Kaliwatan sa ito ang Pareiorhaphis stomias. Una ning gihulagway ni Guido Pereira ug Roberto Esser dos Reis ni adtong 2002. Ang Pareiorhaphis stomias sakop sa kahenera nga Pareiorhaphis, ug kabanay nga Loricariidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Brasil

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Brasil
Pareiorhaphis

Pareiorhaphis stomias


Ang Punta Ancla ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Punta Ancla (punta sa Arhentina), Provincia de Buenos Aires,

Colombia

 Punta Ancla (punta sa Colombia), Departamento del Chocó,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Colombia

Punta Ancla


Ernst Plank was a German manufacturing company. Started in 1866 and named after its founder the company initially built toy steam engines and magic lanterns at Hochfederstrasse 40 in Nuremberg. Ernst Plank was one of the first companies to produce toy steam engines and became famous for its copper and tin toys. The company manufactured stationary steam engines along with steam railway engines and track. Some railway carriages and accessories were produced alongside Märklin. The company suffered during the economic crisis in the 1920s, losing the majority of its market significance. The company was sold in 1934 to brothers Hans and Fritz Schaller, who gave up the production of toys to focus on the optical market. Toy trains of the company based in Nuremberg are highly collectable in part due to their rarity. The company continued to produce movie projectors for home use, finding a lucrative market in the 1960s and 1970s. The development of video cameras drastically reduced the market especially for Super 8 film. In 1985 production was discontinued.

References

Toy steam engine manufacturers
German companies established in 1866
Manufacturing companies based in Nuremberg
Toy companies of Germany
Toy companies established in the 19th century
Manufacturing companies established in 1866

Ernst Plank


Erythrophysa sakalava is 'n boom wat deel is van die Sapindaceae familie. Die plant is endemies aan Madagaskar.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Erythrophysa
Flora van Madagaskar
Endemiese plante van Madagaskar

Erythrophysa sakalava


TED Talks India (originally known as TED Talks India Nayi Soch (Season 1) and also known as TED Talks India Nayi Baat (Season 2)) is an Indian talk show hosted by Shah Rukh Khan, that premiered on Star Plus. The slogan of the show is "Don't kill ideas".

Series overview

Episodes

Season 1
In every episode, there are guest speakers who shares new ideas. Special appearance speakers are Javed Akhtar, Jasmeen Patheja, Karan Johar, Bittu Sahgal, Vikas Khanna, Sundar Pichai, Ekta Kapoor and Shubha Tole, Sarover Zaidi etc.

Season 2
Season 2 of the show named as TED Talks India Nayi Baat premiered on 2 November 2019 and ended on 24 November 2019 in Star Plus. The last episode titled Ed Tech was host by Karan Johar.

See also
 TED (conference)

References

External links

 TED Talks India Nayi Soch  Streaming on Hotstar

Hindi-language television shows
Indian reality television series
2017 Indian television series debuts
StarPlus original programming
TED (conference)

TED Talks India


Harry P. Litman (born c. 1958) is an American lawyer, law professor and political commentator. He is a former U.S. Attorney and Deputy Assistant Attorney General. He has provided commentary in print and broadcast news and produces the Talking Feds podcast. He has taught in multiple law schools and schools of public policy.

Litman served as a law clerk to Abner Mikva, Thurgood Marshall, and Anthony Kennedy. His practice specialties have included False Claims law and Whistleblower law.

Early life and education

Litman grew up in the Shadyside neighborhood of Pittsburgh, Pennsylvania, and was named a Presidential Scholar upon graduation from high school in 1976. Both his parents, Roslyn Litman and S. David Litman, were lawyers as well as civil liberties advocates. He attended the Tree of Life Synagogue as a youth. He received his Bachelor of Arts from Harvard College in 1980. After graduating, he worked as a sports reporter for the Associated Press and as a production assistant for feature films.

He received his Juris Doctor from the University of California at Berkeley in 1986, where he was editor-in-chief of the California Law Review and graduated Order of the Coif.

Career

Litman served as a law clerk to Abner Mikva of the U.S. Court of Appeals for the D.C. Circuit; and Supreme Court Justices Thurgood Marshall and Anthony Kennedy during the 1987 and 1988 terms.

Following his clerkships, Litman became an Assistant United States Attorney for the Northern District of California. While an Assistant U.S. Attorney, he was detailed to the Department of Justice's main office in Washington, D.C., to work on several national cases, including the federal re-prosecution of the Los Angeles police officers in the Rodney King case.

From 1993 to 1998 he was a Deputy Assistant Attorney General under Janet Reno in the Department of Justice, coordinating the department's work on a number of issues and advising the Attorney General and other officials on questions of constitutional law and prosecutorial policy. Simultaneously, he was a Special Assistant U.S. Attorney for the Eastern District of Virginia. In that capacity, he was co-counsel for Operation Underhand, prosecuting a narcotics ring that smuggled drugs into prison under the guise of providing religious counseling.

In 1998, he was appointed U.S. Attorney for the Western District of Pennsylvania by President Bill Clinton.

Litman in 2000 personally litigated a gun trafficking case under Operation Target. In July 2000, Clinton nominated Litman for a judgeship on the United States District Court for the Western District of Pennsylvania, but the Senate adjourned without considering the nomination. While in government, Litman also taught at Berkeley Law School, Georgetown Law School and the University of Pittsburgh School of Law.

Litman developed a nationally recognized gun-violence reduction initiative known as Operation Target, and personally litigated cases in the district court and the court of appeals.

A Democrat, Litman served as Pennsylvania state counsel to the Kerry-Edwards campaign in 2004 and post-election counsel for Western Pennsylvania to the Obama-Biden presidential campaign in 2008.

After leaving government, Litman was appointed a Distinguished Visitor and Fellow at Princeton University's School of Law and Public Affairs.

As of 2020 Litman was associated with the law firm Constantine Cannon in San Francisco, where he focuses on False Claims Act cases.

He is listed in "Best Lawyers of America" in the categories "Commercial Litigation", "White Collar Criminal Defense", and "Qui Tam Law".

Litman is the host of the Talking Feds podcast which brings together prominent figures across government, law and journalism to discuss pressing issues of the day.

Other activities

Legal commentary
He has contributed opinion commentary to the Los Angeles Times, The New York Times, The Washington Post, The Wall Street Journal, CNN, and Lawfare.

Litman is a regular commentator on legal issues on National Public Radio (NPR) and for cable television networks including MSNBC, CNN, and Fox News. Litman also provides legal and political analysis on BBC News and France 24.

Notable cases in private practice
Litman was lead counsel for the relator in Washington v. EDMC, a False Claims Act case against a for-profit education chain. The case resulted in the largest settlement ever in an FCA case involving the U.S. Department of Education.[9]

He was counsel for Richard Cordray, then director of the Consumer Financial Protection Bureau, in contemplated litigation against President Trump to prevent Cordray's termination.

Litman represented Pittsburgh Mayor Thomas J. Murphy Jr. in a successful effort to prevent indictment on federal charges.[10] He also served as co-counsel by appointment of the Department of Justice in two cases before the U.S. Supreme Court.

Teaching
As of 2018 Litman taught Constitutional Law and National Security Law at UCLA School of Law and University of California, San Diego School of Political Science. He previously taught at Berkeley Law School, Georgetown Law School, University of Pittsburgh School of Law, Princeton's School of Public Policy, and Rutgers University–Camden Law School and at Duquesne.

Talking Feds podcast
In March 2019, Litman launched the podcast Talking Feds, a round-table of former federal officials discussing the legal issues of the day. Litman serves as host and executive producer. In March 2020 Marie Claire named it the second-best political podcast in the US to prepare listeners for the upcoming presidential election.

Personal life
Litman is married to Julie Roskies Litman, a mathematician, three time jiu jitsu world champion, and former professional bass player. They have 3 school age children; David, Lila, and Toby. Litman's parents, Roslyn Litman and David Litman, represented future NBA star Connie Hawkins in his successful suit to be admitted into the league. Litman's sister, Jessica Litman, is a lawyer and copyright scholar at the University of Michigan. His mother was attorney Roslyn Litman. He is a member of the Democratic Party.

See also
 List of Jewish American jurists
 List of law clerks of the Supreme Court of the United States (Seat 1)
 List of law clerks of the Supreme Court of the United States (Seat 10)

References

Living people
1950s births
American people of Ukrainian-Jewish descent
American political commentators
Jewish American attorneys
Harvard University alumni
UC Berkeley School of Law alumni
United States Attorneys for the Western District of Pennsylvania
UCLA School of Law faculty
Law clerks of the Supreme Court of the United States
Assistant United States Attorneys
Rutgers School of Law–Camden faculty

Harry Litman


Spisak generala i admirala
 Branko Obradović (1907–1983), general-potpukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1962.
 Vuk Obradović (1947–2008), general-major. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1992.
 Miloš Obradović (1881–1972), general-potpukovnik. Aktivna služba u JA prestala mu je 1946 (do 1945. brigadni general Vojske Kraljevine Jugoslavije).
 Karel Oberšlik (1888–1972), general-major.
 Stanislav Ocokoljić (1923), general-major. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1979.
 Dragoljub Ojdanić (1941), general-major. Nakon nestanka JNA, maja 1992, vojnu službu nastavio u Vojsci Jugoslavije. U razdoblju od 1998. do 2000. nalazio se na dužnosti načelnika Generalštaba VJ, a tokom 2000. na dužnosti ministra odbrane SRJ. U čin generala-armije unaprijeđen je 1999. a demobiliziran je 2000.
 Milenko Okiljević (1914), general-major. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1966.
 Ivan Omahen (1923), general-major.
 Hamdija Omanović (1915–1990), general-potpukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1973.
 Milutin Omazić (1921), general-major. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1971.
 Stevan Opsenica (1913–2002), general-potpukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1964. Narodni heroj.
 Bogdan Oreščanin (1916–1978), general-pukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1976. Narodni heroj.
 Marko Orhanović (1920), kontra-admiral. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1969.
 Svetozar Oro (1926), general-major.
 Savo Orović (1888–1974), general-pukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1952 (u maju 1943. postao prvi general-lajtant u NOV i POJ).
 Dušan Ostojić (1918), general-major. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1969.
 Mario Ostojić (1922), kontra-admiral. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1973.
 Drago Ožbolt (1931–1994), general-potpukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1991.
 Jože Ožbolt (1922), general-potpukovnik. Aktivna služba u JNA prestala mu je 1979. Narodni heroj.

Napomene

Reference

O

Spisak generala i admirala JNA: O


Sintaksin-1B jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX1B sa hromosoma 16.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je  288 aminokiselina, a molekulska težina  33.245 Da.

Interakcije

Pokazano je da STX1B ima interakcije sa UNC13B.

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 16
Ljudski proteini
Proteomika

STX1B


Terminator je naučnofantastični, akcioni film u režiji Jamesa Camerona snimljen 1984. godine. U njemu Arnold Schwarzenegger glumi Terminatora, kiborga atentatora poslatog u prošlost iz 2029. u 1984. godinu da ubije Sarah Connor (Linda Hamilton), čiji će nerođeni sin jednog dana spasiti čovječanstvo od izumiranja zbog neprijateljske umjetne inteligencije u postapokaliptičnoj budućnosti. Michael Biehn glumi Kylea Reesea, vojnika poslanog u prošlost da zaštiti Saru. Za Scenarij je zaslužan James Cameron i producentica Gale Anne Hurd, dok je ko-scenarist William Wisher Jr. zaslužan za dodatne dijaloge.

Cameron je premisu filma osmislio nakon sna u groznici koju je doživio tokom snimanja svog prvog filma, Pirana 2: Mrijest (1982), u Rimu, i razvio je koncept u saradnji s Wisherom. Prodao je prava na projekat New World Pictures svojoj bivšoj studentici Hurd, pod uslovom da će ona producirati film samo ako bi on bio režiser; Hurd je na kraju osigurala ugovor o distribuciji sa Orion Pictures, dok su izvršni producenti John Daly i Derek Gibson iz Hemdale Film Corporation bili ključni za finansiranje i produkciju filma. Orion mu se prvobitno obratio za ulogu Reesea, Schwarzenegger je pristao igrati glavnu ulogu nakon što se sprijateljio s Cameronom. Snimanje filma, koje se odvijalo uglavnom noću na lokaciji u Los Angelesu, odgođeno je zbog Schwarzeneggerove obaveze na filmu Conan razarač (1984), tokom koje je Cameron pronašao vremena za rad na scenarijima za filmove Rambo 2 (1985) i Vanzemaljci (1986). Specijalne efekte filma, koji su uključivali minijature i stop-motion animaciju, uradio je tim umjetnika predvođenih Stanom Winstonom i Genom Warrenom Jr.

