votos válidos.

Candidato Eleito

Orestes Previtale é médico clínico e cirurgião geral e do aparelho digestivo. Nascido em Valinhos, é formado em medicina. Em 2012 foi o vereador mais votado. É também servidor público municipal como médico, tendo sido afastado para exercer o cargo de prefeito. Exercendo seu cargo no município foi alvo de uma ação do ministério público por suspeita de improbidade administrativa - supostamente emitiria documentos com papel timbrado da prefeitura em sua clínica particular para facilitar exames de seus pacientes.

Começou sua carreira política no PMDB nos anos 2000 e em 2013 colaborou para a fundação do partido Solidariedade.

Vereadores

Foram eleitos um total de 17 vereadores no município de Valinhos. Entre esses, 4 são do PMDB, 2 do PV, 3 do PSDB, 2 do PDT, 3 do DEM, 1 do PP, 1 do PSB 1 do PPS e 1 da REDE.

Ligações externas

Valinhos
Política de Valinhos

Eleição municipal de Valinhos em 2016


Petróleos del Perú S.A. (Petroperú) é uma companhia petrolífera estatal do Peru e direito privado dedicado ao transporte, refino, distribuição e comercialização de combustíveis e outros derivados de petróleo, que é propriedade do Estado peruano desde 1969.

História
Em 9 de outubro de 1968, o governo de Juan Velasco Alvarado ordenou a apreensão das instalações do IPC na refinaria de Talara, que foi realizada pelas forças da Primeira Região Militar com sede em Piura, sob o comando do general Fermín Málaga. Esse fato teve grande impacto no país e ajudou o governo a se consolidar no poder. A data de 9 de outubro foi celebrada em todo o governo militar como o Dia da Dignidade Nacional.

A companhia foi estabelecida em 1969.

Ver também
 Lista de companhias petrolíferas
 Economia do Peru

Ligações externas

Empresas do Peru

Petroperú


Mian Mumtaz Ahmad Maharwi is a Pakistani politician who was a Member of the Provincial Assembly of the Punjab, between 1988 and May 2018.

Early life and education
He was born on 8 September 1955 in Chishtian.

He graduated from Government College, Lahore in 1973 and has the degree of Bachelor of Arts. He received the degree of Bachelor of Laws in 1976 from Punjab University Law College.

Political career
He was elected to the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of Pakistan Peoples Party (PPP) from Constituency PP-228 (Bahawanagar-IV) in 1988 Pakistani general election. He received 18,782 votes and defeated Mumtaz Ahmed, a candidate of Islami Jamhoori Ittehad (IJI).

He ran for the seat of the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of Pakistan Democratic Alliance (PDA) from Constituency PP-228 (Bahawanagar-IV) in 1990 Pakistani general election, but was unsuccessful. He received 26,603 votes and lost Muhammad Tahir Mehmood, the seat to a candidate of IJI.

He was re-elected to the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of PPP from Constituency PP-228 (Bahawanagar-IV) in 1993 Pakistani general election. He received 33,704 votes and defeated Muhammad Tahir Mehmood, a candidate of Pakistan Muslim League (N) (PML-N). During his tenure as member of the Punjab Assembly, he served as Parliamentary Secretary for Revenue.

He ran for the seat of the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of PPP from Constituency PP-228 (Bahawanagar-IV) in 1997 Pakistani general election, but was unsuccessful. He received 17,776 votes and lost the seat to Muhammad Jameel, a candidate of PML-N.

He was re-elected to the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI) from Constituency PP-280 (Bahawanagar-IV) in 2013 Pakistani general election. He received 17,558 votes and defeated Sajjad Ahmad Jhatol, a candidate of PML-N.

References

Living people
Punjab MPAs 2013–2018
1955 births
Pakistan Tehreek-e-Insaf politicians
Punjab MPAs 1988–1990
Punjab MPAs 1993–1996

Mumtaz Ahmad Maharwi


"Walk on Water" é uma canção do rapper americano Eminem, lançado em 10 de novembro de 2017. Foi lançado como o primeiro single do nono álbum de estúdio de Eminem, Revival. A canção foi produzida por Rick Rubin e Skylar Grey, e apresenta vocais da cantora americana Beyoncé.

Produção

A canção começou como um gancho escrito por Skylar Grey. Eminem encontrou o gancho quando ele estava trabalhando com Rick Rubin e ficou elaborando as letras. Anteriormente Rubin e Eminem haviam discutido o fenômeno do mumble rap, especificamente a frustração de Eminem com sua popularidade dominante, e o gancho serviu como um veículo para a produção. Rubin posteriormente tocou a canção para Jay-Z, que então conseguiu que sua esposa Beyoncé, participasse do refrão. Após a liberação do single, Skylar Grey comentou: "Essa é a música que eu tenho tentado escrever desde os 6 anos. Toda vez que escrevia uma música, eu esperava que fosse bom. Estou realmente orgulhoso de tudo o que criei. Mas essa é única".

Lançamento e promoção
Em 8 de novembro de 2017, Eminem postou uma foto no Twitter com uma nota de prescrição médica com as palavras "'Walk on Water', caminhe conforme o necessário". Isso causou a especulação de que o primeiro single seria intitulado como "Walk on Water". A nota do médico foi rotulada com o logotipo do Revival. Em 9 de novembro, Paul Rosenberg compartilhou um vídeo no Instagram, que mostrou Trevor, o porta-voz da campanha Revival afirmando que "você poderá 'caminhar na água' com o Revival ao meio dia (EST)", confirmando o lançamento da canção. Um áudio e um vídeo com a letra da música foram carregados no canal do YouTube de Eminem em 10 de novembro de 2017. O videoclipe para canção foi lançado em 23 de dezembro de 2017 no canal do YouTube de Eminem.

Faixas

Desempenho nas tabelas musicais

Tabelas semanais

Certificações

Histórico de lançamento

Singles de 2017
Canções gravadas por Eminem
Canções gravadas por Beyoncé
Canções compostas por Eminem
Canções de hip hop
Singles lançados pela Interscope Records
Canções produzidas por Rick Rubin

Walk on Water (canção de Eminem)


The Yaz-class small artillery craft, also known as Project 1208, is a Russian Coast Guard patrol craft. This gunboat is designed to operate in rivers to secure and protect Russian maritime borders, enforce navigational laws and other law enforcement duties, and search and rescue. The gunboats work alongside other Russian Coast Guard and Navy vessels, such as the  and the s. The single active vessel is assigned to the Amur-Ussuri River network.

