Jerônimo Monteiro Filho (São Paulo,  – Rio de Janeiro, ) foi um engenheiro e político brasileiro.

Filho de Jerônimo de Sousa Monteiro e Cecília Bastos Monteiro, casou com Iolanda Monteiro.

Graduado em engenharia civil em abril de 1920 pela Escola Politécnica do Rio de Janeiro. Foi eleito senador pelo ESpírito Santo nas eleições gerais no Brasil em 1935 pelo Partido da Lavoura. Exerceu o mandato de senador de maio de 1935 a novembro de 1937.

Obras
Estudos de estradas (1935)
Construção de estradas (1941)
Curso de estradas (3 volumes)
Comprimento virtual
A formação mental do Brasil
Panoramas capixabas

Ver também
Lista de senadores do Brasil
Lista de senadores do Brasil por número de mandatos

Senadores do Brasil pelo Espírito Santo
Naturais da cidade de São Paulo

Jerônimo Monteiro Filho


La Punta Zumstein (pron. ted. AFI: ; 4.563 m – Zumsteinspitze in tedesco) è una delle vette più alte del massiccio del Monte Rosa nelle Alpi Pennine. È la terza in ordine di altezza dopo la Punta Dufour (4.634 m) e la Punta Nordend (4.609 m).

Caratteristiche

Si trova tra la Punta Dufour e la Punta Gnifetti lungo il confine tra l'Italia e la Svizzera, e interessa i comuni di Macugnaga e Zermatt.

Il versante est della Zumstein precipita per oltre duemila metri sul ghiacciaio del Monte Rosa in alta Valle Anzasca. Si tratta della più alta parete delle Alpi, e l'unica di tipologia himalayana. Su questa parete, orientata ad est-nord-est, sono stati aperti grandiosi itinerari oggi non più percorribili a causa dell'enorme distacco di ghiaccio verificatosi sotto il gruppo di rocce chiamate dalle guide di Macugnaga "occhio della Zumstein". Su di essa nel 1951 scomparve Ettore Zapparoli nel tentativo di aprire una diretta alla cima. Ancor oggi è la meno conosciuta e meno percorsa tra quelle della parete Est del Rosa, e di queste di gran lunga la più pericolosa.

Gli altri versanti sono più morbidi e accessibili: la cresta sud-est la collega con la punta Gnifetti tramite il Colle Gnifetti (4.452 m); la cresta nord la collega con la punta Dufour tramite il Grenzsattel (4.453 m).

La montagna fu intitolata dal generale e topografo Barone Ludwig von Welden a Joseph Zumstein che con altri la raggiunse nel 1820.

Prima ascensione

La prima ascensione fu realizzata il 1º agosto 1820 da Joseph e Johann Niklaus Vincent, Joseph Zumstein, Castel (i quali, malgrado i nomi non erano, come potrebbe sembrare, svizzeri, ma di Gressoney, che all'epoca faceva parte del Regno di Sardegna), Molinatti ed altri.

Salita alla vetta
È facilmente raggiungibile dalla Capanna Regina Margherita in circa 45 minuti ed è frequentemente salita. Dalla capanna si scende al Colle Gnifetti e poi si risale la cresta sud-est, prima nevosa e negli ultimi metri rocciosa. Sulla vetta si trovano una croce e una madonnina.

Bibliografia
 Joseph Zemstein dit De La Pierre, Voyage sur le Mont-Rose, Torino 1820
 Julius Kugy, Im göttlichen Lächeln des Monte Rosa, Leykam-Verlag, Graz 1940.

 Helmut Dumler und Willi P. Burkhardt, Viertausender der Alpen, Bergverlag Rother, München 2001, ISBN 3-7633-7427-2

Altri progetti

Collegamenti esterni

Zumstein
Zumstein
Zumstein
Quattromila delle Alpi
Geografia di Zermatt

Punta Zumstein


G-pruganje, G-bendiranje  Giemsa-trakanje je tehnika koja se koristi u citogenetici za stvaranje vidljivog kariograma, bojenjem kondenziranih hromosoma. Korisno je za identifikaciju nasljednih bolesti pomoću fotografskog prikaza čitavog hromosomskog komplementa. Metafazni hromosomi tretiraju se tripsinom (da bi se delimično digestirali) i obojeni Giemsom. Heterochromatinske regije, koje imaju tendenciju da budu bogate adeninom i timinom (AT-bogatom) DNK i relativno siromašne genima, tamnije se boje u G-prugama. Suprotno tome, manje kondenzirani hromatin (euhromatin) – koji obično obiluje guaninom i citozinom (bogat u GC) i više transkripcijski aktivan – uključuje manje obojenje, a ti regioni se pojavljuju kao svjetlije trake u G-prugama. Uzorak traka numeriran je na svakom kraku hromosoma od centromera do telomera. Ovaj sistem numeriranja omogućava da bilo koji opseg na hromosom u bude precizno identificiran i opisan. Obrnuto G-pruganje dobije se  u R-pruganju. Trake/pruge mogu se koristiti za identifikaciju hromosomskih abnormalnosti, kao što je translokacija, jer za svaki hromosom postoji jedinstveni obrazac svjetlih i tamnih traka.

Teško je identificirati i grupirati hromosome na osnovu jednostavnog bojenja, jer ujednačena boja struktura otežava razlikovanje hromosoma. Stoga su razvijene tehnike poput G-pruganja zbog koje su se trake/pruge/bendovi pojavili na hromosomima. Te pruge bile su jednake na homolognim hromosomima, pa je identifikacija postala lakša i preciznija. Što su hromosomi manje zgusnuti, to se više traka pojavljuje kada se stvaraju G-pruge. To znači da se različiti hromosomi razlikuju u profazi nego u metafazi.

Slijede tipovi pruganja hromosoma

Također pogledajte
 Hromosom
 Mapiranje gena
 Fluorescentna in situ hibridizacija

Reference

Hromosomi
Bojenje
Citogenetika

Giemsa-pruganje


Kaliwatan sa isda ang Mastacembelus congicus. Una ning gihulagway ni George Albert Boulenger ni adtong 1896. Ang Mastacembelus congicus sakop sa kahenera nga Mastacembelus, ug kabanay nga Mastacembelidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Aprika
 Kamerun
 Anggola
 Tunga-tungang Aprikanhong Republika
 Zambia . Also reported from the lower Chari-Logone system in Chad

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Isdangtunay sa Kamerun
Isdangtunay sa Anggola
Isdangtunay sa Tunga-tungang Aprikanhong Republika
Mastacembelus

Mastacembelus congicus


Andros (grikskt: Άνδρος) er ein oyggj í Grikkalandi. Oyggin er tann norðasta av Kykladuoyggjunum og liggur umleið 10 km í ein landsynning av oynni Evvia og umleið 3 km norðanfyri oynna Tinos. Andros er 380 km2 til støddar, í 2011 var fólkatalið á oynni 9.221 og fólkatættleikin 24/km2. Oyggin er nærum 40 km long og 16 km har hon er breiðast. Oyggin er eitt nú kend fyri sítt kelduvatn, sum kemur úr Sariza kelduni í Apoikia, hon rennur út úr einum leyvuhøvdi.

Søga
Í fornøld (7. - 6. øld á.Kr.) varð oyggin bygd av jóniskum fólkum (økið var í høvuðsheitum har í Turkaland er í dag og tær griksku oyggjarnar í Egearahavinum), møguliga blandað við fólkum úr Thrakia (økið fevnir í dag um landnyrðingshornið av Grikkalandi og partar av Bulgaria og Turkalandi). Í 480 á.Kr. sendi oyggin skipaflota til Xerxes I av Persia, og bleiv tí straffað av tí grikska flotanum, ið herjaði á oynna. Í 411 á.Kr. proklameraði oyggin, at hon var sjálvstøðug og í 408 á.Kr. stóð hon ímóti einum álopi úr Athen.
Frá 1207 til 1566 varð Andros stýrd av privatu familjunum Zeno og Sommaripa undir venesianskari verju og eftirliti. Síðan kom oyggin undir beinleiðis osmanniskt og muslimsk stýri. Í 1821 bleiv oyggin samman við hinum Kykladuoyggjunum fræls og gjørdist partur av Grikkalandi. Hin 10. mai 1821 kunngjørdi uppreistarsinnaði presturin, Theophilos Kairis, sum var ein av oddamonnunum í grikska frælsisstríðnum, at nú var grikska frælsisstríðið byrjað, og so heisaði hann grikska flaggið á St. Georgs kirkjuni, sum liggur vakurt á eini fjallasíðu á Andros og helt eina kenda og hjartanemandi røðu, sum eggjaði reiðarum og vinnulívsfólkum til at lata burturav ognum teirra til frama fyri grikska frælsisstríðnum, so teir kundu senda flotar avstað móti osmannum.

Bygdir á Andros

Keldur

Slóðir úteftir

Oyggjar í Grikkalandi
Kykladurnar

Andros


An Blepsias bilobus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Cuvier hadton 1829. An Blepsias bilobus in nahilalakip ha genus nga Blepsias, ngan familia nga Hemitripteridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Blepsias

Blepsias bilobus


The World's On Fire (ザ・ワールズ・オン・ファイア) is the fourth studio album by Japanese rock band Man with a Mission, released on February 10, 2016 through Sony Music Records. It peaked at 3rd place on Oricon albums chart and stayed for 43 weeks. The album received Gold certification from the Recording Industry Association of Japan for sales of 100,000.

The single "Out of Control" features guest appearance from Zebrahead and was nominated for the 2015 MTV Video Music Awards Japan for Best Collaboration, losing to Momoiro Clover Z's "Yume no Ukiyo ni Saite Mi na" (featuring Kiss). "Out of Control" was used as ending theme song for the Japanese release of Mad Max: Fury Road film.

Track listing

Charts

Album

Singles

Certifications

Awards

MTV Video Music Awards Japan

|-
| 2015
| "Out of Control" (featuring Zebrahead)
| Best Collaboration
|
|}

Personnel

Man with a Mission
 Tokyo Tanaka – lead vocals
 Jean-Ken Johnny – electric guitar and co-lead vocals
 Kamikaze Boy – electric bass guitar and backing vocals
 DJ Santa Monica – electronic keyboards and DJing
 Spear Rib – drum kit

Notes

 "Survivor" was chosen by Capcom to be the image song for the video game Street Fighter V.
 "Dive" was used as the theme song for Shinjuku Swan film.
 "Raise Your Flag" was featured as the opening song for the anime Mobile Suit Gundam: Iron-Blooded Orphans.
 "The World's On Fire" was used on BMW Mini Clean Diesel commercial in Japan.

 "Give It Away" was used as the image song for Point Break (X-ミッション X-Mission) film.
 "Seven Deadly Sins" was featured as the opening song for the anime The Seven Deadly Sins.
 "Out of Control" was chosen as the ending theme song for the Japanese release of Mad Max: Fury Road.

References

2016 albums
Man with a Mission albums
Rap rock albums by Japanese artists

The World's On Fire


Vitex madagascariensis is 'n boom wat endemies in Madagaskar is.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Verwysings

Bron
 Plants of the World Online

Vitex
Bome van Afrika
Flora van Madagaskar
Endemiese plante van Madagaskar

Vitex madagascariensis


Kaliwatan sa alibangbang ang Ceromitia auricrinis. Una ning gihulagway ni Walsingham ni adtong 1933. Ang Ceromitia auricrinis sakop sa kahenera nga Ceromitia, ug kabanay nga Adelidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ceromitia

Ceromitia auricrinis


O Bornova Belediyespor, conhecido também apenas como Bornova Belediye, é um clube de basquetebol baseado em Bornova, Esmirna Turquia que atualmente disputa a TB2L. Manda seus jogos no Ginásio Esportivo Bornova Atatürk com capacidade para 2.500 espectadores.

Histórico de Temporadas

Masculino

 fonte:eurobasket.com mackolik.com

Títulos departamento Masculino
Segunda divisão
 Finalista (1):2008-09

Ligações externas
 Página do Bornova Belediye no eurobasket.com
 Página do Bornova Belediye no mackolik.com
 Página do Bornova Belediye no sítio TB2L

Equipes de basquetebol da Turquia
Clubes esportivos fundados em 1986
Esmirna

Bornova Belediyespor


Dikgobe, ook bekend as izinkobe, is 'n inheemse Suid-Afrikaanse woord vir stampmielies en suikerbone wat saam gekook word. Die gereg word gewoonlik bedien by Tswana-vieringe van die lewe, soos die huwelik, en dié wat die dood aandui, die vertrek uit die lewe. Vir begrafnisse is dikgobe een van die twee aanvaarbare stysels wat bedien mag word, met sorghum as die ander.

Sien ook
 Noesj

Verwysings

Suid-Afrikaanse kookkuns

Dikgobe


La notte del dio che balla è una raccolta di canzoni di vari autori del 1999.

Tracce
 Santu Paulu mia di Galatina - 0:18
 Teresa De Sio - Pizzica tarantata - 6:54
 Agricantus - Maarja - 6:56
 Teresa De Sio - Salta salta - 4:24
 Xicrò - Canto dell'aquila - 5:53
 Pantarei - Ritmicamente - 6:00
 Il Parto delle Nuvole Pesanti - Ballo senza piedi - 6:19
 Nidi d'Arac - Ronde noe - 4:18
 Ambrogio Sparagna - Pizzica pizzica - 3:03
 RestArt - RestArtarant - 4:24
 Addosso Agli Scalini - Pisca pisca piscatò - 4:24
 Vinicio Capossela - Il ballo di San Vito - 3:26
 Daniele Sepe - Tarantella calabrese - 4:43
 Pizzica tarantata - 0:57

Collegamenti esterni

La notte del Dio che balla


Procambridgea monteithi là một loài nhện trong họ Stiphidiidae.

