La cifra 1 (o I nella numerazione romana) è il segno generalmente utilizzato in matematica, o più in generale nella scrittura occidentale, per rappresentare il numero 1 o altri concetti da questo derivati, come accade, per esempio, nell'indicare il primo elemento di un'elencazione.

Graficamente, oggi, la cifra può essere scritta in diversi modi simili, ma tutti accomunati dalla presenza di una linea verticale, nella sua forma più essenziale, così come può essere vista nelle calcolatrici digitali o più generalmente in tutti i cristalli liquidi. Nelle versioni stampate, normalmente la linea è accompagnata da una grazia o serif, costituita da una lineetta obliqua dall'estremità superiore della linea principale verso il basso e a sinistra; questa aggiunta serve principalmente per differenziare il segno dalla lettera i maiuscola «I» o da una l stilizzata.
Anche la cifra romana corrispondente, non meno usuale quando si vuole dare un tono di eleganza alla scrittura o enfatizzare l'ordinalità, è distinta dalle lettere simili da grazie che in questo caso sono costituite da due lineette orizzontali poste a entrambe le estremità.

Evoluzione grafica

Origine
In diverse culture, sparse per tutto il mondo, il singolo elemento viene indicato nelle enumerazione per brevità con una semplice linea verticale, ed è presumibile che si tratti di una eredità culturale ancestrale sia per la sua diffusione geografica che storica, come testimoniano svariate pitture rupestri ed in epoche più recenti l'uso romano della I.

Cifra indo-arabica

Come tutte le cifre indo-arabica oggi utilizzate la loro grafia originaria ha subito nei secoli diversi cambiamenti.
Diversamente dall'usanza latina la cifra veniva originariamente scritta in India come una linea orizzontale, incurvata successivamente presso la popolazione Gupta; i Nagari invece aggiungevano a quest'ultima qualche volta anche un ricciolo, verso il basso, nell'estremità sinistra (ruotata di 90° verso destra corrisponde all'odierna cifra utilizzata dai Gujarati e dai Punjabi).

Col tempo è possibile che l'orientamento sia mutato da orizzontale a verticale per uniformazione  alla numerazione latina.

Grafie attuali
La grafia del « 1 » non è l'unica utilizzata nel mondo; un discreto numero di alfabeti — particolarmente delle lingue del sub continente indiano e del sud est asiatico  — utilizzano delle grafie differenti.

Voci correlate
 Cifra
 1 (numero)

Cifre europee

1 (cifra)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Cocconotus pusillus. Una ning gihulagway ni Morris, G.K. ug Max Beier ni adtong 1982. Ang Cocconotus pusillus sakop sa kahenera nga Cocconotus, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Costa Rica

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Cocconotus
Insekto sa Kostarika

Cocconotus pusillus


Tour de Wallonie 2023 var den 50. udgave af det belgiske etapeløb Tour de Wallonie. Cykelløbets fem etaper blev kørt i Vallonien fra 22. til 26. juli 2023. Løbet var en del af UCI ProSeries 2023. Løbets to første etaper blev kørt samtidig med afslutningen på Tour de France.

Italienske Filippo Ganna fra  vandt løbet samlet, efter at han havde vundet 1. og 4. etape. Holdkammerat Joshua Tarling kom på en samlet andenplads.

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Hold og ryttere

Danske ryttere

* DNF = gennemførte ikke

Startliste

Referencer

Eksterne henvisninger

2023
UCI ProSeries 2023

Tour de Wallonie 2023


Alfons II (portugalski: Afonso II; 23. april 1185. - 25. mart 1223.), poznatiji kao Alfons Debeli (portugalski: Afonso o Gordo), je bio kralj Portugala od 1212. do 1223. godine. Njegov najveći uspjeh je uspostavljanje mira sa Kraljevinom Kastiljom.

Rane godine
Alfons je rođen 23. aprila 1185. godine u Koimbri kao najstariji sin Sanča I i njegove supruge Dulce Berenguer. Imao je šest sestara i tri brata, od kojih je samo Raimundo nije dočekao odraslu dob. Sestra Teresa je postala kraljica Leona, a Mafalda kraljica Kastilje.
Kraljevi Portugala
Rođeni 1185.
Umrli 1223.

Alfons II, kralj Portugala


Ringbuge eller ringbugfamilien (Liparidae), også kendt som sneglefisk, er en familie af havlevende strålefinnede fisk.

Ringbuge er vidt udbredt i alle oceaner. Familien har mere end 30 slægter og omkring 410 beskrevne arter, og et antal ubeskrevne arter. Ringbuge kan findes fra lavt overfladevand til mere end 8.000 meters dybde, og arter af familien  er fundet i syv oceangrave.

Taksonomi
Det videnskabelige navn Liparidae blev først foreslået af den amerikanske biolog Theodore Gill i 1861. Den 5. udgave af Fishes of the World klassificerer familien i overfamilien Cyclopteroidea, som er en del af underordenen Cottoidei i ordenen Scorpaeniformes (ulkefisk eller panserkindede fisk). Andre autoriteter anerkender ikke denne overfamilie og klassificerer de to familier inden for denne, Cyclopteridae (stenbiderfamilien) og Liparidae, i underordenen Cottales, inden for ordenen Perciformes (pigfinnefisk eller aborreordenen). En osteologisk analyse har fundet, at slægten Bathylutichthys var mellem Psychrolutidae (paddeulkefamilien) og de to familier, der udgør Cyclopteroidea, hvilket betyder, at disse to familier ikke ville blive støttet som en overfamilie inden for Cottoidei.

Beskrivelse
Ringbuge har en haletudse-lignende krop og ligner i profil langhaler (Macrouridae). Deres hoveder er store i forhold til kroppen, og de har små øjne. Kroppen er slank og spidser til mod en meget lille hale. De udstrakte ryg- og gatfinner kan vokse sammen eller næsten vokse sammen med halefinnen. Ringbuge er skælløse med en tynd, løs geléagtig hud, der omgiver rygsøjlen, og kan variere i størrelse og form fra art til art. Det geléagtige lag har et højt vandindhold og et lavt protein-, lipid- og kulhydratindhold, og det kan derfor gøre det nemmere for fisken at vokse med en forholdsvist lille energiforbrug.  Nogle arter, såsom Acantholiparis opercularis, har også spidse pigge. Deres tænder er små og enkle med stumpe ender. Dybhavsarterne har fremtrædende, veludviklede sanseporer på hovedet, som er en del af dyrenes sidelinjesystem.

Brystfinnerne er store og er ringbugernes primære bevægelsesmiddel, selv om de er skrøbelige. Hos nogle arter, såsom den antarktiske Paraliparis devriesi, har brystfinnerne et udvidet sensorisk system, herunder smagsløg. Ringbuge er bentiske fisk med bugfinner modificeret til at danne en sugeskive; denne næsten cirkulære skive er dog fraværende hos nogle arter i slægterne Paraliparis og Nectoliparis. Forskning har vist en sammenhæng mellem den maksimale levedybde og tab af sugeskive hos visse arter. Baseret på fylogenetisk analyse er dette kendetegn gået tabt tre forskellige gange hos ringbuge. Det danske navn ringbug henviser til sugeskiven.

De varierer i størrelse fra Paraliparis australis på 5 cm til Polypera simushirae på ca. 77 cm i længden. Sidstnævnte art kan nå en vægt på 11 kg, men de fleste arter er mindre. Ringbuge er ikke af interesse for kommercielt fiskeri.

Forekomst og levested

Ringbugens levesteder varierer meget. De findes i verdenshavene over hele verden, fra lavvandede tidevandszoner til dybder på over 8.000 m. Dette er et større dybdeområde end nogen anden fiskefamilie. Det er blevet konstateret, at de vandrer fra den abyssale til hadalzonen i løbet af deres levetid. De findes udelukkende i kolde farvande, hvilket betyder, at arter fra tropiske og subtropiske områder udelukkende er dybhavsarter.

De er almindelige i de fleste kolde havområder og er meget modstandsdygtige, idet nogle arter, såsom Liparis atlanticus og Liparus gibbus, har type 1 antifrost-proteiner. Det er den mest artsrige fiskefamilie i Antarktis, oftest i relativt stor dybde (de mindre dybe antarktiske farvande domineres antarktiske isfisk).

Den lille Liparis inquilinus fra det nordvestlige Atlanterhav er kendt for at leve sit liv inde i kappehulen hos kammuslingen Placopecten magellanicus. Liparis tunicatus lever i tangskovene i Beringstrædet og Saint Lawrence-bugten. Den eneste art i slægten Rhodichthys er endemisk i Norskehavet. Andre arter findes på mudder- eller siltbund på kontinentale skråninger.

I oktober 2008 opdagede et britisk-japansk hold en stime af Pseudoliparis amblystomopsis på ca. 7.700 m dybde i Japangraven. De var på det tidspunkt de dybeste levende fisk, der nogensinde var optaget på film. Rekorden blev slået af en ringbug, der blev filmet i en dybde på 8.145 m i december 2014 i Marianergraven, og yderligere i maj 2017, da en anden rinbug blev filmet i en dybde på 8.178 m i Marianergraven. Arten i disse rekorddybe optagelser er fortsat ubeskrevet. Den dybeste beskrevne art er Pseudoliparis swirei, også fra Marianergraven, som er blevet registreret til 8.076 m. I 2023 blev en ringbug filmet på 8.336 meters dybde syd for Japan.

Generelt er ringbuge (især slægterne Notoliparis og Pseudoliparis) den mest almindelige og dominerende fiskefamilie i hadalzonen. Gennem genomanalyse er det fundet, at Pseudoliparis swirei besidder flere molekylære tilpasninger til at overleve det intense tryk i et dybhavsmiljø, herunder tryktolerant brusk, trykstabile proteiner, øget aktivitet af transportproteiner, højere væskefylde i cellemembranen og tab af synet og andre visuelle egenskaber som f.eks. farve. Der er tegn på, at larverne af i hvert fald nogle hadal-ringbugarter tilbringer tid i åbent vand på relativt lav dybde, mindre end 1.000 m.

Slægter og arter
Ringbugfamilien inddeles i disse slægter per 2020:

 Acantholiparis Gilbert & Burke, 1912
 Aetheliparis Stein, 2012
 Allocareproctus Pitruk & Fedorov, 1993
 Careproctus Krøyer, 1862
 Crystallias Jordan & Snyder, 1902
 Crystallichthys Jordan & Gilbert, 1898
 Eknomoliparis Stein, Meléndez C. & Kong U., 1991
 Elassodiscus Gilbert & Burke, 1912
 Eutelichthys Tortonese, 1959
 Genioliparis Andriashev & Neyelov, 1976
 Gyrinichthys Gilbert, 1896
 Liparis Scopoli, 1777
 Lipariscus Gilbert, 1915
 Lopholiparis Orr, 2004
 Menziesichthys Nalbant & Mayer, 1971
 Nectoliparis Gilbert & Burke, 1912
 Notoliparis Andriashev, 1975
 Osteodiscus Stein, 1978
 Palmoliparis Balushkin, 1996
 Paraliparis Collett, 1879
 Polypera Burke, 1912
 Praematoliparis Andriashev, 2003
 Prognatholiparis Orr & Busby, 2001
 Psednos Barnard, 1927
 Pseudoliparis Andriashev, 1955
 Pseudonotoliparis Pitruk, 1991
 Rhinoliparis Gilbert, 1896
 Rhodichthys Collett, 1879
 Squaloliparis Pitruk & Fedorov, 1993
 Temnocora Burke, 1930
 Volodichthys Balushkin, 2012<ref name=Balushkin>{{cite journal |author=Balushkin A.V. |year=2012 |title=Volodichthys gen. nov. New Species of the Primitive Snailfish (Liparidae: Scorpaeniformes) of the Southern Hemisphere. Description of New Species V. solovjevae sp. nov. (Cooperation Sea, the Antarctic) |journal=Journal of Ichthyology |volume=52 |issue=1| pages=1–10 |doi=10.1134/s0032945212010018| s2cid=12642696}}</ref>

I danske farvande findes arterne:
 Spidshalet ringbug (Careproctus reinhardti)
 Finnebræmmet ringbug (Liparis liparis)
 Særfinnet ringbug (Liparis montagui).
De danske arter er små fisk på 10-15 cm.

Referencer

Ulkefisk

Ringbuge


An Clupeichthys aesarnensis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Wongratana hadton 1983. An Clupeichthys aesarnensis in nahilalakip ha genus nga Clupeichthys, ngan familia nga Clupeidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Clupeichthys

Clupeichthys aesarnensis


é um jogo eletrônico de quebra-cabeça lançado em 1997 para o PlayStation, Sega Saturn, e Nintendo 64 apenas no Japão. O jogo foi desenvolvido e editado pela Compile. Mais tarde foi Lançado para o Game Boy Color e Windows em 1998.

O jogo faz parte da série Puyo Puyo.