Design
The patrol craft have a basic design and are powered by diesel engines. It has a distinct weapon suite with two T-55 tank turrets as main weapons. These allows the craft to engage surface, ground, and air threats and targets. The gunboats have cutaway bows to allow for improved navigation through the ice. The vessels are constructed with extensive armor.

See also
List of ships of Russia by project number

References

Patrol vessels of Russia
Patrol boat classes
Gunboat classes

Yaz-class river gunboat


Ana del Rey (born 6 April 1985), also known as Anita del Rey, is a Spanish television, film, and stage actress known for her roles in La pecera de Eva, El tiempo entre costuras, Muñecas, and Acacias 38.

Biography
Del Rey was born in Alicante, Valencia, Spain. She worked in productions of the musical Hoy No Me Puedo Levantar, and had minor roles in the TV series' Un paso adelante, Arrayán, and  before landing the role as Olivia Gómez in La pecera de Eva. Since 2015, Del Rey has played one of the main characters, Trini Crespo, in the long-running Spanish TV drama Acacias 38, which attracts over 1 million viewers.

Del Rey has appeared on stage in Nacho López' comedy Elige tu propio bankero alongside  and Wanda Obreke.

Filmography
 Un paso adelante (2003, TV series)
 Arrayán (2009, TV series)
  (2009, TV series)
 La pecera de Eva (2010–11, TV series)
 Rotos (2012, short)
 The Time in Between (2013–14, El tiempo entre costuras)
 Sue (2015, short)
 Ánima (2015, TV series short)
 Executive (2015, short)
 Fuera de foco (2015)
 Acacias 38 (2015–19, TV series)
 Muñecas (2016, TV series short)
  (2016, TV special)

References

External links

Living people
21st-century Spanish actresses
Spanish film actresses
People from Alicante
1985 births

Ana del Rey


An Malobidion grande in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Chemsak ngan Linsley hadton 1963. An Malobidion grande in nahilalakip ha genus nga Malobidion, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Honduras. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Malobidion

Malobidion grande


Kaliwatan sa alibangbang ang Druentica mutara. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1933. Ang Druentica mutara sakop sa kahenera nga Druentica, ug kabanay nga Mimallonidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Druentica

Druentica mutara


Margarit i Margarita é um filme de drama búlgaro de 1989 dirigido e escrito por Nikolai Volev. Foi selecionado como representante da Bulgária à edição do Oscar 1990, organizada pela Academia de Artes e Ciências Cinematográficas.

Elenco

 Irini Antonios Zampona - Margarita-Rita
 Hristo Shopov - Margarit
 Rashko Mladenov - Horografat Yuliyan
 Vassil Mihajlov - Nerizanov
 Veselin Vulkov - Bashtata na Margarit
 Iliya Raev - Direktorat na uchilishteto
 Tanya Shahova - Klasnata

Ligações externas

Filmes em língua búlgara
Filmes da Bulgária

Margarit i Margarita


Ukrzyżowanie Chrystusa – zespół trzech obrazów śląskiego malarza barokowego Michaela Willmanna pochodzących z kościoła klasztornego w Lubiążu, obecnie w kolekcji Muzeum Narodowego we Wrocławiu.

W latach 1702–1705 mimo stale pogarszającego się stanu zdrowia (postępująca podagra) Willmann namalował jeszcze szereg znaczących obrazów (gł. ołtarzowych) do kościołów Dolnego Śląska (Bardo, Henryków, Kamieniec Ząbkowicki, Ziębice) oraz kościoła cystersów w Sedlcu (obecnie dzielnica Kutnej Hory). Grupa Ukrzyżowania wykonana na zlecenie opata Ludwiga Baucha była ostatnim dziełem Willmanna przeznaczonym do kościoła klasztornego w Lubiążu i kończyła ostatnia fazę barokizacji wnętrza świątyni.

Cykl tworzyły trzy obrazy: główny Chrystus na krzyżu i dwa boczne: Matka Boska Bolesna (lewy) i Św. Jan Ewangelista (prawy). U dołu, na drzewcu krzyża, umieszczona została sygnatura: 1702 / ML L. W. fec. Pierwotnie płótna znajdowały się na ścianie w południowym ramieniu transeptu. Obok wisiały wówczas inne prace Willmanna związane z motywem Pasji: Ukrzyżowanie (1656), Koronowanie cierniem (1661) i Modlitwa na Górze Oliwnej (ok. 1661). . Willmann nawiązał tutaj do gotyckiej tradycji rzeźbiarskich grup figuralnych umieszczanych w świątyniach na belce tęczowej. Dzieła wyróżniały ekspresyjne kontrasty kolorystyczne oraz wybitnie szkicowa maniera malarska.

Niemiecki historyk sztuki Ernst Kloss sposób wykonania obrazów przypominający technikę akwareli potraktował jako zapowiedź rokoka. Rüdiger Klessmann (1927-2020), znawca niemieckiego i holenderskiego malarstwa barokowego oraz Andrzej Kozieł, badacz twórczości Michaela Willmanna i jego warsztatu, zwrócili uwagę na zależność centralnego przedstawienia od Ukrzyżowania Rubensa z Królewskiego Muzeum Sztuk Pięknych w Antwerpii. Świadczą o tym: układ ciała Chrystusa na krzyżu, rysujący się w tle widok Jerozolimy oraz ciemne chmury z przebijającym się przez nie słońcem. Obrazy Matka Boska Bolesna i Św. Jan Ewangelista powtarzają w nieco zmodyfikowany sposób postacie Marii i św. Józefa z wcześniejszego malowidła Willmanna Zaginięcie Jezusa w Jeruzalem z dekoracji freskowej w kościele św. Józefa w Krzeszowie. Historyk sztuki i była kurator wrocławskiego Muzeum Narodowego Bożena Steinborn podkreśliła wolne od naturalizmu mistyczne ujęcie tematu poprzez poruszenie postaci, rozluźnienie formy i prześwitujące laserunki.