Uprkos skromnim očekivanjima tokom prikazivanja, Terminator je za dvije sedmice dostigao na vrh američkih kino-blagajni, na kraju zaradivši 78,3 miliona dolara u odnosu na skromnih 6,4 miliona dolara budžeta. Film je zaslužan za pokretanje Cameronove filmske karijere i učvršćivanje Schwarzeneggerovog statusa kao vodećeg glumca. Uspjeh filma postao je franšiza koja se kasnije sastojala od nekoliko nastavaka, televizijske serije, stripova, romana i video igara. Godine 2008. Kongresna biblioteka izabrala je Terminatora na čuvanje u Nacionalnom filmskom registru kao "kulturno, historijski ili estetski važan".

Radnja
1984. godine u Los Angelesu, kiborg-atentator poznat kao Terminator stiže iz 2029. godine. U isto vrijeme Kyle Reese, ljudski vojnik poslat je iz iste godine i stiže nedugo nakon Terminatora. Terminator započinje sistematsko ubijanje žena po imenu Sarah Connor, čije adrese pronalazi u telefonskom imeniku. On prati posljednju Saru Connor do noćnog kluba, ali Kyle je spašava. Kyle i Sarah kradu automobil i bježe od Terminatora koji ih progoni u policijskom automobilu. Dok se skrivaju na parkiralištu, Kyle objašnjava Sari da će mreža odbrane od umjetne inteligencije, poznata kao Skynet i koju je stvorio Cyberdyne Systems, postati samosvjesna u bliskoj budućnosti i pokrenuti nuklearni holokaust. Sarin budući sin John okupit će preživjele i voditi pokret otpora protiv Skyneta i njegove vojske mašina. S Otporom na ivici pobjede, Skynet je poslao Terminatora nazad u prošlost da ubije Saru prije nego što se John rodi, kako bi spriječio stvaranje Otpora. Terminator, Cyberdyne Systems Model 101, efikasna je mašina za ubijanje s moćnim metalom endoskeletom i vanjskim slojem živog tkiva koji ga maskira kao čovjeka.

Kyle i Sarah bivaju privedeni od strane policije nakon još jednog susreta s Terminatorom. Terminator napada policijsku stanicu ubijajući policajce u pokušaju da pronađe Saru. Kyle i Sarah bježe, kradu još jedan automobil i sklanjaju se u motel, gdje sastavljaju bombu i planiraju sljedeći potez. Kyle priznaje da je zaljubljen u Saru otkako mu je John dao njenu fotografiju i da je putovao kroz vrijeme da je spasi; uzvraćajući mu na njevoge osjećaje, Sarah poljubi Kylea i oni vode ljubav. Terminator ubija Sarinu majku i predstavlja se kao Sarah; ona je nesvjesna Terminatorove sposobnosti oponašanja glasova, dok on pokušava komunicirati s njom putem telefona. Kad shvate da ih je Terminator razotkrio, oni bježe kamionetom dok ih on juri na motociklu. U potjeri koja slijedi, Kyle je ranjen iz vatrenog oružja dok baca cijevne bombe na Terminatora. Bijesna, Sarah ruši Terminatora s motocikla, ali gubi kontrolu nad kamionetom koji se prevrće. Terminator, koji je sada okrvavljen i teško oštećen, otima kamion-cisternu i pokušava pregaziti Saru, ali Kyle gurne cijevnu bombu u cijev crijeva cisterne, što uzrokuje eksploziju koja izgara meso endoskeleta Terminatora. On ih progoni do tvornice, gdje Kyle aktivira mašine da zbuni Terminatora. On zabija svoju posljednju cjevastu bombu u trbuh Terminatora, raznosi ga u dijelove, ranjava Saru i žrtvujući se ubija sebe. Torzo Terminatora ponovo se aktivira i zgrabi Saru. Ona se oslobađa i namamljuje ga do hidraulične prese, drobeći ga do kraja.

Mjesecima kasnije, trudna Sarah putuje Meksikom snimajući audio kasete kako bi ih proslijedila svom nerođenom sinu Johnu. Na benzinskoj pumpi dječak je na trenutak fotografira i ona je kupuje - istu onu fotografiju koju će John jednog dana dati Kyleu.

Uloge

 Arnold Schwarzenegger - Terminator, kibernetički android prerušen u ljudsko biće poslato nazad u prošlost da izvrši atentat na Saru Connor.
 Michael Biehn - Kyle Reese, ljudski borac Otpora poslat nazad u prošlost da zaštiti Saru.
 Linda Hamilton - Sarah Connor, 19-godišnja konobarica i Terminatorova meta, koja će uskoro biti majka budućeg vođe otpora Johna Connora.
 Paul Winfield - Ed Traxler, policijski poručnik koji pokušava zaštititi Saru.
 Lance Henriksen - Vukovich, član LAPD-a.
 Earl Boen - Dr. Silberman, kriminalistički psiholog.
 Bess Motta - Ginger, Sarina cimerka.
 Rick Rossovich - Matt, momak Ginger.

Dodatni glumci su bili Shawn Schepps kao Nancy, Sarina saradnica u bistrou; Dick Miller kao prodavač oružja; profesionalni bilder Franco Columbu kao Terminator u budućnosti; Bill Paxton i Brian Thompson kao propalice s kojima se Terminator suočava i ubija ih; Marianne Muellerleile kao jedna od ostalih žena s imenom "Sarah Connor" na koje puca Terminator; i Bill Wisher kao policajac koji prijavljuje teško izvršeno krivično djelo protiv Reesa da bi ga Terminator ubrzo ubio.

Produkcija

U Rimu u Italiji, tokom premijere filma Piranha 2: Mrijest (1982), režiser Cameron se razbolio i sanjao je san o metalnom trupu koji drži kuhinjske noževe i koji se izvlači i bježi od eksplozije. Inspiriran režiserom Johnom Carpenterom, koji je snimio horor film Noć vještica (1978) s malim budžetom, Cameron je san iskoristio kao "lansirnu rampu" za pisanje filma u horor stilu. Cameronov agent nije volio rani koncept horor filma i zatražio je da radi na nečem drugom. Nakon toga, Cameron je otpustio svog agenta. Cameron se vratio u Pomonu Kalifornija i ostao u kući pisca naučne fantastike Randalla Frakesa, gdje je napisao nacrt za Terminatora. Filmovi koji su utjecali na Camerona uključivali su naučno-fantastične filmove iz 1950-ih, fantastičnu televizijsku seriju iz 1960-ih Na granici mogućeg  i moderni filmovi poput Vozača (1978) i Ludog Maxa 2 (1981). Da bi nacrt pretočio u scenarij, Cameron je angažirao svog prijatelja Billa Wishera, koji je imao sličan pristup u kreiranju priča. Cameron je Wisheru dao da napiše scenu koja uključuje Sarah Connor i policijsku upravu. Kako je Wisher živio daleko od Camerona, njih dvojica su komunicirali ideje snimajući kasete onoga što su napisali putem telefona. Frakes i Wisher kasnije će napisati novelizaciju filma objavljenu u SAD-u.

Početni izgled scenarija uključivao je dva Terminatora koja su poslana u prošlost. Prvi je bio sličan Terminatoru u filmu, dok je drugi bio napravljen od tečnog metala i nije se mogao uništiti uobičajenim oružjem. Cameron je smatrao da tadašnja tehnologija nije bila u stanju stvoriti tečni Terminatora, i vratio se ideji sa likom T-1000 u nastavku Terminator 2: Sudnji dan (1991). Gale Anne Hurd, koja je radila za New World Pictures kao asistent Rogera Cormana, pokazala je interes za projekat. Cameron je prodala prava za  Terminatora  Hurdovoj za jedan dolar uz obećanje da će ga producirati samo ako će ga Cameron režirati. Hurd je predložila uređivanje scenarija i u filmu zaslužila scenaristički doprinos, iako je Cameron izjavio da "stvarno uopće nije ništa napisala". Cameron i Hurd imali su prijatelje koji su ranije radili s Cormanom i koji su radili u Orion Picturesu (sada dio MGM-a). Orion se složio s distribucijom filma ako Cameron može dobiti finansijsku pomoć negdje drugdje. Scenarij je preuzeo John Daly, predsjednik Hemdale Film Corporationa. Daly i njegov izvršni potpredsjednik i šef produkcije Derek Gibson postali su izvršni producenti projekta.

Cameron je želio da njegov angažman za Daly-a finalizira tako što će se njegov prijatelj Lance Henriksen pojaviti ranije na sastanku odjeven i ponašajući se kao Terminator. Henriksen je u kožnoj jakni, sa lažnim posjekotinama na licu i zlatnom folijom na zubima otvorio vrata ureda i sjeo na stolicu. Cameron je ubrzo stigao i potom objasnio osoblju Henriksenov čin i namjeru. Daly je bio impresioniran scenarijem i Cameronovim skicama i strašću za film. Krajem 1982. godine, Daly je pristao podržati film uz pomoć HBO-a i Oriona. Za Terminatora je prvobitno predviđeno 4 miliona dolara, a kasnije budžet je povećan na 6,5 miliona dolara. Osim Hemdalea, Pacific Western Productions, Euro Film Funding i Cinema '84 priznati su kao produkcijske kuće nakon objavljivanja filma.

Odabir glumaca
Za ulogu Kylea Reesea, Orion je želio zvijezdu čija popularnost raste u Sjedinjenim Državama, ali koja bi također privukla svjetsku pažnju. Saosnivač Oriona Mike Medavoy upoznao je Arnolda Schwarzeneggera i poslao je njegovom agentu scenarij za Terminatora. Cameron nije bio siguran da će Schwarzenegger glumiti Reesea jer je smatrao da će mu trebati neki još poznatiji glumac koji bi glumio Terminatora. Sylvester Stallone i Mel Gibson obojica su odbili ulogu Terminatora. Studio je predložio O. J. Simpsona, ali Cameron nije osjećao da bi Simpson u to vrijeme bio vjerodostojan kao ubica. Cameron se složio da se sastane sa Schwarzeneggerom i smislio je plan kako ga izbjeći; on bi se potukao s njim i vratio se u Hemdale i našao ga neprikladnim za ulogu. Međutim, Camerona je zabavljao Schwarzenegger, koji je pričao o tome kako treba igrati negativca. Cameron je počeo crtati njegovo lice na bloku i zamolio Schwarzeneggera da prestane razgovarati i da ostane miran.Nakon sastanka, Cameron se vratio Dalyju rekavši da Schwarzenegger neće glumiti Reesea, ali da će "od njega napraviti vražjeg Terminatora".

Schwarzenegger nije bio toliko uzbuđen zbog filma; tokom intervjua na snimanju filma Konan Razarač, novinar ga je pitao za par cipela koje je imao, a koje su pripadale garderobi za "Terminatora". Schwarzenegger je odgovorio, "Oh, neki nebitni film koji radim, trebaće nekoliko sedmica." U svojim memoarima, Totalni opoziv, ispričao je da je u početku oklijevao, ali smatrao je da bi igranje robota u savremenom filmu bila izazovna promjena ritma u odnosu na Conana Barbarina i da je film bio dovoljno nižerangiran da bi mogao oštetiti njegovu karijeru u slučaju neuspjeha. U kasnijem intervjuu za GQ Magazine, priznao je da su on i studio to smatrali samo još jednim B akcionim filmom, budući da je "godinu dana ranije bio prikazivan Exterminator, sada je to trebao biti Terminator i šta će još biti sljedeće, slična stvar". Tek kad je vidio 20 minuta prve montaže, shvatio je da je "ovo zaista intenzivno, ovo je divlje, mislim da nikada nisam vidio nešto slično" i shvatio je da "ovo može biti veće nego što i zamišljamo". Kako bi se pripremio za ulogu, Schwarzenegger je proveo tri mjeseca trenirajući s oružjem kako bi ga mogao koristiti i osjećati se naviknut na njih.Schwarzenegger u filmu izgovara samo 17 rečenica i manje od 100 riječi. Cameron je rekao da "nekako je čak i njegov naglasak doprinio efektu; ... Imao je neobičan sintetizirani kvalitet, kao da nimo baš uspjeli postići kvalitet glasa."