Loài này thuộc chi Procambridgea. Procambridgea monteithi được V. T. Davies miêu tả năm 2001.

Chú thích

Tham khảo

Procambridgea

Procambridgea monteithi


Percy Alfred Collins (January 22, 1905 – 1990) was an Australian sailor. He appeared on an Australian postage stamp in 1995.

Biography
Collins was born in Murwillumbah in 1905. He was William and Ellen Collins' (née Foley) fourth child.

Royal Australian Navy
In 1927 Collins became a stoker for the Royal Australian Navy; in 1939 he was promoted to the rank of petty officer. In 1940 he was selected to be part of the HMAS Napier commissioning crew (this was the first of the Navy's new "N" class destroyers).

Collins died in 1990.

Awards and recognition
In 1941 during the Battle of Crete, his actions resulted in saving a ship.  For this he received a Distinguished Service Medal. It was stated that he had "virtually kept the ship mobile," enabling it to proceed to port.

In October 1945 he received a Bar to his D.S.M. for his "courage, endurance, and skill" while undertaking escort duties "under hazardous and trying conditions". He was one of only two RAN sailors to receive a D.S.M. and Bar.

The Australian War Memorial received his medals upon his death, along with his portrait which had been painted by Alfred Cook in 1956.

References

1905 births
1990 deaths
People from New South Wales
Royal Australian Navy personnel
Royal Australian Navy personnel of World War II

Percy Collins


Alibek Osmonov (kirg. Алибек Осмонов; ur. 7 listopada 1996 roku) – kirgiski zapaśnik walczący w stylu wolnym. Brązowy medalista mistrzostw świata w 2021 roku.

Ósmy na igrzyskach azjatyckich w 2018 i szesnasty w 2022. Srebrny medalista igrzysk Solidarności Islamskiej w 2017. Piąty na mistrzostwach Azji w 2017 roku.

Przypisy

Kirgiscy zapaśnicy
Urodzeni w 1996
Ludzie urodzeni w Tałasie

Alibek Osmonov


O Prêmio de Longevidade Palo Alto ou "Palo Alto Longevity Prize" é uma competição de ciência de vida de US $ 1 milhão criado por Dr. Joon Yun, o fundador do think tank sem fins lucrativos Instituto Palo Alto, dedicada ao fim do envelhecimento. Através de um prémio de incentivo, o nosso objectivo específico é nutrir inovações que acabem com o envelhecimento, restaurando a capacidade homeostática do corpo e promovendo a extensão de uma vida saudável e sustentada. Palo Alto Investors fundou em 1989 com mais de US $ 2 bilhões em ativos e até 2017 ninguém ganhou qualquer prêmio.

Prêmio de Demonstração de Longevidade
O Prêmio de Demonstração de Longevidade de US $ 500.000 será concedido à primeira Equipe que atenda a todas as exigências de estender a expectativa de vida média de uma coorte de intervenção de mamíferos de tipo selvagem em 50% em relação a uma história natural aceitável de normas não tratadas de forma estatisticamente significativa. 05), utilizando um Modelo Estatístico.

Prêmio Capacidade homeostático
O Prêmio de Capacidade Homeostática de US $ 500.000 será concedido à primeira equipe para demonstrar que pode restaurar a capacidade homeostática (usando a variabilidade da freqüência cardíaca como medida substituta) de um mamífero velho para a capacidade de um adulto jovem.

Ver também
Prêmio Longevidade

Ligações externas

Prêmios de medicina
Gerontologia

Prêmio de Longevidade Palo Alto


Landysj serebristyj () er en russisk spillefilm fra 2000 af Tigran Keosayan.

Medvirkende
 Olesja Zjeleznjak som Zoja Misotjkina
 Jurij Stojanov som Stas Pridorozjnyj
 Aleksandr Tsekalo som Lev Bolotov
 Aljona Khmelnitskaja som Irma
 Vladimir Ilin som Misotjkin

Referencer

Eksterne henvisninger

Russiske film fra 2000
Komediefilm fra Rusland

Landysj serebristyj


Baonine (Ravno), naselje u općini Ravno.
 Baonine (Trebinje), naselje u općini Trebinje.

Baonine


Kaliwatan sa insekto ang Halictophagus fulmeki. Una ning gihulagway ni Hofeneder ni adtong 1927. Ang Halictophagus fulmeki sakop sa kahenera nga Halictophagus, ug kabanay nga Halictophagidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sumatra (pulo)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sumatra (pulo)
Halictophagus

Halictophagus fulmeki


An Oreotrochilus melanogaster in uska species han Aves nga ginhulagway ni Gould hadton 1847. An Oreotrochilus melanogaster in nahilalakip ha genus nga Oreotrochilus, ngan familia nga Trochilidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Oreotrochilus

Oreotrochilus melanogaster


Henry Curwen (1845–1892) was an English journalist and author, who became editor of The Times of India.

Life
He was born at Workington Hall, the son of Henry Curwen, rector of Workington in Cumberland; his father was a younger son of Henry Christian Curwen (1783–1860), and his mother Dora Goldie was daughter of Alexander John Goldie. He was educated at Rossall School, and then worked in London for John Camden Hotten the publisher.

In 1876 Curwen left England for India, and settled there. Nassau Lees, who had recently acquired the Times of India published in Bombay, took on Curwen as assistant editor, under Grattan Geary the editor. Curwen wrote in the paper an account of a tour through districts affected by the Great Famine of 1876–78.

In 1880 Curwen became chief editor of the Times of India, and began to improve its reputation. The will of Lees, who died in 1889, gave him a chance to buy the concern. He became proprietor, with Charles Kane as his manager.

Curwen's health failed, and he died, unmarried, on 22 February 1892. He was on board the P&O ship SS Ravenna, three days out of Bombay, and he was buried at sea. A brass memorial tablet was placed in St Thomas's Cathedral, Bombay.

Works
For Hotten, Curwen was involved in compiling books including The Golden Treasury of Thought. His work under his own name was a volume of translations Echoes from French Poets published by Hotten in 1870, and contained verse translations from Alfred de Musset, Alphonse de Lamartine, Charles Baudelaire, and others. He translated also Baudelaire's Study of Edgar Allan Poe in 1872.

In the Westminster Review Curwen wrote between 1871 and 1873 his own account of Poe's career, and also detailed articles on Henri Murger, Novalis, Sándor Petőfi, Honoré de Balzac, and André Chenier. These articles were collected in two volumes (1874), as Sorrow and Song; Studies of Literary Struggle. Other works were:

 A History of Booksellers; the New and the Old (1873)
 Within Bohemia, or Love in London (1876), a volume of short stories, followed by others
 Plodding on; or, the Jog Trot to Fame and Fortune (1879), novel
 Zit and Xoe (1886), novel (anonymous), reprinted from Blackwood's Magazine. A novel about two prehistoric Archaic humans.
 Lady Bluebeard (1888, two vols.), novel (anonymous)
 Dr. Hermione (1891), novel (anonymous).

Notes

External links
Attribution

1845 births
1892 deaths
19th-century English writers
English journalists
People from Workington
Henry
English male novelists
English historical novelists
Writers of fiction set in prehistoric times

Henry Curwen (journalist)


Il 21 settembre 1989 fu nominato Capo di Stato Maggiore dell'Armata Popolare Jugoslava e quindi responsabile delle azioni dell'esercito jugoslavo durante le guerre in Slovenia, Croazia e Bosnia ed Erzegovina. Fu poi destituito l'8 maggio 1992. È stato successivamente incriminato a Osijek per i crimini di guerra e genocidio.

Note

Voci correlate
 Guerre jugoslave
 Eccidio di Podrute

Altri progetti

Militari serbi
Politici jugoslavi
Militari jugoslavi

Blagoje Adžić


Controverso e misterioso personaggio, collegato in via indiretta e poco trasparente allo IOR, alla CIA e al Partito nazista, diverse fonti confermano inoltre la sua mal celata vicinanza al movimento Ustascia, il movimento nazionalista croato affiliato alle frange fasciste a cui era stato consegnato il controllo della Croazia dalle potenze dell'Asse nel 1941. Vicino ad Ante Pavelić, nel 1948 fu lui ad aiutare il dittatore condannato per crimini di guerra nella fuga verso l'Argentina peronista.

Draganović fu accusato di riciclaggio di denaro e di furto di oggetti dalle vittime dell'Olocausto in Croazia.

Biografia
Nato nel 1903 a Brčko in Bosnia, Draganović aveva ricevuto un'educazione cattolica e nazionalistica. Terminate le scuole superiori a Travnik, (ora centro amministrativo della Bosnia centrale) studiò teologia e filosofia a Sarajevo ed emise i voti nel 1928. Dal 1932 al 1935 studiò a Roma presso il Pio Pontificio Istituto Orientale e alla Pontificia Università Gregoriana, lavorando negli archivi vaticani.

Nel 1935 ritornò in Bosnia diventando segretario del vescovo Ivan Šarić; nell'aprile del 1941, quando i nazisti occuparono Zagabria, era professore di teologia all'università.

Fonti dell'intelligence intervistate da Mark Aarons e John Loftus per il loro libro "Ratlines" (titolo originale "Unholy Trinity: The Vatican, The Nazis, and The Swiss Banks") dichiararono che Draganović era in via ufficiosa a capo delle operazioni di intelligence croate della Segreteria di Stato vaticana e al contempo collaborava con l'Intelligence americana, francese e britannica. "Era vicepresidente dell'Ufficio per la Colonizzazione ustascia che rappresentava per i nazisti una macchina della morte, poiché disponeva di serbi e ebrei destinati allo stermini o alla deportazione".

Nell'agosto del 1943 Draganović ritornò a Roma come segretario della "Confraternita croata di San Girolamo" nel monastero di San Girolamo dei Croati in Via Tomacelli. .

In un memorandum del 1948 un agente spiegò che l'accordo consisteva in una forma di mutua assistenza: in cambio di aiuti a persone a lui care che vivevano in Germania, faceva in modo di ottenere loro (per lo più criminali di guerra) il visto per il Sudamerica, principalmente per l'Argentina, imbarcandosi dal porto di Genova, dove aveva trovato appoggio e documenti falsificati (rilasciati dalla Croce Rossa romana) presso la Daie (Delegación Direción Argentina de Immigración Europea) di via Albaro, diretta da Carlos Fuldner, ex ufficiale SS.

Avrebbe avuto influenti contatti in Vaticano, come il segretario di Stato Luigi Maglione e persino papa Pio XII.

Nel 1958 all'indomani dell'elezione di papa Giovanni XXIII il cardinale Domenico Tardini chiese a Draganović di lasciare Roma.

Passò gli ultimi anni della sua vita a Sarajevo aggiornando il registro generale della Chiesa cattolica in Jugoslavia e morì nel 1983.

Note

Bibliografia
Mark Aarons, Ratlines, Roma, Edizioni Newton compton, 1993, ISBN 8879832174
 Richard Breitman, U.S. intelligence and the Nazis, Cambridge University Press 2005, pp. 210–220

Antisemitismo
Chiesa cattolica in Croazia

Krunoslav Draganović


Mohammad Rona (født i 10. januar 1985 i Kabul, Afghanistan) er en dansk politiker og medlem af Folketinget for Moderaterne. Han blev stedfortræder til Folketinget for partiet i Nordjyllands Storkreds ved folketingsvalget 2022 og overtog det folketingsmandat som blev ledigt da Kristian Klarskov forlod Folketinget 23. november 2022.
Ved valget modtog han 1.062 personlige stemmer. Mohammad Rona er gruppenæstformand for Moderaternes folketingsgruppe.

Privatliv
Rona blev født i 1985 i Kabul i Afghanistan. Han kom til Danmark i 1991 med sine forældre og en bror. Han er opvokset i Vallensbæk, men flyttede til Aalborg i 2010. Han er supportchef i firmaet OnlinePOS.

Referencer

Nuværende folketingsmedlemmer fra Moderaterne
Personer fra Kabul

Mohammad Rona


Masayoshi Nagata , Nagata Masayoshi; Aichi,  – Quioto, ) foi um matemático japonês, conhecido por seu trabalho sobre álgebra comutativa e geometria algébrica . Foi professor da Universidade de Quioto.

Foi palestrante convidado do Congresso Internacional de Matemáticos em Edimburgo (1958 - On the fourteenth problem of Hilbert). Um de seus orientados na Universidade de Quioto foi Shigefumi Mori.

Obras
Local Rings, Interscience 1962
Lectures on the fourteenth problem of Hilbert, Tata Institute of Fundamental Research Lectures on Mathematics 31, Bombay: Tata Institute of Fundamental Research, 1965

Bibliografia
Masaki Maruyama, Miyanishi Masayoshi, Shigefumi Mori, Tadao Oda: Masayoshi Nagata (1927–2008), Notices of the American Mathematical Society 56, Januar 2008, S. 58, pdf

Algebristas do século XX
Professores da Universidade de Quioto
Matemáticos do Japão
Matemáticos do Japão do século XX

Masayoshi Nagata


Ang Cerro Paimún ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Cerro Paimún (bukid sa Arhentina),

Chile

 Cerro Paimún (bukid sa Chile),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Chile

Cerro Paimún


Ha messo in scena diversi spettacoli ed eventi basati sulla ricerca ed esplorazione di nuovi linguaggi. Dal 1975 al 1983 è stato critico teatrale di Paese Sera.

Per l'allestimento del Giardino dei Ciliegi a Firenze, Piazza della Signoria fu dipinta di rosso.