Willmannowska grupa Ukrzyżowania Chrystusa doczekała się licznych kopii i naśladownictw. Do najlepszych pod względem artystycznym należy analogiczna grupa płócien (identyczne rozmiary, podobny układ kompozycyjny) wisząca do dzisiaj w południowym transepcie kościoła klasztornego pw. Wniebowzięcia NMP w Henrykowie, którą w latach 1710–1712 namalował pasierb artysty – Jan Krzysztof Liszka. Od Willmannowskiego pierwowzoru różni je nieco układ rozpiętej na krzyżu postaci Chrystusa oraz dodane dwie scenki w dolnej partii płótna przedstawiające "Pokonanie Grzechu" i "Pokonanie Śmierci".

Proweniencja
Grupa Ukrzyżowania Chrystusa znajdowała się w kościele klasztornym w Lubiążu do 1942 roku, kiedy to dzieła ze świątyni zostały ewakuowane do Szklarskiej Poręby, a następnie w 1945 do składnicy w pałacu Paulinum w Jeleniej Górze. W tym samym roku obraz główny został przewieziony na Zamek Królewski w Krakowie. W 1946 roku wszystkie trzy płótna zostały przejęte przez Muzeum Narodowe w Warszawie. W 1981 roku Ukrzyżowanie zostało przekazane do Muzeum Narodowego we Wrocławiu, dwa pozostałe obrazy kilkanaście lat później (początkowo w formie depozytu). Wraz z grupą innych obrazów Willmanna są obecnie eksponowane na Zamku Piastów Śląskich w Brzegu w ramach stałej wystawy "Sztuka śląska XV-XVIII w. ze zbiorów Muzeum Narodowego we Wrocławiu".

Przypisy

Bibliografia
 Kościół klasztorny Wniebowzięcia NMP w Lubiążu. Historia, stan zachowania, koncepcja rewitalizacji, red. Amdrzej Kozieł, Wrocław: Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, 2010, s. 508–510.
 Andrzej Kozieł, Michael Willmann i jego malarska pracownia, Wrocław: Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, 2013, s. 504–508
 Malarstwo śląskie 1520-1800. Katalog zbiorów, Muzeum Narodowe we Wrocławiu, red. Ewa Hołuszka, Wrocław: Muzeum Narodowe, 2009, s. 260–261.

Obrazy Michaela Willmanna w Muzeum Narodowym we Wrocławiu
Motyw ukrzyżowania na obrazach
Jezus Chrystus na obrazach
Matka Boska na obrazach
Święty Jan Ewangelista na obrazach
Tryptyki (malarstwo)

Ukrzyżowanie (obraz Michaela Willmanna)


An Pachyphoenix sanguinea in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Butler hadton 1883. An Pachyphoenix sanguinea in nahilalakip ha genus nga Pachyphoenix, ngan familia nga Oecophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pachyphoenix

Pachyphoenix sanguinea


Biografia
Trasferitosi in Francia, specialista del mondo arabo, dell'islam e del terrorismo islamista, è fondatore e direttore a Parigi dal 1992 dell'Observatoire des Pays Arabes, un'agenzia di consulenza specializzata in Africa del Nord, Vicino Oriente e mondo islamico.

Dopo aver studiato Diritto e Letteratura francese in Libano, si è trasferito in Francia, dove ha conseguito un dottorato in  Scienze politiche ed un DEA su Informazione e comunicazione.

Dal 1975 al 1987 ha esercitato l'attività di giornalista prima a Beirut quindi a Parigi dove ha lavorato sulla questione libanese.

Opere
 Guerres secrètes au Liban, Parigi, Editions Gallimard, 1987
 L'Islamisme, une révolution avortée?, Parigi, Editions Hachette, 2000
 L'Arabie saoudite en question, du wahhabisme à Bin Laden, Editions Perrin, 2002.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Basbous, Antoine

Antoine Basbous


The October 2008 United Kingdom cold wave was a spell of unseasonable weather that affected the United Kingdom during the final week of October 2008. The event set new low October temperature records across areas in England, Scotland, and Wales and brought the first recorded October snowfall to some areas of the country in more than 70 years. The cold wave caused disruptions to power supplies and transport in southern England, and led to the postponement of several sporting fixtures.

Report

Snowfall

Snowfall was widespread on 28 October, with lying snow also widespread. For parts of south-eastern England it was the first October snowfall for decades, with London having last experienced such early snow in 1934. There was more snow on the 29th. The conditions marked the first time since 1887 that snow had settled on the ground prior to November in Surrey.

Temperatures
The cold front brought lower than average temperatures to many parts of the United Kingdom, with several areas setting new records for October. The United Kingdom as a whole saw its lowest October maximum temperature over 28-29 October with , breaking the previous record set in 1974. On 28 October Scotland observed its lowest ever October maximum temperature with , with Wales and Northern Ireland following suit on 29 October with identical records of . England's maximum temperature of  on the same day was the second-lowest recorded in the country in October since 1960.

A number of Met Office stations across the United Kingdom additionally set new local temperature records for the month over 28-29 October. Leuchers, Aberporth, Watnall, and Shawbury, as well as Ronaldsway on the Isle of Man, all observed their lowest maximum October temperatures on record, while stations in Coningsby, Lyneham, and Tiree registered their lowest minimum temperatures for October.

Overnight on the 28-29 October temperatures dropped to  in eastern England, while Manchester registered a daily high of just  on 28 October, 5°C lower than normal.

Impact
Cables damaged by the cold conditions left thousands of households across Bedfordshire, Hertfordshire and Buckinghamshire without power, with engineers unable to undertake repairs due to the inclement weather. There were disruptions at Luton Airport with twelve departing flights cancelled and seven incoming flights diverted to Birmingham and Stansted in order for the runways to be cleared of snow. Several football matches set to be played on the evening of 28 October in England and Wales were also abandoned or postponed due to the weather.