Sistema de jogo

Jogos para Game Boy Color
Jogos para Nintendo 64
Jogos para PlayStation
Jogos para Sega Saturn
Jogos para Windows
Jogos para arcade
Jogos eletrônicos de 1997
Puyo Puyo
Jogos eletrônicos com protagonistas femininas

Puyo Puyo Sun


『新伍のわがまま大好き』(しんごのわがままだいすき)は、1987年4月7日から同年9月22日までテレビ朝日系列局で放送されていた朝日放送製作のクイズ番組である。放送時間は毎週火曜 21:00 - 21:54 (日本標準時)。

概要
山城新伍が司会を務めていた番組で、山城が出題するクイズに桂朝丸(後の桂ざこば)ややしきたかじんなどが答えていた。山城が主に出題していたのは、雑学をベースにしたクイズだった。

ネット局

朝日放送(制作局)
テレビ朝日
北日本放送(1987年4月18日から同年10月17日まで放送)

脚注

1987年のテレビ番組 (日本)
朝日放送テレビのクイズ番組
テレビ朝日のクイズ番組
朝日放送のバラエティ番組の歴史
わかままたいすき
やしきたかじん

新伍のわがまま大好き


Ferruccio Valobra (12 April 1898 – 22 September 1944) was an Italian partisan and antifascist.

Life
Ferruccio Valobra was born in Turin from a Jewish family. Captain of the Alpini during the First World War, he was decorated with the Silver Medal of Military Valor.

In the post-war period he worked as an industrial expert and sales representative. He was married and father of a child. Radiated from the army following the 1938 Fascist racial laws, at the outbreak of the Second World War he was forced to displace to Carmagnola in the frazione of San Bernardo. Of anti-fascist ideas, he joined the Italian Republican Party, then clandestine.

After the Badoglio Proclamation of 8 September 1943 he took part at the Carmagnola's resistance and became commander (Capitano Rossi) of a partisan group operating in the surrounding area. Betrayed by an anonymous delator on 8 September 1944, he was incarcerated and tortured by elements of the Fascist Guardia Nazionale Repubblicana, the so-called repubblichini. He was sentenced to death by firing squad on 21 September 1944 and he was executed the following day in the Martinetto shooting range in Turin. Before his death, Valobra managed to write two letters, which ended with the words addressed to his wife and daughter:

I hope that my sacrifice like that of my companions will serve to give you a better tomorrow, in a more beautiful Italy as you and I have always desired in the depths of our soul.

Ferruccio Valobra is buried in the Jewish cemetery of Carmagnola. The central street of the town is dedicated to him today. In the current  there is a plaque commemorating his sacrifice.

See also
 Jewish resistance in German-occupied Europe

Notes

1898 births
1944 deaths
Italian military personnel of World War I
Italian anti-fascists
Italian resistance movement members
Recipients of the Silver Medal of Military Valor
Military personnel from Turin
Jewish anti-fascists
20th-century Italian Jews
Businesspeople from Turin
Italian civilians killed in World War II
People executed by Italy by firing squad

Ferruccio Valobra


An Petelia aesyla in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Louis Beethoven Prout hadton 1930. An Petelia aesyla in nahilalakip ha genus nga Petelia, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Petelia

Petelia aesyla


Sigle
 Unión Argentina de Rugby – Federazione di rugby a 15 dell'Argentina
 United Artists Records – casa discografica statunitense
 Ufficio Affari Riservati – Ufficio dipendente dal ministero dell'interno italiano attivo dal 1948 al 1974

Codici
 uar – codice ISO 639-3 della lingua tairuma

Uar


Ang Río Laguna ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Río de las Lagunas, suba, Provincia de San Juan,
 Río Laguna (suba sa Arhentina), Provincia de Jujuy,

Chile

 Río La Laguna (suba sa Chile), Coquimbo,
 Río Laguna (suba sa Chile), Coquimbo,

Colombia

 Río La Laguna (suba sa Colombia), Departamento del Valle del Cauca,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Chile
Pagklaro paghimo ni bot Colombia

Río Laguna


LRE – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Longreach, Longreach (Queensland), Australia
 lre – codice ISO 639-3 della lingua laurenziana

Lre


Emidio Morganti nekadašnji je italijanski nogometni sudija.

Karijera
Godine 1997. promoviran je u Seriju C i, nakon tri sezone i 30 utakmica (uključujući utakmicu play-outa), kao i finale razigravanja Serije C2 2000. između Alessandrije i Prata, nagrađen je promocijom među sudije za dva najviša ranga italijanskog nogometa.

U Seriji A debitirao je 2001, u utakmici Lecce – Fiorentina, a kvalitetno suđenje donijelo mu je nominaciju za međunarodnog sudiju 2006, ali je prednost dobio Tiziano Pieri.

U ljeto 2006. njegovo ime pojavilo se u istrazi o skandalu Calciopoli, u vezi s telefonskim razgovorima s menadžerom Milana – kasnije diskvalificiranim – Leonardom Meanijem (razgovori su se odnosili na Morgantijevu želju da kupi ulaznice za utakmice, nakon plaćanja u novcu). Morganti je prvo suspendiran na nekoliko mjeseci kao mjera predostrožnosti, a zatim je oslobođen svih optužbi.

Vrativši se na travnjake, redovno je sudio u Seriji A, u kojoj je, zaključno sa sezonom 2010/11, skupio 132 utakmice, uključujući brojne klasike, poput dva milanska derbija, tri rimska, jedan derbi Juventus – Milan, jedan Juventus – Roma, dva derbija Milan – Roma, dva Roma – Inter, dva đenovska te doigravanje za promociju u Serie B 2008. (AlbinoLeffe – Lecce) i 2009. (Livorno – Brescia); 17. maja 2007. vodio je drugu utakmicu finala Italijanskog kupa Inter – Roma.

Dana 24. maja 2008, zaključivši prvenstvo vrlo kvalitetnim suđenjem, još je jednom određen za finale Kupa, ponovo između Rome i Intera, ali sada se igrala samo jedna utakmica.

Na kraju sezone 2007/08. dobio je Nagradu "Giovanni Mauro", namijenjenu sudiji iz Nacionalne sudijske komisije (CAN) koji se posebno istakao.

U augustu 2009, na otvaranju sezone, dobio je važnu referencu (koja mu je nedostajala u karijeri) kada mu je povjereno vođenje utakmice Italijanskog superkupa, odigrane u Pekingu između Intera i Lazija.

Iako nije bio međunarodni sudija, u sezoni 2009/10. više je puta imenovan dodatnim sudijom (tzv. gol-sudijom), u utakmicama grupne faze Evropske lige, što uključuje i eksperiment s dvojicom sudija iza golova kako bi bolje provjerili sve dvojbene situacije u kaznenom prostoru.

Dana 16. maja 2010. vodio je utakmicu posljednjeg kola prvenstva Siena – Inter (0:1), koja je nerazzurrima donijela 18. scudetto.

U julu 2010. trebao je okončati članstvo u CAN-u nakon što je dosegao desetu, posljednju moguću godinu staža za sudije koje ne postanu međunarodne, ali zbog toga što se istakao tokom sezone dobio je izuzeće za dodatnu godinu; ujedno, nakon razdvajanja CAN-a A-B na CAN-A i CAN-B, uključen je u CAN-A.

Krajem januara 2011. dobio je nagradu za najboljeg sudiju u Italiji u 2010, koju dodjeljuje Italijanska asocijacija nogometaša, nadmašivši Paola Tagliaventa i Nicolu Rizzolija.

Dana 7. maja 2011, u pretposljednjem kolu prvenstva, vodio je utakmicu Roma – Milan (0:0), u kojoj su rossoneri osigurali 18. titulu prvaka Italije, a tri sedmice kasnije sudio je svoje treće finale Kupa, održano u Rimu između Intera i Palerma.

S istekom juna 2011. otpušten je iz CAN-a A zbog dobne granice, a nekoliko dana kasnije izabran je za člana CAN-a B za sezonu 2011/12, na mjesto Domenica Messine, nakon oproštaja Roberta Rosettija. Za sljedeće dvije sezone ponovo je potvrđen na toj poziciji.

Za sezonu 2014/15. imenovan je članom CAN-a A na čelu s Messinom, što je potvrđeno i za sljedeće dvije sezone.

Početkom jula 2017. imenovan je komesarom CAN-a B, zamijenivši tako Stefana Farinu, koji je preminuo 23. maja te godine. Ta pozicija potvrđena mu je i za sljedeće dvije sezone.

Reference

Vanjski linkovi
 Profil na transfermarkt.de
 Profil na mondefootball.fr

Rođeni 1966.
Živi ljudi
Biografije, Ascoli Piceno
Italijanske nogometne sudije

Emidio Morganti


S Piscis Austrini (S PsA) je zvijezda u sazviježđu Južna riba. Ima prividan sjaj od 8.0-14.5.  Ubraja se u pravilne promjenljive zvijezde podtipa Mira promjenljiva. Period promjene sjaja iznosi 271 dan. Spada u crvene divove spektralne klase M3e-M5II.

Također pogledajte

 R CrA

 PSR B0833-45

 V390 Vel

 δ Vel

 Gliese 250

 Lacaille 9352

Reference

Divovske zvijezde
Pulsari
Promjenljive zvijezde
Mira Ceti
Južna riba (sazviježđe)
2MASS objekti
HD objekti
IRAS objekti
TYC objekti
Zvijezde M tipa

S Piscis Austrini


Alexandra Lazić (født 24 september 1994) er en svensk volleyballspiller, der spiller for Sveriges volleyballlandshold og det polske hold Radomka SA. Hun har været professionel siden 2012 og spillet i flere forskellige europæiske lande. Alexandra er tvillingesøster til Rebecka Lazić, der også spiller volleyball på eliteniveau.

Kilder

Eksterne henvisninger

Volleyballspillere fra Sverige

Alexandra Lazić


Lúcio Júnio Cesênio Peto () foi um senador romano da gente Júnia nomeado cônsul sufecto para o nundínio de março a junho de 79 com Públio Calvísio Rusão. Era filho de Lúcio Cesênio Peto e Flávia Sabina, filha de Tito Flávio Sabino e sobrinha de Vespasiano. Lúcio Cesênio Sospes, cônsul sufecto em 114, era seu irmão.

Carreira e família
Peto serviu como tribuno militar em 62 com Cneu Domício Córbulo no oriente. Apesar das derrotas de seu pai, sua carreira aparentemente não foi muito afetada, pois foi governador da Síria entre 70 e 72, cônsul sufecto em 79 e finalmente procônsul da Ásia entre 93 e 94.

Peto casou-se com Árria Antonina, filha de Cneu Árrio Antonino, cônsul sufecto em 69, e irmã de Árria Fadila, a mãe do futuro imperador Antonino Pio. O casal teve um filho, Lúcio Cesênio Antonino, que foi cônsul sufecto em 128.

Árvore genealógica

Ver também

Governadores romanos da Síria
Procônsules da Ásia
Dinastia flaviana
Caesennii
Cônsules do Império Romano
Nascidos no século I
Ano de nascimento desconhecido
Romanos antigos do século I
Ano de morte desconhecido
Dinastia nerva-antonina

Lúcio Júnio Cesênio Peto (cônsul em 79)


is a Japanese international rugby union player who plays as a Centre. He currently plays for Suntory Sungoliath in Japan's domestic Top League.

References

1988 births
Living people
Japanese rugby union players
Japan international rugby union players
Rugby union centres
Tokyo Sungoliath players
Sunwolves players

Daishi Murata


Menceyato de Güímar foi um dos nove reinos dos Guanches da a ilha de Tenerife nas Ilhas Canárias no momento da conquista da Coroa de Castela no século XV.

Estava localizado ao sudeste da ilha. Ocupou os municípios de Güímar, uma parte de Santa Cruz de Tenerife e San Cristóbal de La Laguna, El Rosario, Candelaria, Fasnia e uma parte de Arico.

Por volta de 1450 foi fundado um eremitério formado por três frades liderados por Alfonso de Bolaños, considerado o «Apóstolo de Tenerife», na área da moderna cidade de Candelária. Esses religiosos viviam entre os guanches, falando sua língua e batizando muitos deles. Esta missão duraria até perto do começo da conquista. Neste reino aborígine ocorreu a aparição da Virgem da Candelária.

Seus conhecidos menceyes (rei guanches) eram Sortibán, Acaymo, Dadarmo e Añaterve.

Referências

Menceyatos de Tenerife

Menceyato de Güímar


Rajd Niemiec 2016 (34. ADAC Rallye Deutschland 2016) – 34. Rajd Niemiec rozgrywany w Niemczech od 18 do 21 sierpnia 2016 roku. Był dziewiątą rundą Rajdowych Mistrzostw Świata w roku 2016. Rajd został rozegrany na nawierzchni asfaltowej. Jego baza było miasto Trewir.

Zwycięzcy odcinków specjalnych

Power Stage - OS18

Wyniki końcowe rajdu

Klasyfikacja po 9 rundach

Tabele przedstawiają tylko pięć pierwszych miejsc.

Kierowcy

Producenci

Przypisy

2016
Niemcy
2016 w Niemczech

Rajd Niemiec 2016


Il Vym è un fiume della Russia europea nord-orientale (Repubblica dei Comi), affluente destro della Vyčegda nel bacino della Dvina Settentrionale.

Nasce dai bassi rilievi dei monti Timani, scorrendo verso sud attraversando un territorio piatto e coperto da foreste di conifere; sfocia nella Vyčegda nei pressi del villaggio di Ust'-Vym'. I maggiori affluenti sono Vorykva, Ëlva, Požeg (lungo 126 km) e Čub (127 km) dalla destra idrografica, Koin e Vesljana dalla sinistra.

Il fiume è utilizzato per il trasporto di legname ed è navigabile nel suo tratto inferiore fino alla confluenza con la Vesljana; nella parte superiore del fiume vi sono dei tratti con rapide.

Il fiume attraversa la città di Vuktyl.

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Mappa:

Fiumi della Repubblica dei Komi
Affluenti della Vyčegda

Vym'


Boonooroo is a coastal town and locality in the Fraser Coast Region, Queensland, Australia. In the , the locality of Boonooroo had a population of 322 people.