Teatrografia essenziale
Renè Thom e l'Anatroccolo: Balletto sul Mare (Roma, Teatro Politecnico) (1978)
La Grande Immagine del Lago, Sinfonia Eroica in Due Giorni e Dodici Ore. (Roma, Teatro Quirino) (1979)
Il Giardino dei Ciliegi  (di Čechov) (Firenze, Teatro della Pergola) (1979)
Guida a Un Manuale Poetico della Commedia, Sette Atti Unici in Sette Giorni (Venezia, Biennale Teatro di Venezia) (1982)
Bellis Perennis. Quattro Repliche di Dodici Ore, Quattro Novità Italiane Intervallate da Tre Lever de Rideau (Roma, Teatro Olimpico) (1984)
Fanciulla con il Naso Dipinto di Rosso (Roma, Palazzo delle Esposizioni) (1991)
Blanc de Zinc (Los Angeles, Bing Theatre) (1993)
La Caduta del Cielo (Roma, Padiglione B2 - Ex Mattatoio) (2004)
Le Parole Sono nella Statua (Roma, Teatro Politecnico) (2006)

Note

Bibliografia
 Roberto Agostini Tutto quanto fa teatro, Panorama, 16 luglio 1979
 Emilia Costantini Nove ore da solo, L'Europeo, settembre 1979
 Un sogno nella piazza tutta dipinta di rosso, Paese Sera ed. Toscana, 9 novembre 1979
 Alberto Dentice Catastrofe in 70 atti e 9 ore . L'Espresso, 18 novembre 1979
 Nasce la fest/azione in "Eco d'Arte moderna", Firenze, Il Candelaio editore, marzo 1980 N. 26
 Giuseppe Bartolucci, Lorenzo e Achille Mango. Per un teatro analitico esistenziale - materiali del teatro di ricerca. Torino, Editrice Studio Forma, 1980
 Dina Nencini e Francesco Menegatti Andrea Ciullo. La città messa a nudo, in Gomorra, Roma Meltemi editore, 2002
 Franco Purini, Nicola Marzot e Livio Sacchi. la città nuova - italia-y-26 invito a WEMA, il Padiglione Italiano alla 10. Mostra Internazionale di Architettura. Bologna, Editrice Compositori, 2006

Collegamenti esterni

Ciullo, Andrea

Andrea Ciullo


Kaliwatan sa isda ang Axelrodia lindeae. Una ning gihulagway ni Jacques Géry ni adtong 1973. Ang Axelrodia lindeae sakop sa kahenera nga Axelrodia, ug kabanay nga Characidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Axelrodia

Axelrodia lindeae


Seth Shostak (Condado de Arlington, 20 de julho de 1943) é um astrônomo norte-americano, atualmente astrônomo sênior do Instituto SETI e foi ex-diretor do Centro para pesquisa SETI quando era um departamento separado.

Em 2004 recebeu o Prêmio Klumpke-Roberts.

Em 2010 foi eleito como membro do Comitê para a Investigação Cética.

Filmografia
 O Dia em que a Terra Parou (2008)
 Star Trek: Of Gods and Men

Bibliografia
Life in the Universe, Jeffrey O. Bennett, Bruce Jakosky and Seth Shostak, 1980, .
Sharing the Universe: Perspectives on Extraterrestrial Life, Seth Shostak, foreword by Frank Drake 1998, .
Cosmic Company: The Search for Life in the Universe, Seth Shostak, Alex Barnett, 2003, .
Confessions of an Alien Hunter: A Scientist's Search for Extraterrestrial Intelligence, Seth Shostak, foreword by Frank Drake 2009, .

Ligações externas

Seth Shostak biography no Instituto Seti.
"Are We Alone?" Radio Show

Astrónomos dos Estados Unidos
Naturais da Virgínia
SETI
Fellows do Comitê para a Investigação Cética

Seth Shostak


Budynek Sądów () – budynek sądowy w Valletcie na Malcie. Zbudowany w stylu neoklasycystycznym w latach 1965 – 1971 na miejscu Zajazdu Owernii, który został zburzony w wyniku bombardowania lotniczego w czasie II wojny światowej.

Historia
Budynek Sądów stoi na miejscu Auberge d'Auvergne, XVI-wiecznego budynku, w którym mieszkali rycerze Zakonu św. Jana z langue Owernii. Zajazd został przekształcony w budynek sądowy w XIX wieku, i pozostał nim do czasu zniszczenia przez niemiecką "" 30 kwietnia 1941 roku, podczas II wojny światowej.

Działalność sądów przeniesiona została do innego budynku poza Vallettą, lecz w roku 1943 wrócono do części zajazdu, która przetrwała nalot. Sądy pozostały tam do roku 1956, kiedy budynek znów został opuszczony z powodu jego fatalnego stanu. Ruiny zajazdu zostały następnie zburzone, a 5 maja 1965 roku ruszyła na tym miejscu budowa nowego budynku sądowego.

Nowy budynek został oddany do użytku 9 stycznia 1971 roku w obecności premiera George'a Borg Oliviera, gubernatora generalnego Maurice'a Henry'ego Dormana, arcybiskupa Mikiela Gonzi, oraz wielu sędziów, sędziów pokoju, ministrów i innych gości. Pierwsza rozprawa w nowym budynku odbyła się dwa dni później, 11 stycznia 1971 roku.

W budynku znajduje się również Rejestr Sądów Cywilnych, Archiwum Sądowe, areszt policyjny oraz podziemny parking. W przeszłości na jednym z podziemnych poziomów mieścił się też główny komisariat policji Valletty.

Architektura budynku
Budynek Sądów zbudowany został  w stylu neoklasycystycznym według projektu architekta Jo Tonny, jego cechą charakterystyczną jest portyk z sześcioma kolumnami. Budynek posiada siedem poziomów, z których trzy znajdują się poniżej poziomu ulicy od frontu budynku.

Przypisy

Architektura Valletty
Architektura neoklasycystyczna na Malcie

Budynek Sądów w Valletcie


Selman Selmanagić (25. april 1905. – 7. maj 1986.) bio je bosanskohercegovački i njemački arhitekta školovan na Bauhausu, te dugogodišnji profesor na akademiji umjetnosti Kunsthochschule Berlin Weissensee u Berlinu. Intenzivno je radio različite projekte za vladu Njemačke Demokratske Republike.

Biografija

Selman Selmanagić rođen je 1905. godine u Srebrenici, u Bosni i Hercegovini, tada pod upravom Austro-Ugarske.

Završio je stolarski zanat na Državnoj stručnoj školi u Sarajevu (1919-1923), te jedno vrijeme radio kao stolar u tvornici vagona u Sarajevu. Potom je nakon jednogodišnjeg školovanja položio stručni ispit za majstora namještaja i stolarije () na Visokoj obrtnoj školi u Ljubljani.

Nakon toga je 1925/26. godine uslijedio njegov vojni rok. Vrativši se u Srebrenicu radio je od 1926. do 1929. godine kao stolar.

Vođen svojim interesovanjem za arhitekturu, Selmanagić je stigao u školu Bauhaus u Dessauu 1929. godine, sa preporukom jugoslavenskog konzula u Berlinu. Bio je fasciniran Gropiusovim revolucionarnim projektom od stakla i čelika za novu školu u Dessauu.

Diplomirao je 1932. godine sa Bauhaus diplomom br. 100, koju su potpisali Ludwig Mies van der Rohe i Ludwig Hilberseimer. Do 1931. Selmanagić je bio ne samo zvijezda u usponu u arhitekturi, već i član Njemačke komunističke partije.

Kao i mnogi njegovi učitelji i kolege u Bauhausu, Selmanagić je napustio Njemačku nakon što su nacisti preuzeli vlast 1933. godine. Da bi stekao iskustvo, radio je do 1939. godine u brojnim arhitektonskim firmama širom Evrope i Bliskog istoka: 1933/35 Istanbul, 1935 Jaffa, 1935-38 Jerusalem, prvo s Richardom Kauffmannom, kasnije kao samostalni arhitekta. Studijska putovanja dovela su ga 1935/36, između ostalih, u Tursku, Egipat i 1938. u Italiju. U pismu prijatelju kasnih 1930-ih, Selmanagić je opisao svoju čudnu poziciju komunističkog i muslimanskog arhitekte u sve više podijeljenoj Palestini, sa Arapima i Jevrejima kao konkurentskim klijentima. "Vidio sam da [pripadanje] ovisi o vanjskom izgledu. Ako nosim fes, oni misle da sam musliman; ako ne, oni me neće. Odbacujem sve teorije o rasama i religijama, jer znam da sve to proizilazi iz opšteg kapitalističkog razvoja. Ali da bih živio, morao sam da igram njihovu igru uprkos svojim stavovima."

Godine 1939, pod nerazjašnjenim okolnostima, Selmanagić se iznenadno vraća u Berlin, kontaktira sa preostalim kolegama iz Bauhausa & Rote Kapellea, te radi za gradska kina. Njegova kratka posjeta Jugoslaviji 1941. godine ostavila je izvanredne slike Srebrenice neposredno prije Drugog svjetskog rata.

Nakon rada za Egona Eiermanna, radio je u građevinskom odjelu od 1939. do 1942. godine, a zatim kao filmski arhitekta u UFA do 1945. godine. Tokom ovog perioda aktivno je učestvovao u antifašističkom otporu.

Nakon što su Sovjeti zauzeli Berlin i uspostavili Njemačku Demokratsku Republiku, Selmanagić je postavljen na istaknute pozicije u studijima i akademijama urbanog planiranja Njemačke Demokratske Republike. Osim zgrada i stadiona, Selmanagić je dizajnirao i kultne istočnonjemačke interijere, od elegantnih stolica do elegantnih šankova.

Zajedno sa još sedam arhitekata, Selmanagić je radio u planerskom kolektivu Hansa Scharouna (Planungskollektiv ) zaduženom za planiranje svih segmenata rekonstrukcije i razvoja  Berlina u periodu od 1945. do 1950. godine. Među zgradama na kojima je radio su Berlinska katedrala, Neue Wache i Univerzitet Humbold .

Kasnije je postao zadužen za planiranje kulturnih i rekreativnih lokacija u gradskom vijeću Velikog Berlina. U toj ulozi bio je između ostalog zaslužan za izgradnju stadiona Walter Ulbricht 1950. godine, što je bio najveći atletski i nogometni stadion u Njemačkoj Demokratskoj Republici. Paralelno, od 1945.  godine bio je arhitekta VEB nemačke radionice Dresden-Hellerau. Godine 1967. postao je državljanin Njemačke Demokratske Republike.
Od 1950. do penzionisanja bio je šef Odsjeka za arhitekturu na Kunsthochschule Berlin-Weißensee. Od 1951. godine tamo je radio kao profesor za građevinarstvo i uređenje enterijera.

Nakon penzionisanja 1970. obilazi gradove i univerzitete; bio je gostujući predavač na Tehničkom univerzitetu u Grazu, gdje je predavao i njegov bivši kolega iz Bauhausa Hubert Hoffmann (1904-2000). Godine 1973. predavao je i temu "Arhitektura Bauhausa" na Fakultetu za arhitekturu, građevinarstvo i geodeziju (FAGG) u Ljubljani .

Selman Selmanagić je umro 1986. godine u Istočnom Berlinu, a sahranjen je u Srebrenici.

Priznanja i nagrade
 1964. Medalja za zasluge Njemačke Demokratske Republike
 1970 Patriotski orden za zasluge u bronzi
 1979 Patriotski orden za zasluge u zlatu
 1985. Počasna kopča Patriotskog ordena za zasluge u zlatu

Radovi (izbor)
 1931. Kuća koju je izradio za roditelje u Zvorniku
 1935-1938 Stambene zgrade u Jerusalemu
 1946-1950 SED Partijska škola Karl Marx, Kleinmachnow
 1957-1950 administrativna akademija Forst Zinna
 1950. stadion Walter Ulbricht (od 1973. Svjetski omladinski stadion)
 1956. Proširenje Kunsthochschule Berlin-Weißensee u Bühringstraße
 1959-1960 urbanističko planiranje za Schwedt
 1975/76 Šef restauratorskih radova u Bauhausu u Dessauu

Reference

Bibliografija

 Selman Selmanagić, Kunsthochschule Berlin, Beiträge 10, Festgabe zum 80. Geburtstag am 25. april 1985, 72 S., 66 Abb.
 Michael Kasiske: Selman Selmanagic zum 100. Geburtstag. U: Bauwelt 21, 27. april 2005, 96. Jahrgang
 Aida Abadžić Hodžić, Ines Sonder: Ein kommunistischer Muslim im Lande Israel. U: Bauhaus 2, novembar 2011, 68–75
 Selman Selmanagić  na bauhaus-online.de (19. oktobar 2012. abgerufen)
 Aida Abadžić Hodžić, Selmanagić i Bauhaus (BH 2014, DE 2018)

Vanjski linkovi

 Werkverzeichnis , zusammengestellt von der Kunsthochschule Berlin-Weißensee .
 Edin Hejdarpašić, twitter

 https://www.goethe.de/ins/ba/bs/kul/dos/bau/21599839.html , Aida Abadžić-Hodžić, Selman Selmanagic (1905.- 1986.) i Bauhaus

Jugoslavenski arhitekti
Bosanskohercegovački arhitekti
Bošnjaci
Rođeni 1905.
Umrli 1986.
Njemački arhitekti
Biografije, Srebrenica

Selman Selmanagić


An Aerenea bimaculata in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Brethes hadton 1920. An Aerenea bimaculata in nahilalakip ha genus nga Aerenea, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aerenea

Aerenea bimaculata


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Laupala. Ang Laupala sakop sa kabanay nga Trigonidiidae.