References

2000s cold waves
2008 meteorology
2008 natural disasters
October 2008 events in the United Kingdom
Cold waves in the United Kingdom

October 2008 United Kingdom cold wave


Biologia forense é a especialidade da biologia que abrange a área criminal. A mesma inclui subáreas que envolvem a botânica, genética, entomologia, ornitologia, toxicologia, patologia, biologia molecular envolvendo técnicas baseadas em DNA ou proteína.

Os biólogos forenses podem examinar o sangue além de outros fluidos corporais, cabelos, ossos, insetos, plantas e animais para auxiliar na identificação de suspeitos criminosos e apoiar as investigações criminalísticas. A tecnologia é uma grande aliada no laboratório e no campo e biólogos forenses recolhem e analisam evidências biológicas  que podem ser encontradas em armas, vestes e outros objetos para identificar o tempo e a causa da morte por exemplo.

Além de contribuir na resolução de crimes, o biólogo forense também trabalhar na investigação relacionada a contaminação ambiental por empresas, ameaças a saúde humana e animal, investigar tráfico de animais e diversos outros crimes envolvendo a fauna e flora.

É necessário que os biólogos forenses mantenham registros ricos e detalhados além de escreverem relatórios sobre os achados biológicos. O cuidado e detalhe é de fundamental importância para a área devido a erros que podem ser cometidos por descuidos levando a evidências se tornarem inúteis no tribunal. Biólogos forenses sênior podem  ser testemunhas em tribunais sobre suas investigações.

Especializações
Biólogos forenses podem se especializarem em diversas áreas tais como:
 Análise de DNA ou Genética forense;
 Antropologia forense;
 Patologia forense;
 Entomologia forense;
 Botânica forense;
 Química forense;
 Ornitologia forense;
 Palinologia forense;
 Toxicologia forense e diversas outras.

Ver também
 Lista de especialidades biológicas

Biologia

Biologia forense


An Scorpaenodes caribbaeus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Meek ngan Hildebrand hadton 1928. An Scorpaenodes caribbaeus in nahilalakip ha genus nga Scorpaenodes, ngan familia nga Scorpaenidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scorpaenodes

Scorpaenodes caribbaeus


Cẩm Thành là một phường thuộc thành phố Cẩm Phả, tỉnh Quảng Ninh, Việt Nam.

Phường Cẩm Thành có diện tích 1,29 km², dân số năm 1999 là 8241 người, mật độ dân số đạt 6388 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Cẩm Thành (phường)


Porcellionides linearis là một loài chân đều trong họ Porcellionidae. Loài này được Budde-Lund mô tả khoa học năm 1885, và có thể được tìm thấy ở Trung Á.

Chú thích

Tham khảo

Porcellionides
Động vật được mô tả năm 1885
Động vật châu Á

Porcellionides linearis


{| class="infobox" style="font-size: 90%;"
|-style="text-align:center; font-size: larger; background:#FFDD44;"
!colspan=2|Brasil Open de 2004
|-
!align="right"|Data:
|align="left"|23 – 29 de fevereiro
|-
!align="right"|Edição:
|align="left"|4ª
|-
!align="right"|Categoria:
|align="left"|ATP International Series
|-
!align="right"|Piso:
|align="left"| saibro
|-
!align="right"|Local:
|align="left"|Costa do Sauípe, Brasil
|-style="background:#eeeeee; text-align:center;"
!align="center" colspan=2|Campeões
|-
!align="center" colspan=2|Simples
|-
|align="center" colspan=2|  Gustavo Kuerten
|-
!align="center" colspan=2|Duplas
|-
|align="center" colspan=2|  Mariusz Fyrstenberg  /  Marcin Matkowski
|- style="background:#eee;"
| align="center" colspan="2" | ATP da Costa do Sauípe
|-
| align="left" |< 2003
| align="right" |2005 >|}
O ATP da Costa do Sauípe de 2004 foi um torneio de tênis masculino em quadras de saibro, da série ATP International, disputado em Sauípe, na Bahia. Faz parte do Brasil Open.

Campeões
Simples

 Gustavo Kuerten venceu  Agustín Calleri 3–6, 6–2, 6–3

Duplas

 Mariusz Fyrstenberg /  Marcin Matkowski''' venceu  Tomas Behrend /  Leoš Friedl 6–2, 6–2

Ligações externas

2004
Costa do Sauípe

ATP da Costa do Sauípe de 2004


ORP "Zwinny" – nazwa noszona na przestrzeni dziejów przez ścigacze okrętów podwodnych polskiej Marynarki Wojennej:
 ORP "Zwinny" – jednostka projektu 122bis z lat 50. XX wieku, ex-radziecki BO-291 lub BO-344
 ORP "Zwinny" (354) – jednostka projektu 912M z lat 70. XX wieku

Przypisy

Bibliografia

Nazwy polskich okrętów

ORP Zwinny


Kaliwatan sa alibangbang ang Celama fasciata. Una ning gihulagway ni Walker ni adtong 1866. Ang Celama fasciata sakop sa kahenera nga Celama, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Celama

Celama fasciata


An Rhytiphora fasciata in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Blackburn hadton 1901. An Rhytiphora fasciata in nahilalakip ha genus nga Rhytiphora, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rhytiphora

Rhytiphora fasciata


Wydział Malarstwa Akademii Sztuk Pięknych w Warszawie – jeden z dziewięciu wydziałów Akademii Sztuk Pięknych w Warszawie. Jego siedziba znajduje się przy przy ul. Krakowskie Przedmieście 5.

Struktura
 Katedra Malarstwa i Rysunku dla studentów I roku
 Katedra Malarstwa dla studentów II-V roku
 Katedra Rysunku dla studentów II-V roku
 Katedra Problemów Plastycznych

Kierunki studiów
 Malarstwo

Władze
Dziekan: dr hab. Tomasz Milanowski
Prodziekan: dr Jan Mioduszewski
Prodziekan: dr Arkadiusz Karapuda

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Strona internetowa

Malarstwa


An Hisonotus luteofrenatus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Heraldo A. Britski ngan Julio C. Garavello hadton 2007. An Hisonotus luteofrenatus in nahilalakip ha genus nga Hisonotus, ngan familia nga Loricariidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hisonotus

Hisonotus luteofrenatus


An Geophis latifrontalis in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Samuel Garman hadton 1883. An Geophis latifrontalis in nahilalakip ha genus nga Geophis, ngan familia nga Colubridae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 G. l. latifrontalis
 G. l. semiannulatus

Mga kasarigan

Geophis

Geophis latifrontalis


An Euryphagus ustulatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Julien Achard hadton 1912. An Euryphagus ustulatus in nahilalakip ha genus nga Euryphagus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Euryphagus

Euryphagus ustulatus


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Gunung Tugak.