Geography
The Great Sandy Strait forms the eastern and southern boundaries.

History
The town's name is an Aboriginal word meaning the brigalow tree (Acacia harpopylla).

Boonooroo State School opened in 1911. It closed in May 1931. On 30 September 1946 it reopened as Boonooroo Provisional School, becoming Boonooroo State School in 1960. It then closed in 1961.

In the , the locality of Boonooroo had a population of 322 people.

References

External links

Towns in Queensland
Fraser Coast Region
Coastline of Queensland
Localities in Queensland

Boonooroo, Queensland


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Pseudomogoplistes byzantius. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 1995. Ang Pseudomogoplistes byzantius sakop sa kahenera nga Pseudomogoplistes, ug kabanay nga Mogoplistidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Gresya
 Ukranya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Gresya
Insekto sa Ukranya
Pseudomogoplistes

Pseudomogoplistes byzantius


Strängnäs kommuna (svenskt: Strängnäs kommun), er ein kommuna í Södermanlands län í Svøríki. Kommunan hevur umleið 33 389 íbúgvar (2013).

Keldur

Slóðir úteftir

Kommunur í Svøríki

Strängnäs kommuna


Huyện Berezivka (, chuyển tự: Berezivkas'kyi raion) là một huyện của tỉnh Odessa thuộc Ukraina. Huyện Berezivka có diện tích 1637 km², dân số theo điều tra dân số ngày 5 tháng 12 năm 2001 là 36173 người với mật độ 22 người/km2. Trung tâm huyện nằm ở Berezivka.

Tham khảo

Huyện của Ukraina
Tỉnh Odessa

Berezivka (huyện)


An Paraborkhausenites innominatus in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Kusnetzov hadton 1941. An Paraborkhausenites innominatus in nahilalakip ha genus nga Paraborkhausenites, ngan familia nga Oecophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paraborkhausenites

Paraborkhausenites innominatus


Boguszówka (biał. Багушоўка) – wieś na Białorusi, położona w obwodzie grodzieńskim w rejonie grodzieńskim w sielsowiecie Hoża.

Znajduje się tu przystanek kolejowy Boguszówka na dawnej Kolei Warszawsko-Petersburskiej.

W latach 1921–1939 Boguszówka należała do gminy Hoża w ówczesnym województwie białostockim. Równolegle do nazwy Boguszówka używano nazwy Boguszowce. Wieś podlegała pod Sąd Grodzki i Okręgowy w Grodnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Rybnicy.

Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku wieś zamieszkiwały 222 osoby, wszystkie były wyznania rzymskokatolickiego i zadeklarowały polską przynależność narodową. Było tu 43 budynki mieszkalne. Pobliski folwark o tej samej nazwie, leżący na wschód od wsi, zamieszkiwały 32 osoby, z których 17 było wyznania rzymskokatolickiego, 11 prawosławnego, a 4 mojżeszowego. Wszyscy deklarowali narodowość polską. Katolicy należeli do parafii świętych apostołów parafii świętych apostołów Piotra i Pawła w Hoży, a prawosławni do parafii w Grodnie.

Przypisy

Bibliografia

 Wieś Boguszówka, obwód grodzieński, rejon grodzieński, sielsowiet Hoża

Wsie w rejonie grodzieńskim

Boguszówka (rejon grodzieński)


Glukoza 6-fosfat (G6P, ponekad zvana i Robison ester) je glukozni šećer fosforiliran u hidroksi grupi na ugljiku 6. Ovaj dianion je vrlo čest u  ćelijama jer se većina glukoze koja uđe u ćeliju fosforilira na taj način.

Zbog svog istaknutog položaja u ćelijskoj hemiji, glukoza 6-fosfat ima mnogo mogućih sudbina unutar ćelije. Nalazi se na početku dva glavna metabolička puta: glikoliza i put pentoza fosfata.

Pored ova dva metabolička puta, glukoza 6-fosfat se takođe može pretvoriti u glikogen ili škrob radi skladištenja. Ovo skladište je u jetri i mišićima u obliku glikogena za većinu višećelijskih životinja, a u unutarćelijskom škrobu ili granulama glikogena za većinu drugih organizama.

Proizvodnja

Od glukoze
U ćeliji se glukoza 6-fosfat proizvodi fosforilacijom glukoze na šestom ugljiku. To katalizira enzim heksokinaza u većini ćelija, a kod viših životinja glukokinaza u određenim ćelijama, a posebno ćelijama jetre. U ovoj reakciji troši se jedan ekvivalent ATP.

Glavni razlog neposredne fosforilacije glukoze je sprečavanje difuzije iz ćelije. Fosforilacija dodaje nanijenu fosfatnu grupu, tako da glukoza 6-fosfat ne može lahko preći ćelijsku membranu.

Iz glikogena
Glukoza 6-fosfat se takođe proizvodi tokom glikogenolize iz glukoza 1-fosfata, prvog produkta razgradnje glikogenskih polimera.

Put pentoza-fosfata

Kada se omjer NADP+ poveća prema NADPH, tijelo treba proizvesti više NADPH (redukcijsko sredstvo za nekoliko reakcija poput sinteze masnih kiselina i redukcije glutationa u eritrocitima). To će uzrokovati dehidrogenaciju G6P glukoza 6-fosfat dehidrogenaza. Ova nepovratna reakcija početni je korak pentozo-fosfatnog puta, koji generira korisni kofaktor NADPH, kao i ribuloza-5-fosfat, izvor ugljika za sintezu drugih molekula. Također, ako tijelu trebaju nukleotidni prekursori DNK za rast i sintezu, G6P će također biti dehidrogeniran i ući u put pentoza-fosfata.

Glikoliza
Ako ćeliji za sintezu trebaju energija ili ugljikovi skeleti, tada je glukoza 6-fosfat ciljan na glikolizu. Glukoza 6-fosfat se prvo izomerizira u fruktoza 6-fosfat, pomoću fosfoglukoza-izomeraze.

Enzimska reakcija Fosfoglukoza-isomerazasupstrat: α-D-Glukoza 6-fosfat
produkt: β-D-Fruktoza 6-dosfat
Smjer reakcie: reverzibilna
Supstrat
Produkt

Ova reakcija pretvara glukozu 6-fosfat u fruktoza 6-fosfat u pripremi za fosforilaciju u fruktoza 1,6-bisfosfat. Dodavanje druge fosforilne grupe za proizvodnju fruktoza 1,6-bisfosfata nepovratan je korak, pa se koristi za nepovratno ciljanje razgradnje glukoze 6-fosfata, kako bi se osigurala energija za proizvodnju ATP, putem glikolize.

Skladištenje u obliku glikogena
Ako su razine glukoze u krvi visoke, tijelu je potreban način da uskladišti višak glukoze. Nakon konverzije u G6P, molekula se može pretvoriti u glukoza 1-fosfat pomoću fosfoglukomutaza. Glukoza 1-fosfat se zatim može kombinovati sa uridin-trifosfatom (UTP) da bi se formirao UDP-glukoza, vođen hidrolizom UTP, oslobađajući fosfat. Sada se aktivirana UDP-glukoza može dodati rastućem molekulu glikogena uz pomoć glikogen-sintaza. Ovo je vrlo efikasan mehanizam za skladištenje glukoze, jer tijelo košta samo 1 ATP da uskladišti 1 molekulu glukoze i gotovo nema energije da ga ukloni iz skladišta. Važno je napomenuti da je glukoza 6-fosfat alosterni aktivator glikogen sintaze, što ima smisla jer kada je nivo glukoze visok, tijelo treba da višak glukoze uskladišti kao glikogen. S druge strane, glikogen sintaza je inhibirana kada se fosforilira u proteinskoj kinazi u vrijeme visokog stresa ili niskog nivoa glukoze u krvi, putem hormonske indukcije od glukagona ili adrenalina.

Kada je tijelu potrebna glukoza za energiju, glikogen fosforilaza, uz pomoć ortofosfata, može otcijepiti molekulu iz lanca glikogena. Otcijepljena molekula je u obliku glukoza 1-fosfata, koji se fosfoglukomutazom može pretvoriti u G6P. Dalje, fosforilna grupa na G6P može se cijepati enzimom glukoza 6-fosfataza,  tako da se može stvoriti slobodna glukoza. Ova slobodna glukoza može proći kroz membrane i ući u krvotok da bi putovala na druga mjesta u tijelu.

Defosforilacija i ispuštanje u krvotok
Ćelije jetre imaju transmembranski enzim glukoza 6-fosfataza u endoplazmatskom retikulumu. Katalitsko mjesto nalazi se na lumenskoj površini membrane i uklanja fosfatnu grupu iz glukoza-6-fosfata, proizvedenog tokom glikogenolize ili glukoneogeneze. Slobodna glukoza se prenosi iz endoplazmatskog retikuluma putem GLUT7 i oslobađa u krvotok putem GLUT2, za usvajanje u drugim ćelijama. Mišićnim ćelijama nedostaje ovaj enzim, pa miofibrile koriste glukoza 6-fosfat u svojim metaboličkim putevima, poput glikolize. Važno je da ovo sprečava miocite da oslobađaju zalihe glikogena, koje su dobili u krvi.

Također pogledajte
 Glukoza
 Glukoza 1-fosfat
 Nedostatak glukoza-6-fosfat dehidrogenaze
 Glikogen
 Put pentoza-fosfata

Reference

Vanjaski linkovi
https://archive.org/details/biochemistrychap00jere

 Organofosfati
 Derivati monosaharida
 Fosfatni esteri
Biohemija
Organska hemija

Glukoza 6-fosfat


Sinaptonemski kompleks (SC) je proteinska skastruktura koja se formira između homolognih hromosoma (dva para sestrinskih hromatida) tokom mejoze i smatra se da posreduje sinapsu i rekombinaciju tokom mejoze I u eukariota. Smatra se da SC funkcionira prvenstveno kao skela koja omogućava interakcijskim hromatidama da završe svoje krosingoverske aktivnosti.

Kompozicija
Sinaptonemski kompleks je tripartitna struktura koja se sastoji od dva paralelna bočna regiona i centralnog elementa. Ova "tripartitna struktura" se vidi tokom pahtenske faze prve mejotske profaze, i kod muškaraca i kod žena tokom gametogeneze. Prije stadija pahitena, tokom leptototena, lateralni elementi počinju da se formiraju i oni započinju i završavaju međusobno uparivanje tokom zigotenske faze. Nakon što se pahinema završi, SC se obično rastavlja i više se ne može identificirati.

Kod ljudi su okarakterisane tri specifične komponente sinaptonemskog kompleksa: SC protein-1 (SYCP1), SC protein-2 (SYCP2) i SC protein-3 (SYCP3). [SYCP1 gen je na p kraku hromosom 13; SYCP2 gen je na q kraku hromosoma 20, sekvenca q13.33; a gen za SYCP3 je na hromosomskoj regiji 12q.

Sinaptonemski kompleks opisao je Montrose J. Moses 1956. godine u primarnim spermatocitima rakova i D. Fawcett u spermatocitima golubova, mačaka i ljudi. Kao što se vidi elektronskim mikroskopom, sinaptonemski kompleks formiraju dva "lateralna elementa", uglavnom formirana od SYCP3, a sekundarno od SYCP2, "centralnog elementa" koji sadrži najmanje dva dodatna proteina i aminoterminalnu regiju SYCP1, i "centralni region" raspoređen između dva bočna elementa, koji sadrži "poprečne filamente" sastavljene uglavnom od proteina SYCP1.

SC se mogu vidjeti svjetlosnim mikroskopom, korištenjem bojenja srebrom ili tehnikama imunofluorescencije koje označavaju proteine SYCP3 ili SYCP2.

Sastavljanje i rastavljanje
Formiranje SC obično odražava uparivanje ili "sinapsu" homolognih hromosoma i može se koristiti za ispitivanje prisustva abnormalnosti uparivanja kod osoba koje nose hromosomske abnormalnosti, bilo u broju ili u strukturi. Spolni hromosomi muških sisara pokazuju samo "djelimičnu sinapsu" jer obično formiraju samo kratki SC u XY paru. SC pokazuje vrlo malu strukturnu varijabilnost među eukariotskim organizmima uprkos nekim značajnim razlikama u proteinima. U mnogim organizmima SC nosi jedan ili nekoliko "rekombinacijskih čvorića" povezanih sa njegovim centralnim prostorom. Smatra se da ovi noduli odgovaraju događajima zrele genetičke rekombinacije ili "ukrštanja". Kod mužjaka miševa, gama zračenje povećava mejotska ukrštanja u SC. Ovo ukazuje da se egzogeno uzrokovana oštećenja DNK vjerovatno popravljaju krosingoverskom rekombinacijom u SC-ima. Nalaz interakcije između strukturne komponente SC proteina 2 sinaptonemskog centralnog elementa (SYCE2)] i rekombinacjskog popravka proteina RAD51 također sugeriše ulogu SC u popravci DNK.

U razvoju ćelije, sinaptonemski kompleks nestaje tokom kasne profaze mejoze I. Nastaje tokom zigotena.