Za ulogu Reesea predloženi su razni drugi glumci, uključujući i rock muzičara Stinga. Cameron je izabrao Michaela Biehna. Biehn, koji se nedavno pojavio u filmu Taksist i imao je težnje da glumi zajedno s glumcima kao što su Al Pacino, Robert De Niro i Robert Redford, prvobitno je bio sumnjičav, osjećajući kako je film glup. Nakon sastanka s Cameronom, Biehn se predomislio. Hurd je izjavio da su "gotovo svi ostali koji su došli na audiciju bili toliko čvrsti da jednostavno nikada niste vjerovali da će postojati ta ljudska veza između Sare Connor i Kylea Reesea. Oni imaju vrlo malo vremena da se zaljube. Mnogo ljudi ušlo i jednostavno nije moglo izvesti uloge." Da bi ušao u Reeseov lik, Biehn je proučavao poljski pokret otpora u Drugom svjetskom ratu. Na prvim stranicama scenarija, Sarah Connor opisana je kao "19-godišnjakinja, omalena rastom i nježnih karakteristika. Lijepa na prilično manjkav, pristupačan način. Ona ne zaustavlja feštu kad uđe, ali voljeli biste upoznati njen ranjivi kvalitet koji prikriva snagu za koju ni ona ne zna da postoji." Lisa Langlois je dobila ponudu za ulogu, ali je odbila zbog svog angažmana na filmu Slugger's Wife. Cameron je dodijelio ulogu Lindi Hamilton, koja je upravo završila snimanje filma Djeca kukuruza. Rosanna Arquette i Lea Thompson također su bile na audiciji za tu ulogu. Cameron je dodijelio ulogu Lanceu Henriksenu kao Vukovicha, jer je Henriksen bio presudan za pronalaženje finansija za film.Za snimke specijalnih efekata, Cameron je želio Dicka Smitha, koji je radio na filmovima Kum i Taksist. Smith nije prihvatio Cameronovu ponudu i predložio je svog prijatelja Stana Winstona.

Snimanje
Snimanje filma Terminator trebalo je započeti početkom 1983. godine u Torontu, ali je zaustavljeno kada je producent Dino De Laurentiis u Schwarzeneggerovom ugovoru primijenio opciju koja bi ga učinila nedostupnim devet mjeseci dok je bio na snimanju filma Conan razarač. Tokom perioda čekanja, Cameron je dobio ugovor za pisanje scenarija za Rambo 2, 'doradivši scenarij' za Terminatora i sastao se s producentima Davidom Gilerom i Walterom Hillom kako bi razgovarali o nastavku filma Alien, koji je postao Aliens (1986), snimljenog 1986. godine. Postojalo je izvjesno ometanje od strane kompanije Orion Pictures ali je bilo ograničeno. Dva prijedloga koje je Orion iznio uključuju dodavanje psećeg androida za Reesea, što je Cameron odbio, te jačanje ljubavnog interesa između Sare i Reesea, što je Cameron prihvatio. Da bi stvorili izgled Terminatora, Winston i Cameron prosljeđivali su razne skice, na kraju odlučujući se za dizajn skoro identičan Cameronovom originalnom crtežu iz Rima. Winston je imao tim od sedam umjetnika koji su šest mjeseci radili na stvaranju lutke Terminatora; prvo je oblikovana u glini, a zatim od gipsa ojačana čeličnim rebrastim pločicama. Ovi dijelovi su zatim izbrušeni, obojeni, a zatim kromirani. Winston je izvajao reprodukciju Schwarzeneggerovog lica u nekoliko poza od silikona, gline i gipsa. Sekvence postavljene u 2029. godinu i stop-motion scene razvila je Fantasy II, kompanija za specijalne efekte na čijem je čelu bio Gene Warren Jr. Stop-motion model koristio se u nekoliko scena u filmu koji uključuje skeletni okvir Terminatora. Cameron je želio uvjeriti publiku da je model skeleta sposoban učiniti ono što radi i Schwarzenegger. Da bi se to omogućilo, snimljena je scena Schwarzeneggera ranjenog i koji šepa što je olakšalo modelu oponašanje Schwarzeneggera. Jedno od pištolja viđen u filmu i na posteru filma bio je pištolj AMT Longslide koji je Ed Reynolds od SureFire svjetla izmijenio tako da uključuje laserski nišan. Stvorene su i nefunkcionalne i funkcionalne verzije rekvizita. U vrijeme snimanja filma diodni laseri nisu bili dostupni; zbog velike potrebe za električnom energijom, helijum-neonski laser u nišanu koristio je vanjsko napajanje koje je Schwarzenegger morao ručno aktivirati. Reynolds navodi da mu je jedina naknada za projekat bio promotivni materijal za film.

U martu 1984. godine film je počeo sa snimanjem u Los Angelesu. Cameron je osjetio da se sa Schwarzeneggerom na setu stil filma promijenio, objasnivši da je "film poprimio sjaj veći od života. Našao sam se na setu kako radim stvari za koje nisam mislio da ću ih raditi - scene koje su bile stravične, ali jednostavno nisu ni trebale biti, jer sada izgledaju previše raskošne." Većina akcijskih scena filma Terminator snimane su noću, što je dovelo do tijesnog rasporeda snimanja prije izlaska sunca. Sedmicu dana prije početka snimanja, Linda Hamilton je uganula zglob, što je dovelo do promjene rasporeda snimanja u kojem su se scene u kojima je Hamilton trebala trčati dogodile čim je raspored snimanja to omogućavao. Njen zglob je svaki dan bio pod oblogama i većinu filmske produkcije provela je u bolovima. Schwarzenegger je pokušao promijeniti čuveni dijalog "Vratit ću se" (I'll be back) jer je imao poteškoća s izgovaranjem riječi "Ja ću" (I'll). Također je smatrao da njegov robotski lik ne bi trebao govoriti u kontrakcijama i da bi Terminator tako bio deklarativniji. Cameron je odbio promijeniti redak u "Vratit ću se" (I will be back), pa je Schwarzenegger vježao kako bi izgovorio napisani redak najbolje što je mogao. Kasnije će izgovarati taj isti dijalog u brojnim filmovima tokom svoje karijere. Nakon završetka produkcije na Terminatoru, bilo je potrebno nekoliko postprodukcijskih snimaka. To su bile scene na kojima se vidi Terminator ispred stana Sare Connor, Reesea u vreći za tijelo, a glava Terminatora je zgnječena na presi. Posljednja scena u kojoj Sarah vozi autoputem snimljena je bez dozvole. Cameron i Hurd uvjerili su policajca koji je bio u patroli i suočio se s njima da snimaju studentski film za univerzitet UCLA.

Muzika
Muziku za film Terminator komponirao je i izveo na sintisajzeru Brad Fiedel. Fiedel je radio za agenciju Gorfaine / Schwartz, gdje je nova agentica, Beth Donahue, otkrila da Cameron radi na Terminatoru i poslala mu kasetu s Fiedelovom muzikom. Fiedel je pozvan na projekciju filma s Cameronom i Hurdom. Hurd nije bila sigurna da je Fiedel komponirao muziku, jer je radio samo na televiziji, a ne na kino-filmovima. Fiedel ih je uvjerio pokazavši im eksperimentalni komad na kojem je radio, misleći da: "Znate, odsvirat ću mu ovo jer je stvarno mračno i mislim da će mu biti zanimljivo." Pjesma je uvjerila Hurd i Camerona da ga angažiraju. Fiedel je rekao da njegova muzika odražava "mehaničkog čovjeka i otkucaje srca". Gotovo sva muzika je izvedena uživo. Tema Terminatora koristi se u uvodnim tekstovima i pojavljuje se u raznim tačkama, poput usporene verzije kada Reese umire i klavirske verzije tokom ljubavne scene. Opisana je kao "muzika proganjanja", s "varljivo jednostavnom" melodijom. Nalazi se u promjeni taktova 13/16, što je nastalo kada je Fiedel eksperimentirao sa ritam snimkom na svom Prophet-10 sintisajzeru; u početku je to sve bilo slučajno, ali Fiedel je otkrio da mu se na kraju svidio zvuk. Fiedel je uradio muziku za vrijeme kada Reese i Connor bježe iz policijske stanice, što bi bilo primjereno "herojskom trenutku". Cameron je odbio ovu temu, jer je vjerovao da će se tako izgubiti uzbuđenje publike.

Kritike

Orion Pictures nije imao pouzdanja u Terminatora da će se dobro pokazati na blagajnama i bojao se negativnog prijema kod kritičara. Na ranoj projekciji filma, agenti glumaca tražili su od producenata da film treba prikazati za kritičare. Orion je održao samo jednu projekciju za film. Film je premijerno prikazan 26. oktobra 1984. U svojoj prvoj sedmici, prikazivao se u 1.005 bioskopa i zaradio 4 miliona dolara, što ga učinilo prvim na blagajnama. Film je ostao na prvom mjestu tokom i druge sedmice. Izgubio je prvo mjesto u trećoj sedmici od filma  O, Bože! Ti vraže. Cameronn je primijetio da je Terminator postao hit "u odnosu na njegovo tržište, u rangu između ljetnih i božićnih uspješnica. Ali bolje je biti velika riba u malom ribnjaku nego obrnuto." Terminator je u Sjedinjenim Državama i Kanadi zaradio 38,3 miliona dolara, a na ostalim teritorijama 40 miliona dolara, što je ukupno 78,3 miliona dolara širom svijeta.

Savremeni kritički odgovori na Terminatora bili su različiti. Variety je pohvalio film, nazvavši ga "blistavim, kinematografskim stripom, prepunim virtuoznih filmskih produkcija, sjajnog zamaha, solidnih performansi i uvjerljive priče; ... Schwarzenegger je savršeno uklopljen u mašinski lik koji zahtijeva samo nekoliko redaka dijaloga." Richard Corliss iz magazina  Time  rekao je da film posjeduje "obilje tehnološke pameti kako bi skeptici i ljubitelji akcije bili zadovoljni." Time je stavio Terminatora na listu "10 najboljih" za 1984. godinu. Los Angeles Times nazvao je film "pucketavim trilerom punim svih vrsta krvavih poslastica; ... prepunim dinamičnim scenama potjere, pametnih specijalnih efekata i lukavog humora." Milwaukee Journal dao je filmu tri zvjezdice, nazvavši ga "najhladnijim naučno-fantastičnim trilerom još od Aliena". U kritici u magazinu Orange Coast navedeno je da je "prepoznatljiva vrlina Terminatora njegova neumoljiva napetost. Od samog početka sve je to akcija i nasilje bez imalo vremena koje je potrebno za odvijanje priče; ... To je poput pojednostavljenog filma Prljavi Harry; - uopće nema nepotrebnih scena; samo puške, puške i još više pušaka." U izdanju magazina Cinefantastique iz maja 1985. godine nazvan je filmom koji "istovremeno uspijeva biti i oponašatelj i originalan ... još od filma Pobješnjeli Max 2: Cestovni ratnik nije u žanru bilo toliko snažnog krvoprolića što predstavlja primjer naučne fantastike/horora u najboljem svjetlu; ... Cameronov nimalo besmislen pristup učinit će ga traženom robom". U Ujedinjenom Kraljevstvu, Mjesečni filmski bilten pohvalio je scenarij filma, specijalne efekte, dizajn i Schwarzeneggerove izvedbe. Druge kritike kritizirale su nasilje filma i kvalitet pripovijedanja priče. The New York Times smatrao je da je film "B-film sa ukusom. Većina toga ...; posjeduje neizvjesnost i individualizam, a samo obavezni haos postaje dosadan. Film obiluje s previše dosadnih motiva, u vidu automobilskih jurnjava, rušilačkih pucnjava i slično. Schwarzeneggera koji brutalno uništava sve što mu se nađe na putu." Pittsburgh Press napisao je negativnu kritiku, nazvavši film "samo još jednim od filmova natopljenih umjetničkom ružnoćom poput filmova Vatrene ulice i Istrebljivač". Chicago Tribune dao je filmu dvije zvijezde, dodajući da "ponekad je zastrašujuće nasilan i nekima je uzbudljiv, ustvari se kikoće samom sebi. Ovaj šizoidni stil zapravo pomaže, pružajući malo humora baš kad radnja naučne fantastike postaje previše spora ili je dijalog previše neprirodan." Newhouse News Service nazvao je film "zastrašujućim, nasilnim, pretencioznim komadom apsurda". Britanski pisac Gilbert Adair nazvao je film "odbojnim do posljednjeg stepena", optužujući ga za "podmuklu nacifikaciju" i tvrdeći da ima "privlačnost ukorijenjenu u mračnom spoju fašizma, mode i fascinacije".