Bukid ang Gunung Tugak sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Kalimantan Barat, sa amihanan-kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Gunung Tugak, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini. Gunung Tugak mao ang bahin sa Banjaran Kelingkang.

Ang yuta palibot sa Gunung Tugak kasagaran kabungtoran, apan sa habagatan nga kini mao ang patag. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa kasadpan sa Gunung Tugak. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Gunung Tugak may gamay nga populasyon..

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Gunung Tugak.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Pebrero, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hunyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Hunyo, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Banjaran Kelingkang
Kabukiran sa Provinsi Kalimantan Barat
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 500 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Mga artikulo sa posisyon itarong ni bot

Gunung Tugak (bukid sa Provinsi Kalimantan Barat)


Kaliwatan sa alibangbang ang Caprima cleora. Una ning gihulagway ni Jordan ni adtong 1925. Ang Caprima cleora sakop sa kahenera nga Caprima, ug kabanay nga Zygaenidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Caprima

Caprima cleora


An Poecilopsetta beanii in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Goode hadton 1881. An Poecilopsetta beanii in nahilalakip ha genus nga Poecilopsetta, ngan familia nga Pleuronectidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Poecilopsetta

Poecilopsetta beanii


Hjemrejse 1933 er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1933.

Handling
En grønlandsfarer er på vej hjem til Danmark. Skibet passerer et fuglefjeld. Småhvaler springer ved forstavnen. Et motorskib passeres i stærk storm. Indsejlingen til Øresund med Kronborg i det fjerne. En grønlandsk pige i nationaldragt ser mod slottet. Til sidst optagelser af Københavns profil i solskin.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1933
Film fra Grønland
Rejsefilm fra Danmark
Øresund

Hjemrejse 1933


An Tropidophorus robinsoni in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Smith hadton 1919. An Tropidophorus robinsoni in nahilalakip ha genus nga Tropidophorus, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tropidophorus

Tropidophorus robinsoni


Kahenera sa mga lumot ang Violella. Ang Violella sakop sa kabanay nga Lecideaceae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Violella

Violella


Åtvidabergs FF je profesionalni nogometni klub iz Åtvidaberga, Švedska. Takmiči se u ligi Superettan, drugom rangu nogometa u Švedskoj.

Klub je osnovan 1907. godine kao Åtvidabergs IF. Najveći uspjesi kluba su osvajanje prve lige u dva navrata (1972, 1973), kao i osvajanje nacionalnog kupa dva puta (1970, 1971). Tradicionalne boje kluba su plava i bijela. Domaće utakmice igra na stadionu Kopparvallen.

Uspjesi
 Allsvenskan
 (2): 1972, 1973
 (2): 1970, 1971
 Superettan
 (1): 2011
 (1): 2009
 Nacionalni kup
 (2): 1969–1970, 1970–1971
 (4): 1946, 1972–1973, 1978–1979, 2005

Reference

Vanjski linkovi
 Službena stranica

Nogometni klubovi u Švedskoj
Nogometni klubovi osnovani 1907.

Åtvidabergs FF


Kaliwatan sa isda ang Astyanax chico. Una ning gihulagway ni Casciotta ug Almirón ni adtong 2004. Ang Astyanax chico sakop sa kahenera nga Astyanax, ug kabanay nga Characidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Astyanax

Astyanax chico


Paratinguinha é um bairro do município brasileiro de Paratinga, interior do estado da Bahia. Localiza-se no distrito-sede.

Localizado numa das regiões mais altas da zona urbana e, mais distante do Rio São Francisco, o bairro centra-se na saída sul de Paratinga, em direção à Bom Jesus da Lapa, e abriga uma das principais vias do município, a Av. José Duarte Porto e também a rodovia BA-160. Durante a década de 2010, a região recebeu várias obras de infraestrutura, mas também sofreu problemas com abastecimento de água.

No Paratinguinha localiza-se, também, o único prédio da Previdência Social localizado na cidade.

Bairros de Paratinga

Paratinguinha


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Tettigidea costalis. Una ning gihulagway ni Bruner, L. ni adtong 1910. Ang Tettigidea costalis sakop sa kahenera nga Tettigidea, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Mato Grosso (estado)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Mato Grosso (estado)
Tettigidea

Tettigidea costalis


Milde stiftelser i Danmark-Norge, i Sverige også fromma stiftelser (latin: pia corpora) er en fondskonstruktion. Oprindelig benyttedes præfikset "mild" for at adskille disse stiftelser fra tilsvarende statslige institutioner.<ref name="CC">[http://img.kb.dk/tidsskriftdk/pdf/nto/nto_frk_0018-PDF/nto_frk_0018_85509.pdf Kammerråd C. Christensen: Stiftshospitaler og sindssygeplejen-], genereret 24. januar 2006 på Tidsskrift.dk</ref> Sådanne institutioner omtales allerede i middelalderen. De blev oprettet og finansieret af privatpersoner med mange forskellige formål, som var nedfældet i stiftelsens fundats. Der kunne være tale om "at sikre nødvendigt livsgrundlag", at sikre hospitalsfaciliteter for personer, der ikke kunne klare sig selv, eller at være opholdssted for mentalt handikappede personer. I middelalderen var det typisk kirken der stod for forvaltningen og finansieringen af disse stiftelser. En del klostre, fx Vemmetofte fra 1735 var milde stiftelser. Senere blev de underkastet statslig kontrol og i 1800-tallet stramemdes og udvidedes denne, således at bestyrelsen blev udpeget af justitsministeriet.

Milde stiftelser havde status som juridiske personer.