Nužnost kod eukariota
Sada je očigledno da sinaptonemski kompleks nije potreban za genetičku rekombinaciju u nekim organizmima. Naprimjer, kod protozojskih cilijata kao što su Tetrahymena thermophila i Paramecium tetraurelia genetički krosigover ne izgleda da zahtijeva formiranje sinaptonemskog kompleksa. Istraživanja su pokazala da ne samo da se SC formira nakon genetske rekombinacije, već i mutantne ćelije kvasca koje nisu u stanju da sastave sinaptonemski kompleks mogu i dalje biti uključene u razmjenu genetskih informacija. Međutim, kod drugih organizama poput nematoda C. elegans, formiranje hijazmi zahtijeva formiranje sinaptonemskog kompleksa.

Reference

Vanjski linkovi

   - Synaptonemal complex
by 3D-Structured Illumination, photograph by Dr. Chung-Ju Rachel Wang
University of California Berkeley, Department of Molecular and Cell Biology
Berkeley, CA, USA, second place winner of the 2009 Olympus Bioscapes Digital Imaging Competition.

 Kounetsova A. et al, Meiosis in Mice without a Synaptonemal Complex PLOS ONE (2011)

Molekularna genetika
Mejoza

Sinaptonemni kompleks


As eleições estaduais de Bremen em 1963 foram realizadas a 29 de Setembro e, serviram para eleger os 100 deputados para o parlamento estadual.

O Partido Social-Democrata da Alemanha manteve-se, de forma clara, como o maior partido, mantendo os 54% das eleições anteriores e a maioria parlamentar, apesar de perdido 4 deputados, ficando com 57 deputados.

A União Democrata-Cristã teve um grande crescimento eleitoral, dobrando o seu resultado, passando dos 14% de 1959 para os 28% dos votos e elegendo 31 deputados.

O Partido Democrático Liberal também obteve uma pequena subida, passando para os 8% dos votos.

Por fim, destacar a queda do Partido Alemão, que perdeu, cerca de, 9% dos votos, ficando-se pelos 5,2% dos votos.

Após as eleições, a coligação governativa entre social-democratas e liberais manteve-se no poder.

Resultados Oficiais

Eleições em Bremen (estado)
Eleições em 1963

Eleições estaduais de Bremen em 1963


Se'id ibn Zejd () je bio ashab posljednjeg Allahovog poslanika Muhammeda i jedan od desetorice kojima je obećan Džennet.
Učestvovao je u svim bitkama muslimana osim bitke na Bedru. Pošto je bio jedan od najboljih konjanika među Kurejšijama uglavnom je zapovjedao konjicom.

Biografija

Rani period i prihvatanje islama
Se'id ibn Zejd je rođen u Mekki, na području današnje Saudijske Arabije 593. ili 594. godine. Njegov otac Zejd ibn Amr koji nije dočekao objavu islama bio je sljedbenik vjere Ibrahima što znači da nije kao većina Kurejšija toga doba bio idolopoklonik. U takvom okruženju je odrastao i Seid i iako se malo znalo o njegovoj ranoj mladosti pouzdano se zna da nije obožavao kipove i bio idolopoklonik. U karakternom smislu, slovio je za ozbiljnu, smirenu i pronicljivu osobu. Bio je visok, krupne građe, bijelog tena i guste kose i brade. Pojavom islama Se'id zajedno sa majkom i suprugom Fatimom bint Hattab, sestrom drugog pravednog halife Omera prihvata islam. Prelazak na islam su držali u tajnosti sve dok nije odlučeno da muslimani zbog zlostavljanja od strane Kurejšija izvrše prvu hidžru u Abesiniju. Kada je Omer vidio i saznao da pojedini muslimani napuštaju Mekku, između ostalog i svoga brata Zejda prišao je Ummi Abdullah i saznavši za hidžru ljutito je krenuo ka kući Muhammeda da se obračuna s njim. Na putu do Muhammeda sreo je Nu'ajma ibn Abdullaha, koji je također primio islam ali to nije bio još obznanio, pa je vidjevši ga onako ljuta upitao gdje žuri. Omer mu je naveo razlog ali mu je Nu'ajm savjetovao da prvo riješi probleme u svojoj porodici jer su mu zet i sestra također primili islam. Još više ljut zbog vijesti koju je saznao Omer se zaputi ka kući svoje sestre gdje je u tom momentu Habbab ibn el-Erett učio odlomak iz Kur'ana, suru Ta-Ha. Nakon što je pročitao nekoliko prvih ajeta sure taj događaj je bio povod da Omer pred Muhammedom primi islam.

Period islama i vojna karijera

Se'id ibn Zejd je slovio kao jedan od najboljih konjanika u Mekki i dobar poznavalac konja. Nakon preseljenja muslimana u Medinu, Poslanik je Se'du dao određeni zadatak u Šamu. Tokom njegove odsutnosti desila se bitka na Bedru, jedina bitka muslimana u kojoj tokom svog života nije učestvovao. Za vrijeme halife Ebu-Bekra bio je član savjetodavnog vijeća kojeg je činino nekoliko ashaba. Tokom planiranja vojne kampanje za osvajanje Šama i rasprave između dvije predložene taktike bio je jedan od odlučujućih na osnovu čega je halifa donio pravu odluku i uspješno okončao kampanju.

U narednim bitkama za osvajanje Bizantijskog i Perzijskog Carstva uglavnom zapovjedajući konjicom u velikoj mjeri je pridonio brzom širenju islamske države.

Također pogledajte

 Ashabi
 Deseterica ashaba kojima je obećan Džennet

Reference

Ashabi
Desetorica ashaba kojima je obećan Džennet
Muslimani

Se'id ibn Zejd


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Binaluacris viridis. Una ning gihulagway ni Willemse, C. ni adtong 1932. Ang Binaluacris viridis sakop sa kahenera nga Binaluacris, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pilipinas

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pilipinas
Binaluacris

Binaluacris viridis


An Adelphicos daryi in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Campbell ngan Ford hadton 1982. An Adelphicos daryi in nahilalakip ha genus nga Adelphicos, ngan familia nga Colubridae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an.

Mabibilngan ini ha Guatemala. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Adelphicos

Adelphicos daryi


Po sledam bremenskikh muzykantov () er en sovjetisk animationsfilm fra 1973 af Vasilij Livanov.

Medvirkende
 Muslim Magomajev
 Elmira Zjerzdeva
 Gennadij Gladkov

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1973
Animationsfilm fra Sovjetunionen

Po sledam bremenskikh muzykantov


O Challenge-Handshake Authentication Protocol (CHAP), tradução por "protocolo de autenticação por desafio Handshake, é um protocolo usado para verificar periodicamente a identidade do host usando um "three way handshake". Isso é feito no estabelecimento da ligação inicial e pode ser repetido a qualquer momento após um link ter sido estabelecido.

A qualquer momento depois o link estar estabelecido, uma função de autenticação no servidor envia uma mensagem de "desafio" para o cliente. O cliente responde com um valor calculado usando uma função "one-way hash". O autenticador verifica a resposta em relação ao seu próprio cálculo do valor de hash esperado. Se os valores coincidirem, a autenticação será reconhecida e o link continuará; Caso contrário a conexão deve ser encerrada.

CHAP fornece proteção contra o ataque de reprodução "playback attack" através do uso de um identificador de alteração incremental e um valor de desafio variável.

O uso de repetidos desafios "challenges" destina-se a limitar o tempo de exposição a um único ataque. O autenticador controla a frequência e o tempo dos desafios.

Este método de autenticação depende de um "segredo" conhecido apenas pelo autenticador e aquele host. O segredo não é enviado através do link.

Este método é mais indicado para uso onde o mesmo segredo é facilmente acessado a partir de ambas as extremidades do link.

Passos do three way handshake:

Após a conclusão da fase de estabelecimento do link com acesso a rede bloqueada:

 O autenticador envia uma mensagem de "desafio" para o host;
 O host calcula o hash do texto de desafio utilizando a sua senha de cliente e devolve o resultado;
 O autenticador compara a resposta em relação ao seu próprio cálculo. Se os valores coincidirem, o autenticador valida o host como genuíno e desbloqueia o acesso a rede; Caso contrário, deve terminar a conexão;
 Em intervalos aleatórios, o autenticador envia um novo desafio para o host e repete os passos 1 a 3.

Protocolos da Internet


Guðrun Sólja Jacobsen (fødd í juli 1982 á Tvøroyri) er føroysk songkvinna, búsitandi í Danmark. Guðrun gjørdist kend í Føroyum og Danmark, tá hon luttók og vann donsku sangkappingina Stjerne for en aften 4. apríl 2003. Guðrun fekk stórfingna móttøku, tá hon kom heimaftur til Føroya. Tá hon var liðug við student, flutti hon niður til Danmarkar, har hon hevur nomið sær tónleika útbúgving á Complete Vocal Institute.
Í september 2012 var Guðrun Sólja á konsertferð í Føroyum saman við jazz ensemblinum Niels Balle Project, sum er ein samanseting av dønum og norðmonnum. Tey høvdu eitt nú konsertir á Seglloftinum á Tvøroyri og í Vágs kirkju.
Í 2012 gav Guðrun Sólja út eina EP við sangum, sum hon hevur gjørt saman við Mariu Guttesen. Lene Drachmann hevur eisini ávirkað sangirnir. Sambært Guðrun eru sangirnir sera persónligir. Hon er flutt heimaftur til Føroya at búgva eina tíð, men sambært heimasíðuni Oestrogen.dk er ætlanin at flyta niður aftur.

Útgávur

 2003 - Quiet Storm, CD
 2005 - Wake Up
 2012 - Got that smile again (single/staklag)
 2012 - The First Four, EP

Syngur við á hesum útgávum

 2003 - Ein stjørna lýsti á nátt
 2003 - Stjerne for en aften
 2003 - Popp List 2
 2004 - Kvinna - úrvaldir sangir frá føroyskum kvinnum
 2005 - Dýrd
 2005 - Sól og regn - Stanley Samuelsen
 2005 - Stjerne for en aften 2005 - Den sidste mission
 2007 - Upp gleðist - Mpiri

Keldur

Slóðir úteftir

 Gudrun Jacobsen .
 Gudrunsolja.dk .
 Complete Vocal Institute (Grein á ensku Wikipedia).

Føroyskir tónleikarar
Føðingar í 1982
Føroyskar songkvinnur
Tvørafólk

Guðrun Sólja Jacobsen


Kaliwatan sa uk-ok ang Reticulitermes solidimandibulas. Una ning gihulagway ni Li ug Xiao ni adtong 1989. Ang Reticulitermes solidimandibulas sakop sa kahenera nga Reticulitermes, ug kabanay nga Rhinotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Reticulitermes

Reticulitermes solidimandibulas


José Miguel Manzaneda Pineda (ur. 10 września 1994 w Limie) – peruwiański piłkarz występujący na pozycji prawego skrzydłowego, obecnie zawodnik Cantolao.

Kariera klubowa
Manzaneda jest wychowankiem szkółki juniorskiej Academia Cantolao z siedzibą w Callao, skąd w późniejszym czasie przeniósł się do zespołu Club Juan Aurich z miasta Chiclayo, podpisując z nim swój pierwszy profesjonalny, trzyletni kontrakt. Do treningów pierwszej drużyny został włączony w wieku dziewiętnastu lat przez szkoleniowca José Mari Bakero, który kilkakrotnie powołał go do kadry meczowej na ligowe mecze. Pierwszy mecz w seniorskim zespole rozegrał jednak dopiero kilka miesięcy później za kadencji Roberto Mosquery, w czerwcu 2014 z San Simón (2:1) w pucharze kraju. W peruwiańskiej Primera División zadebiutował natomiast 5 lipca 2014 w wygranym 6:0 spotkaniu ze Sportem Huancayo. W sezonie 2014 wywalczył z Juan Aurich wicemistrzostwo Peru, lecz przez cały pobyt w klubie był wyłącznie rezerwowym dla graczy takich jak Hernán Rengifo, Luis Tejada czy Germán Pacheco.

W styczniu 2016 Manzaneda na zasadzie wolnego transferu przeniósł się do ekipy Deportivo Municipal ze stołecznej Limy. Po przepracowaniu z zespołem okresu przygotowawczego został jednak wypożyczony do swojego macierzystego, drugoligowego Academia Cantolao. Tam od razu wywalczył sobie niepodważalne miejsce w wyjściowym składzie i w sezonie 2016 jako najlepszy strzelec ekipy awansował z nią do najwyższej klasy rozgrywkowej, a sam został wybrany w oficjalnym plebiscycie najlepszym piłkarzem drugiej ligi peruwiańskiej. Bezpośrednio po promocji jego wypożyczenie zostało przedłużone o kolejny rok. Premierowe gole w pierwszej lidze strzelił 5 marca 2017 w wygranej 4:1 konfrontacji z Sportingiem Cristal, dwukrotnie trafiając wówczas do siatki.

Kariera reprezentacyjna
W lipcu 2015 Manzaneda został powołany przez Víctora Riverę do reprezentacji Peru U-23 na Igrzyska Panamerykańskie w Toronto. Tam pełnił jednak głównie rolę rezerwowego gracza, rozgrywając jeden z trzech możliwych meczów (w wyjściowym składzie), zaś jego kadra odpadła z męskiego turnieju piłkarskiego już w fazie grupowej.

W seniorskiej reprezentacji Peru Manzaneda zadebiutował za kadencji selekcjonera Ricardo Gareki, 8 czerwca 2017 w wygranym 1:0 meczu towarzyskim z Paragwajem.