Colin Greenland za časopis Imagine je ocijenio Terminatora kao "zapanjujući sf horor film, a Linda Hamilton je vrijedna divljenja kao žena u opasnosti koja otkriva vlastite snage za preživljavanje, a Arnold Schwarzenegger je jezivo divan kao nezaustavljivi kiborg." Godine 1991. Richard Schickel iz magazina Entertainment Weekly dao je filmu ocjenu "A", napisavši da  "ono što se u početku činilo pomalo napuhanim, ali velikodušnim i energičnim, velikim filmom, sada se čini prilično dobrim malim filmom "i nazvao ga je" jednim od najoriginalnijih filmova 1980-ih i čini se da će vjerovatno ostati jedan od najboljih naučnofantastičnih filmova ikada snimljenih." Film4 je filmu dodijelio pet zvjezdica, nazvavši ga "naučnofantastičnim akcijskim trilerom koji je lansirao karijeru Jamesa Camerona i Arnolda Schwarzeneggera u stratosferu. Još uvijek je beskrajno zabavan." TV Guide dao je filmu četiri zvjezdice nazivajući ga "nevjerovatno efektnim filmom koji postaje dvostruko impresivan kada se uzme u obzir njegov mali budžet; ... Što se tiče novca, ovaj film je daleko superiorniji od svog mega-profitnog i megabudžetnog nastavka." Empire je filmu dodijelio pet zvjezdica nazivajući ga "podjednako zastrašujuće efikasnim u izazivanju uzbuđenja kod publike, kao što je i njegov naslovni lik u izvršavanju svojih ciljeva." Baza podataka o filmovima Allmovie dao je filmu pet zvjezdica, rekavši da je "ustoličio Jamesa Camerona kao majstora akcije, specijalnh efekata i kvazi-mitske narativne intrige, dok je Arnolda Schwarzeneggera pretvorio u zvijezdu snagatora 1980-ih ."

Odabrana kritika
Filmska kritika američkog scenariste i filmskog kritičara Paula Attanasia objavljena 24. oktobra 1984. godine u Washington Postu.

"Terminator" dovodi filmsko nasilje u područje nadrealnog. Uglađeno napravljena, razarajuća naučnofantastična fantazija, zalaže se za tvrdnju da, unutar najobičnijeg lokalnog kina, postoji želja da se postane slobodan. Negdje u budućnosti, kompjuter Strategic Air Command odlučuje potpuno ukloniti ljudski život (što im sigurno olakšava posao); ali preživjeli holokausta koji je uslijedio, predvođeni misterioznim Johnom Connorom, udružuju se protiv mašina. Tako lukavi kompjuter vremenski prebacuje Terminatora (Arnold Schwarzenegger) u savremeni Los Angeles da ubije Connorovu majku Sarah (Linda Hamilton), prije nego što ga ona zatrudni. Njena jedina nada leži u Kyle Reese-u (privlačno ozbiljan Michael Biehn), jednom od Connorovih odabranih ljudi koji se vraća u prošlost kako bi je zaštitio. Terminator (ukoliko niste znali) je mašina za ubijanje napravljena od TV kamera, mikroprocesora i neuništivog metala, na koju je živo ljudsko tkivo nakalemljeno kako bi dalo ljudski izgled - to je neka vrsta tamne strane filma "Čovjek od šest miliona dolara." Režiser i scenarist James Cameron daje nam fascinantne poglede Terminatora iz oka-televizijskog ekrana u infracrvenoj boji, s gomilama besmislenih podataka kompjuterski ispisanih duž ivice ekrana. Šminker nagrađen Emmyjem Alan Winston ("Autobiografija gospođice Jane Pittman") postiže neke zapanjujuće groteskne efekte, posebno kada Terminator, zaustavivši se kako bi popravio štetu nastalu usljed nekoliko pucnjeva iz sačmarice, isječe svoje meso oštricom noža Exacto.

Kao robot, Arnold Schwarzenegger je konačno pronašao ulogu primjerenu njegovom talentu. Schwarzenegger nikada nije pronašao pravi stil za film "Conan" - bio je previše zauzet nastojanjem da postigne glumačke efekte i tako nas zabavio. Ali ovdje, snimljen pod niskim uglovima kako bi se učinio još većim, gledajući njegove uvećane čeljusti, lica zapečaćenog u trajnu grimasu, svako pojavljivanje Schwarzeneggera je urlik. Kako ga je Cameron i ko-autorica Gale Anne Hurd duhovito stvorila, on nije samo bespoštedni ubica - on je stvar koja neće nestati. Nikada nije objašnjeno zašto bi iko izmislio robota s naglaskom debelim poput torte od Schwarzwalda, ali to je upravo vrsta šašave neskladnosti kojoj se radujete u filmovima poput "Terminatora". A film dobija veliku kilometražu iz ljubavi prema oružju - ovo neće imati udjela u onome što Mickey Spillane naziva "sissy .38". Umjesto toga, on luta "Gradom anđela" s devet milimetarskim Uzijem u jednoj ruci i 12-milimetarskim automatskim pištoljem u drugoj, dodajući pri tome .45 pištolj s laserskim nišanom kako bi pružio izvjesnu notu delikatnosti. Cameron je započeo svoju karijeru kao stručnjak za specijalne efekte sa burno eksploatirajućim New World Pictures-om; Hurd je započela s Rogerom Cormanom. Ova pozadina objašnjava visoki smećarski stil "Terminatora", način na koji veselo pljačka sve od "Forbinovog projekta" do "Bijega s planete majmuna", od Johna Carpentera do Luisa Bunuela. Cameron ubacuje svaki efekt u režiserski priručnik, a film je bučan sa automobilskim potjerama, razbijanjem stakla, pucnjevima sačmarica i eksplozijama, sve snimljeno u sjajnom, nišanski osvijetljenom bluzu. Put pretjerivanja možda ne vodi u palatu mudrosti, ali je svakako zabavan. Kao poručnik Traxler, policajac koji istražuje sve ove egzekucije, Paul Winfield ("Sounder") daje sjajnu kameo pojavu. Žvačući žvakaće gume i pušeći u isto vrijeme, mlitavo se krećući kroz hodnike policijske stanice sa svojim velikim, njišućim trbuhom, Winfield uzima ustajalu šoljicu kafe i, znajući da je neko u nju ispustio cigaretu, otpije gutljaj bez preskakanja - on je pravi-pravcati nesputani birokrata. I on se također zabavlja.

Plagijarizam
Pisac Harlan Ellison izjavio je da je "volio film, samo ga je šokirao", ali je vjerovao da je scenarij zasnovan na kratkoj priči i epizodi TV-serije Na granici mogućeg koju je napisao, pod naslovom Vojnik, i prijetio je tužbom zbog kršenja autorskih prava. Orion je postigao nagodbu 1986. godine i dao Ellisonu određenu svotu novca i priznanje u kasnijim izdanjima filma. Neki dijelovi nagodbe navode da je Demon sa staklenom rukom, još jedna epizoda Na granici mogućeg koju je napisao Ellison, također je tvrdio da ju je film iskoristio, ali Ellison je izričito rekao da je Terminator više "kopija" Vojnika nego Demona sa staklenom rukom. Cameron se protivio Orionovoj odluci i rečeno mu je da će, ako se ne složi s nagodbom, morati platiti odštetu ako Orion izgubi protiv Ellisonove tužbe. Cameron je odgovorio da "nije imao drugog izbora nego da se složi s nagodbom. Naravno da je postojao i nalog za ćutanjem, pa nisam mogao ispričati ovu priču, ali sada me iskreno nije briga. To je istina."

Tematska analiza
Psihoanalitičar Darian Leader vidi Terminatora kao primjer kako se kino suočilo s konceptom muškosti; on piše da: "Uvijek nam se pokazuje da je za biti čovjek potrebno više od biološkog tijela muškarca: mora se dodati još nešto ... Biti muškarac znači imati tijelo plus nešto simbolično, nešto što na kraju nije ljudsko. Otuda i učestali motiv čovjeka-mašine, još od TV-serije Čovjek od šest miliona dolara pa sve do Terminatora ili  Robocopa." Film također istražuje potencijalne opasnosti od dominacije umjetne inteligencije i pobune. Roboti u budućnosti postaju samosvjesni, odbacuju ljudski autoritet i odlučuju da ljudsku rasu treba uništiti. Utjecaj ove teme je toliko važan da je "prevladavajući vizualni prikaz rizika od umjetne inteligencije postao utjelovljen u terminatorski robot".

Kućni mediji

Terminator je objavljen na VHS-u i Betamax-u 1985. godine. Film je bio finansijski uspješan pri prvom objavljivanju. Sa prvim izdanjima Terminator je zauzeo 35. mjesto najboljih iznajmljivanja video kaseta i 20. na top ljestvici prodaje video kaseta. U svojoj drugoj sedmici, Terminator je dostigao 4. mjesto na vrhu iznajmljivanja video kaseta i 12. na top ljestvici prodaje video kaseta. U martu 1995. Terminator je objavljen kao poštansko izdanje na Laserdisc-u. Film je premijerno prikazao Image Entertainment na DVD-u, 3. septembra 1997.
IGN je ovaj DVD nazvao "prilično ogoljelim do kostiju; ... objavljenim samo sa mono zvučnim zapisom i nekom vrstom lošeg prijenosa." Kupovinom kompanije PolyGram Filmed Entertainment i kataloga biblioteke filmova  prije 1996. godine, MGM Home Entertainment objavio posebno izdanje filma 2. oktobra 2001. godine, koje je uključivalo dokumentarne filmove, scenarij i oglase za film. 23. januara 2001, na internetu je objavljeno VCD izdanje iz Hong Konga. 20. juna 2006. Sony Pictures Home Entertainment je objavio film u Sjedinjenim Državama na Blu-ray disku, postavši prvi film iz 1980-ih u tom formatu. Godine 2013. film je ponovo izdao 20th Century Fox Home Entertainment na Blu-ray-u, s novim digitalnim prijenosom na 4K rezoluciju i restauracijom koju je uradio Lowry Digital pod nadzorom Jamesa Camerona.

Priznanja
1998. godine Halliwell's Film Guide opisao je film kao "uglađen, prilično gadan, ali nepobitno uvjerljiva strip-avantura". Web stranica, agregator recenzija, Rotten Tomatoes dao je filmu ocjenu "Certified Fresh" sa prosječnom ocjenom 8,8/10 na osnovu 64 recenzije. Konsenzus web stranice glasi: "Sa svojim impresivnim akcijskim scenama, napetom štedljivom režijom i neumoljivo brzim tempom, jasno je zašto "Terminator" i dalje utječe na naučnofantastične i akcijske filmove." Film također ima ocjenu 84/100 ("univerzalno priznanje") na web stranici agregatora recenzija Metacritic, na osnovu 21 recenzije.Terminator je dobio priznanje Američkog filmskog instituta. Film je na 42. mjestu AFI-jeve  100 godina ... 100 uzbuđenja , liste američkih filmova koji najviše uzbuđenje i lupanje srca. Lik Terminatora izabran je za 22. najvećeg filmskog negativca na AFI-jevoj listi  100 godina ... 100 heroja i zlikovaca. Schwarzeneggerova ključna uzrečica I'll be back "Vratiću se" nalazi se na AFI-jevoj listi kao 37. najveći filmski citat. Godine 2005. Total Film je proglasio Terminatora 72. najboljim filmom ikada snimljenim.

Godine 2008. časopis Empire odabrao je Terminatora kao jednog od 500 najvećih filmova svih vremena.Empire je također stavio lik Terminatora T-800 na 14. mjesto na svojoj listi 100 najvećih filmskih likova. Godine 2008. Kongresna biblioteka je  proglasila film "kulturno, historijski ili estetski značajnim" i izabran za čuvanje u Nacionalni filmski registar u Sjedinjenim Državama. 2010. Independent Film & Television Alliance odabrao je film kao jedan od 30 najznačajnijih nezavisnih filmova u posljednjih 30 godina. 2015. godine Terminator je bio među filmovima uključenim u knjigu 1001 film koji morate pogledati prije nego što umrete.