 Baggrund
Der har altid eksisteret mennesker, som af den ene eller anden grund ikke var i stand til at klare og opretholde tilværelsen selv. Det kunne være midlertidigt eller vedvarende syge og mentalt syge men også fx ældre mennesker og efterladte enker. For sådanne personer var der intet andet håb end hjælp fra anden side.

I oldnordisk opfattelse blev ansvaret for fattige mennesker anset som deres slægtninges ansvar. Danske og svenske landskabslove pålagde slægtninge at tage vare på dem, der ikke kunne tage vare på sig selv. I svealovene blev det udtrykkeligt pålagt børn at forsørge deres ældre og sygdomsramte forældre, og dette blev senere fastholdt i en landslov. I norsk og islandsk lov blev der udviklet et system, hvorefter ansvaret skulle fordeles efter samme retningslinjer som fordeling af arv. Fx skulle en bonde i armod lade ⅔ af børnene overdrage til pleje hos sine nærmeste arvinger og ⅓ til hustruens arvinger. Hvis de pågældende ikke var i stand til at løfte denne ekstra byrde, gik ansvaret videre til andre i slægten.

 Middelalderen
Med kristendommens indførelse blev dette ansvar i nogen grad overtaget af kirken, idet en del af tienden samt andre kirkelige indtægter udtrykkeligt skulle forbeholdes hjælp til fattige. Men det blev især klostrene, som kom til at påtage sig socialt arbejde. I Norden virkede således johanniterordenen og helligåndsordenen indenfor hjælp til syge og fattige, og der blev oprettet institutioner, hospitaler, som udtrykkeligt havde til formål at tage sig af fattige syge. Mest kendt blandt sådanne tidlige milde stiftelser er Sankt Jørgensgårdene, der tog sig af spedalske, og helligåndshuse, der tog sig af fattige i almindelighed.Pirinen, sp. 206

I Danmark blev der oprettet omkring 30 sådanne helligåndshuse, også kendt som duebrødrehuse. Det ældste kendte lå i Roskilde, der kendes fra 1253, da biskop Jakob Erlandsen flyttede det ind til byen og gav det en ny fundats. Andre tidlige helligåndshuse lå i Lund (omtalt første gang 1269), Ribe (omkring 1280), Assens (1295) og København (1296). Ikke mindst i 1400-tallet var aktiviteten indenfor dette område stor, og der oprettedes 6 helligåndsklostre i løbet af 50 år.

 Renæssance og ældre enevælde
Ved reformationen blev klostrene nedlagte, og ansvaret for hjælpen til fattige og andre svage overgik formelt til staten. Christian III lod en del af det konfiskerede kirkegods udlægge til hospitaler for fattiges underhold, men almisser spillede en dominerende rolle i fattigforsørgelsen. Samtidig anlagdes det synspunkt, at det kun var "værdigt trængende", der skulle have hjælp, mens andre skulle hjælpes ved tvangsarbejde. Tiggeri, som også tidligere havde udgjort et problem, voksede efter reformationen, og statens reaktion var ved recesser at forbyde arbejdsdygtige at tigge og regulere overtrædelser ved straf i form af pisk ved byens kag og forvisning; værdigt trængende skulle udstyres med tiggertegn, der viste, at vedkommende havde ret til at tigge i herredet. Også folk, der blev ramt af brand eller af skibbrud, kunne få udstedt et brev, der gav dem ret til tiggeri i et år. Tiggere uden tiggertegn blev betragtede som "løsgængere". "Stodderkonger" skulle tilse, at ulovligt tiggeri ikke forekom.

Frem til reformationen fandtes kun et privat hospital, oprettet omkring 1516 i København af Claus Jensen Denne, men hospitalet formåede ikke at overleve. Andre hospitaler blev nærmest drevet som en forretning særlig rettet imod dem, der havde råd til at betale for pleje. I 1540-erne og 1550-erne blev der gennemført reorganiseringer af hospitalerne, men deres drift var i vid udstrækning privat støttet, og deres kapacitet var helt utilstrækkelig i forhold til behovet.

Følgen var, at der udviklede sig en underklasse i form af et omvandrende proletariet. Kirkebogssstudier har vist, at dette omfattede 6-15% af de begravede i en række landsogne på Sjælland, mens andelen er opgjort til 3% i Fyn-Jylland.

I 1675 oprettede fru Abel Cathrine von der Wisch Abel Cathrines Boder eller Hospital i København som stiftelse for 6 fattige sengeliggende. Finansieringen blev sikret ved jordegods med en værdi på 402 tønder hartkorn ved Ålborg, som hun skænkede til dette formål. Jorderne blev solgt i 1724, men institutionen overlevede og blev udvidet i 1726 og 1742 således, at der efterhånden blev plads til 24 syge og fattige kvinder, hver med et værelse, et kammer, et køkken og 1 rigsdaler i ugentlig understøttelse.

Kun langsomt blev der rettet op på situationen. I løbet af 1700-tallet lod adskillige godser oprette "hospitaler" med 2-4 rum beregnet for gamle og/eller svage godsbeboere. Finansieringen blev klaret ved oprettelse af et legat.

 1700-tallet og 1800-tallet
Først i løbet af 1700-tallet skete der mere omfattende private tiltag for at afhjælpe situationen, og der blev oprettet en lang række foreninger og stiftelser for at hjælpe fattige, enker, ugifte jomfruer og andre. Af sådanne foreninger mm fra slutningen af 1700-tallet kan nævnes:Petri Kirkes og Thymes Pleiehuus i København oprettet i 1720 af Madam Lengersen, som finansierede opførelsen af en bygning for 19 fruentimmere, med fri bolig og 3 mark 8 skilling om ugen i understøttelseBudolphi Kloster eller hospital i København oprettet i 1725 ved testamente som fribolig for 8 "enker eller ugifte fruentimmer, helst af Borgerskabet i København", hvoraf 6 fik rådighed over 3 værelser og køkken samt adgang til have, 1 fik 2 værelser og 1 fik 1 værelse, af en student ved navn Budolph, som til formålet skænkede et hus og 4.000 rigsdalerDet Harboske Enkefruekloster i København oprettet ved fundats af 23. november 1735 af geheimerådinde Harbo (født baronesse Fiuren) som stiftelse for 12 enkefruer, hver med to værelser og køkken i stiftelsens gård og 160 rigsdaler i årlig understøttelse.Brødrene Petersens Jomfrukloster i København oprettet ved fundats af 30. december 1775 som bolig for 1 priorinde og 13 klosterjomfruer over 35 år, der var døtre af kræmmere, købmænd eller gejstlige, og hver med rådighed over 2 værelser og køkken.
Disse og en lang række flere stiftelser blev oprettede fortrinsvis i København og fortrinsvis rettede mod hjælp til kvinder, det være sig enker eller ugifte.