Matang nga nahiubos

 Laupala cerasina
 Laupala eukolea
 Laupala eupacifica
 Laupala fugax
 Laupala hapapa
 Laupala hualalai
 Laupala kai
 Laupala kanaele
 Laupala kauaiensis
 Laupala kohalensis
 Laupala kokeensis
 Laupala kolea
 Laupala koloa
 Laupala kona
 Laupala lanaiensis
 Laupala makaio
 Laupala makaweli
 Laupala media
 Laupala mediaspisa
 Laupala melewiki
 Laupala molokaiensis
 Laupala neospisa
 Laupala nigra
 Laupala nui
 Laupala oahuensis
 Laupala olohena
 Laupala pacifica
 Laupala paranigra
 Laupala parapacifica
 Laupala paraprosea
 Laupala prosea
 Laupala pruna
 Laupala spisa
 Laupala tantalis
 Laupala vespertina
 Laupala waikemoi
 Laupala wailua

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Laupala (Trigonidiidae)

Laupala


An Somateria in uska genus han Aves. An Somateria in nahilalakip ha familia nga Anatidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Somateria

Somateria


Sơn Trung là một xã thuộc huyện Khánh Sơn, tỉnh Khánh Hòa, Việt Nam.

Xã Sơn Trung có diện tích 33,53 km², dân số năm 1999 là 1492 người, mật độ dân số đạt 44 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Sơn Trung, Khánh Sơn


Tørveproduktion i Jylland er en dansk dokumentarisk optagelse.

Handling
Industriel tørveproduktion i Jylland: Opgravning og æltning. Tørv i stakke. Nedgravning af drænrør. Etablering af afvandingskanaler. Jernbanetransport af tørv. Diverse specielle produktionsmaskiner og de mange arbejdsprocesser dokumenteres. Også kvinder og større børn arbejder med i tørveproduktionen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Stumfilm fra Danmark

Tørveproduktion i Jylland


Jajnik – u cvjetnica – dio je ženskog reprodukcijskog organa cvijeta ili ginecij. Tačnije, to je dio tučka koji sadrži ovule  i nalazi se iznad ili ispod ili na mjestu spoja sa bazom latica i prašnika. Može se sastojati od jednog  ili nekoliko spojenih plodnih listova (karpela), kao npr,  dikarpelni ili trikarpelni. Može sadržavati i  dio jednog lapa ili dijelove nekoliko spojenih karpela. Iznad jajnika je vrat tučka i stigma, gdje  polen pada  i klija kako bi, kroz vrat tučka, stigao do jajnika, i polenovo zrno oplodilo po jednu ovulu. Neki cvjetovi koji se oprašuju vjetrom imaju jako smanjene i modificirane jajnike. .

Plod
Plod je zreo jajnik ili jajnici – zajedno  sa sjemenkama – iz  jednog ili više cvjetova. Plodovi biljke odgovorni su za rasprostiranje sjemena koje sadrži embrion i njegovu zaštitu. U mnogim vrstama plod sadrži okolna tkiva ili je obogaćen  nekim neplodnim tkivom.

Dijelovi jajnika
Lokule su komore unutar jajnika,  cvijeta i plodova. Položaji sadrže jajovode (sjemenke), a mogu ali ne moraju biti ispunjeni voćnim mesom. Ovisno o broju lokula u jajniku, plodovi se mogu svrstati u jednolokulske, dvolakulske, trokulske ili višeslokulske. Neke biljke imaju septe između karpela; broj lokula prisutan u gneciju može biti jednak ili manji od broja karpela, ovisno o tome imaju li pregrade (septe).

Ovaule su pričvršćene na dijelove unutrašnjih zidova jajnika koji se nazivaju placente. Područja placente mogu biti  u različitim položajima, što odgovara raznim dijelovima karpela koji čine jajnik.  U  jajniku nekih biljaka  nalazi se opturator, u blizini mikropile svake ovule. Za rast placente, važno je hranjenje i usmeravanje polenove cijevi s mikropilom.

Jajnik nekih vrsta voća je dehiscentan (podijeljen); njegov zid dijeli se na odjeljke zvane valvule. Ne postoji standardna veza između ventila i položaja  pregrade; ventili se mogu odvojiti cijepanjem septe (dehiscentna septa) ili smještanjem  između njih (lokulikoidna dehiscencija), ili se jajnik može otvoriti na druge načine, kao kroz pore ili otpadanjem kapka.

Klasifikacija prema položaju

Terminologija položaja jajnika određena je mjestom umetanja''', gdje se ostali cvjetni dijelovi (periant i andrecij) spajaju i pričvršćuju na površinu jajnika. Ako se jajnik nalazi iznad mjesta umetanja, on je superiorniji; ako je ispod, inferiorni.

 Nadrasli jajnik
"Nadrasli janik" je  pričvršćen na čašicu iznad pričvršćivanja drugih cvjetnih dijelova. Takav jajnik se nalazi u vrstama mesnatih plodova,  kao što su prave bobice, drupe, itd. Cvijet s ovakvim rasporedom je opisan kao hiperginski'. Primjeri ove vrste jajnika uključuju mahunarke (grah i grašak i njihove srodnike).

 Polupodrasli  jajnik
"Polupodrasli jajnik" (poznat i kao "poluinferiorni", "subinferiorni" ili "djelimično inferiorni") ugrađen je u čašicu ili je njome okružen. To se događa u cvjetovima porodice Lythraceae, koja uključuje mirte. Takvi cvjetovi nazivaju se periginski.  U nekim razvrstavanjima, napola inferiorni jajnici se ne prepoznaju, a  umjesto toga su grupirani ili sa superiornim ili sa inferiornim jajnicima.

Preciznije, polovina polupodraslog jajnika ima gotovo jednake dijelove jajnika iznad i ispod tačke umetanja. Ostali različiti stupnjevipodraslosti mogu se opisati drugim frakcijama. Naprimjer, "petina inferiornog jajnika" ima otprilike petinu svoje dužine ispod tačke umetanja. Isto tako, samo jedna četvrtina dijela "tri četvrtine podraslog jajnika" je iznad umetanja.

 Podrasli  jajnik
"Podrasli ili donji jajnik" nalazi se ispod  drugih cvjetnih dijelova. Poma je vrsta mesnatog ploda koji  se često navodi kao primjer, ali detaljnija inspekcija nekih (poput  roda Pyracantha) pokazat će da je stvarno poludonji jajnik.

Cvjetovi sa podraslim jajnicima nazivaju se "epiginski". Neki primjeri takvih cvjetova su orhideje (podrasla  kapsula), ' 'Fuchsia (donja bobica), banana (donja bobica), Asteraceae (donji plod nalik aheniju), iz porodice Asteraceae  i porodice  Cucurbitaceae (dinja i tikva).

Također pogledajte
Plod
Anatomija ploda

Reference

Anatomija biljaka
Morfologija biljaka

Jajnik (botanika)


Hvalfangst i Sydishavet er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1955.

Handling
Hvalfangerekspedition til Sydishavet. Ækvator krydses og de dermed følgende ritualer udføres. Kæmpehvaler - muligvis sejhvaler, der i dag er truet - harpuneres og skæres op. Isbjerge. Ishav.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1955
Hvalfangst
Antarktis

Hvalfangst i Sydishavet


This is a list of seasons played by the women's association football team of SC Sand, a sports club from Willstätt currently competing in the German Bundesliga.

Summary

References

seasons
Sand
Sand

List of SC Sand seasons


An Pimelodella eigenmanni in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni George Albert Boulenger hadton 1891. An Pimelodella eigenmanni in nahilalakip ha genus nga Pimelodella, ngan familia nga Heptapteridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pimelodella

Pimelodella eigenmanni


Ljubečna () je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Celje, regija Savinjska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Celje.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Ljubečna je imala 1.071 stanovnika.

Napomena: U 1990. povećano za dijelove naselja Šmiklavž pri Škofji vasi i Začret.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Savinjskoj regiji

Ljubečna


An Geotrygon saphirina in uska species han Aves nga ginhulagway ni Bonaparte hadton 1855. An Geotrygon saphirina in nahilalakip ha genus nga Geotrygon, ngan familia nga Columbidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 G. s. rothschildi
 G. s. saphirina

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Geotrygon

Geotrygon saphirina


Kahenera sa mga ito ang Hisonotus. Ang Hisonotus sakop sa kabanay nga Loricariidae.

Matang nga nahiubos

 Hisonotus acuen
 Hisonotus aky
 Hisonotus armatus
 Hisonotus bocaiuva
 Hisonotus bockmanni
 Hisonotus brunneus
 Hisonotus carreiro
 Hisonotus charrua
 Hisonotus chromodontus
 Hisonotus depressicauda
 Hisonotus depressinotus
 Hisonotus francirochai
 Hisonotus heterogaster
 Hisonotus hungy
 Hisonotus iota
 Hisonotus laevior
 Hisonotus leucofrenatus
 Hisonotus leucophrys
 Hisonotus maculipinnis
 Hisonotus megaloplax
 Hisonotus montanus
 Hisonotus nigricauda
 Hisonotus notatus
 Hisonotus notopagos
 Hisonotus paulinus
 Hisonotus prata
 Hisonotus ringueleti
 Hisonotus taimensis
 Hisonotus thayeri
 Hisonotus vespuccii
 Hisonotus vireo

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Hisonotus

Hisonotus


Kaliwatan sa lumot ang Placynthium flabellosum. Una ning gihulagway ni Edward Tuckerman, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Alexander Zahlbruckner. Ang Placynthium flabellosum sakop sa kahenera nga Placynthium, ug kabanay nga Placynthiaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Artiko
 Uropa ug Asya
 Amihanang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Kadagatang Artiko
Abungawg-uhong sa Uropa
Abungawg-uhong sa Amihanang Amerika
Placynthium

Placynthium flabellosum


Cinema
 La storia – film del 1986 diretto da Luigi Comencini, tratto dal romanzo omonimo di Elsa Morante.
 La storia – cortometraggio del 2000 di John Little, tratto dalla trama originale del film incompiuto The Game of Death di Bruce Lee.

Letteratura
 La storia – romanzo del 1974 di Elsa Morante.

Musica
 La storia – album del 1993 del Banco del Mutuo Soccorso.
 La storia – album del 1998 di Rino Gaetano.
 La storia – brano musicale del 1985 di Francesco De Gregori contenuto nell'album Scacchi e tarocchi.
 La storia – album di Otello Profazio del 2018.

Televisione
La Storia – serie TV del 2023 diretta da Francesca Archibugi, tratta dal romanzo omonimo di Elsa Morante.

Altro
 La storia – dipinto di Mosè Bianchi.

Pagine correlate
 Storia (disambigua)

La storia


Lipchansky Alexey Gennadievich — geb.  22 Maart 1984, Magadan, Rusland, oorerflike Kosak Donskoy - Russiese vegter vir gemengde gevegskuns verteenwoordiger van die ligte gewig kategorie.  Hy tree sedert 2018 professioneel op.  Hy het vir die Goue Span-span gespeel, was tot 2020 lid van die Rod-klubspan.

Biografie
Alexey Lipchansky is op 22 Maart 1984 in Magadan gebore.

Спортивная карьера
Российский боец смешанного стиля (ММА), представитель легчайшей весовой категории.

С 2001 года любительская карьера по боксу.

С 2004 любительская карьера по дзюдо.

С 2015 спортивная борьба Грэпплинг.

Выступает на профессиональном уровне по ММА начиная с 2018 года, известен по участию в турнирах бойцовской организации «Стрелка».

Выступал за команду «Golden Team», с 2018 года входил в состав сборной клуба Родъ

Также является титулованным спортсменом-любителем:

Мастер спорта по боксу
КМС по дзюдо
КМС по грэпплингу
Бронзовый призёр МО по грэпплингу
Профессиональный рекорд бойца 4 победы 0 поражений.

Verwysings

Aleksey Lipchanskiy


An Scorpaena neglecta in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Temminck ngan Hermann Schlegel hadton 1843. An Scorpaena neglecta in nahilalakip ha genus nga Scorpaena, ngan familia nga Scorpaenidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scorpaena

Scorpaena neglecta


Kaliwatan sa ito ang Megalancistrus parananus. Una ning gihulagway ni Peters ni adtong 1881. Ang Megalancistrus parananus sakop sa kahenera nga Megalancistrus, ug kabanay nga Loricariidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Isdangtunay
Megalancistrus
Isdangtunay sa Paraway

Megalancistrus parananus


Willard Katsande (Mutoko, 15 de janeiro de 1986) é um futebolista profissional zimbabuano que atua como meia-defensor.

Carreira
Willard Katsande representou o elenco da Seleção Zimbabuense de Futebol no Campeonato Africano das Nações de 2017.

Naturais de Mutoko
Jogadores da Seleção Zimbabuense de Futebol
Jogadores da Copa das Nações Africanas de 2017

Willard Katsande


An Carneades princeps in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Bates hadton 1872. An Carneades princeps in nahilalakip ha genus nga Carneades, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Costa Rica.
 Nicaragua.
 Panamá.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carneades

Carneades princeps


Kaliwatan sa isda ang Nannobrachium gibbsi. Una ning gihulagway ni Zahuranec ni adtong 2000. Ang Nannobrachium gibbsi sakop sa kahenera nga Nannobrachium, ug kabanay nga Myctophidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Nannobrachium

Nannobrachium gibbsi


An Melozone leucotis in uska species han tamsi nga ginhulagway ni Cabanis hadton 1861. An Melozone leucotis in nahilalakip ha genus nga Melozone, ngan familia nga Emberizidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies
Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 M. l. leucotis
 M. l. nigrior
 M. l. occipitalis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Melozone

Melozone leucotis


Teofilakt (grč. Θεοφύλακτος, Theophylaktos) (Konstantinopolj, o. 793 — 15. januar 849) bio je grčki plemić, najstariji sin bizantijskog cara Mihaela I Rangabea i njegove supruge Prokopije te unuk — po majci — cara Nikefora I. Bio je očev suvladar od 25. decembra 811. do 11. jula 813. te je nazvan po svom drugom dedi — admiralu Teofilaktu Rangabeu.