Bibliografia

Reprezentanci Peru w piłce nożnej
Piłkarze Club Juan Aurich
Piłkarze Deportivo Municipal
Urodzeni w 1994
Ludzie urodzeni w Limie
Peruwiańscy piłkarze na igrzyskach panamerykańskich
Peruwiańscy uczestnicy igrzysk panamerykańskich (Toronto 2015)
Piłkarze nożni na Igrzyskach Panamerykańskich 2015

José Manzaneda


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xyleus aimara. Una ning gihulagway ni Frédéric Carbonell ni adtong 2004. Ang Xyleus aimara sakop sa kahenera nga Xyleus, ug kabanay nga Romaleidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Bolibiya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Bolibiya
Xyleus

Xyleus aimara


Sinești là một xã thuộc hạt Ialomița, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 2602 người.

Chú thích

Liên kết ngoài

Xã của hạt Ialomița

Sinești, Ialomița


An Usingeriessa in uska genus han Lepidoptera. An Usingeriessa in nahilalakip ha familia nga Crambidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Usingeriessa

Usingeriessa


The Digital Pathology Association (DPA), is a non-profit organization of professionals in the field of pathology and related technologies. It has over 2,000 members and is headquartered in Carmel, Indiana.

Overview
Founded in 2009, the DPA's primary achievement has been to work with the FDA to develop a framework for clearance to market whole slide imaging systems. The DPA provides educational resources at its web site as well as hosting an annual scientific and educational conference, Pathology Visions.

See also
 Pathology
 Anatomic pathology
 Digital pathology

References

External links
Digital Pathology Association
MLS ASCP Certification Info

Pathology organizations
Medical associations based in the United States

Digital Pathology Association


Viva Villa er en amerikansk Biografisk westernfilm fra 1934, instrueret af Jack Conway.
Filmen havde Wallace Beery i hovedrollen som den mexikanske revolutionære Pancho Villa. Manuskriptet blev skrevet af Ben Hecht baseret på bogen Viva Villa! af Edgecumb Pinchon og O. B. Stade fra 1933.
Viva Villa blev optaget på lokationer i Mexico og blev produceret af David O. Selznick.

Priser
Filmen blev nomineret til følgende Oscars:

 Bedste assisterende instruktør (John S. Waters) (Vinder)
 Bedste film
 Bedste lydoptagelse (Douglas Shearer)
 Bedste filmatisering (Ben Hecht)

Referencer

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1934
Biografiske film fra USA
Westernfilm fra USA
Film baseret på virkelige begivenheder
Film baseret på biografier
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA

Viva Villa


Kaliwatan sa karpa ang Acrossocheilus jishouensis. Una ning gihulagway ni Zhao, Chen ug Li ni adtong 1997. Ang Acrossocheilus jishouensis sakop sa kahenera nga Acrossocheilus, ug kabanay nga karpa.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pangmasang Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Pangmasang Republika sa Tsina
Acrossocheilus

Acrossocheilus jishouensis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Erianthus fruhstorferi. Una ning gihulagway ni Bolívar, C. ni adtong 1930. Ang Erianthus fruhstorferi sakop sa kahenera nga Erianthus, ug kabanay nga Chorotypidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Thayland

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Thayland
Erianthus

Erianthus fruhstorferi


Kaliwatan sa alibangbang ang Neelysia erebogramma. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1935. Ang Neelysia erebogramma sakop sa kahenera nga Neelysia, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Neelysia

Neelysia erebogramma


Frida Zachariassen (fødd í Klaksvík 24. september 1912, deyð 1992) var ein føroysk listakvinna og rithøvundur. Ellivu ára gomul fór hon til Havnar at ganga í skúla og tók millumskúlaprógv har. Hon fór so niður til Danmarkar, var í húsplássi í seks ár, tók handilsskúlaprógv og gekk eisini á skeið í málningalist. Í sjey mánaðir var hon í Newcastle og lærdi seg enskt mál, var so í eitt ár í húsplássi í London, kom heim aftur stutt undan krígnum og fór so at arbeiða á skrivstovu í Klaksvík. Hon hevur gjørt vart við seg sum listakvinna bæði innan myndlist og bókmentir. Í 2011 gav Posta út føroysk frímerki við málningum hjá Fridu sum motivi. Frida málaði nógv, hon hevði sín egna stíl. Hon málaði mest í 1950'unum og 1960'unum.

Í 1978 læt hon úr hondum barnabókina "Tá ið Jón vaks upp 20-30 árini",  í samband við altjóða barnaárið 1979 gav hon út "Barnaár 1979", sama ár kom "Brún og brá", og í sambandi við Norðurlendska málárið 1980-1981 gav hon undir heitinum "Strev í málrøkt" út greinasavn við viðmerkingum til føroyskt mál, mállæru og málrøkt.

Keldur

Føroysk listafólk
Føroyskir rithøvundar
Føðingar í 1912
Andlát í 1992
Føroyskir barnabókahøvundar
Føroyskir kvinnuligir rithøvundar

Frida Zachariassen


The Altai montane forest and forest steppe ecoregion (WWF ID: PA0502) covers patches of the subalpine forest belt on the Altai Mountains, crossing the border region where Russia, Kazakhstan, Mongolia and China meet.  The region has high biodiversity, as it is located in transition zones between different ecoregions, altitudes, and climate zones. It is in the Palearctic realm, with a Cold semi-arid climate. It covers .

Location and description
The ecoregion stretches 1,500 km, from the Belukh Range of the Altai mountains on the Russia-Kazakhstan border in the northwest, to the Gobi-Altai in Mongolia to the southeast.  The ecoregion slices through the Altai at the sub-alpine elevations, leaving out the alpine peaks above, and the lakes and valleys below. To the south of the Altai are the cold, arid regions of central Asia, and to the north are the forests and wetlands of Siberia.

Climate
Because of its altitude distance from the ocean, the ecoregion has a cold semi-arid climate (Köppen climate classification Bsk). This indicates a local climate characterized by cool summers, and cold, dry winters. These climate regions tend to be found at higher elevations in the middle of continents, with wide differences between day and night temperatures.

Flora
Bands of conifer forests tend to be found on the cooler, wetter northern slopes of the mountains, with desert-steppe vegetation more predominant on the southern slopes.  The forests in the southeast of the region include larch and larch-cedar stands. Mid-elevation grasses are dominated by tundra fescue (Festuca lenensis) and prairie junegrass (Koeleria macrantha). Desert-steppe vegetation in the south often features European feather grass (Stipa pennata), wild onion (Allium polyrhizum), Anabasis breviloa, and fringed sagebrush (Artemisia frigida). This is only a representative list, however, as the biodiversity in the area is very high.  The World Wildlife Federation notes that the endemism of the area (12%) is higher than that of the Pyrenees or Alps.

Fauna
As a meeting zone of forest species from the north, and southern species from the south, the Altai mid-elevations exhibits high numbers of species. The most numerous of the southern small mammals are the Gray marmot (Marmota baibacina), the Tarbagan marmot (M. sibirica), and Lagomorpha (rabbits, hares, and pikas). The area is home to several globally threatened species, such as the Snow leopard (Uncia uncia).

Protections
Officially protected areas in the ecoregion include:
 Katun Nature Reserve ("Katunsky").  An IUCN class Ia "strict ecological reserve" (a Zapovednik) located in the northwest section of the Altai montane forest and forest steppe ecoregion, north of the Russia-Kazakhstan border.  This nature reserve is in the highlands of the central Altai mountains; the Katun River flowing down its slopes form the headwaters of the Ob River.  (Area: 150,079 km2).
 Munkhkhairkhan National Park.  A national park of Mongolia, covering the second-highest mountain in Mongolia, Mönkhkhairkhan Mountain at an altitude of  (Area: 5061 km2).

See also
 Altai-Sayan region
 List of ecoregions in Russia
 List of ecoregions in Mongolia
 List of ecoregions in China
 List of ecoregions in Kazakhstan

References

Ecoregions of Russia
Palearctic ecoregions
Ecoregions of Kazakhstan
Ecoregions of China
Ecoregions of Mongolia
Montane forests
Temperate coniferous forests

Altai montane forest and forest steppe


Beda () er en sovjetisk spillefilm fra 1977 af Dinara Asanova.

Medvirkende
 Aleksej Petrenko som Vjatjeslav Kuligin
 Jelena Kuzmina som Alevtina Ivanovna
 Lidija Fedosejeva-Sjuksjina som Zinaida
 Georgij Burkov som Nikolaj Maslakov
 Gennadij Djudjajev som Gusev

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1977
Dramafilm fra Sovjetunionen

Beda (film fra 1977)


An Hemigrammocharax angolensis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Max Poll hadton 1967. An Hemigrammocharax angolensis in nahilalakip ha genus nga Hemigrammocharax, ngan familia nga Distichodontidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemigrammocharax

Hemigrammocharax angolensis


The Play In Challenger is a professional tennis tournament played on indoor hard courts. It is currently part of the ATP Challenger Tour. It will be held annually in Lille, France. Its predecessor is the Open du Nord, a tournament that has been part of the ITF Men's Circuit from 2002 until 2017.

Past finals

Singles

Doubles

References

External links
Official website
ITF Search

ATP Challenger Tour
Hard court tennis tournaments
Tennis tournaments in France
Recurring sporting events established in 2018
2018 establishments in France

Play In Challenger


Fenotipski pregled, često i fenotipski skrining, je tip pregleda koji se koristi u biološkim istraživanjima i otkrivanju lijekova za identifikaciju supstanci poput malih molekula, peptida ili iRNK koje mijenjaju fenotip ćelija ili organizama na željeni način.

Historijski kontekst
Fenotipski skrining povijesno je bio osnova za otkriće novih lijekova. Spojevi se pregledavaju na modelima ćelijskih ili životinjskih bolesti kako bi se identificirali oni koji uzrokuju poželjnu promjenu fenotipa. Tek nakon što su spojevi otkriveni, ulažu se napori da se odrede biološki ciljevi spojeva – proces poznat kao ciljna dekonvolucija. Ova opća strategija naziva se "klasična farmakologija", "napredna farmakologija" ili " fenotipsko otkrivanje lijekova" (PDD).

U novije vrijeme postalo je popularno razviti hipotezu da određeni biološki cilj modificira bolest, a zatim skrining velike propusnosti za spojeve koji moduliraju aktivnost ove prečišćene mete. Nakon toga se ti spojevi testiraju na životinjama, kako bi se utvrdilo imaju li željeni učinak. Ovaj pristup je poznat kao "obrnuta farmakologija" ili "otkrivanje lijekova zasnovanih na ciljevima" (TDD).

Tipovi

In vitro

Najjednostavniji fenotipski pregledi koriste ćelijsku liniju i nadgledaju jedan parametar, kao što je ćelijska smrt ili proizvodnje određenog proteina. Također se često koristi i skrining visokog sadržaja, gdje se promjene u ekspresiji nekoliko proteina mogu istodobno pratiti.

In vivo
U pristupima koji se temelje na cijelim životinjama, fenotipski pregled je najbolji primjer tamo gdje se tvar procjenjuje na potencijalnu terapijsku korist za mnoge različite tipove životinjskih modela, koji predstavljaju različita stanja bolesti. Fenotipski skrining u sistemima zasnovanim na životinjama koristi modelne organizme za procjenu učinaka testa na potpuno sastavljene biološke sisteme. Primjeri organizama koji se koriste za izbor s visokim sadržajem uključuju vinsku mušicu ( Drosophila melanogaster ), zebricu (Danio rerio) i miševe (Mus musculus). U nekim slučajevima termin fenotipski pregled/skrining koristi se za uključivanje slučajnih nalaza koji se javljaju u kliničkim ispitivanjima, posebno kada se otkriju novi i neočekivani terapeutski učinci terapijskog kandidata.
Skrining u modelnom organizmu nudi prednost ispitivanja proučavanih agenasa ili promjena ciljeva od interesa, u kontekstu potpuno integriranih, sastavljenih, bioloških sistema, pružajući uvide koji se inače ne bi mogli dobiti u ćelijskim sistemima. Neki su tvrdili da sistemi temeljeni na ćelijama nisu u stanju adekvatno modelirati procese ljudske bolest,i koji uključuju mnogo različitih tipova ćelija u mnogim različitim organskim sistemima i da se ovaj nivo složenosti može oponašati samo u modelnim organizmima.  Produktivnost otkrivanja lijekova fenotipskim pregledom u organizmima, uključujući slučajne nalaze u klinici, u skladu je s ovim pojmom.

Fenotipski skrining in vivo se takođe može lahko obaviti korišćenjem testa ćelijskog snimanja koji je razvila Anne E. Carpenter. Različiti fluorofori različito podešen za označavanje glavne komponente ćelijskih kultura imaju veliku efikasnost kada se primjenjuju pregledom sa visokim sadržajem referentnih hemikalija na različite eukariotske ćelijske linije.

Upotreba u repozicioniranju lijekova
Pristupi fenotipskog skrininga zasnovani na životinjama nisu podložni skrinškim bibliotekama koje sadrže hiljade malih molekula. Stoga su ovi pristupi bili korisniji u procjeni već odobrenih lijekova ili kandidata za lijekove u kasnoj fazi za testiranje lijekova.

Brojne kompanije, uključujući Melior Discovery, Phylonix, Sosei specijalizirale su se za korištenje fenotipskog skrininga u modelima bolesti životinja za pozicioniranje lijekova. Mnoge druge kompanije uključene su u pristupe istraživanja fenotipskog skrininga, uključujući Eurofins Discovery Phenotypic Services, Evotec, Dharmacon, ThermoScientific, Cellecta iPersomics.

Saradničko istraživanje
Farmaceutska kompanija Eli Lilly formalizirala je zajedničke napore s različitim trećim stranama, s ciljem provođenja fenotipskog pregleda odabranih malih molekula.