Foruden sådanne institutioner blev oprettet en lang række velgørende selskaber fx Det søsterlige Velgjørenheds Selskab, oprettet i 1790, Selskabet til Understøttelse af ugifte Fruentimmer, hvis Kaar ikke svare til deres Opdragelse, oprettet 1793, Det qvindelige Velgjørenheds Selskab, oprettet i 1815, Det forenede Velgjørenheds Selskab, oprettet i 1831, Foreningen af Aaret 1843 til Forsorg for confirmerede Piger, Bespiisningscomiteen paa Christianshavn, oprettet i 1846, Selskabet for qvindelige Tyendes Vel, oprettet i 1847 med flere samt en række legater med det formål at understøtte værdigt trængende. Hele denne velgørenhedsvirksomhed fandt sted sideløbende med den hjælp, som blev stillet til rådighed fra offentlige myndigheders side.

 Noter

 Litteratur
 Gustav Bang: Kirkebogsstudier. Bidrag til Dansk Befolkningsstatistik og Kulturhistorie i det 17. Aarhundrede; København 1906 (Reprografisk genudgivet af Selskab for Udgivelse af Kilder til Dansk Historie; København 1976; )
 Adolph Frederik Bergsøe:Den danske Stats Statistik; Fjerde Bind. Om forskjellige Statsforvaltningsforhold, Monarkiets udvortes Forhold, de fjernere Statsdele m.m.; Kjøbenhavn 1853
 Troels Dahlerup: "De fire stænder. 1400-1500" (i: Olaf Olsen (red.): Gyldendal og Politikens Danmarkshistorie; bind 6; København 1989;
 Kauko Pirinen: "Fattigvård" (i: KLNM bind 4; sp. 201-208)
 Erland Porsmose: "De fynske landsbyers historie – i dyrkningsfællesskabets tid" (Odense University Studies in History and Social Sciences Vol. 109; Ringkøbing 1987; )
 Erik Skov: "Helligåndshus" (i: KLNM bind 6; sp. 407-409)
 Alex Wittendorff: "På Guds og Herskabs nåde. 1500-1600" (i: Olaf Olsen (red.): Gyldendal og Politikens Danmarkshistorie''; bind 7; København 1989;

Eksterne henvisninger
"Milda stiftelser" (Nordisk Familjebok, Uggleupplagan, bind 18 (1913); sp. 498f)

Stiftelser i Danmark
Velgørenhedsorganisationer

Mild stiftelse


Zheng Siwei (født 26. februar 1997) er en kinesisk badmintonspiller.

Han repræsenterede Kina ved sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han tog sølv i mixeddouble.

Referencer

Eksterne henvisninger

Badmintonspillere fra Kina
Badmintonspillere ved sommer-OL 2020
Olympiske sølvmedaljevindere fra Kina
Medaljevindere ved sommer-OL 2020

Zheng Siwei


Kaliwatan sa alibangbang ang Hypolamprus atrostriatus. Una ning gihulagway ni George Francis Hampson ni adtong 1893. Ang Hypolamprus atrostriatus sakop sa kahenera nga Hypolamprus, ug kabanay nga Thyrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Hypolamprus

Hypolamprus atrostriatus


Taeniaptera is a genus of stilt-legged flies in the family Micropezidae. There are at least 3 described species in Taeniaptera.

Species
Taeniaptera feei Steyskal, 1986 (palm grove stilt-legged fly)
Taeniaptera lasciva (Fabricius, 1798)
Taeniaptera trivittata Macquart, 1835

References

Further reading

External links

 Diptera.info
 NCBI Taxonomy Browser, Taeniaptera

Micropezidae
Nerioidea genera

Taeniaptera


Marina di Gravelines, con barca (Marine de Gravelines, avec barque ou étude de plage) è un dipinto a olio su tavola (15,9x24,8 cm) realizzato nel 1890 dal pittore francese Georges-Pierre Seurat.

È conservato nella Courtauld Gallery di Londra.

Il pittore trascorre l'estate del 1890 a Gravelnes, un centro al confine col Belgio, soggetto del dipinti in  stile "Divisionista".

Altri progetti

Collegamenti esterni
 Courtauld Gallery - Sito Ufficiale

Dipinti nella Courtauld Gallery
Dipinti di Georges Seurat
Paesaggi marini

Marina di Gravelines, con barca


Geranium stuebelii is 'n plant wat deel is van die Geraniaceae familie.

Verwysings

stuebelii

Geranium stuebelii


An Apus niansae in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Reichenow hadton 1887. An Apus niansae in nahilalakip ha genus nga Apus, ngan familia nga Apodidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. n. niansae
 A. n. somalicus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Apus

Apus niansae


Kaliwatan sa insekto ang Macrohomotoma apsylloides. Una ning gihulagway ni Crawford ni adtong 1919. Ang Macrohomotoma apsylloides sakop sa kahenera nga Macrohomotoma, ug kabanay nga Homotomidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Borneo
 HAW
 Lesser Sunda Islands
 Macau

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Borneo
Insekto sa Lesser Sunda Islands
Insekto sa Macau
Macrohomotoma

Macrohomotoma apsylloides


Jewgienij Nikołajewicz Awrorin (ros. Евгений Николаевич Аврорин, ur. 11 lipca 1932 w Leningradzie, zm. 9 stycznia 2018 w Czelabińsku) – rosyjski fizyk.