Ostala izdanja
Muzika iz filma je objavljena 1984. godine, što je uključivalo muziku Breda Fiedela i pop-rock pjesme korištene u klupskim scenama.Shaun Hutson je napisao novelizaciju filma koja je objavljena 21. februara 1985. u izdanju Star Booksa sa sjedištem u Londonu.(); Randal Frakes i William Wisher napisali su drugačiju novelizaciju za Bantam/Spectra, objavljenu u oktobru 1985.()U septembru 1988. NOW Comics objavio je strip baziran na filmu. Dark Horse Comics objavio je strip 1990. koji se odigrao 39 godina nakon filma. Nekoliko video igara zasnovanih na Terminatoru objavljene su između 1991. i 1993. za različite Nintendo i Sega sisteme.

Reference

Literatura

Vanjski linkovi

 The Terminator essay by John Wills at National Film Registry

Filmovi iz 1984.
Filmovi na engleskom jeziku
Američki filmovi
Američki nezavisni filmovi
Filmovi sa kiborzima
Američki distopijski filmovi
Filmovi o putovanju kroz vrijeme
Filmovi u režiji Jamesa Camerona
Filmovi s radnjom u Los Angelesu
Filmovi snimljeni u Los Angelesu
Filmovi koji koriste stop animaciju
Filmovi "Metro-Goldwyn-Mayera"
Filmovi Orion Picturesa
Filmovi u Nacionalnom filmskom registru Sjedinjenih Američkih Država
Američki naučnofantastični filmovi

Terminator (1984)


An Pterolophia olivacea in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning ngan De Jong hadton 1941. An Pterolophia olivacea in nahilalakip ha genus nga Pterolophia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pterolophia

Pterolophia olivacea


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Pemba peruana. Una ning gihulagway ni Max Beier ni adtong 1960. Ang Pemba peruana sakop sa kahenera nga Pemba, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Peru

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Peru
Pemba

Pemba peruana


Heute er et tv-nyhedsprogram på den tyske kanal ZDF. Hovedprogrammet udsendes kl. 19.00 og inkluderer nyheder med vægt på politiske nyheder fra Tyskland, Europa og verden plus 'blandede' nyheder fra kulturlivet eller underholdning og sportsnyhederne med en ekstra præsentator. Vejrudsigten kommer op omkring 19:22 efter en pause med reklamer. Åbningssekvensen for hver udsendelse har et analogt ur, et signaturelement i programmet.

Nyhedsudsendelserne Heute fra ZDF og Tagesschau fra ARD/Das Erste er de vigtigste udsendelser fra tysk offentligt-tv, der starter aftenprogrammet. Annoncer kan ikke vises på offentligt tv i Tyskland efter kl. 20.00.

Eksterne henvisninger

Tv-programmer fra Tyskland
Nyheds- og aktualitetsprogrammer

Heute


An Sinicossus in uska genus han Lepidoptera. An Sinicossus in nahilalakip ha familia nga Cossidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Sinicossus

Sinicossus


An Niwaella longibarba in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Chen hadton 2005. An Niwaella longibarba in nahilalakip ha genus nga Niwaella, ngan familia nga Cobitidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Niwaella

Niwaella longibarba


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Conocephalus bivittatus. Una ning gihulagway ni Bolívar, I. ni adtong 1900. Ang Conocephalus bivittatus sakop sa kahenera nga Conocephalus, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Tamil Nādu
habagatang Indya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Tamil Nādu
Conocephalus
Insekto sa Indiya

Conocephalus bivittatus


An Holophysis anoma in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Walsingham hadton 1910. An Holophysis anoma in nahilalakip ha genus nga Holophysis, ngan familia nga Gelechiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Holophysis

Holophysis anoma


Việt Võ Đạo ((越武道) è il termine utilizzato in Italia, e più in generale in Europa, per indicare complessivamente le arti marziali vietnamite.

Etimologia

Letteralmente quest'espressione significa:

Việt: è il nome del principale gruppo etnico del Vietnam (người Việt = popolo Viet)
 Võ: arte marziale
 Đạo: la Via (Tao) che porta alla saggezza

Việt Võ Đạo è quindi la Via delle arti marziali vietnamite.

Il termine è stato coniato nel 1964 dai maestri Lê Sáng (1920-2010), allora Patriarca del Vovinam viet vo dao, e Trần Huy Phong (1938-1997) per sottolineare gli aspetti filosofici (Đạo) della disciplina; in Vietnam è associato prevalentemente alla scuola Vovinam viet vo dao, mentre per indicare le arti marziali tradizionali vietnamite si usano espressioni come Võ Cổ Truyền Việt Nam (arti marziali tradizionali del Vietnam), Võ Thuật (tecniche di combattimento), o ancora Võ Dân Tôc (arte marziale nazionale).

Storia
Lo sviluppo delle arti marziali in Vietnam è stato influenzato storicamente da cinque grandi Scuole: il Võ Lâm (arti marziali delle montagne e delle foreste), il Võ Kinh (arti marziali della capitale imperiale Huế), il Vo Co Truyen (arti marziali della tradizione guerriera), il Võ Phật Gia Quyền (arti marziali buddiste), sviluppato sotto la dinastia Lý (1009-1225), e il Võ Thiếu Lâm Tự (arti marziali dal tempio Shaolin), introdotto durante le dinastie cinesi Song (960-1279) e Ming (1368-1644). Per ragioni storiche e geografiche in Vietnam sono molto diffusi gli stili di origine cinese, soprattutto in quelle zone, come Città Ho Chi Minh, con una forte presenza di immigrati cinesi.

Nel 1938 il maestro Nguyễn Lộc presentò ufficialmente il Vovinam, creato sintetizzando le sue conoscenze nel Võ Thuật e nel Đấu Vật (lotta tradizionale vietnamita) con elementi combinati di arti marziali giapponesi e cinesi. Il suo intento era quello di promuovere il senso di identità nazionale, fornendo ai praticanti un metodo efficiente di autodifesa dopo un breve periodo di studio. Nel 1964 venne aggiunto il nome Việt Võ Ðạo, per sottolineare gli aspetti filosofici e spirituali della pratica marziale; i maestri Le Sang, Trần Huy Phong (1938-1997) e Nguyễn Văn Thủ elaborarono inoltre le linee guida per il suo sviluppo e fu creato il sistema di gradi e livelli. Dal 1966 cominciò ad essere insegnato nelle scuole.

Prima del 1975, in Vietnam del Sud non esisteva un'organizzazione unitaria di arti marziali vietnamite: le arti marziali "straniere", come judo, aikidō, karate e taekwondo, erano gestite dalle rispettive federazioni. Il taekwondo, in particolare, arrivato in Vietnam del Sud con i contingenti sud-coreani in appoggio all'esercito statunitense durante la guerra del Vietnam, venne diffuso in modo sistematico a tutti i livelli sociali in funzione "antinazionalista", utilizzando anche la politica del "regalo" (in genere, riso) per attirare i praticanti.

Per le arti marziali tradizionali vietnamite si erano costituite diverse associazioni, tra cui la Tổng hội Võ học Việt Nam (Vietnam General Association of Martial Arts), comprendente pugilato e Võ tự do (kick boxing vietnamita), fondata a Saigon nel 1969 da rinomati maestri come Lê Văn Kiển, Mai Văn Phát, Hồ Văn Lành, Quách Văn Phước e Đặng Quang Lương.

Le arti marziali di origine cinese erano definite complessivamente Võ Thuật Trung Hoa, ma abitualmente veniva utilizzato il nome dello stile o della scuola.

Việt Võ Đạo in Europa
In Europa il nome Việt Võ Đạo si è diffuso in seguito alla nascita, intorno alla metà degli anni settanta, della Federazione Internazionale Việt Võ Đạo, che raggruppava i maestri vietnamiti operanti in Europa.

Il maestro Le Sang, allora Patriarca della scuola Vovinam viet vo dao, autorizzò il professor Charles Phan Hoang ad utilizzare il nome "Việt Võ Đạo" per definire l'insieme delle arti marziali e dei metodi di cultura del corpo di origine vietnamita, i cui maestri si stavano associando in Europa. Nel 1973 venne fondata la Federazione Francese Việt Võ Đạo, poi evolutasi nell'International Việt Võ Đạo Federation ad opera dei maestri Nguyễn Dân Phú (Decano del Consiglio dei Maestri, scuola Bắc Hà), Bùi Văn Thịnh (scuola Thiền Tông Việt Nam), Nguyên Trung Hòa (scuola Nam Bộ), Hoàng Nam (scuola Hoàng Gia), Trần Phuớc Tasteyre (scuola Hàn Bái), Phạm Xuân Tòng (scuola Nga Mi Hổ Hạc Trảo, poi Quán Khí Đạo), Trần Minh Long (scuola Minh Long).

In Italia si unirono alla International Việt Võ Đạo Federation i maestri Nguyễn Văn Việt (Roma), Bảo Lan (Padova), Nguyễn Thiên Chính (Torino) e Trần Ngọc Định (Milano). La Federazione italiana Viet Vo Dao (FVVDI) fu creata con atto notarile nel 1980 a Roma e risulta l'unica associazione sportiva in Italia autorizzata ad utilizzare ll nome Việt Võ Đạo ed il distintivo della Federazione Internazionale.

L'Unione Vovinam Viet Vo Dao Italia, costituita nel 1993 dai maestri Michele Garofalo e Marco Mastrulli con l'intento di unificare tutte le scuole di Vovinam Viet Vo Dao sotto una sola associazione, ha contribuito notevolmente allo sviluppo della disciplina in Italia. Nel 2015 è nata invece la Vovinam Viet Vo Dao Italia a.s.d. per la gestione delle varie associazioni sportive di Vovinam viet vo dao che aderiscono alla EVVF (European Vovinam Viet Vo Dao Federation); in quanto membro ufficiale di EVVF, la Vovinam Viet Vo Dao Italia a.s.d. è anche membro della WVVF (World Vovinam Federation), con sede in Vietnam.

Programma e caratteristiche tecniche
Le scuole di arti marziali vietnamite dividono tradizionalmente il programma tecnico in tre parti:

 Căn bản: tecniche fondamentali, che comprendono posizioni, spostamenti e tutte le tecniche di attacco e difesa con gli arti superiori e inferiori;
 Quyền (forme): sequenze codificate a mani nude e con armi;
 Đấu tự do: combattimento.

Sviluppato da un popolo fisicamente più minuto dei "vicini" cinesi, il Việt Võ Đạo, pur essendo affine al Kung Fu, è caratterizzato da una maggiore mobilità, velocità di spostamento, flessibilià delle tecniche e delle tattiche di combattimento, che si basano più sulla rapidità e sull'agilità che sulla potenza e sulla forza diretta. Non a caso i praticanti sono famosi per le tecniche acrobatiche, come le "forbici volanti", utilizzate per atterrare avversari più pesanti, sfruttando l'energia cinetica e lo sbilanciamento.

Il programma tecnico varia da scuola a scuola, a seconda del lignaggio e degli stli.

Nel Vovinam Viet Vo Dao il programma comprende:

 Quyền (forme)
 Song luyện (combattimenti prestabiliti a coppie)
 Khóa Gỡ  (tecniche di chiave e leva)
 Vật (tecniche di lotta)
 Nhu Khì Công (tecniche di energia interna)
 Đòn Chân (tecniche di forbice)
 Phản Đòn (tecniche di contrattacco)
 Chiến Lược (strategie di combattimento)
 Đấu tự do (combattimento libero).

A partire dal 1993 nel programa unificato della WFVV (World Federation of Vietnam Vocotruyen) sono state selezionate delle quyền per la categoria "Forme codificate", scelte dal programma delle principali scuole di arti marziali tradizionali vietnamite: Roi tấn nhất, Tứ linh đao, Hùng kê quyền, Lão hổ thượng sơn, Tiên ông quyên, Đản côn tề mi, Bạch hạc sơn quyền, Huỳnh long độc kiếm, Kim ngưu quyền, Thái sơn côn, Bạch hạc thương, Ngọc trản quyền, Lôi long đao, Lão mai quyền, Thanh long độc kiếm, Bát quái côn, Siêu xung thiên, Độc lư thương.

La divisa e il saluto

La divisa del praticante di Việt Võ Đạo, chiamata Võ phục (= veste da arte marziale), è un'uniforme da allenamento (pantalone + giacca) stretta in vita da una cintura, il cui colore corrisponde al grado ed al livello tecnico raggiunto. I gradi variano da scuola a scuola, sia nella denominazione che nel colore che nella tipologia di cintura (a fascia o rigida).