Reference

Dopunska literatura

Otkrivanje lijekova
Laboratorijske tehnike

Fenotipski pregled


Kahenera sa mga kasili ang Leiuranus. Ang Leiuranus sakop sa kabanay nga Ophichthidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Leiuranus

Leiuranus


é um asteroide Apollo e próximo da Terra, tem aproximadamente 15 metros de diâmetro. Foi observado primeiramente pelo Pan-STARRS no Observatório de Haleakala na ilha havaiana de Maui.

Entretanto o asteroide teve uma pequena janela de observação de sete dias entre 4 e 11 de outubro de 2012, portanto a distância exata da sua maior aproximação é incerta. O asteroide já fez outra aproximação da Terra de 0,000634 UA (0,247 distâncias lunares) em 12 de outubro de 2012, a ocasião de sua descoberta.

Descrição
Em 12 de outubro de 2017 às 5:42 GMT (01:42 da manhã no Horário de Brasília), o asteroide passou a 0.0003352 AU (50.150km) da Terra. O Sentry e o NEODyS não mostraram chances de que o objeto colida com a Terra antes de 12 de outubro de 2017. Em 13 de outubro de 2017 , a missão NEO Mission II aterrissou suavemente com Glider na superfície do asteróide para coletar amostras de solo, Bambi George retornou com 4 amostras e a pesquisa em cima deles ainda será conduzida.

Mudanças na órbita
Como resultado da aproximação frequente do 2012 TC4 para a Terra, sua órbita muda em um período de algumas décadas. Suas duas aproximações e seus efeitos estão mostrados abaixo:

NEOs
Asteroides Apolo
Objetos astronômicos descobertos em 2012

2012 TC4


Cheiracanthium nalsaroverense là một loài nhện trong họ Miturgidae.

Loài này thuộc chi Cheiracanthium. Cheiracanthium nalsaroverense được miêu tả năm 1973 bởi Patel & Patel.

Chú thích

Tham khảo

Cheiracanthium

Cheiracanthium nalsaroverense


An Monochroa absconditella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Walker hadton 1864. An Monochroa absconditella in nahilalakip ha genus nga Monochroa, ngan familia nga Gelechiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Monochroa

Monochroa absconditella


Politikens filmjournal 074 er en dansk ugerevy fra 1951.

Handling
1) Haderslev Domkirke genindvies. Kongeparret besøger for første gang byen og bydes velkommen af biskop Noack og domprovst Flensmark. Præsteprocession gennem byen.
2) USA: Præsident Truman taler om forsvarspolitik til Kongressen - freden er vigtig, men frihed og retfærdighed er vigtigere.
3) Indokina: Fransk offensiv indledes.
4) Bobslædekørsel i Garmisch-Partenkirchen. Den svenske kælk forulykker og formanden for den svenske bobslædeklub bliver slynget ud og dræbt.
5) Tyskland: Hattemode - raffinerede pariserhatte præsenteres i Køln.
6) Morten Korch fylder 75 år og hyldes af skuespillere og filmbranchen, bl.a. Ib Schønberg og Alice O'Fredericks.
7) USA: Steeplechase i speedbåde i Florida.

Medvirkende

 Kong Frederik IX
 Dronning Ingrid
 Morten Korch
 Ib Schønberg
 Sigrid Horne-Rasmussen
 Alice O'Fredericks

Referencer

Eksterne henvisninger

Ugerevyer
Danske film fra 1951
Begivenheder i 1951

Politikens filmjournal 074


Tjila é uma vila e sede da comuna rural de Uateni, na circunscrição de Sicasso, na região de Sicasso.

Bibliografia

Localidades do Mali
Sicasso (circunscrição)

Tjila


Onkogenolika transformirajuća sekvenca 2 epitelnih ćelija jest protein koji je kod ljudi kodiran genom ECT2L.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je  904 aminokiseline, а molekulska težina  104.880 Da.

Klinička važnost
Rekurentne mutacije ovog gena povezane su sa slučajevima akutne limfoblastne leukemije.

Reference

Geni na hromosomu 6
Ljudski proteini
Proteomika

ECT2L


An Migdolus clypeatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Dias hadton 1984. An Migdolus clypeatus in nahilalakip ha genus nga Migdolus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Migdolus

Migdolus clypeatus


An Loriculus philippensis in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Statius Muller hadton 1776. An Loriculus philippensis in nahilalakip ha genus nga Loriculus, ngan familia nga Psittacidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 L. p. apicalis
 L. p. bonapartei
 L. p. bournsi
 L. p. chrysonotus
 L. p. dohertyi
 L. p. mindorensis
 L. p. philippensis
 L. p. regulus
 L. p. siquijorensis
 L. p. worcesteri

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Loriculus

Loriculus philippensis


Robert FitzRoy (født 5. juli 1805 i Suffolk, England, død 30. april 1865 i Surrey, England) var en engelsk sømand, meteorolog og officer i Royal Navy, der nåede rang af viceadmiral. Han er bedst kendt for at være kaptajn på HMS Beagle under Charles Darwins tur rundt i verden mellem 1831 og 1836.

Eksterne henvisninger
 Dictionary of New Zealand Biography

Søfolk
Meteorologer fra England
Briter i 1800-tallet
Opdagelsesrejsende fra Storbritannien

Robert FitzRoy


An Dyspteris in uska genus han Lepidoptera. An Dyspteris in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Dyspteris

Dyspteris


Zaloj je naseljeno mjesto u sastavu grada Gline, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Glina.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Zaloj je imao 20 stanovnika.

Napomena: Do 1900. iskazivano pod imenom Selište.

Popis 1991.

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Zaloj je imalo 92 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:

Popis 1910.

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Sisačko-moslavačkoj županiji

Zaloj


Syngenes debilis là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Gerstaecker miêu tả năm 1888.

Chú thích

Tham khảo

Syngenes

Syngenes debilis


Wilhelm Bernatzik (Mistelbach, 18 de maio de 1853 — Hinterbrühl, 26 de novembro de 1906) foi um pintor austríaco e um dos fundadores da Secessão de Viena.

Pintores da Áustria
Membros da Secessão de Viena

Wilhelm Bernatzik


Kaliwatan sa alibangbang ang Imma acosma. Una ning gihulagway ni Turner ni adtong 1900. Ang Imma acosma sakop sa kahenera nga Imma, ug kabanay nga Immidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Imma

Imma acosma


Paulo Ossião, (Lisboa, 5 de Setembro de 1952), é um artista plástico e pintor aguarelista português. É  autor de uma vasta obra que se estende entre a pintura, cerâmica, desenho e escultura. Sendo reconhecido pelos  tons de azul utilizados nas suas obras e a  apreciada técnica de aguarela.

Carreira
Paulo Ossião nasceu em 1952, em Lisboa.

É  na década de oitenta que se dá a sua primeira internacionalização, através de um convite para integrar o conjunto de pintores do Instituto Europeu de Aguarela, o que lhe permitiu expôr a par do que de melhor se fazia em termos de Aguarela na Europa. Viajou e expôs durante uma década em conjunto com outros membros em Londres, Dublin, Belfast, Antuérpia, Haia, Bruxelas, Luxemburgo, Viterbo e Paris. Promoveu também duas exposições daquele Instituto em Lisboa, nomeadamente nas Galerias  "Janela Verde", e  "Holly".

Relizou uma primeira exposição individual foi em 1984 em Cascais,  numa Galeria de nome "A Galeria".

Seguiram-se dezenas , um pouco por todo o País - Lisboa, Estoril, Porto, Coimbra, Leiria, Ponte de Sôr, Barcelos, Tavira, Amarante, Torres Novas, Aveiro, Oeiras etc., e ainda colectivamente em muitas outras localidades .

Ao longo  da sua carreira foram realizadas algumas serigrafias das suas obras.

Colaborou sempre que lhe foi possível com as instituições de solidariedade social que o solicitaram,  como por exemplo a série de 2 dezenas de trabalhos que efectuou com utentes do "Centro 5ª. Essência de Albarraque", trabalhos a quatro mãos,  que resultaram em leilão de beneficência  em 2008, e ainda com várias outras organizações ligadas â deficiência.

Ilustrou com as suas aguarelas diversos livros, como "O Velho de Novo", uma compilação de poemas de António Couto Viana, e o livro "Ser Ser,  Mãe Ser", uma colectânea de poemas de Autores Portugueses sobre a Maternidade,  de Autoria de Paula Mateus.

Em 2002 editou o livro "Olhares" com desenhos e aguarelas suas,  e texto do crítico de arte Edgardo Xavier.

Está referido no dicionário de Pintura Portuguesa de Fernando Pamplona, na Biblioteca Nacional com cerca de uma dezena de referências, e na Biblioteca da Fundação Calouste Gulbenkian com cerca de 75 referências.

De 2003 a 2009 realizou workshops de técnica de aguarela em vários lugares cedidos pela Câmara de Cascais.

Para além das mais de 50 exposições individuais realizadas, decorreu uma exposição no Palácio Nacional de Mafra ,no âmbito das comemorações do tricentenário do convento.

Actualmente continua a realizar diversas exposições a nível Nacional e Internacional.

Prémios e distinções
1981 - Menção Honrosa de Mérito Olissiponense no Palácio Foz;

1º Prémio de Aguarela pelo Rotary Club de Sintra;

Menção Honrosa no 2º Salão de Outono do Casino Estoril.

1982 - Menção Honrosa no 3º Salão de Outono do Casino Estoril.

1983 - 1º Prémio de Aguarela pelo Rotary Club de Sintra;

Menção Honrosa no 4º Salão de Outono do Casino Estoril.

1984 - Menção Honrosa no 5º Salão de Outono do Casino Estoril.

1985 - Menção Honrosa no 6º Salão de Outono do Casino Estoril.

1987 - Prémio Câmara Municipal de Oeiras; Prémio Região de Turismo do Nordeste Transmontano;

1º Prémio de Aguarela pelo Rotary Club de Sintra.

1990 - Prémio Carlos Botelho, da Câmara Municipal de Lisboa.

Paulo Ossião


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Burrinia burri. Una ning gihulagway ni Bolívar, C. ni adtong 1914. Ang Burrinia burri sakop sa kahenera nga Burrinia, ug kabanay nga Chorotypidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Karnātaka

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Karnātaka
Burrinia

Burrinia burri


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Bolivaritettix impennis. Una ning gihulagway ni Günther, K. ni adtong 1942. Ang Bolivaritettix impennis sakop sa kahenera nga Bolivaritettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sarawak

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sarawak
Bolivaritettix

Bolivaritettix impennis


Aftifilin jest protein koji je kod ljudi kodiran genom AFTPH  sa hromosoma 3.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 937 aminokiselina, а molekulska težina  102.200 Da.

Funkcija
Aftifilin formira stabilan kompleks sa p200 i sinerginom gama. Protein sadrži klatrinsku kutiju, sa dva identifikovana klatrin-vezujuća motiva i uključen je u promet vezikula. Protein se nalazi u mnogim eukariotima.

Reference

Dopunska literatura

Vanjski  linkovi

Geni na hromosomu 2
Ljudski proteini
Proteomika

AFTPH


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Derotmema laticinctum. Una ning gihulagway ni Scudder, S.H. ni adtong 1900. Ang Derotmema laticinctum sakop sa kahenera nga Derotmema, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 New Mexico

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa New Mexico
Derotmema

Derotmema laticinctum


Kaliwatan sa bakasi ang Gymnothorax shaoi. Una ning gihulagway ni Chen ug Loh ni adtong 2007. Ang Gymnothorax shaoi sakop sa kahenera nga Gymnothorax, ug kabanay nga Muraenidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Republika sa Tsina
Gymnothorax

Gymnothorax shaoi


An Microglanis cibelae in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Luiz R. Malabarba ngan William F. Mahler hadton 1998. An Microglanis cibelae in nahilalakip ha genus nga Microglanis, ngan familia nga Pseudopimelodidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microglanis

Microglanis cibelae


Lutka ili kukuljica je razvojna faza metamorfoze insekata sa potpunim preobražajem. To je prelazni stadij između larve i odraslog oblika. Kod najvećeg broja vrsta to je period  mirovanja i osobite osjetljivosti, ali neke su i pokretne, kao kukuljice komaraca, koje  plivaju zamasima zatka, a kod nekih tulara (red Trichoptera), kojimpolažu jaja u vodu,  veslaju dugim nogama.

Tipovi lutki

Slobodna lutka(pupa libera) je ona kod koje svi privjesci tijela (noge, krila) ostaju slobodni. Takva je kod tvrdokrilaca, opnokrilaca, mrežokrilaca, naprimjer.

Zastrta kukuljica (pupa obtecta) ima sve tjelesne dodatke (noge, krila) zastrte tvrdom  prevlakom. Takve su kod  većine leptira, bubamara, nekih komaraca, naprimjer. Dobro zaštićene tom presvlakom, lutke komaraca plivaju u vodi.

Bačvica ili  puparij je stvrdnuta koža larve u kojoj se nalazi slobodna lutka, kao, naprimjer,  kod  muha, n.

Kokon je zaštita kukuljice koju larva gradi od ispredenih svilenih niti. Takva je kod mnogih leptira prelaca, nekih opnokrilaca. Lutka  svilene bube, čija nit može biti dugai do 3.500 m, iskorištava se u proizvodnji svilenih prerađevina.
Strmoglave lutke (pupae suspensae),  na kraju zatka, imaju svinute hitinske kukice za pričvršćivanje, kojima se prihvataju za podlogu i objese naglavačke. Takve su kod  mnogih šarenaca.