Życiorys
Po ukończeniu szkoły (ze złotym medalem) studiował na Wydziale Fizycznym Leningradzkiego Uniwersytetu Państwowego, 1951–1953 w Charkowskim Uniwersytecie Państwowym, a 1953–1954 na Wydziale Fizycznym Moskiewskiego Uniwersytetu Państwowego im. Łomonosowa, później pracował w biurze konstruktorskim KB-11 w centrum atomowym Arzamas-16, gdzie brał udział w opracowaniu pierwszego radzieckiego dwukaskadowego ładunku jądrowego. Od 1955 pracował w Instytucie Naukowo-Badawczym 1011 w mieście Czelabińsk-70 (obecnie Snieżynsk) jako pracownik naukowy, w lutym 1964 został szefem działu Wydziału Naukowo-Teoretycznego tego instytutu, od stycznia 1978 do lutego 1979 był szefem Działu Naukowo-Teoretycznego, od lutego 1979 do kwietnia 1985 szefem Działu Naukowo-Teoretycznego – zastępcą kierownika naukowego, a od kwietnia 1985 kierownikiem naukowym tego instytutu. W 1961 został kandydatem, a w 1974 doktorem nauk fizyczno-matematycznych. Od grudnia 1996 do 1998 był kierownikiem naukowym i p.o. dyrektora Rosyjskiego Federalnego Centrum Atomowego/Wszechrosyjskiego Naukowo-Badawczego Instytutu Fizyki Technicznej im. Zababachina w Snieżynsku. W 1987 został członkiem korespondentem Akademii Nauk ZSRR, a w 1992 akademikiem RAN (Wydziału Fizyki Ogólnej i Astronomii). W latach 1968–1973 był deputowanym Rady Miejskiej Snieżynska, 1973–1977 deputowanym Rady Obwodowej Czelabińska, a od 2 marca 1995 do 9 lipca 1997 członkiem Rady Polityki Naukowo-Technicznej przy Prezydencie Federacji Rosyjskiej ds. nauki, technologii i edukacji. Mieszkał w Snieżynsku, zmarł podczas leczenia w Czelabińsku.

Odznaczenia i nagrody
 Złoty Medal "Sierp i Młot" Bohatera Pracy Socjalistycznej (29 lipca 1966)
 Order Lenina (dwukrotnie - 29 lipca 1966 i 4 grudnia 1987)
 Order "Za zasługi dla Ojczyzny" II klasy (27 marca 2006)
 Order "Za zasługi dla Ojczyzny" III klasy (31 sierpnia 1999)
 Order Czerwonego Sztandaru Pracy (11 września 1956)
 Nagroda Leninowska (1963)
 Nagroda im. Makiejewa (1999)
 Złoty Medal im. Kurczatowa Rosyjskiej Akademii Nauk (2013)
 Wpis do Księgi Sławy Pracy Miasta Snieżynsk (1963)
I inne.

Przypisy

Bibliografia
 http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=12415 (ros.)

Bohaterowie Pracy Socjalistycznej
Laureaci Nagrody Leninowskiej
Ludzie urodzeni w Petersburgu
Odznaczeni Orderem Czerwonego Sztandaru Pracy
Odznaczeni Orderem Lenina
Odznaczeni Orderem "Za zasługi dla Ojczyzny"
Rosyjscy fizycy XX wieku
Rosyjscy fizycy XXI wieku
Urodzeni w 1932
Zmarli w 2018

Jewgienij Awrorin


Mogielnica là một thị trấn thuộc huyện Grójecki, tỉnh Mazowieckie ở trung-đông Ba Lan. Thị trấn có diện tích 13 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 2384 người và mật độ 184 người/km².

Tham khảo

Thị trấn của Mazowieckie

Mogielnica


Løgtingsvalið í Føroyum í 1914 varð hildið hin 2. februar 1914, men bert í norðara parti av Føroyum.

Úrslit
Sambandsflokkurin misti ein tingsess, men var framhaldandi størsti flokkur á Føroya Løgtingi, við 12 av teimum 20 sessunum.

Ávísingar úteftir
 Løgtingsval skift á valdømi og flokkar (1906-2004), hagstova.fo

Keldur

Løgtingsval
Listar
1914

Løgtingsvalið 1914


Kaliwatan sa isda ang Myctophum nitidulum. Una ning gihulagway ni Samuel Garman ni adtong 1899. Ang Myctophum nitidulum sakop sa kahenera nga Myctophum, ug kabanay nga Myctophidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Myctophum

Myctophum nitidulum


Arctotis angustifolia is 'n plant wat hoort tot die genus Arctotis. Die spesie is endemies aan die Wes-Kaap en kom van die Kaapse Vlakte tot by Malmesbury en Kleinmond voor. Dit vorm deel van die fynbos. Daar is tans net twee gefragmenteerde, subpopulasies oor, die totale populasie word op 250 plante geskat. Die spesie het groot gedeeltes van sy habitat afgestaan aan ontwikkeling, gewasverbouing en indringerplante. Die twee bestaande subpopulasies word bedreig deur verdere ontwikkeling en die kweek van proteas.

Die spesie het twee subspesies:
 Arctotis angustifolia var. angustifolia
 Arctotis angustifolia var. latifolia Harv.

Bronne
 SANBI Redlist
 Plants of the World Online

Arctotis
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Arctotis angustifolia


The 1958 Wyoming gubernatorial election took place on November 4, 1958. Incumbent Republican Governor Milward Simpson ran for re-election to a second term. He was challenged by John J. Hickey, the former U.S. Attorney for the District of Wyoming and the Democratic nominee. Following a close campaign, Hickey narrowly defeated Simpson for re-election, winning just a narrow plurality because of a third-party candidate in the race. In an irony, just four years later, in the 1962 special U.S. Senate election, Simpson would defeat Hickey, avenging his loss in the gubernatorial election.

Democratic primary

Candidates
 John J. Hickey, former U.S. Attorney for the District of Wyoming

Results

Republican primary

Candidates
 Milward Simpson, incumbent Governor
 Stanley Edwards, former state civil defense director, former deputy state adjutant general

Results

Results

References

1958 Wyoming elections
1958
Wyoming
November 1958 events in the United States

1958 Wyoming gubernatorial election