Nel Vovinam viet vo dao il Võ phục è di colore azzurro: il maestro Lê Sáng scelse questo colore, che rappresenta la pace e il mare, con la speranza che il Vovinam viet vo dao si diffondesse nei cinque continenti. In quasi tutte le altre scuole di Việt Võ Đạo in Italia e in Europa, invece, il Võ phục è tradizionalmente di colore nero, in quanto veste di origine contadina. In Vietnam ogni scuola ha una propria divisa distintiva, di colore variabile (dal bianco al rosso, dal giallo al nero), che spesso per ragioni climatiche è costituita semplicemente da pantaloni leggeri e maglietta.
Il saluto di Việt Võ Đạo eseguito flettendo il busto in avanti con il braccio destro piegato sul petto, la mano destra sul cuore e il braccio sinistro disteso lungo il fianco con il pugno chiuso, significa "mano d'acciaio su cuore di bontà". Nella maggior parte delle scuole si utilizza però il saluto tradizionale del Kung Fu a mani giunte, eseguito con un leggero inchino, portando davanti al petto la mano destra chiusa a pugno coperta dalla mano sinistra aperta, a simboleggiare l'unione dello Yin (Âm) e dello Yang (Dương).

Lo stemma
Nello stemma del Việt Võ Đạo i colori rimandano a quelli dei cinque elementi taoisti (Ngũ hành) e rappresentano le cinque qualità che il praticante (Võ Sinh) deve sviluppare nella vita: Bianco = purezza; Verde / blu = speranza; Nero = serietà; Rosso = coraggio; Giallo = generosità. Il cerchio che racchiude lo stemma simboleggia la Vita e rappresenta l'Universo; il quadrato rappresenta le quattro direzioni (nord, sud, ovest, est); il bambù rappresenta il disinteresse, la rettitudine, la costanza e la flessibilità, qualità che il praticante deve perseguire in palestra come nella vita.

Anche lo stemma del Vovinam viet vo dao nasce dalla sovrapposizione di cerchio e quadrato, perché nella cosmogonia vietnamita la Terra è immaginata come un quadrato inserito nel cerchio dell'Universo. All'interno dello stemma è posto il Đạo, il simbolo che rappresenta le opposte polarità, Âm / Dương (Yin / Yang), in rosso e blu; sopra il simbolo del Đạo c'è la sagoma del Vietnam in giallo e nella parte superiore dello stemma compare il nome della scuola Vovinam viet vo dao in rosso e blu.

Federazioni e associazioni
A livello internazionale, la WFVV (World Federation of Vietnam Vocotruyen), in vietnamita LDTGVVN (Liên Đoàn Thế Giới Võcổtruyền Việt Nam), è l'unica organizzazione mondiale ufficiale del Võcổtruyền Việt Nam approvata dal Repubblica Socialista del Vietnam, istituita nel 1991 dal Ministero della Cultura, dell'Informazione e dello Sport con lo scopo di preservare e promuovere le arti marziali tradizionali vietnamite come arti marziali nazionali.

In Italia la FAMTV - VCT (Federazione Arti Marziali Tradizionali Vietnamite - Vo Co Truyen) fa riferimento alla WFVV, di cui recepisce i regolamenti per le attività, i riconoscimenti, le qualifiche e da cui trae le indicazioni per la divulgazione dell'arte marziale tradizionale vietnamita in Italia.

in ambito sportivo, in Italia la FIWuK (Federazione Italiana Wushu Kung Fu) è l'unico soggetto riconosciuto e autorizzato dal C.O.N.I. a disciplinare e gestire le seguenti discipline:

 le arti marziali di origine cinese quali il Wushu KungFu moderno, in tutte le specialità combinatorie (Taolu) e da combattimento (Sanshou) ed il Wushu KungFu Tradizionale (tutti gli stli interni ed esterni);
 il KungFu Vietnamita;
 il Kali filippino (detto anche Arnis o Escrima);
 il Pencak Silat

Per quanto riguarda il Vovinam viet vo dao, dopo la fine della guerra del Vietnam, durante il primo Congresso Mondiale a Parigi nel 1996 vengono fondati la World Vovinam viet vo dao Federation (Tổng Liên đoàn Vovinam-Việt Võ Đạo) e il Consiglio Mondiale dei Maestri. Nel 2010 si è svolto a Parigi il congresso di fondazione della European Vovinam viet vo dao Federation (EVVF). Su incarico della World Vovinam viet vo dao Federation, la promozione della disciplina è affidata in Italia alla Vovinam Viet Vo Dao Italia ASD.

Operano inoltre in Italia Associazioni Sportive Dilettantistiche il cui scopo istituzionale è promuovere sul territorio nazionale le arti marziali tradizionali vietnamite e sino-vietnamite, in collaborazione con la FIWuK, la FAMTV - VCT o in modo indipendente. Le più rappresentative sono la Federazione italiana Viet Vo Dao ASD (F.V.V.D.I.A.S.D.), l'ASD Kim Long - Viet Anh Mon e l'ASD Scuola Wutao.

Tradizione e Sport
Tradizionalmente le discipline vietnamite e cinesi non hanno un sistema gerarchico basato sulle cinture come in Giappone. Le relazioni rispecchiano quelle di una famiglia: dunque "sifu" (in vietnamita Sư phụ) è il padre, "sigung" (il maestro del "sifu") è il nonno, gli allievi sono "fratelli". A differenza della famiglia, le relazioni non si basano sull'età anagrafica, ma sull'inizio della pratica. Tra due allievi è dunque "maggiore" non il più vecchio, ma quello che ha cominciato per primo.

La trasmissione del "sapere marziale" è ancora oggi per lo più orale, basato sull'imitazione e la ripetizione dei movimenti, in un contesto di narrazione fatta di parole, rituali e codici trasmessi da maestro ad allievo, ciascuno erede di una lunga tradizione e ciascuno responsabile della sua trasmissione. Il lignaggio, la scuola, tradizionalmente servono a conservare questo sapere e a garantirne la corretta trasmissione.

L'evoluzione in senso sportivo ha in alcuni casi snaturato l'essenza della disciplina tradizionale, i cui obiettivi dovrebbero essere il massimo sviluppo delle capacità fisiche e mentali del praticante e la concretezza marziale.

Nel Wushu "moderno" sono presenti due discipline chiamate Taolu e Sanshou.

 Il Taolu è una gara di "forme", sequenze codificate di movimenti di attacco e difesa, suddivisa in esercizi effettuati a mani nude, con armi, di gruppo e combattimenti prestabiliti.

 Il Sanshou (Sanda) è il combattimento libero

Per quanto riguarda le gare di "forme", gli atleti che si sfidano in queste categorie hanno una preparazione atletica che è simile a quella degli atleti di ginnastica artistica, ma esasperano le posizioni, portandole alla massima estensione possibile, e compiono salti e acrobazie con un grande effetto scenico, ma nessun valore dal punto di vista "marziale". L'uso di armi di alluminio dal peso troppo leggero induce gli atleti a ricercare il massimo della velocità a scapito della corretta esecuzione.

Nelle gare di combattimento, l'utilizzo di protezioni e le limitazioni dovute ai regolamenti spingono gli atleti ad allontanarsi da un allenamento "tradizionale" al combattimento, nel quale è possibile provare tutte le tecniche (comprese quelle "vietate"), per privilegiare una preparazione di tipo "agonistico", nel quale vengono allenate poche tecniche che risultino efficaci in gara, come già succede nel judo e nel taekwondo olimpici.

Glossario
Gran parte del lessico vietnamita è costituito da prestiti linguistici dalla lingua cinese. Nelle arti marziali tradizionali vietnamite viene utilizzata questa lingua "letteraria", molto diversa dal vietnamita "parlato", più popolare.

Le Quyền (forme) vengono tramandate attraverso  "poemi" (Thơ) le cui "poesie" (Thiệu) descrivono, in termini più o meno suggestivi e "in codice" (ad esempio "Mãnh hổ xuất động" = la tigre feroce esce dalla tana) la sequenza e l'applicazione delle tecniche. La guida di un maestro nell'interpretazione di questo lessico è fondamentale per comprendere in profondità tutte le sfaccettature della tradizione marziale.

Qualche esempio di lingua "letteraria":

Numeri

La prima è la numerazione in vietnamita "moderno", la seconda è la numerazione in sino-vietnamita: nel lessico delle Quyền si trova in genere quest'ultima, come ad esempio in Bát Quái Chân Quyền (= il principio degli Otto Trigrammi):

1 một - nhẩt, 2 hai - nhi, 3 ba - tam, 4 bốn - tú', 5 năm - ngu, 6 sáu - lục, 7 bảy - thất, 8 tám - bát, 9 chín - củ'u, 10 mười - thập

Posizioni

Ky mã tấn = posizione del cavaliere;  Chảo mã tấn = posizione "corta"; Hac Tân = posizione della gru; Xà Tân  = posizione del serpente; Dương cung tấn = posizione dell'arciere; Quy Tân  =  posizione in ginocchio;

Armi

Côn = bastone lungo; Kiếm = spada diritta; Đao = sciabola; Thương = lancia; Đại Đao = alabarda; Lưỡng tiết côn = bastoni a 2 pezzi (Nunchaku)

Animali

Long = drago, Hổ = tigre, Xà = serpente, Hạc = gru, Báo = leopardo

Note

Voci correlate
Vovinam viet vo dao
Võ Bình Định
Charles Phan Hoang
Phạm Xuân Tòng
Hoàng Nam
Nguyen Van Viet
Bao Lan
Trần Ngọc Định
Việt Anh Môn
Wutao
Quyen

Altri progetti

Collegamenti esterni
 World Federation of Vietnam Vocotruyen
 Vovinam Việt Võ Ðạo World Federation
 European Vovinam Federation (EVVF)
 World Vovinam Federation
 Federazione Việt Võ Đạo Italia
 F.I.Wu.K
 Vovinam Việt Võ Ðạo
 Vo Co Truyen Vietnam
 FAMTV - VCT
 Việt Anh Môn
 Wutao

Arti marziali

Viet Vo Dao


Sigle
 National Oil Corporation – compagnia petrolifera libica
 Network operations center
 Nuovo Osservatore Cattolico – rivista cattolica sedevacantista

Codici
 NOC – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Internazionale Republic of Ireland di Knock, Connaught, Eire

Noc


Kaliwatan sa insekto ang Elaphrothrips unicolor. Una ning gihulagway ni Dudley Moulton ni adtong 1933. Ang Elaphrothrips unicolor sakop sa kahenera nga Elaphrothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Brasil

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Brasil
Elaphrothrips

Elaphrothrips unicolor


Astrid Ivask (7. august 1926 – 24. mart 2015) je bila latvijsko-američka pjesnikinja.

Biografija
Rođena je kao Astrīde Helēna Hartmane u Rigi, kćerka Mārtiņš Hartmanisa, generala latvijske vojske, i Irme Marije Hartmane. Njen brat je bio informatičar Juris Hartmanis. Nakon sovjetske okupacije Latvije 1940., generala Hartmanisa je Sovjetski Savez zatvorio. Pogubljen je 1941. godine, ali njegova porodica će saznati za njegovu sudbinu tek nakon pada SSSR-a 1991. godine.

Ivask, njena majka i brat napustili su Latviju i boravili u u logorima za raseljena lica u Njemačkoj 1944. Ivask je studirala jezike na Univerzitetu u Marburgu. Kasnije je napisala "U Marburgu na Lahni mi se otvorio evropski intelektualni život. Za tri godine na univerzitetu radila sam sa sedam stranih jezika, neki živi, neki davno mrtvi, i udala sam se za oblast Ugro-finsku kulturu." Magistrirala je 1949., te se iste godine udala za estonskog pjesnika Ivara Ivaska, koji je doktorirao književnost i historiju umjetnosti. Par se preslio su se u Sjedinjene Države, gdje je Ivar Ivask bio angažovan kao profesor na St. Olaf koledžu u Minnesoti.

1967. preselili su se u Norman, Oklahoma, gdje je Ivar Ivask postao profesor modernih jezika i književnosti na Univerzitetu Oklahoma. Radila je kao vanredni profesor ruskog, njemačkog i francuskog jezika. Ivar Ivask je bio urednik univerzitetskog književnog časopisa World Literature Today i par je ugostio mnoge autore i kritičare u svom domu i učestvovao u čitanjima i književnim događajima.

Godine 1991. par se preselio u okrug Cork, Irska. Ivark Ivask je umro 1992, a 2001. Astrid se vratila u Rigu.