Nakon očeve abdikacije, Teofilakt je kastriran te je postao monah Eustracije (Eustratius). Umro je pet godina poslije oca te je pokopan u crkvi na ostrvu poznatom kao Yassıada.

Linkovi
Sv. Ignacije Carigradski — Teofilaktov brat

Reference

|-
| width="30%" align="center" | Prethodnik:Mihael I Rangabe
| width="40%" align="center" | Car Bizantijskog carstva
| width="30%" align="center" | Nasljednik:Leon V Armenac

Bizantijski carevi u 9. vijeku

Teofilakt (sin Mihaela I)


Aleksandr Andrejevitj Sema (på russisk: Александр Андреевич Сема) (født 13. april 1952 i Leningrad, Sovjetunionen) er en russisk tidligere roer og olympisk guldvinder.

Sema vandt en guldmedalje for Sovjetunionen i firer med styrmand ved OL 1976 i Montreal, hvor han roede det første heat. Bådens besætning i finalen var Vladimir Jesjinov, Nikolaj Ivanov, Mikhail Kusnetsov, Aleksandr Klepikov samt styrmand Aleksandr Lukjanov. I finalen sikrede den sovjetiske båd sig guldet foran Østtyskland, der fik sølv, og Vesttyskland, der tog bronzemedaljerne. Det var det eneste OL han deltog i.

Sema vandt desuden en VM-guldmedalje i firer med styrmand i 1975.

OL-medaljer
 1976:  Guld i firer med styrmand

Referencer

Eksterne henvisninger

Roere fra Sovjetunionen
Roere fra Rusland
Personer fra Sankt Petersborg

Aleksandr Sema


Biografia
Nata a Roma dove ha studiato pianoforte e canto presso il Conservatorio di Santa Cecilia, dopo l'esordio nel cinema con una piccola parte nel film L'odore della notte (1998), regia di  Claudio Caligari, è protagonista del film Boom (1999), diretto da Andrea Zaccariello.

In seguito lavora in varie produzioni televisive, iniziando con la miniserie Valeria medico legale (2000), diretta da Gianfranco Lazotti.

Poi recita nella serie tv di Canale 5, Distretto di polizia (2000), con il ruolo di Nina Moretti. Tra il 2001 e il 2003 interpreta il ruolo di Elena Novelli nella soap opera CentoVetrine, vincendo nel 2002 la Telegrolla d'oro.

Dopo un periodo di lontananza dagli schermi, nel 2006 ritorna in TV con l'episodio Giudizio universale di Don Matteo 5 e con la serie Codice rosso, regia di Riccardo Mosca e Monica Vullo. Tra il 2006 e il 2007 appare su Canale 5 nella serie Nati ieri, interrotta per gli ascolti non ritenuti buoni e poi trasmessa da Rete 4.

Nel 2007 è nel cast della miniserie Provaci ancora prof 2, diretta da Rossella Izzo e trasmessa da Rai Uno, e nell'episodio Delitto sul mare de Il giudice Mastrangelo 2, regia di Enrico Oldoini, in onda su Canale 5.

Nel 2010 gira il cortometraggio La voce sola con Elena Sofia Ricci e Luigi Diberti, realizza un cameo nel film Cacao di Luca Rea e prende parte al secondo episodio della terza serie di Rex, "Centauri", nel ruolo di Fabiola Benvenuti (l'episodio è andato in onda il 14 giugno 2011 su Rai 1).

Il 2011 inizia sotto il segno del cinema, dal 4 marzo è nelle sale con il film Una cella in due con Enzo Salvi e Maurizio Battista. È in tv con il quinto episodio della serie Un passo dal cielo, "Il capriolo avvelenato", al fianco di Terence Hill.

Prende parte al sesto episodio della fiction Fratelli detective trasmesso il 20 giugno 2011 su Canale 5.

Nel 2018 annuncia il ritiro dalle scene.

Filmografia

Cinema
 L'odore della notte, regia di Claudio Caligari (1998)
 Boom, regia di Andrea Zaccariello (1999)
 Vita da reuccio, regia di Andrea Zaccariello (1999)
 Cacao, regia di Luca Rea (2010)
 Una cella in due, regia di Nicola Barnaba (2011)

Televisione
 A caro prezzo, regia di Claudio Risi (1999)
 Valeria medico legale, regia di Gianfranco Lazotti (2000)
 Distretto di Polizia, regia di Renato De Maria - serie TV, 17 episodi (2000)
 CentoVetrine, registi vari (2001-2003)
 Tutte le mattine - Programma condotto da Maurizio Costanzo  (2003-2005)
 Don Matteo 5 , regia di Elisabetta Marchetti (2006) Episodio: Giudizio universale
 Codice rosso, regia di Riccardo Mosca e Monica Vullo (2006)
 Nati ieri, regia di Carmine Elia, Paolo Genovese e Luca Miniero (2006-2007)
 Provaci ancora prof 2, regia di Rossella Izzo (2007)
 Il giudice Mastrangelo 2, regia di Enrico Oldoini (2007) Episodio: Delitto sul mare
 Rex, regia di Marco Serafini (2010) Episodio: Centauri
 Ho sposato uno sbirro 2, Episodio: Una dolce vita (2x01), regia di Andrea Barzini (2010) Episodio: Una dolce vita
 Un passo dal cielo, regia di Enrico Oldoini (2011) Episodio: Il capriolo avvelenato
 Fratelli detective, regia di Rossella Izzo (2011) Episodio: Piccoli incidenti
 Il restauratore (2011) regia di Giorgio Capitani
 Don Matteo 9 , regia di Monica Vullo (2013) Episodio: Prova d'amore
 Una grande famiglia - serie TV, episodio 2x08, regia di Riccardo Milani (2013)
Sabato, Domenica e Lunedì (nel ruolo di Maria Carolina) - Rai 1 - Regia di Massimo Ranieri (2012)

Cortometraggi
 La voce sola, regia di Marco Taviano (2010)

Premi
 Telegrolla d'oro come miglior attrice di soap opera (2002)
Telegatto (2003) vinto dalla produzione di Centovetrine: una copia del Telegatto è stata consegnata alla Bonanno in segno di ringraziamento

Note

Collegamenti esterni

Serena Bonanno


La American Society for Microbiology (ASM, Società Americana per la Microbiologia) è un'organizzazione scientifica con sede negli Stati Uniti d'America ma con oltre 39.000 soci in tutto il mondo. È la più grande organizzazione professionale di una singola scienza biologica.

La società è stata fondata nel 1899 e fino al dicembre 1960 si è chiamata Society of American Bacteriologists (Società dei batteriologi americani).

I suoi membri hanno interesse sugli aspetti teorici e/o applicativi relativi a virus, batteri, funghi, alghe, protozoi ed in generale su tutti gli aspetti legati alla microbiologia. L'obiettivo della società è la diffusione della conoscenza delle scienze microbiologiche e l'applicazione delle scienze per il bene comune. Questo obiettivo è perseguito con la diffusione delle informazioni, con lo stimolo alla ricerca, con l'avanzamento della professione e con la promozione delle applicazioni delle scienze microbiologiche.

Note

Collegamenti esterni

Microbiologia

American Society for Microbiology


Efeminação é um termo usado para descrever um padrão de comportamento social que é definido pela presença de características típicas das mulheres ou meninas em um homem ou menino. A efeminação concentra uma série de características de comportamento social em que se adota o comportamento e expressão de gênero socialmente atribuídos ao gênero feminino.

Percepção social
Dentro da percepção social, a efeminação se traduz como o objeto ou pessoa que é feminino na expectativa de ser masculino, normalmente utilizado com um carácter misógino para classificar os homens dentro dos parâmetros da masculinidade convencional. Dentro dos parâmetros da feminilidade na relação com uma identidade masculina, tradicionalmente, tendem a relacionar diferentes características como sobrerefinamiento, a delicadeza, a gentileza e a compaixão (características relacionadas convencionalmente com a natureza feminina). A percepção social frequentemente relaciona a orientação sexual gay e as mulheres transgênero com o efeminado de uma pessoa, assumindo errônemente que a efeminação é um atributo exclusivo de homens gays (especialmente aqueles passivos) e das mulheres transgênero; comparando a efeminação de homens gays e bissexuais, e mulheres trans, com o comportamento tradicional em alguns homens heterossexuais e cisgênero.

Ver também
 Vilão afeminado
 Codificação queer
 Emasculação
 Maria-rapaz
 Butch e femme
 Twink (cultura gay)

Gênero
Identidade de gênero
Orientação sexual
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Efeminação


A Air de Cour (Ária da Corte) foi um tipo popular de música secular vocal na França, no final do período Renascentista e no início do Barroco, de aproximadamente 1570 até por volta de 1650. Entre 1610 e 1635, durante o reinado de Luis XIII, esta foi a forma predominante de composição vocal secular na França, especialmente na corte real.

Recursos
O primeiro uso do termo air de cour foi em "Airs de cour miz sur le luth" de Adrian Le Roy, [1] uma coleção de música publicada em 1571. Os primeiros exemplos desta forma são para voz solo acompanhada de alaúde; [2] no final do século XVI, quatro ou cinco vozes são comuns, às vezes acompanhadas (ou o acompanhamento instrumental pode ter sido opcional); e em meados do século XVII, a maioria dos airs de cour foram novamente para voz solo com acompanhamento. Começando em 1608, os airs de cour foram muitas vezes retirados de ballets de cour, uma forma de balé que rapidamente se tornava popular na corte francesa.

Musicalmente, seguia a forma estrófica, ou seja, sucessivos versos do texto eram definidos com música similar. Enquanto a música mais antiga, especialmente a feita para múltiplas vozes, era polifônica, depois de 1610 a música costumava ser homofônica, cantada silabicamente e sem métrica, com uma clara influência da musique mesurée que se desenvolveu em Paris por volta de 1570. Existem coleções que se desviam consideravelmente dessas tendências. No entanto, várias gráficas especializadas em airs de cour polifônicos surgiram ao longo do início do século XVII, e há oito volumes publicados por Le Roy & Ballard que são monofônicos - para uma única voz sem acompanhamento.

Os Airs de cour mostram surpreendentemente pouca influência das tendências barrocas italianas iniciais da monodia e do madrigal, seja na sua forma polifônica ou em concertato. Isso é ainda mais surpreendente, pois os músicos italianos costumavam trabalhar na França, e as formas polifônicas e concertadas do madrigal estavam sendo profundamente influentes na Alemanha ao mesmo tempo. A expressão emocional nos airs de cour, em comparação com os madrigalistas italianos contemporâneos, é fresca, clássica e reservada, de acordo com o gosto francês da época. O alcance vocal da música geralmente é limitado a uma oitava; a dissonância e o cromatismo são raros; e a simplicidade geral de expressão é impressionante.

A influência do air de cour estendeu-se para além da França. As coleções foram publicadas na Alemanha e, mais importante, na Inglaterra, onde as traduções eram bastante populares, como atestam as várias publicações e cópias. O air de cour teve uma influência considerável no desenvolvimento da ária inglesa.

A atmosfera dessas músicas é muito diferente da música de alaúde inglesa, e a técnica de alaúde emprega algumas características novelísticas. Há dedilhados notáveis com o primeiro dedo, tanto para cima como para baixo. Houve vários artigos sobre esses pontos interessantes, bem como o significado exato da notação, nos Revistas das Sociedades Inglesa e Francesa de Alaúde.

Compositores
Compositores de Airs de Cour incluídos:
 Adrian Le Roy (c.1520 – 1598)
 Nicolas de la Grotte (1530 – c.1600)
 Charles Tessier (ca.1550 - depois de 1604)
 Jacques Mauduit (1557 – 1627)
 Pierre Guédron (c.1570 – c.1620)
 François Richard (c.1585-1650)
 Antoine Boësset (1586 – 1643)
 Étienne Moulinié (c.1600 – c.1669)
 Jean de Cambefort (c.1605 – 1661)
 Jacques de Gouy (c.1610–depois de 1650)
 Bénigne de Bacilly (c.1625-1690)
 José Chabanceau de La Barre (1633-1678)
 Gabriel Bataille (c.1575 – 1630)
 Michel L'Affilard (c.1656-1708)
 Jean-Baptiste Drouard de Bousset (1662-1725)

Mídia

Discografia
 Etienne Moulinie: Air com alaúde tablatura Primeiro Livro (Musica Viva B000003XT6)
 Etienne Moulinié, Ares de Cour (L'empreinte bilderrahmen, ed 13010)
 Ares de Cour, La dispute des bergers/La pierre philosophale Les Arts Florissants/William Christie (Erato 3984-25485-2)
 Ares de Cour Orinda: Músicas Renascentistas Francesas, com Jennifer Lane pode ser ouvido on-line (grátis e legalmente!) neste site
 Antoine Boesset: Arr Qui Produit Tant Des Choses : Boesset por Monique Zanetti, Conjunto a Deux Violes Esgales
 Amour Cruel: Airs por Michel Lambert et Sébastien Le Camus / Suzie LeBlanc, Stephen Stubbs, Les Voix Humaines (ATMA ACD2 2216)
 Do sagrado coração, ares de cour français de la fin du XVIe siècle, Vincent Dumestre, Le Poème Harmonique, (Alpha 213)

Notas de rodapé

Referências e leitura complementar
 John H. Baron, "Air de cour", em The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. Londres, Macmillan Publishers Ltd., 1980.
 Gustave Reese, Music in the Renaissance. Nova York, W. W. Norton & Co., 1954.
 Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. Nova York, W. W. Norton & Co., 1947.
 Harold Gleason e Warren Becker, Music in the Middle Ages and Renaissance (Music Literature Outlines Series I). Bloomington, Indiana. Frangipani Press, 1986.
 Jeanice Brooks, Courtly Song in Late Sixteenth-Century France. Chicago, The University of Chicago Press, 2000.
 As fontes primárias foram publicados pelos editores reais Le Roy e Ballard. Garland publicou muitos deles em fac-símile nos tempos modernos.
 George J. Buelow A history of baroque music, Indiana University Press, 2004 pp. 156–158
 Diana Maury Robin; Anne R. Larsen, Carole Levin, ABC-CLIO, 2007

Ligações externas
  musicologie.org Air de cour

Música do Barroco
Música do Renascimento
Formas de canção

Air de cour


Die bobbejaankoolklimop (Othonna perfoliata) is 'n plant en geofiet wat endemies aan die Noord-Kaap en die Wes-Kaap is. Die spesie kom vanaf die suidelike Namakwaland tot by die Bokkeveld-eskarp en die Weskus, en in die binneland tot by Matjiesfontein voor. Die plant is deel van die fynbos en het reeds 28% van sy habitat aan gewasverbouing en ontwikkeling afgestaan.