Pojasne lutke (pupae cingulatae) su pričvršćene u uspravnom položaju, u kojem su opasaneoko svilenom niti koju je isprela larva. Takva je kod leptira kupusara, lastina repka i drugih.

Izvala odrasle jedinke
Izvala potpuno razvijekog insekta iz lutke odvija se kao i presvlačenje. kukuljice obavlja se slično Kod leptirova se rastvara duž leđa i dvije pruge duž prednjeg oboda krila. Kod muha puca na liniji oko glave, a tvrdokrilci progrizaju omotač. Ako se razvoj insekta odvija u zemlji ili  ispod kore drveća, već u stadiju larve se pripremi način izlaska  adulta u vazdušnu sredinu. Gusjenice obično progrizu hodnik do mjesta gdje će se zakukuljiti, a na površini ostavljaju samo tanku skramu koju novorođeni leptir može lahko probiti.

Metamorfoza lastinog repka

Reference

Također pogledajte
Insekt
Metamorfoza

Insekti

Lutka (insekt)


Kaliwatan sa insekto ang Ecacanthothrips moundi. Una ning gihulagway ni Shûji Okajima ni adtong 2006. Ang Ecacanthothrips moundi sakop sa kahenera nga Ecacanthothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hapon

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hapon
Ecacanthothrips

Ecacanthothrips moundi


Kaliwatan sa murag-anay ang Eurytermes assmuthi. Una ning gihulagway ni Erich Wasmann ni adtong 1902. Ang Eurytermes assmuthi sakop sa kahenera nga Eurytermes, ug kabanay nga Termitidae.

Matang nga nahiubos
Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:
 E. a. assmuthi
 E. a. modestior

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Eurytermes

Eurytermes assmuthi


Kaliwatan sa alibangbang ang Cicinnus motagus. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1920. Ang Cicinnus motagus sakop sa kahenera nga Cicinnus, ug kabanay nga Mimallonidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Cicinnus

Cicinnus motagus


Semicircle is the fifth studio album by English band The Go! Team. It was released on 19 January 2018 by Memphis Industries. Vocals on the album were provided by band members Ninja and Maki, with guest vocals from the Detroit Youth Choir, Julie Margat, Darenda Weaver, and Amber Arcades. Brass was provided by the Neon Saints Brass Band.

Accolades

Track listing

Personnel

The Go! Team
 Sam Dook
 Ninja
 Simone Odaranile
 Ian Parton
 Angela Won-Yin Mak

Additional musicians
 Amber Arcades – vocals on "The Answer's No – Now What's the Question?" and "Plans Are Like a Dream U Organise"
 Detroit Youth Choir – vocals on "Mayday", "Semicircle Song", "All the Way Live", "She's Got Guns" and "Getting Back Up"
 Doreen Kirchner – vocals on "The Answer's No – Now What's the Question?"
 Julie Margat – vocals on "Hey!"
 Darenda Weaver – vocals on "The Answer's No – Now What's the Question?"

Production
 Matt Colton – mastering
 Ian Parton – mixing, production
 Paul "P-Dub" Walton – mixing

Artwork and design
 Luke Insect – graphic design
 James Slater – art direction
 Annick Wolfers – cover photograph

Charts

References

External links

2018 albums
The Go! Team albums

Semicircle (album)


La regione ecclesiastica Marche, chiamata in passato regione ecclesiastica "Piceno", è una delle sedici regioni ecclesiastiche in cui è suddiviso il territorio della Chiesa cattolica in Italia.

Territorio
Il territorio corrisponde grosso modo a quello della regione amministrativa Marche. La maggior eccezione è il Montefeltro, amministrativamente marchigiano ma incluso nella diocesi di San Marino-Montefeltro della regione ecclesiastica Emilia-Romagna. A sud la regione ecclesiastica si estende invece a cinque comuni della provincia di Teramo (Abruzzo): Ancarano e parte del comune di Valle Castellana (incluso il capoluogo) nella diocesi di Ascoli Piceno; Civitella del Tronto, Colonnella, Martinsicuro e Sant'Egidio alla Vibrata in quella di San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalto.

La regione ecclesiastica oggi

Suddivisione
 Arcidiocesi di Ancona-Osimo
 Diocesi di Fabriano-Matelica
 Diocesi di Jesi
 Prelatura territoriale di Loreto
 Diocesi di Senigallia
 Arcidiocesi di Fermo
 Diocesi di Ascoli Piceno
 Arcidiocesi di Camerino-San Severino Marche
 Diocesi di Macerata
 Diocesi di San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalto
 Arcidiocesi di Pesaro
 Diocesi di Fano-Fossombrone-Cagli-Pergola
 Arcidiocesi di Urbino-Urbania-Sant'Angelo in Vado

Organigramma

Conferenza episcopale delle Marche
Presidente: Nazzareno Marconi, vescovo di Macerata
Vicepresidente: Angelo Spina, arcivescovo metropolita di Ancona-Osimo, dal 18 settembre 2019
Segretario: Rocco Pennacchio, arcivescovo metropolita di Fermo, dal 16 gennaio 2018

Cronotassi dei presidenti
...
Marcello Morgante (1971-1991)
Dionigi Tettamanzi (1991)
Odo Fusi Pecci (1991-1997)
Franco Festorazzi (1997-2004)
Angelo Comastri (2004-2005)
Luigi Conti (2005-2015)
Edoardo Menichelli (2015-2017)
Piero Coccia (2017-2022)
Nazzareno Marconi, dal 2022

Storia
La diffusione del Cristianesimo avviene attorno al IV e V secolo. Ma i secoli successivi furono difficili a causa delle invasioni barbariche. Nell'VIII secolo con la donazione di Carlo Magno del territorio regionale allo Stato Pontificio la presenza religiosa diventa molto forte, fino al 1860 con l'annessione al Regno d'Italia.

Diocesi marchigiane soppresse
Diocesi di Cingoli
Diocesi di Civitanova
Diocesi di Falerone
Diocesi di Numana
Diocesi di Ostra
Diocesi di Pausula
Diocesi di Potenza Picena
Diocesi di Recanati
Diocesi di Rosella
Diocesi di Tolentino
Diocesi di Treia
Diocesi di Tronto
Diocesi di Urbisaglia

Note

Collegamenti esterni

Regione ecclesiastica Marche su BeWeb - Beni ecclesiastici in web

Regione ecclesiastica Marche


Specializzato nello stile libero ha partecipato alle Olimpiadi di Atlanta 1996, Sydney 2000 e Atene 2004.

Palmarès
Mondiali in vasca corta
Hong Kong 1999: argento nei 50m sl.
Mosca 2002: oro nei 50m sl e argento nei 100m sl.
Shanghai 2006: bronzo nei 100m sl.

Giochi panamericani
Winnipeg 1999: argento nei 50m sl e nei 100m sl e bronzo nei 100m farfalla.
Santo Domingo 2003: oro nei 100m sl, argento nei 50m sl e nei 100m farfalla.
Rio de Janeiro 2007: argento nei 100m sl.

Collegamenti esterni

José Meolans


Verbascósido é um glicosídeo feniletanoide de cafeoil. É um éster formado pelo feniletanoide hidroxitirosol, o fenilpropanoide ácido cafeico e pelo açúcar alfa-Lramnopiranosila-(1->3)-beta-D-glicopiranose.

Ocorrências

Ocorrências naturais
O verbascósido pode ser encontrado em espécies de todas as famílias da ordem Lamiales. Conhecem-se apenas dois exemplos de ocorrência fora desta ordem, no clado Asterídeas.

 em Lamiales
Na família Lamiaceae, pode ser encontrado nas plantas medicinais do género Phlomis, na Scrophulariaceae, em Verbascum phlomoides, Verbascum mallophorum, ou, na família Buddlejaceae, em Buddleja globosa ou Buddleja cordata, na família Bignoniaceae, em Pithecoctenium sp e Tynanthus panurensis, na família Orobanchaceae, em Cistanche sp e Orobanche rapum-genistae, em Plantaginaceae, Plantago lanceolata, em Verbenaceae, Verbena officinalis (verbena-comum), Aloysia citrodora (lúcia-lima) e Lantana camara, em Oleaceae, Olea europaea (oliveira), em Lentibulariaceae, na planta carnívora Pinguicula lusitanica, e, em Byblidaceae, Byblis liniflora.

Derivados
Derivados de verbascósido podem ser encontrados em Verbascum undulatum e notavelmente apiósidos em Verbascum sp.

Em culturas in vitro
Pode também ser produzido em culturas de células vegetais de Leucosceptrum sp (Lamiaceae) e Syringa sp (Oleaceae). Pode também ser produzido em culturas de raízes transformadas de Paulownia tomentosa (Paulowniaceae).

Actividade biológica
O verbascósido possui actividade antimicrobiana, sobretudo contra Staphylococcus aureus. Pode possuir também propriedades anti-inflamatórias.

Embora existam registos de alguma genotoxicidade do verbascósido in vitro em linfócitos humanos com envolvimento das proteínas PARP-1 e P53, testes in vivo posteriores reportaram ausência de genotoxicidade para administração oral de alta dosagem. É um inibidor da proteína quinase C.

Referênciass

Fenilpropanoides
Fenóis

Verbascósido


Kaliwatan sa insekto ang Trochiloecetes fasciatus. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1960. Ang Trochiloecetes fasciatus sakop sa kahenera nga Trochiloecetes, ug kabanay nga Ricinidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Trochiloecetes

Trochiloecetes fasciatus


Chrysoperla adamsi là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Henry et al. miêu tả năm 1993.

Chú thích

Tham khảo

Chrysoperla

Chrysoperla adamsi


Prohemerobius septemvirgatus là một loài côn trùng trong họ Prohemerobiidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Bode miêu tả năm 1953.

Chú thích

Tham khảo

Prohemerobius

Prohemerobius septemvirgatus


Kahenera sa mga isda ang Monocentris. Ang Monocentris sakop sa kabanay nga Monocentridae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Monocentris

Monocentris


Profit and the Loss er en britisk stumfilm fra 1917 af A. V. Bramble og Eliot Stannard.

Medvirkende
 James Carew - Dicky Bransome
 Randle Ayrton - Jenkins
 Margaret Halstan
 Saba Raleigh

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Storbritannien
Britiske film fra 1917
Dramafilm fra Storbritannien

Profit and the Loss


Vuelta a Asturias 2022 var den 64. udgave af det spanske etapeløb Vuelta a Asturias. Cykelløbets tre etaper havde en samlet distance på 491,4 km, og blev kørt i Asturien fra 29. april til 1. maj 2022 med start og mål i Oviedo. 15 hold stillede til start. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2022.

Colombianske Iván Sosa fra  vandt løbet.

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Holdkonkurrencen

Hold og ryttere

Danske ryttere

* DNF = gennemførte ikke

Referencer

Eksterne henvisninger

2022
UCI Europe Tour 2022

Vuelta a Asturias 2022


Cryptoscenea australiensis là một loài côn trùng trong họ Coniopterygidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Enderlein miêu tả năm 1906.

Chú thích

Tham khảo

Cryptoscenea

Cryptoscenea australiensis


Superliga Grčke (grčki: Σούπερ Λίγκα Ελλάδα) je profesionalna grčka nogometna liga, te predstavlja najviši rang u grčkom nogometu. Osnovana je 1927. godine. Sezona traje od augusta do maja. Trenutni prvak Grčke je Olympiacos. Sa 47 osvojene titule Olympiacos je najuspješniji tim lige.

Format takmičenja
U ligi se takmiči 14 klubova. Igraju se po dvije utakmice, svako sa svakim (26 kola). Pobjednik lige naredne sezone igra u grupnoj fazi Lige prvaka, dok ekipe od drugog do petog mjesta igraju play-off. Pobjednik play-offa naredne sezone igra u trećem kolu kvalifikacija za Ligu prvaka, drugoplasirani ostvaruje nastup u play-off za Evropsku ligu, dok ekipe koje završe na trećem i četvrtom mjestu igraju drugo, odnosno treće kolo kvalifikacija za Evropsku ligu. Četiri posljednjeplasirane ekipe ispadaju u niži rang.

Klubovi u sezoni 2022/2023.

Prvaci

Reference

Vanjski linkovi
 Službena stranica

Osnivanja u 1927.
Nogometna takmičenja u Grčkoj
Grčka
Prva nogometna liga Grčke
Prve lige Grčke

Superliga Grčke


Florencia Soledad "Sole" Jaimes (født 20. januar 1989) er en kvindelig argentinsk fodboldspiller, der spiller for kinesiske Changchun Zhuoyue og Argentinas kvindefodboldlandshold.

Statistik

Landsholdsmål

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Argentina
Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Argentina
Fodboldspillere fra Olympique Lyon (kvinder)

Sole Jaimes


An Obereopsis antenigra in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1963. An Obereopsis antenigra in nahilalakip ha genus nga Obereopsis, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Obereopsis

Obereopsis antenigra


Tra gli uomini maggiormente rilevanti nella politica del suo tempo, fu tenace sostenitore e consigliere di Carlo V, dapprima alle corti di Borgogna e Spagna, e poi come cancelliere dell'imperatore, perseguendo e promuovendo il suo ideale della "monarchia universale" di stampo neo-ghibellino.