Djela
Astridina prva zbirka poezije bila je Ezera kristības ("Krštenje jezera", 1966.). Ostale zbirke uključuju Ziemas tiesa ("Zimski sud", 1968), Solis silos ("Korak u šumi", 1973), Līču loki ("Vijugave uvale", 1981), Na rubu utora (1981), Gaisma ievainoja ( "Laki ranjenici", 1982.). Većina njenih radova napisana je na latvijskom, ali jedna zbirka, Oklahoma Poems (1990), napisana je na engleskom. Njene sabrane pjesme su objevljene u Wordings (1987).

Njena ostala djela uključuju Pārsteigumi un atklājumi ("Iznenađenja i otkrića", 1984), dječje pjesme i priče, i knjigu poetskih putopisnih skica, Līču loki: Ainas un ainavas ("Krivudave uvale: Pogledi i pejzaži", 1981), illustra fotografija Ivara Ivaska.

Reference

Rođeni 1926.
Umrli 2015.
Latvijski pjesnici
Biografije, Riga

Astrid Ivask


La sindrome di Bartter  è una tubulopatia autosomica recessiva caratterizzata da un'alcalosi ipokaliemica, perdita di sali e ipotensione, associata a una ipercalciuria. Deve il suo nome a Frederic Crosby Bartter.

Non deve essere confusa con la sindrome di Schwartz-Bartter, una malattia dovuta ad alterazioni nell'attività dell'ormone antidiuretico o dei suoi recettori.

Classificazione

Tipo I
Appare nella prima infanzia. I pazienti sono dei prematuri di donne con polidramnios e sviluppano una disidratazione severa nei primi mesi di vita.

La forma è dovuta a una mutazione del gene  (cromosoma 15q15-21), che codifica per il cotrasportatore Na+/K+/2Cl-, detto NKCC2, che si trova nel tratto ascendente spesso dell'ansa di Henle. Si ottiene quindi una diminuzione del riassorbimento del sodio e del cloro con ipovolemia per perdita di sali. Anche il riassorbimento del calcio dipende dall'attività del cotrasportatore e quindi si ha un'ipercalciuria.

L'alcalosi ipokaliemica è provocata da un'attivazione del sistema renina-angiotensina-aldosterone.

Tipo II
Non ci sono differenze fenotipiche con la prima forma.

In questo caso il gene mutato,  (11q21-25),  codifica per il canale ROMK, canale potassico apicale dipendente dall'ATP. Questo canale è importante per reintrodurre il potassio escreto dallo scambiatore sodio-potassio-cloro.

In entrambe queste due prime forme si rileva normomagnesemia.

Tipo III
Sindrome di Bartter classica: differente fenotipicamente dagli altri due tipi. Non c'è nefrocalcinosi e il 30% dei soggetti presenta ipomagnesemia.

La causa è la mutazione del gene , sito sul 1p36, che codifica per dei canali per il cloro basolaterali.

Tipi IV e V
Coinvolto nella forma 4 è il gene  (1p31), che codifica per la barttina, una sottounità del canale del cloro.

Nella variante 5, trasmessa come carattere autosomico dominante, vi sono mutazioni eterozigoti del gene  (3q13.3-q21), che codifica per un recettore del calcio.

Pseudosindrome di Bartter
Caratterizzata da abuso di lassativi e diuretici, colpisce frequentemente le donne giovani che lavorano in ambito-medico sanitario.

Eventualmente è presente anoressia.

La clinica è come nella sindrome di Bartter.

Sindrome di Gitelman

Variante con ipocalciuria che deve il suo nome a Hillel Gitelman. , il gene mutato, è trasmesso in maniera autosomica recessiva, è sito su 16q13 e codifica per un cotrasportatore sodio-cloro nel tubulo distale del nefrone.

Trattamento
La terapia in tutte le forme consiste nella sostituzione potassica, tranne nella pseudo-Bartter, dove il trattamento consiste in assistenza psicologica e individuazione del farmaco in causa.

Collegamenti esterni

Tubulopatie
Bartter

Sindrome di Bartter


20. etape af Tour de France 2020 var en 36,2 km lang  i Vogeserne, som  blev kørt den 19. september 2020 med start i  og mål i . Det var løbets afgørende etape, som sluttede på den knap seks kilometer stejle kategori 1-stigning op til La Planche des Belles Filles. Samtidig var det rytternes sidste chance for at lave om på det samlede klassement om den gule førertrøje og den prikkede bjergtrøje, inden den traditionelle paradekørsel til Paris dagen efter.

Den 21-årige slovener Tadej Pogačar fra  vandt etapen, og tog samtidig den gule førertrøje fra landsmanden Primož Roglič (). Tom Dumoulin () og Richie Porte () kom ind på anden- og tredjepladsen, 1.21 minut efter vinderen. Porte kørte sig også ind på løbets samlede tredjeplads. Tadej Pogačar sikrede sig samtidig den prikkede bjergtrøje, og beholdte den hvide ungdomstrøje.

Resultater

Etaperesultat

Klassement efter etapen

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Bedste unge rytter

Holdkonkurrencen

Referencer

Eksterne henvisninger

 Officielle hjemmeside

20

20. etape af Tour de France 2020


Isetan Mitsukoshi Holdings Ltd. (株式会社三越伊勢丹ホールディングス Kabushiki-gaisha Mitsukoshi Isetan Hōrudingusu?) é uma empresa do setor de varejo do Japão, sediada em Tóquio.

História
A companhia foi estabelecida em 2008, com a fusão entre a Isetan Co. Ltd. e a Mitsukoshi Ltd..

Ver também
 Economia do Japão

Ligações externas

Empresas do Japão

Isetan Mitsukoshi Holdings


Bradysia lobosa là một ruồi trong họ Sciaridae, thuộc chi Bradysia. Loài này được Pettey miêu tả khoa học đầu tiên năm 1918.

Chú thích

Tham khảo

Bradysia

Bradysia lobosa


Bungtod ang Bukit Rereman sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Jawa Timur, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Bukit Rereman, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini. Ang Bukit Rereman nahimutang sa pulo sa Pulau Sabunten.

Ang yuta palibot sa Bukit Rereman kasagaran patag, apan sa amihanan nga kini mao ang kabungtoran. Kinahabogang dapit sa palibot ang Gunung Blimbing,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa amihanan sa Bukit Rereman. Diyutay ray lumulupyo ining dapita. Sa rehiyon palibot sa Bukit Rereman, kapuloan, ug kagaangan talagsaon komon.

Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Pebrero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Jawa Timur

Bukit Rereman


Yusra is the name of the Palestinian woman who worked with British archaeologist Dorothy Garrod in her excavations at Mount Carmel. Although very little is known of Yusra's life before or after, or even her full name, she was a prominent member of the excavation team between 1929 and 1935. Most notably, she is credited with the discovery of Tabun 1, a 120,000-year-old Neanderthal skull from Tabun Cave.

Mount Carmel and discovery of Tabun 1
It was Yusra who found Tabun I, the adult female Neanderthal skeleton. Smith writes,

"Yusra acted as foreman in charge of picking out items before the excavated soil was sieved; over the years, she became expert in recognising bone, fauna, hominid and lithic remains and had spotted a tooth which led to the crushed skull."

It is assumed that Yusra was from either Ijzim or Jaba', in the Haifa region of what was then Mandatory Palestine. In 1929, British archaeologist Dorothy Garrod began excavating in the region around Mount Carmel and, following common practice at the time, she hired local workers from these villages to carry out the bulk of the work. Although not formally trained in archaeology, these workers were often skilled excavators with decades—sometimes generations—of experience. Unusually, Garrod hired large numbers of women to work on her excavations; more women than men. When Mary Kitson Clark visited the first season of excavations, she noted the 'feminist' work ethic at the site: men did menial tasks, whilst women did the skilled work of excavation and recording. Yusra was one of these women.

Yusra remained with Garrod throughout her excavations at Mount Carmel, from 1929 to 1935, working on important prehistoric sites such as Tabun, El Wad, Es Skhul, Shuqba and Kebara. She became "the most expert" of the women employed by Garrod, and was appointed foreman. She often worked alongside Jacquetta Hawkes, one of Garrod's students who went on to become a prominent archaeologist and writer.

One of Yusra's tasks was to screen excavated soil for artefacts before it was sent for . In 1932, whilst working at Tabun Cave, she found a tooth which turned out to be part of a fragmented but mostly complete human skull. Once recovered and pieced back together it was found that the skull, known as Tabun 1, belonged to a female, adult Neanderthal that lived between 120,000 and 50,000 years ago. It has been described as "one of the most important human fossils ever found."

Later life and legacy
Yusra shared with Hawkes her ambition to study at Newnham College, Cambridge, where Garrod was a fellow, but this did not come to pass. It is not known what became of her after the Mount Carmel excavations ended; both Izjim and Jaba' were depopulated during the 1948 Arab–Israeli War, frustrating attempts to trace her. What little is known of her life is from the diaries of Kitson Clark and recollections of Hawkes, as well as papers of Garrod's that were rediscovered by researcher Pamela Jane Smith in 1996.

Yusra's discovery of Tabun 1 made a lasting contribution to science. Her story has been discussed as an example of a woman whose contribution to early archaeology went unacknowledged and has been largely forgotten since.

References

External links
 3D model of the Tabun 1 skull – Smithsonian Institution

Palestinian women archaeologists
Palestinian archaeologists
Year of birth missing
Year of death missing

Yusra (archaeologist)


An Farlowella schreitmuelleri in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Ahl hadton 1937. An Farlowella schreitmuelleri in nahilalakip ha genus nga Farlowella, ngan familia nga Loricariidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Farlowella

Farlowella schreitmuelleri


Dane Davis é um sonoplasta estadunidense. Venceu o Oscar de melhor edição de som na edição de 1999 por Matrix. Ele também é conhecido por seu trabalho de montagem na série Sense8.

Ligações externas

Premiados com o Óscar de melhor montagem de som

Dane Davis


Ang Kreuzmauer ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Kreuzmauer (pangpang sa Awstriya, Steiermark),
 Kreuzmauer (pangpang sa Awstriya, lat 47,65, long 14,45),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Kreuzmauer


Kriminalinspektør er stillingsbetegnelsen for en daglige leder af politipersonale i Kriminalpolitiet.

Stillingsbetegnelser

Kriminalinspektør


The Battle of Namdaemun (), also known as the Battle of the South Great Gate, was an insurgency by the Korean army against Japanese forces in Korea as a reaction to the disbandment of the Korean army following the Japan–Korea Treaty of 1907. It took place at the Namdaemun Gate in Seoul on August 1, 1907. Utilizing the pretext of the Hague Secret Emissary Incident, the Japanese coerced Emperor Gojong into abdicating and imposed the Eulsa Treaty. When some armed soldiers joined the protests against Emperor Gojong's abdication, the Japanese hastened the disbandment of the military. In the midnight of July 31st, they threatened the royal court and issued an imperial decree for the disbandment of the military, followed by the disbandment ceremony the next day. Although the military of the Korean Empire resisted fiercely, they were suppressed. The disbandment of the military was a tragic event symbolizing the practical downfall of the Korean Empire. As soldiers from disbanded units joined the independence army, the anti-Japanese armed resistance unfolded in earnest.

Background

In 1906, the 44th year of Gojong's reign, Ito Hirobumi was installed as the first Japanese Resident-General of Korea. As Imperial Japan hurried to annex Korea outright, Gojong attempted to appeal to world leaders by sending a secret delegation to the Hague Convention of 1907. The Japanese soon discovered Gojong's plan on 1907 and forced him through pro-Japanese ministers affiliated with the Iljinhoe to either go to Japan and apologize to the Emperor, or apologize to General Hasegawa in front of the Korean Gate. On July 16th, the pro-Japanese cabinet met with the Emperor and demanded that he sign the Eulsa Treaty as a measure to stabilize the country, apologize to the Japanese Emperor, and abdicate the throne. Gojong refused to abdicate many times. Finally that day, Gojong declared that he would pass the throne to his son. The abdication ceremony took place the next day, July 20th. Gojong personally chose the date and added, "Follow the temporary regulations (權停例)."  The temporary regulations refer to a simplified ritual performed by the monarch without sitting on the throne. The Emperor's abdication ceremony took place without the presence of Gojong or Sunjong.