Bronne
 Plants of the World Online
 REDLIST Sanbi

Plante
Othonna
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Othonna perfoliata


An Habroscopa in uska genus han Lepidoptera. An Habroscopa in nahilalakip ha familia nga Oecophoridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Habroscopa

Habroscopa


An Hyaloplaga pulchralis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Moore hadton 1867. An Hyaloplaga pulchralis in nahilalakip ha genus nga Hyaloplaga, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hyaloplaga

Hyaloplaga pulchralis


Karma Chameleon è un brano del gruppo musicale britannico Culture Club inserito nell'album Colour by Numbers del 1983.

Il pezzo raggiunse la vetta delle classifiche in una quindicina di paesi e nel Regno Unito divenne il secondo brano della band a raggiungere la prima posizione nella classifica dei singoli, rimanendovi per sei settimane e diventando il singolo più venduto del 1983. Negli Stati Uniti, invece, l'anno successivo la canzone rimase per quattro settimane alla prima posizione della Billboard Hot 100, diventando il maggiore successo della band e l'unico singolo con cui riuscirono a raggiungere la posizione numero uno negli Stati Uniti. La canzone occupa inoltre la posizione numero ottantatré nella classifica mondiale unificata dei singoli più venduti di tutti i tempi.

Karma Chameleon è caratterizzata da una melodia orecchiabile e un testo che, nelle parole del suo autore, è "a dark emotional and sexual undercurrent" (così descritto nel libretto di Greatest Moments, nel 1998), traducibile come "un flusso emotivo cupo, scuro e una corrente sessuale sotterranea, nascosta". Il verso ripetuto più volte nel corso della canzone, You come and go, you come and go, allude agli incontri veloci, alle storie dove il sesso vince sull'amore, con l'amarezza che ne segue, mentre la frase You string along ("sai soltanto ingannare"), sottolinea la difficoltà di aver fiducia in una relazione.

Il lato B
Karma Chameleon viene pubblicata, in un'unica versione (quella dell'album, lunga 4'12", senza remix o extended fino al "Rewind Remix", incluso nel "Box" dei Culture Club, uscito nel 2002), in formato 7" e in formato 12", in entrambi i casi su vinile. Sul retro del singolo 12" compare la versione remixata 12" di I'll Tumble 4 Ya, ultimo singolo estratto dal primo album, che nel formato remix riscosse popolarità negli Stati Uniti.

Il lato B del singolo 7" contiene invece il brano That's the Way (I'm Only Trying to Help You), ballad, interpretata insieme alla corista Helen Terry, quinto membro "virtuale" dei Culture Club nell'epoca tra il 1983 e il 1984. Una dicitura accompagna il titolo del lato B: sul retro del 45 giri di Karma Chameleon, sotto il titolo principale, si specifica che il pezzo è stato 'registrato dal vivo, in digitale, senza missaggio'.

That's the Way (I'm Only Trying to Help You) è stato più volte riproposto dal vivo con Helen Terry, per esempio nei concerti di Londra all'Hammersmith Odeon e a Sydney, entrambi nel 1984, pubblicati in due DVD. Il brano è stato anche reinterpretato con la nuova corista, Zee Cowling, per esempio in "VH1 Storytellers" (il bonus CD live annesso alla raccolta "Greatest Moments" del 1998), dove la band ha riproposto il pezzo dal vivo dopo quasi quindici anni, e in "Live at the Royal Albert Hall", il concerto per il ventesimo anniversario del gruppo, svoltosi a Londra nel 2002 e pubblicato in DVD l'anno dopo.

Video musicale
Il video di Karma Chameleon è ambientato sul Mississippi nel 1870, come viene indicato nella didascalia iniziale. Ritrae persone che indossano costumi dell'epoca, tra cui dei ballerini vestiti in abiti i cui colori in risalto sono 'rosso, oro e verde' ("red gold and green", come recita il testo della canzone), che aspettano l'arrivo di un traghetto sulle rive di un fiume (nella finzione, il fiume è appunto il Mississippi, ma la scena è in realtà girata sulle rive del Tamigi, a Despra Island, Weybridge).

Boy George è abbigliato in un costume sgargiante e viene ripreso sulla terraferma mentre canta il brano, fuori campo. Viene inquadrato un ladruncolo che gironzola tra la folla, sfilando portafogli dalle tasche, orologi dai polsi e gioielli dal collo o dalle orecchie delle ignare proprietarie, da lui abilmente distratte con adulazioni e lusinghe. Arriva una tipica imbarcazione fluviale, che su un lato porta il nome «The Chameleon» ('Il Camaleonte'), riprendendo il titolo della canzone, e le persone salgono a bordo.

Durante il viaggio, per passare il tempo, si gioca una partita a carte, con Boy George che continua a cantare sullo sfondo, sempre fuori campo ma a bordo del battello, mentre suona un'armonica a bocca. Intanto, il ladruncolo viene colto in flagrante mentre bara al gioco e, dalla poppa della barca, viene gettato in acqua. Per tutto il video, bianchi e neri vengono ripresi mentre cantano e ballano insieme, uno scenario piuttosto improbabile all'epoca e nel luogo in cui è ambientato il video.

Boy George spiegò che il rosso, l'oro, e il verde citati nella canzone sono i colori della bandiera della Giamaica, una terra che aveva da poco visitato e di cui si era innamorato (il che sembra strano, dato che proprio la bandiera giamaicana non contiene i Colori panafricani). Terence Trent D'Arby, nel brano Wishing Well, del 1987, sembra alludere alla trama del videoclip, quando menziona un "riverboat gambler", che pare descrivere la figura del 'giocatore d'azzardo su di un battello fluviale' ritratta nel videoclip.

Classifiche

Classifiche settimanali

Classifiche di fine anno

Classifiche di fine decennio

Riferimenti nella cultura
 Una parodia del titolo fu usata come titolo di un capitolo della serie di manga e anime Dragon Ball, "Kame Kame Kame Kame Kame Chameleon", con un gioco di parole sull'attacco Kamehameha.
 Karma Chameleon è la canzone suonata in Scary Movie 4 sulla parodia dell'iPod (Tripod), all'interno della lista brani "Awesome 80s" ('Stupendi anni Ottanta'), prima che si trasformi nella macchina da guerra aliena.
 La canzone Freestyler, successo del 1999 del gruppo rap finlandese Bomfunk MC's, menziona il brano in una delle strofe.
 Anche Darkwing Duck fece una parodia del titolo: il titolo dell'episodio "Calm a Chameleon" ('Calma un camaleonte') presenta una chiara assonanza con il titolo del brano.
 La canzone Mud Football di Jack Johnson contiene il verso "Karma, karma, karma chameleon".
 Il popolare brano Wishing Well, del 1987 di Terence Trent D'Arby, tra i giochi di parole nel testo, allude a un "riverboat gambler", cioè un 'giocatore d'azzardo su un battello fluviale'. Tra l'altro, il titolo stesso, con l'espressione "wishing well" ('pozzo dei desideri', ma anche 'buon augurio'), e la frase con cui fa rima nel testo, "kiss and tell" (locuzione che indica il 'raccontare in giro le proprie avventure amorose') compaiono entrambi nel testo di Victims (Numero 3 per i Culture Club nel Regno Unito, a natale del 1983, anch'essa contenuta sull'album "Colour by Numbers"), nel cui schema metrico occupano la stessa posizione ('kiss and tell' figura in chiusura del terzo verso, nella prima strofa, mentre 'wishing well' chiude il terzo verso della seconda strofa).
 Karma Chameleon è stato anche il titolo del terzo episodio della serie TV Wonderfalls.
 Karma Chameleon è stato utilizzato come titolo per l'episodio 204 di Degrassi: The Next Generation.
 Il gioco Kingdom of Loathing ha un personaggio chiamato il Comma Chameleon.
 Il personaggio femminile che risponde al nome di Khameleon, nella serie di videogiochi Mortal Kombat, è un riferimento alla canzone. Se non si supera uno dei livelli, utilizzando un personaggio di nome Nitara, si riceve il seguente messaggio: "Devi imparare per bene il Karma. Fosse dipeso da lei, Khameleon non avrebbe avuto difficoltà ad apprenderlo, se la sua cultura non fosse stata schiacciata da Shao Kahn secoli fa...".

Cover
Nel 2014 il brano viene reinterpretato in chiave punk rock dalla cover band statunitense Me First and the Gimme Gimmes nell'album Are We Not Men? We Are Diva!.

Note

Collegamenti esterni

Singoli al numero uno in Australia
Singoli al numero uno in Canada
Singoli al numero uno in Irlanda
Singoli al numero uno in Norvegia
Singoli al numero uno in Nuova Zelanda
Singoli al numero uno nei Paesi Bassi
Singoli al numero uno nel Regno Unito
Singoli al numero uno in Spagna
Singoli al numero uno negli Stati Uniti d'America
Singoli al numero uno in Sudafrica
Singoli al numero uno in Svezia
Singoli al numero uno in Svizzera

Karma Chameleon


Phú Bình là một xã thuộc huyện Phú Tân, tỉnh An Giang, Việt Nam.

Địa lý
Xã Phú Bình nằm ở phía tây huyện Phú Tân, bên tả ngạn sông Hậu, có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Hiệp Xương
Phía tây giáp huyện Châu Phú qua sông Hậu
Phía nam giáp xã Bình Thạnh Đông
Phía bắc giáp xã Hòa Lạc.

Xã Phú Bình có diện tích 22,79 km², dân số năm 2019 là 12.859 người, mật độ dân số đạt 564 người/km².

Hành chính
Xã Phú Bình được chia thành 4 ấp: Bình Phú 1, Bình Phú 2, Bình Tây 1 và Bình Thành.

Chú thích

Tham khảo

Phú Bình, Phú Tân (An Giang)


Peter Høeg (føddur 17. mai 1957 í Keypmannahavn) er ein danskur rithøvundur, sum gjørdist heimskendur fyri skaldsøgu sína Frøken Smillas fornemmelse for sne (1992).

Bøkur
 Forestilling om det tyvende århundrede (1988)
 Fortællinger om natten (1990)
 Frøken Smillas fornemmelse for sne (1992)
 De måske egnede (1993)
 Kvinden og aben (1996)
 Første og sidste kapitel í savninum Trykt - og godt (1998)
 Den stille pige (2006)
 Elefantpassernes børn (2010)
 Effekten af Susan (2014)
 Gennem dine øjne (2018)

Virðislønir og tilnevningar
Weekendavisens litteraturpris (1988)
Kritikerprisen (1993)
Herman Bangs Mindelegat (1993)
Tilnevndur Bókmentavirðisløn Norðurlandaráðsins (1994)
De Gyldne Laurbær (1994)

Danskir rithøvundar
Danskir skaldsøguhøvundar
Føðingar í 1957

Peter Høeg


Louis Eugene Brus (født 10. august 1943) er professor i kemi på Columbia University. Han var med til opdage kolloid halvleder nanokrystaller kendt som kvanteøer. I 2023 modtog han nobelprisen i kemi.

Referencer

Nobelprismodtagere fra USA
Nobelprismodtagere i kemi
Kemikere fra USA

Louis E. Brus


Carlos Aziz Nader(São Paulo, 1964) é um documentarista brasileiro. Ganhou três vezes o prêmio de melhor documentário do festival É Tudo Verdade, em 2008, 2014 e 2015. Ficou conhecido primeiro como videoartista nos anos 80 e 90, quando também ganhou prêmios importantes na área, entre eles o Videokuntspreis na Alemanha. Experimentando linguagens, Nader realizou filmes com forte apelo ensaístico. Preocupado com a complexidade da cultura contemporânea brasileira, investigou personagens anônimos, personalidades e artistas. Entre seus temas principais estão a questão da identidade, a sensação do tempo e a relação do homem com a câmera.