Nell'ambito religioso, contribuì notevolmente a una mediazione nello scisma luterano con la Chiesa cattolica. La sua influenza sull'imperatore Carlo V ebbe enorme rilevanza in particolar modo per aver riportato in vita un utopico e irrealizzabile disegno universalistico di accentramento del potere in Germania, che sognava di fare del nuovo impero un arbitro morale e politico supremo nei confronti di tutti i regni e principati d'Europa.

Biografia

I primi anni
Mercurino nacque il 10 giugno 1465 a Gattinara, residenza della sua famiglia dall'epoca di suo nonno che era divenuto primo podestà della città della sua casata. Mercurino era il primogenito di Paolo Arborio di Gattinara e di Felicita Ranzo, appartenente quest'ultima ad un'illustre famiglia di Vercelli. Il cognome in origine è Arborio Gattinara, mentre dal 1800 è stato aggiunto il predicato "di" (Arborio di Gattinara), ma i documenti fino a metà ottocento riportano "Arborio Gattinara".

Dal 1489 al 1493 studiò presso l'Università di Torino ove ottenne il dottorato in legge nel 1493.

L'inizio della carriera al servizio di Margherita d'Asburgo a Torino
Nel 1479, suo padre morì e Mercurino dovette interrompere i suoi studi e trovare al più presto una soluzione per la sua situazione economica: promise in gran segreto di sposare Andreetta Avogadro, che era orfana e al servizio della sua famiglia. Quando ciò venne scoperto, la madre non mancò di dimostrare il suo dissenso.

Nel 1480 si recò a Vercelli per praticare presso il notaio Pietro Arborio Gattinara, cugino di suo padre. Nel 1489 egli decise di riprendere i propri studi di legge preso l'Università di Torino anche se ancora una volta la sua famiglia gli fu contraria. Egli per tutta risposta sposò ufficialmente Andreetta Avogadro e con la dote di lei pagò i propri studi ed il trasferimento a Torino presso suo zio paterno Giovanni Arborio, che era giudice in quella città. Dopo aver ottenuto il dottorato, fece pratica a Torino dal 1494 al 1501.

In quell'anno, divenne consigliere della duchessa Margherita d'Asburgo, moglie del duca Filiberto II di Savoia e figlia dell'imperatore Massimiliano I d'Asburgo, presso la quale svolse un'opera particolarmente apprezzata anche dopo la morte del marito nel 1504, risolvendo per lei delle controversie createsi su una certa parte della dote concessa anni prima al defunto sovrano. Grazie all'opera del Gattinara, l'anno successivo Margherita ottenne, a vita, l'amministrazione delle contee di Romont e Villars e delle terre di Bresse. La duchessa vedova a questo punto nominò il Gattinara quale avvocato fiscale e presidente di Bresse.

Presidente del parlamento di Borgogna
Nel 1506, il re Filippo di Castiglia morì lasciando sei figli tutti in giovane età, tra i quali vi era Carlo di Gand, futuro re Carlo I di Spagna e futuro imperatore Carlo V del Sacro Romano Impero; Giovanna, la regina vedova, era malata di una malattia incurabile, mentre il padre di Giovanna, Ferdinando II d'Aragona, appariva ormai vecchio e spesso assente dalla Spagna. Per parte di padre, l'imperatore Massimiliano I d'Asburgo, padre di Filippo, era troppo impegnato nell'amministrazione del suo impero per badare ai nipoti rimasti praticamente orfani, ma fu lui a prendere la decisione che della loro educazione dovesse occuparsi la duchessa Margherita sua figlia. Gattinara venne incaricato direttamente da Margherita di occuparsi della faccenda ed in quasi otto mesi organizzò l'educazione dei giovani. Nel 1508 l'imperatore Massimiliano assegnò alla duchessa Margherita il governo della Borgogna come ricompensa, ed ella nominò il Gattinara alla carica di presidente del Parlamento di Dôle.

Nel frattempo, egli iniziò dei negoziati che porteranno poi alla formazione della Lega di Cambrai. Nel 1509 l'imperatore nominò il Gattinara suo ambasciatore presso re Luigi XII di Francia col proposito di indurre quest'ultimo a trovare un accordo con l'imperatore e col re Ferdinando I d'Aragona per la successione al trono di Castiglia del nipote Carlo. L'accordo venne siglato nell'ottobre di quello stesso 1509 a Blois ed il Gattinara fece ritorno a Dôle nel 1510 per riprendere le sue funzioni di presidente del parlamento di Borgogna, ma nel maggio successivo per incarico imperiale egli fece ritorno in Spagna per velocizzare l'attuazione degli accordi di Blois e nel settembre il patto venne riconosciuto dalle Cortes di Castiglia. Nel 1511 Mercurino Gattinara tornò in Borgogna ove prese residenza stabile acquistando il castello ed il feudo di Chevigny. Malgrado questa sua vicinanza alla politica borgognona, il Gattinara non era particolarmente apprezzato dalla popolazione per la sua amministrazione restrittiva e dovette fronteggiare non poche dispute giudiziarie anche sulla proprietà del proprio castello. Nel 1516 il Gattinara, spossato e irato, si ritirò nel monastero cartusiano di Bruxelles per completare un voto da lui fatto e qui ebbe il tempo per rilassarsi e scrivere un'operetta dedicata al giovane Carlo, nella quale egli presentò la sua teoria sulla monarchia universale che tanto poi ispirerà il sovrano sul trono imperiale. In quello stesso anno, re Ferdinando I d'Aragona morì e Carlo divenne re di Castiglia e di Aragona col nome di Carlo I.

Al servizio di Carlo V
Il 15 ottobre 1517 Carlo V, da poco divenuto re di Spagna, fece pervenire a Mercurino attraverso suo nonno, l'imperatore Massimiliano d'Asburgo, l'invito a ricoprire l'importante incarico di consigliere e Gran Cancelliere del re. Egli ottenne quindi il consenso del duca di Savoia a lasciare le sue terre per la Spagna. L'imperatore Massimiliano morì nel 1519 ed il Gattinara, convinto sostenitore della monarchia universale, insistette sulla necessità di assicurare al giovane Carlo il supporto della maggioranza dei principi elettori per la sua ascesa al trono imperiale. Grazie dunque anche alla sua opera di mediazione, Carlo divenne imperatore col nome di Carlo V.

Guerra d'Italia del 1521-1526
Nel 1521, i francesi invasero la Navarra e Calais (quest'ultima era possedimento inglese all'epoca). Il Gattinara guidò ancora una volta i negoziati per un'alleanza tra Inghilterra, Sacro Romano Impero e Santa Sede contro la Francia. Nella Dieta di Worms, Gattinara presenziò e parlò con grande determinazione cercando una riconciliazione tra i movimenti ribelli e consigliando Carlo V di consentire a Martin Lutero di prendere parte all'assemblea di modo che fosse consentito anche a lui di esprimere le ragioni del suo dissenso di fronte all'intera Dieta convenuta. Mercurino era convinto del fatto che un dialogo franco avrebbe potuto riportare la maggioranza dei luterani in seno alla chiesa cattolica, ma questo non accadde.

Nel 1522 scoppiò un conflitto tra re Francesco I di Francia e Carlo V, fatto che si concluse nel 1525 con la sconfitta dei francesi a Pavia e la cattura dello stesso re Francesco che venne portato prigioniero a Madrid. Malgrado l'opinione contraria del Gattinara, il quale temeva che il re francese non avrebbe rispettato gli accordi, Francesco venne liberato nel 1526 pochi mesi dopo la sua cattura, facendo ritorno nel suo regno e riprendendo le ostilità contro la Spagna.

Guerra della Lega di Cognac
Nel corso della nuova guerra scoppiata, si costituì la "Lega di Cognac" composta dalla Francia, dalla Repubblica di Venezia, da papa Clemente VII, da Firenze e dal duca di Milano, Francesco II Sforza, contro l'ingerente strapotere dell'imperatore. Nel maggio del 1527, le truppe imperiali attaccarono Roma e dopo averla saccheggiata (Sacco di Roma) re Francesco I decise di concludere la Pace di Cambrai il 5 agosto 1529, sempre sotto la mediazione del Gattinara.

Attorno al 1529, Mercurino di Gattinara scrisse la propria autobiografia, nella quale per la prima volta abbiamo il dato che fu papa Leone X ad offrirgli il cardinalato per la grande opera che egli aveva svolto in difesa della chiesa cattolica romana. In quello stesso anno il Gattinara aveva inoltre mostrato le proprie capacità e competenze alla Conferenza di Bologna che regolamentò i confini degli stati italiani e nella quale lo stesso Gattinara si impegnò perché all'Ordine Militare di San Giovanni di Gerusalemme venisse concesso il dominio dell'isola di Malta per ricompensarli della recente perdita di Rodi. Quando infine il Gattinara scese in Italia a fianco dell'imperatore in occasione dell'incoronazione di quest'ultimo, papa Clemente VII lo nominò cardinale.

Era un poliglotta in grado di esprimersi in italiano, spagnolo, francese, tedesco ed olandese e tale capacità lo rese particolarmente apprezzato alla corte di Carlo V.

Mercurino Arborio di Gattinara lavorava anche 18 ore al giorno ed aveva come scopo l'insediamento del re come guida politica, spirituale e militare dell'Europa unita, in una visione imperiale che

Durante gli anni da consigliere di Carlo V, il Gattinara riorganizzò l'esercito imperiale e la finanza, emanò leggi a favore dei nativi americani e scrisse un trattato di buon governo.

Il cardinalato e gli ultimi anni
Pur rimanendo un laico e senza aver mai ricevuto gli ordini sacri da sacerdote, Mercurino di Gattinara venne creato cardinale nel concistoro del 13 agosto 1529 ed il 3 settembre di quello stesso anno ricevette la berretta cardinalizia ed il titolo di San Giovanni a Porta Latina.

Nel 1530, dopo l'incoronazione dell'imperatore Carlo V nella Basilica di San Petronio di Bologna, il Gattinara lasciò l'Italia per presenziare alla Dieta di Augusta, ma morì a Innsbruck prima di raggiungere il Parlamento, il 5 giugno di quello stesso anno. Secondo il suo testamento (stilato il 23 luglio 1529) le sue spoglie vennero portate a Gattinara e sepolte nella chiesa parrocchiale di San Pietro, dove arriveranno i Canonici Regolari Lateranensi, nel Convento costruito dal fratello Gabriele, con i lasciti del suo testamento.
A Gattinara è ancora esistente il palazzo della famiglia, con sale affrescate, oggi in parte sede della Associazione Culturale di Gattinara.

Note

Bibliografia

Claretta Gaudenzio, Notizie per servire alla vita del Gran Cancelliere di Carlo V, Mercurino di Gattinara, Torino 1897.
Bornate, Carlo, Historia vite et gestorum per Dominum Magnum Cancellarium (Mercurino Arborio Gattinara), Torino 1915
Schwarzenfeld. Gertrude von.  Charles V: Father of Europe,  Hollis & Carter, Londra, 1957
Asburgo, Otto d'. trad. Michael Ross Charles V, Praeger Publishers, Washington, 1970
Álvarez, Manuel Fernandez.  Charles V: Elected emperor and hereditary ruler, Thames and Hudson, Londra: 1975
Brandi, Karl. trans. C.V. Wedgwood.  The Emperor Charles V: The Growth and Destiny of a Man and of a World-Empire, Humanities Press, Atlantic Highlands, NJ, 1980
Ferretti, Franco, Un maestro di politica, Usmate, 1980
Headley, John, The emperor and his chancellor: a study of the imperial chancellery under Gattinara, New York: Cambridge University Press, 1983
 Brunelli, Giampiero, «GATTINARA, Mercurino Arborio marchese di», in Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 52, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1999
Rivero Rodríguez, Manuel, «Memoria, escritura y Estado: la autobiografía de Mercurino Arborio di Gattinara, Gran canciller de Carlos V», en Martínez Millán, José (coord.), Carlos V y la quiebra del humanismo político en Europa (1530-1558), Madrid: Sociedad Estatal para la Conmemoración de los Centenarios de Felipe II y Carlos V, volumen 1, 2000, págs. 199-224
Rivero Rodríguez, Manuel, «La Corona de Aragón, metáfora de la Monarquía de Carlos V: Gattinara y sus ideas sobre el gobierno (1519-1520)», en García García, Bernardo José (coord.), El Imperio de Carlos V: procesos de agregación y conflictos, Madrid: Fundación Carlos de Amberes, 2000, págs. 97-110
Rivero Rodríguez, Manuel, Gattinara: Carlos V y el sueño del Imperio, Madrid: Sílex, 2005
Lazzari Angelo, Castro La Leggenda la Storia, Rugginenti, Milano, 2008, pagg. 140 - 145
Boone, Rebecca, «Empire and Medieval Simulachrum. A political project of Mercurino Arborio di Gattinara, Gran Chancellor of Charles V», en Sixteenth Century Journal, 4 (2011), págs. 1027-1049
Boone, Rebecca, Mercurino di Gattinara and the creation of the Spanish Empire, London , Vermont : Pickering & Chatto, 2014
AA.VV., Atti del Convegno internazionale di studi storici Mercurino, Cardinale e Gran Cancelliere di Carlo V e la famiglia Arborio Gattinara, del 3-4 ottobre 2015, Gattinara, 2016
Caligaris, Fulvio, "Genealogia della famiglia Arborio Gattinara" in "Atti del Convegno internazionale di studi storici Mercurino, Cardinale e Gran Cancelliere di Carlo V e la famiglia Arborio Gattinara" del 3-4 ottobre 2015, Gattinara, 2016"

Altri progetti

Collegamenti esterni

Mercurino Arborio di Gattinara