Filmografia
 2015 - A Paixão de JL
 2015 - Eduardo Coutinho: 7 de Outubro
 2014 - Homem Comum
 2012 - Soberano 2 - A Heroica Conquista do Mundial de 2005
 2010 - Soberano - Seis Vezes São Paulo
 2009 - Chelpa Ferro
 2008 - Pan-Cinema Permanente
 2004 - Preto e Branco

Curta-metragens
 2010 - Tela
 1998 - Carlos Nader
 1996 - O Fim da Viagem
 1994 - Trovoada
 1992 - Beijoqueiro

Prêmios
2019 - Indicação de melhor filme na categoria "Programa de Arte" no 47º Emmy International
2015 - Premio Especial do Juri no Festival de Havana
 2015 - Melhor Documentário do Festival É Tudo Verdade
2014 - Melhor Documentário do Festival É Tudo Verdade
 2011 - Melhor Curta Metragem do Festival de Havana
 2008 - Melhor Documentário do Festival É Tudo Verdade
 2008 - Prêmio especial do júri da Associação Paulista de Críticos de Arte - APCA
 1998 - Internationaler Videokunstpreis
 1996 - Prêmio Especial do júri do Rio Cine Festival
 1994 - Melhor Documentário no Mondial de la Video de Bruxelas
 1994 - Melhor Direção no Rio Cine Festival
 1994 - Distinção especial no Tokyo International Video Festival

Ligações externas

Os vídeos poéticos de Carlos Nader, por Antônio Cícero
Homem Comum é um dos mais fortes e singulares filmes feitos no Brasil, por José Miguel Wisnik

Cineastas do estado de São Paulo

Carlos Nader


Dehler is a surname. Notable people with the surname include:

Robert Dehler  (1889–1966), Canadian-born Roman Catholic bishop
Steve Dehler (born 1950), American politician and businessman
Steven Dehler (born 1987), American model, actor and dancer
Thomas Dehler (1897–1967), German politician

See also
Dehler Park, multi-use stadium in Billings, Montana
Dehler Yachts, German brand of sailing yachts

References

Dehler


Mohammad Reza Babulfath (ur. 17 listopada 1978) – szwedzki zapaśnik walczący w stylu klasycznym. Olimpijczyk z Aten 2004, gdzie zajął dwudzieste miejsce w kategorii 74 kg.

Piąty na mistrzostwach świata w 2005. Czwarty na mistrzostwach Europy w 2003. Dwukrotny medalista mistrzostw nordyckich w latach 2000 - 2007 roku.

Przypisy

Bibliografia
 Dane na stronie Sok.se

Uczestnicy Letnich Igrzysk Olimpijskich 2004
Szwedzcy olimpijczycy
Szwedzcy zapaśnicy
Ludzie urodzeni w Teheranie
Urodzeni w 1978

Mohammad Babulfath


Kahenera sa mga bolinao ang Lycengraulis. Ang Lycengraulis sakop sa kabanay nga Engraulidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Lycengraulis

Lycengraulis


Kaliwatan sa ito ang Corydoras difluviatilis. Una ning gihulagway ni Britto ug Castro ni adtong 2002. Ang Corydoras difluviatilis sakop sa kahenera nga Corydoras, ug kabanay nga Callichthyidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Brasil

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Brasil
Corydoras

Corydoras difluviatilis


W Dole – część wsi Tropie w Polsce położona w województwie podkarpackim, w powiecie strzyżowskim, w gminie Strzyżów.

W latach 1975–1998 W Dole położone było w województwie rzeszowskim.

Przypisy

Tropie (województwo podkarpackie)

W Dole (Tropie)


An Salpis in uska genus han Lepidoptera. An Salpis in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

Ilarom nga taxa

 Salpis aenea
 Salpis albipunctaria
 Salpis antennata
 Salpis batiola
 Salpis brevis
 Salpis carneitincta
 Salpis chilenaria
 Salpis clarkei
 Salpis crepera
 Salpis decora
 Salpis dentilineata
 Salpis desolata
 Salpis eudora
 Salpis falcata
 Salpis felderi
 Salpis gentilii
 Salpis glabra
 Salpis globosa
 Salpis gutta
 Salpis infelix
 Salpis inornata
 Salpis interrupta
 Salpis lancea
 Salpis lata
 Salpis mutabilis
 Salpis nigrivenosa
 Salpis occulta
 Salpis orbifera
 Salpis penai
 Salpis pisinna
 Salpis puechi
 Salpis recta
 Salpis rubens
 Salpis scodionata
 Salpis sticte
 Salpis synopsioides
 Salpis tessera
 Salpis tuberata
 Salpis tumida
 Salpis unda
 Salpis venosa
 Salpis virgata

Mga kasarigan

Salpis

Salpis


Zawidowice – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Zawidowice z siedzibą GRN w Zawidowicach utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie jarocińskim w woj. poznańskim, na mocy uchwały nr 22/54 WRN w Poznaniu z dnia 5 października 1954. W skład jednostki weszły obszary dotychczasowych gromad Grodzisko, Lenartowice, Zawidowice i Zawady, ponadto miejscowości Rokutów i Turowy z dotychczasowej gromady Rokutów oraz miejscowość Prokopów z dotychczasowej gromady Pacanowice – ze zniesionej gminy Pleszew, a także obszar dotychczasowej gromady Brzezie ze zniesionej gminy Gołuchów – w tymże powiecie. Dla gromady ustalono 24 członków gromadzkiej rady narodowej.

1 stycznia 1956 gromada weszła w skład nowo utworzonego powiatu pleszewskiego w tymże województwie.

4 lipca 1968 z gromady Zawidowice wyłączono miejscowość Prokopów, włączając ją do nowo utworzonej gromady Pleszew w tymże powiecie.

1 stycznia 1970 do gromady Zawidowice włączono 86,30 ha z miasta Pleszew w tymże powiecie.

Gromada przetrwała do końca 1972 roku, czyli do kolejnej reformy gminnej.

Przypisy

Zawidowice

Zawidowice (gromada)


Prva sezona TV-serije CSI: Las Vegas počela se prikazivati na programu američke TV-mreže CBS 6. oktobra 2000, a završila se 17. maja 2001. Ovo je jedina sezona bilo koje serije u CSI-franšizi koja je emitirana u formatu 4:3. Međutim, snimana je u formatu 16:9 a verzije epizoda za široki ekran nalaze se na Blu-Ray izdanju.

Opis
U kriminalističkoj laboratoriji Las Vegasa odigravaju se značajne promjene nakon što je nasmrt ustrijeljena nova istražiteljica Holly Gribbs ("Pilot"), ali tamošnji tim svejedno mora rješavati bizarne, brutalne i nemoguće kriminalističke slučajeve pod vodstvom novog nadzornika Gila Grissoma i njegove zamjenice Catherine Willows. U međuvremenu se Brown bori s ovisnošću o kockanju, Sidle se prilagođava životu u Las Vegasu, a Brass ponovo postaje pripadnik Odjela za ubistva.

Uloge

Epizode

Reference

Vanjski linkovi
 Datumi izlaska DVD-ova  na TVShowsOnDVD.com

CSI: Las Vegas

CSI: Las Vegas (1. sezona)


Lismore Castle () er en borg, der ligger i byen Lismore, County Waterford i Irland. Den har tilhørt jarlerne af Desmond og efterfølgende Cavendish-familien fra 1753 og fremefter. Det er i dag hjem for hertugen af Devonshire, når de er i Irland. Størstedelen af byningen blev genopført i gotisk stil i midten af 1800-tallet til 6. hertug af Devonshire.

Referencer

Eksterne henvisninger

Slotte i Irland

Lismore Castle


An Neopsittacus pullicauda in uska species han Aves nga ginhulagway ni Hartert hadton 1896. An Neopsittacus pullicauda in nahilalakip ha genus nga Neopsittacus, ngan familia nga Psittacidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 N. p. alpinus
 N. p. pullicauda
 N. p. socialis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Neopsittacus

Neopsittacus pullicauda


Nim  (lat. Azadirachta indica) je cvjetnica, stablašica iz roda Azadirachta, porodica Meliaceae, razreda Magnoliopsida, divizija Tracheophyta,

Centar rasprostranjenja je u Indiji, ali ima ga i u Pakistanu, Mjanmaru, dok unesena vrsta u Africi, Americi, Australiji i na pacifičkim  otocima.
Svi su dijelovi biljke su ljekoviti, a koristi se i  za pošumljavanje i kao biološki insekticid.

Upotreba
U Indiji koristi se  slično kao osušena lavanda, stavljanjem u ormare s rubljem, a i pri skladištenju riže. U tropskim zemljama, suhi listovi se pale za rastjerivanje komaraca. Listovi  se također upotrebljavaju i pri nekim hinduističkim obredima, kao i u tradicionalnoj indijskoj medicini zvanoj ayurvedi.

Kao povrće
Mladi izdanci i cvjetovi, u Indiji,  Kambodži, Laosu, Tajlandu i Mjanmaru upotrebljavaju se kao hrana.

Tradicionalna  medicina
U Indiji se kao ljekovita biljka koristi više od 2000 godina. Smatra se da pripravci nima  djeluju protiv gljivičnih, parazitnih, bakterijskih i virusnih bolesti, a i da  su korisni za liječenje dijabetesa, te da djeluju i kontracepcijski i sedativno. Povoljno  djeluju i u tretmanu kožnih  bolesti. Vjeruje se da je ulje nima  dobro je za  kosu, te poboljšava  funkciju jetre, čisti krv, te uravnotežava razinu šećera u krvi.

Kontraindikacije
U prekomjernim količinama, ulje može biti djelovati toksično.

Kontrola štetočina i biljnih bolesti
Nim je  ključni sastojak pripravaka, koji se  koriste  kao  prirodna alternativa sintetskim pesticidima.

Ostale oblasti uporabe
 Kozmetika: koristi se u  pripravi kozmetičkih  preparata, sapuna, šampona,krema i  zubne paste.
 Higijena usta: u Indiji ,Africi i  Srednjem  Istoku grančice se koriste kao  četkica  za  zube i za struganje naslaga sa jezika.
 Ekologija: nasadi nima korista  se u borbi  protiv  širenja  pustinje.
 Punila: nimova guma koristi se za spravljanje nekih  vrsta  hrane.
 Hrana: cvjetovi koriste se u miješavinama sa šećerom, a  i kao dodaci za neka jela.
Odbijanje životinja: lišće  prokuhano u vodi  je dobro za  rastjerivanje nekih  vrsta  insekata iptica.
 Mazivo: budući da se ne suši, ulje se  koristi za  podmazivanje kola i sl.
 Gnojivo: može koristiti kao dodatak drugim gnojivima ili samostalno, a posebno je dobar za  šećernu trsku i povrće.
 Smola: ekstrakt ozlijeđene  kore može biti ljepilo ili aditiv za  hranu.
 Užarstvo: kora sadrži oko 14% tanina i pogodna je za pravljne  grube užadi i sličnih proizvoda.
 Med: u  Aziji, nimov  med  ima vrhunske  cijene.
 Sapun: oko 80%  indijske  proizvodnje nimova ulja koristi se u  proizvodnji sapuna.

Reference

Dopunska literatura
 Eric R. Boa: A guide to the identification of diseases and pests of neem. (Azadirachta indica). FAO Regional Office for Asia and the Pacific (RAPA), Bangkok 1995.
 Alexander Wudtke: Einsatz von NemAzal T/S gegen Materialschädlinge am Beispiel der Kleidermotte. In: Proc. of 5th Workshop "Practice Oriented Results on Use and Production of Neem-Ingredients and Pheromons" in Wetzlar 1996. (http://freenet-homepage.de/humboldt), 1997.
 A. Wudtke: Einsatz von Neem als Wachstumshemmer – Use of Neem as a growth inhibitor. In: Proc. of 5th Workshop "Practice Oriented Results on Use and Production of Neem-Ingredients and Pheromons" in Wetzlar 1996. 1997, S. 175–176.
 Ruparao T. Gahukar: Neem in plant protection. Agri-Horticultural Publishing House, Nagpur, India 1995, .
 Martin Jacobson (Hrsg.): The neem tree. CRC Press, Boca Raton, Fl. 1989, .
 Heinrich Schmutterer (Hrsg.): The neem tree Azadirachta indica (A. Juss.) and other meliaceous plants. Sources of unique natural products for integrated pest management, medicine, industry and other purposes. VCH Verlagsgesellschaft, Weinheim 1995, .
 Dina Tewari: Monograph on neem (Azadirachta indica A. Juss.). International Book Distributors, Dehra Dun, India 1992, .
 Noel D. Vietmeyer (Hrsg.): Neem. A tree for solving global problems; report of an ad hoc panel of the Board on Science and Technology for International Development, National Research Council. National Academy Press, Washington D.C. 1992, .
 K Vijayalakshmi, K S Radha, Vandana Shiva: Neem. A User's Manual. Centre for Indian Knowledge Systems, Chennai and Research Foundation for Science, Technology and Natural Resource Policy, New Delhi 1995.
 Katharine Sanderson: Chemists synthesize a natural-born killer. In: Nature. Band 448, Nr. 7154, 2007, S. 630.

Vanjski linkovi
 Neem Foundation, India (engl.)
 International Neem Network der FAO (engl.)

Sapindales

Nim


Kaliwatan sa alibangbang ang Semioptila psalidoprocne. Una ning gihulagway ni Sergius G. Kiriakoff ni adtong 1954. Ang Semioptila psalidoprocne sakop sa kahenera nga Semioptila, ug kabanay nga Himantopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Semioptila

Semioptila psalidoprocne


Kaliwatan sa insekto ang Menacanthus stubbei. Una ning gihulagway ni Mey, E. ni adtong 1982. Ang Menacanthus stubbei sakop sa kahenera nga Menacanthus, ug kabanay nga Menoponidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Menacanthus

Menacanthus stubbei


Kahenera sa mga karpa ang Nocomis. Ang Nocomis sakop sa kabanay nga karpa.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Nocomis

Nocomis


Bangkalan là một huyện () thuộc tỉnh Đông Java tại Indonesia. Huyện lị đặt tại Bangkalan. Huyện nằm ở phía tây của đảo Madura, giáp với huyện Sampang ở phía đông, biển Java ở phía bắc và eo biển Madura ở phía tây và nam.

Cảng Kamal là cửa ngõ chính kết nối đảo Madura và Java, tại đây có một tuyến phà nối đến cảng Ujung gần Surabaya. Năm 2009, cầu Suramadu đã hoàn thành và là cây cầu đầu tiên nối giữa Java và Madura. Cầu Suramadu cũng là cầu dài nhất tại Indonesia.

Bangkalan có khu phát triển Gerbangkertosusila, và phần mở rộng của Vùng công nghiệp Surabaya.

Về mặt hành chính, huyện được chia thành các phó huyện (kecamatan): Arosbaya, Bangkalan, Blega, Burneh, Galis, Geger, Kamal, Klampis, Kokop, Konang, Kwanyar, Labang, Modung, Sepulu, Socah, Tanah Merah, Tanjungbumi, Tragah.

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Trang chính thức

Madura
Đông Java

Bangkalan (huyện)


An Trachycera vicinella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Hiroshi Yamanaka hadton 2000. An Trachycera vicinella in nahilalakip ha genus nga Trachycera, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trachycera

Trachycera vicinella


Kaliwatan sa kasili ang Dalophis cephalopeltis. Una ning gihulagway ni Pieter Bleeker ni adtong 1863. Ang Dalophis cephalopeltis sakop sa kahenera nga Dalophis, ug kabanay nga Ophichthidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
sidlakang Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Dalophis

Dalophis cephalopeltis


RCR Arquitectes é um escritório de arquitetura espanhol composto pelos sócios e cofundadores Rafael Aranda, Carme Pigem e Ramón Vilalta. O trio foi vencedor, em 2017, do Prêmio Pritzker de Arquitetura. Embora o escritório tenha ganho diversos prêmios antes do Pritzker, eles eram relativamente desconhecidos em comparação com os outros finalistas.

Histórico
O escritório foi fundado em Olot, Espanha em 1988.

Materiais
O escritório é conhecido pelo uso frequente do aço corten em seus projetos.

Projetos selecionados
O escritório projetou o  in Rodez, França, após vencer um concurso em 2007.

Referências

RCR Arquitectes

RCR Arquitectes


An Aneflomorpha minuta in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Chemsak hadton 1962. An Aneflomorpha minuta in nahilalakip ha genus nga Aneflomorpha, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aneflomorpha

Aneflomorpha minuta


An Neoclinus toshimaensis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Fukao hadton 1980. An Neoclinus toshimaensis in nahilalakip ha genus nga Neoclinus, ngan familia nga Chaenopsidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Neoclinus

Neoclinus toshimaensis


An Clevelandia ios in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Jordan ngan Gilbert hadton 1882. An Clevelandia ios in nahilalakip ha genus nga Clevelandia, ngan familia nga Gobiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Clevelandia

Clevelandia ios


Kaliwatan sa alibangbang ang Bracharoa ragazzii. Una ning gihulagway ni Emilio Berio ni adtong 1936. Ang Bracharoa ragazzii sakop sa kahenera nga Bracharoa, ug kabanay nga Lymantriidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Bracharoa

Bracharoa ragazzii


Region Południowy (port. Região Sul do Brasil) – jeden z pięciu regionów Brazylii, zgodnie z kategoryzacją Brazylijskiego Instytutu Geografii i Statystyki. Do regionu należą trzy z 26 stanów: Parana, Santa Catarina i Rio Grande do Sul. Powierzchnia Regionu Południowego wynosi 576 783,781 km2, co odpowiada ok. 6,7% powierzchni kraju. Jest to najmniejszy spośród wszystkich regionów. Od północy graniczy ze stanami São Paulo i Mato Grosso do Sul, od południa z Urugwajem, od zachodu z Paragwajem i Argentyną, od wschodu z Oceanem Atlantyckim. Liczba mieszkańców regionu wynosi 29 644 948, co odpowiada 14% ludności Brazylii. Gęstość zaludnienia wynosi ok. 51 osób na km2.

Geografia
Powierzchnia Regionu Południowego wynosi 576 783,781 km2, co odpowiada ok. 6,7% powierzchni kraju. Jest to najmniejszy spośród wszystkich pięciu regionów Brazylii. Od północy graniczy ze stanami São Paulo i Mato Grosso do Sul, od południa z Urugwajem, od zachodu z Paragwajem i Argentyną, od wschodu z Oceanem Atlantyckim.

Ukształtowanie powierzchni
Ukształtowanie powierzchni Regionu Południowego jest zróżnicowane, występują tu płaskowyże, depresje i równiny. Najwyższy szczyt to Pico Paraná o wysokości 1922 m n.p.m., jest położony w stanie Paraná.

Region Południowy składa się z następujących grup jednostek geomorfologicznych:
 Planalto Cristalino / Planalto Atlântico (Płaskowyż Krystaliczny lub Płaskowyż Atlantycki) – występuje głównie na terenie stanów Paraná i Santa Catarina, jest zbudowany ze skał krystalicznych. W części wschodniej osiąga znaczne wysokości i jest przedłużeniem pasma górskiego Serra do Mar. W stanie Santa Catarina płaskowyż jest niższy, a jedną z jego form jest pasmo Serra do Itajaí. Na południowym wschodzie tego stanu Planalto Cristalino przechodzi w Planalto Meridional, a na południu stanu Rio Grande do Sul nosi nazwę Planalto Gaúcho.

 Planalto Meridional (Płaskowyż Południowy) – zajmuje większą część Regionu Południowego, jest zbudowany ze piaskowca i bazaltu. Dzieli się na:
 Planalto Arenítico-Basáltico (Płaskowyż piaskowcowo-bazaltowy) – zbudowany ze skał osadowych pochodzenia wulkanicznego, powstałych w erze mezozoicznej. Występują tu kuesty (progi denundacyjne lub strukturalne), takie jak Serra Geral w stanie Santa Catarina i wzgórza pokryte pastwiskami w stanie Rio Grande do Sul
 Depressão Periférica – depresja zbudowana ze skał osadowych, która przybiera pofałdowany kształt, występuje w północnej części stanu Paraná oraz w stanie Rio Grande do Sul

Klimat
Większość Regionu Południowego leży w strefie klimatu umiarkowanego. Na północnych krańcach stanu Paraná występuje klimat tropikalny. W pozostałej części regionu dominuje klimat podzwrotnikowy, a temperatury są niższe niż w pozostałych częściach kraju. Stany Santa Catarina i Rio Grande do Sul znajdują się w strefie wpływów zimnych i wilgotnych mas powietrza znad Bieguna Południowego, które napływają tu w zimie. Na południu regionu zdarzają się przymrozki i opady śniegu.

Występuje tu znaczna różnica temperatur, w lecie temperatura przekracza 30 °C, a w zimie spada poniżej 20 °C. Średnia roczna temperatura to 16-22 °C, a opady deszczu ok. 1200 mm. Na wybrzeżu roczne opady są większe i wynoszą ok. 2000 mm.

Roślinność

Znaczną część Regionu Południowego porasta Mata de Araucárias (iglasty las araukariowy), w którego skład wchodzą głównie araukarie oraz takie gatunki jak m.in. cedr, cynamonowiec, morwa.

Drugą formacją roślinną, występującą w regionie jest Mata Atlântica (las atlantycki), porastająca znaczną część pasma Serra do Mar.

Na terenie Regionu Południowego występuje też pampa, w której dominują trawy. W stanie Rio Grande do Sul pampa jest położona na niewielkich wzgórzach zwanych coxilhas, które rozciągają się też na terytorium Argentyny i Urugwaju. Dominują tu pastwiska, na których wypasa się bydło.

Na wybrzeżu pojawiają się namorzyny oraz restingi.

Hydrografia
W Regionie Południowym znajdują się 2 główne dorzecza:
 Dorzecze Parany – jego wielkość w Regionie Południowym to 196 564 km2, co stanowi nieco ponad 20% całego dorzecza rzeki Paraná.  Rzeka odgrywa ważną rolę w gospodarce regionu, wybudowano na niej największą w Brazylii elektrownię wodną Itaipu. Pozostałe rzeki, wchodzące w skład tego dorzecza to: Paranapanema, Tibagi, Itararé, das Cinzas i Pirapó. Jednym z dopływów Parany jest Iguaçu, znana z wodospadów, które są popularną atrakcją turystyczną na granicy Brazylii i Argentyny.

 Dorzecze Urugwaju – obejmuje obszar 178 235 km2, główną rzeką jest Urugwaj, a pozostałe rzeki to: Peixe, Chapecó, Pelotas, Canoas i Ijuí.

Historia

Pierwszymi mieszkańcami Regionu Południowego byli Indianie Guarani i Kaingang. W epoce kolonizacji, region ten nie cieszył się zainteresowaniem Portugalczyków, skupionych na eksploracji Północnego i Południowego Wschodu kraju. Osadnictwo na południu zaczęło się w XIX wieku.

W XVI wieku w te rejony przybyli hiszpańscy jezuici, których celem było nawracanie Indian. Jezuici utworzyli osady zwane redukcjami i początkowo były one zasiedlane przez Indian, którzy hodowali tam bydło i hodowali rośliny. Jednak wraz z przybyciem bandeirantes, którzy napadali wioski i brali w niewolę Indian, redukcje zostały porzucone. Dodatkowym czynnikiem wpływającym na zmniejszenie populacji Indian były choroby, którymi zarazili się od białych najeźdźców.

W 1680 roku Portugalia utworzyła w regionie osadę Colônia do Sacramento, która obecnie jest miastem Colonia del Sacramento w Urugwaju. Stało się to zarzewiem konfliktów z Hiszpanią, która również rościła sobie prawa do tamtych terenów. Portugalczycy założyli forty wojskowe na wybrzeżu stanów Santa Catarina i Rio Grande do Sul, a pokój z Hiszpanią ostatecznie zawarto na mocy Traktatu Madryckiego z 1750 roku.

W XVIII wieku korona portugalska zaczęła kolonizację południowego wybrzeża i sprowadzono osadników z Azorów, którzy zasiedlili wybrzeża stanów Santa Catarina i Rio Grande do Sul. W XIX wieku na południu osiedlali się wojskowi, co miało na celu militarne zabezpieczenie tych ziem przed atakami z zewnątrz. W regionie powstawały też wielkie latyfundia i pastwiska, gdzie hodowano duże stada bydła. Stopniowo, hodowla bydła stała się podstawą gospodarki regionu.

Imigracja
Znaczny wpływ na rozwój Regionu Południowego miała imigracja. Jako pierwsi przybyli imigranci z Azorów, jednak najwięcej osiedliło się w regionie Niemców i Włochów, co nastąpiło w XIX wieku. Wpływy europejskie są do dziś widoczne w architekturze i kulturze tej części Brazylii. W stanie Paraná osiedlali się imigranci z Niemiec, Ukrainy, Polski i innych krajów słowiańskich. Na początku XX wieku wraz z rozszerzającymi się uprawami kawy, na północ regionu przybyli Japończycy, Europejczycy oraz Brazylijczycy z innych części kraju.

Demografia
Liczba mieszkańców regionu wynosi 29 644 948, co odpowiada 14% ludności Brazylii. Gęstość zaludnienia wynosi ok. 51 osób na km2.

Stany Paraná i Rio Grande do Sul mają podobną liczbę ludności (13 mln), a stan Santa Catarina ma ok. 7 mln mieszkańców.

Największe gminy w regionie:

Pod względem składu rasowego, dominują biali (prawie 80%), następnie Mulaci (16%), czarni (ponad 3%), Indianie stanowią mniej niż 1% populacji.

Gospodarka
Podstawą gospodarki Regionu Południowego jest hodowla bydła, rolnictwo oraz przemysł.

Hodowla bydła

Hodowli bydła sprzyja ukształtowanie powierzchni oraz obecność licznych łąk i pastwisk. Stan Rio Grande do Sul przoduje w hodowli bydła, jest największym producentem wołowiny w kraju. W stanie Paraná ważną częścią hodowli jest trzoda chlewna. Cały region jest odpowiedzialny za 18% krajowej hodowli bydła i 60% hodowli owiec.

Rolnictwo
Uprawy różnych gatunków roślin zostały zapoczątkowane w regionie przez emigrantów z Europy i należą do nich m.in. kukurydza, maniok, jabłka, pomarańcze, fasola. W regionie występują też monokultury, czyli rozległe plantacje głównie soi, zbóż i ryżu

Leśnictwo i rybołówstwo
Pozyskuje się drewno z takich gatunków jak cedr i sosna, rosnących w iglastym lesie Mata de Araucárias. Inne gatunki są wykorzystywane w przemyśle drzewnym lub papierniczym. Z liści i gałązek dziko rosnącego ostrokrzewu paragwajskiego wytwarza się popularny napój yerba mate.W regionie łowi się przede wszystkim morszczuki, sardynki oraz mugilowate.

Przemysł
Region Południowy jest ważnym centrum przemysłowym Brazylii, również dzięki temu, że sąsiaduje z kilkoma innymi krajami Ameryki Południowej. Najwięcej firm ma swoje siedziby w stolicach stanów: Kurytybie i Porto Alegre. Podstawowe gałęzie przemysłu:
 Paraná: papiernictwo, przemysł motoryzacyjny, produkcja sprzętu AGD i rolnictwo;
 Santa Catarina: produkcja mięsa, przemysł odzieżowy;
 Rio Grande do Sul: przemysł petrochemiczny, motoryzacyjny i spożywczy oraz produkcja wina

Turystyka
Najczęściej odwiedzanym miejscem w regionie jest Park Narodowy Iguaçu w stanie Paraná, gdzie na granicy Brazylii i Argentyny położone są wodospady Iguaçu. Inne popularne miejsca to plaże stanu Santa Catarina wraz ze stolicą tego stanu Florianópolis, a także kurorty Barra Velha i Balneário Camboriú. Do atrakcji turystycznych należą również ruiny redukcji jezuickich São Miguel das Missões w stanie Rio Grande do Sul oraz Park Narodowy Aparados da Serra.

Przypisy

Podział administracyjny Brazylii

Region Południowy (Brazylia)