Opposing the Abdication
On July 19, 1907, in Jongno, where intense crowds opposing the abdication of Emperor Gojong were demonstrating, approximately 100 armed soldiers from the 1st Battalion, 3rd Company, of the Jeongdong Garrison which had a high reputation and was designated as an anti-Japanese unit, and the 2nd Battalion, 3rd Company, under the command of Im Jae-deok, who was known for his anti-Japanese activities joined the Capital Guards and attacked the Jongno Police Substation, resulting in clashes with Japanese police and the killing of numerous Japanese police officers and around ten Japanese merchants. This incident demonstrated that the military of the Korean Empire, which had already transcended the limitations of a colonial force and transformed into a patriotic military with a keen national understanding, was growing into a resistance group capable of thwarting Japanese aggression.

Surprised by the uprising, the Japanese military immediately contacted their homeland and ordered the deployment of combat units from the 12th Division to important regions such as Daegu and Pyongyang. Meanwhile, they concentrated the 13th Division, which was stationed throughout the country, in Seoul. They also docked three patrol boats in Incheon and deployed the 2nd Fleet along the Korean coast, completing the deployment of Japanese forces for the dissolution of the Korean military by July 31.

Sunjong dissolves the military
On July 20, 1907, Gojong was dethroned. Some officials, such as Park Yung-hyo, and Yi Do-jae, tried to assassinate the members of cabinet of Ye Wanyong, who led the abdication. After abdicating, Emperor Gojong was confined to his palace Deoksugung, and the Japanese replaced him with his son, Sunjong. Then forced Sunjong to sign the Jeongmi Treaty of 1907. The treaty disbanded the Armed Forces of the Korean Empire, which was the last remaining military force of the Korean Empire. Then, in the midnight of July 31, while threatening negotiations, they issued an imperial decree ordering the dissolution of the military, and at the same time, commissioned Ito Hirobumi under the name of Yi Wan-yong to thoroughly suppress any potential uprising of the Korean military that might occur during the dissolution of the military.

Disbandment Ceremony

On August 1, at 8 a.m., the military dissolution ceremony was held at the Dongdaemun Training Center. However, the soldiers were deceived into believing that they would receive unarmed combat training at the training center, and under the leadership of unit commanders and Japanese officers, they were gathered at the training center unarmed. However, the 1st Battalion, 1st Company, and the 2nd Battalion, 1st Company, were absent, and while the messengers were being dispatched back and forth, gunshots were heard from the direction of Namdaemun, prompting a hurried dissolution ceremony. Furthermore, the Japanese provided the soldiers with a small amount of banknotes under the guise of so-called "gratitude money" (eunsageum). Upon receiving this money, the soldiers finally realized the true nature of the situation and felt a deep sense of despair. However, they had already been completely disarmed, and with the heavily armed Japanese troops surrounding the training center from multiple directions, they were left with no options. Using similar deceptive methods, the Japanese military dissolved all regional units from August 3 to September 3, starting with the Bukcheong Garrison.

Uprising

The dissolution of the military was forcefully carried out by the massive deployment of Japanese forces and the treacherous acts of the pro-Japanese government. However, strong resistance arose from the first day. In particular, the resistance of the soldiers from the 1st Battalion, 1st Company, and the 2nd Battalion, 1st Company, in the area of Namdaemun and Changgyeonggung Palace was the most shining example of the Korean soldiers' anti-Japanese struggle. Park Seung-hwan's 1st Battalion (unarmed 1st Siwi Regiment) was stationed on the west side of Namdaemun Gate. On August 1 at 8:00 a.m., using the excuse of new recruits, refused to comply with the order to disband and sent Major Kim Jae-heup in his place. When Kim Jae-heup returned and reported that the order to disband had been issued, Park gathered all the battalion commanders and ordered them to return all weapons to the arsenal. The 1st Battalion was about to depart for the training center where the disbandment ceremony was to take place.

The 1st Battalion Commander Major Park Seung-hwan (1869-1907), wrote a note on a paper in protest against the disbandment of the armed forces,

Then Park committed suicide by shooting himself. In addition to Park Seung-hwan, two soldiers from the 2nd Battalion, 1st Brigade, Wu Yi-sun and Jeong Gyo, and one private soldier also sacrificed themselves. Park Seung-hwan's cry of "Long live the Great Korean Empire" and a gunshot echoed through the ranks of the Seoul Capital Guards 1st Division.

The responsibility of the officers leading soldiers who were willing to sacrifice their lives for the anti-Japanese struggle, due to their strong national consciousness even with the slightest provocation, was truly burdensome. The soldiers, who had disarmed and were heading to the training center, intended to receive unarmed combat training. His suicide enraged the soldiers, they collectively rebelled against the Japanese officers who were leading them and they rushed to the arsenal extorting ammunition and armaments. The arsenal was quickly destroyed, and the soldiers armed themselves with justice.

Next to the 1st Battalion of the Seoul Capital Guards 1st Infantry Regiment, there was the 1st Battalion of the 2nd Infantry Regiment inside Sungnyemun Gate. When they heard the news of Park Seung-hwan's sacrifice around Seosomun Gate, they responded with cheers. The soldiers of the 2nd Infantry Regiment also broke into the arsenal and armed themselves. The 2nd Infantry Regiment was the unit where Lieutenant Colonel Lee Ki-pyo, the former commander, had been dismissed a few days earlier.

They arranged sentries around the barracks, and started to open fire with guns against the Japanese army. The Japanese army immediately launched an attack. The Japanese army had set up camp inside Namdaemun Gate to receive the 1st and 2nd Infantry Regiment, so they immediately launched an assault upon hearing the gunshots. However, the 2nd Infantry Regiment, commanded by Lieutenant General Nam Sang-deok, counterattacked fiercely and repelled the enemy.

In response around 9:30 am, the Imperial Japanese Army had its 51st Infantry Regiment's first, second, and third battalions installed three machine guns on the rampart of Sungnyemun, the upper floor of Namdaemun Gate and utilized artillery to carry out a frontal assault. Leading the Japanese army was Kajihara, who had earned the nickname "Goblin Commander" by killing 19 enemy soldiers during the Russo-Japanese War. However, in the face of the brave resistance of the Korean army, he kneeled and was killed. The Japanese army threw bombs into the Korean army's camp and suppressed the resistance of the 2nd Infantry Regiment of the Capital Guards force. It was a fierce battle that lasted for three hours. Meanwhile, the resistance of the 1st  Infantry Regiment continued until 11:40 a.m., lasting for a total of four hours. However, eventually running out of ammunition, the Korean army could not hold their ground. Because of the vastly inferior armaments of the Korean army, the battle ended in a Japanese victory, with Japan capturing the army base.

Aftermath

The Japanese army lost four soldiers, including Captain Kajihara and Special Operations Chief Kumamoto and Sergeant Harano, and had numerous casualties, while the Korean army had 13 officers and 57 soldiers killed in action. However, the high number of casualties on the Korean side was not due to the battle itself but rather the merciless slaughter committed during search operations. Several sources suggest that 68 soldiers were killed, over 100 were injured, and 516 became prisoners of war. Nam Sang-deok, who commanded the disbanded soldiers, was killed. The Japanese army revealed their brutal nature in the process of searching for Korean soldiers hiding in civilian homes as hundreds of houses were burned. According to the accounts of this reporter, there were numerous acts of brutality and atrocities during the turmoil in Seoul. Innocent civilians were hit by shells, and one Korean soldier in the Soseomun area was reportedly stabbed with more than 20 bayonet thrusts, which would not have been possible with just three thrusts. Furthermore, not all Korean soldiers were reported as possessing firearms.

Injured soldiers of the Korean Empire flocked to Severance Hospital, one of the few proper medical institutions at the time. The wounded soldiers were treated by medical staff operated by American doctor Oliver Avison. A few days after the battle ended, Ito visited the hospital, and then there was contact from the Japanese army. It was a notice to transfer the wounded to a Japanese hospital. Avison said, "Both the wounded soldiers and the Korean nurses were afraid."

Jinwidae Uprisings

Although the resistance of the Seoul Capital Guards 1st Division lasted only one day, the Battle of Namdaemun against Japan sparked the desire to resist the dissolution of the Korean army. The situation escalated significantly as news spread to regional troops. This patriotic resistance was also evident during the dissolution of regional units. When Wonju Jinwidae Commander Hong U-hyeong became aware that his subordinate soldiers would rise up against the Japanese, he fled in fear but later returned to lead the Japanese troops and suppress his own unit, ordering its dissolution.

However, another Jinwidae officer, Min Geun-ho, led a unit of 250 soldiers and fought against the Japanese, becoming a core force of the Gwandong Volunteers (Gwandong Uibyeong). The Ganghwa Jinwidae unit, upon hearing news of the dissolution from Seoul, collaborated with members of the Jiganghoe (Self-Strengthening Society) in Ganghwa. Figures such as Yu Myeong-gyu, Yeon Gi-u, and Ji Hong-yun played a central role in overcoming the restrictions imposed by the officers, attacking the Japanese police substation, killing Japanese spies, and assassinating prominent member of the Iljinhoe (One Advance Society), Jeong Gyeong-su. Afterwards, they became a vital force in the rebels in the Haeseo and Gyeonggi regions.

Legacy
The dissolution of the military was a tragic event that symbolized the practical demise of the Korean Empire. However, it holds significant meaning in the history of the anti-Japanese national liberation struggle as it led to an expansion of the guerrilla warfare in a different form than before. Firstly, the dissolution of regional Jinwidae units resulted in the significant expansion of areas involved in the guerrilla activities. Secondly, guerrilla leaders from lower-ranking soldiers replaced the traditional educated leaders, transforming the nature of the guerrilla forces. Thirdly, with the strategic command of dissolved soldiers, the combat techniques of the guerrilla warfare improved, dealing a severe blow to the Japanese forces. Thus, the dissolution of the military served as a turning point, leading to a full-fledged armed struggle against the Japanese.

Analysis
The rifles possessed by the Korean army were outdated and had weak firepower, while the Japanese army used modern rifles, machine guns, and grenades, giving them overwhelming firepower. Nevertheless, despite these unfavorable conditions, the Korean army fought heroically, never ceasing their resistance against the enemy. For several days afterward, the Japanese refrained from speaking about Korea and the Korean people, showing respect.

From an international point of view, the battle was a small combat action because of the small size of the Korean forces. Indeed, Korean soldiers numbered only 3,000 during this battle. On the other hand, this event was necessary from a Korean national point of view because almost all of the capital guards were committed to it. There were 20,000 Korean soldiers in the country and only 4,000 in the capital city.

The Righteous Army

Before the Battle of Namdaemun, the Righteous Army was mainly composed of poor peasants, fishers, tiger hunters, miners, merchants, and laborers. A significant part of the Imperial Korean Armed Forces kept resisting outside Seosomun Gate. After the Battle of Namdaemun, many regular army members joined the Righteous armies in 1907. Together they solidified a foundation for the Righteous Armies' Battle of 1907, which led to the Anti-Japanese War of the Righteous Armies.

Current Site
A geographical map of Gyeongseong in 1903 shows that the Barracks of the 1st Battalion (currently 120 in Seosomun-dong) and the Barracks of the 2nd Battalion (now 34 in Nanchang-dong) were located in the southeast of Seosomun Gate and Sungnyemun Gate, respectively. Seosomun and Sungnyemun are the places where the street battle exploded. This site now corresponds to the current Korea Chamber of Commerce and Industry.

Cultural references

 Mr. Sunshine (2018 Korean drama)

See also

 Hague Secret Emissary Affair
 Itō Hirobumi
 Ye Wanyong
 Sunjong of Korea
 Japan–Korea Treaty of 1907
 Unequal treaty
 Righteous army
 Korean independence movement

Notes

References

1907 in Korea
Military history of Korea
Korea under Japanese rule
Namdaemun
Namdaemun
Namdaemun

Battle of Namdaemun


Tân Thạnh là thị trấn huyện lỵ của huyện Tân Thạnh, tỉnh Long An, Việt Nam.

Địa lý
Thị trấn Tân Thạnh nằm ở phía đông huyện Tân Thạnh, có vị trí địa lý:
Phía đông và phía bắc giáp xã Kiến Bình
Phía tây giáp xã Nhơn Hòa và xã Kiến Bình
Phía nam giáp xã Tân Bình.

Thị trấn Tân Thạnh có diện tích 7,74 km², dân số năm 2021 là 7.120 người, mật độ dân số đạt 920 người/km².

Hành chính
Thị trấn Tân Thạnh được chia thành 5 khu phố.

Lịch sử
Ngày 31 tháng 8 năm 1992, Ban Tổ chức Chính phủ ban hành Quyết định số 549/1992/QĐ-TCCP về việc thành lập thị trấn Tân Thạnh trên cơ sở 650 ha diện tích tự nhiên và 5.243 nhân khẩu của xã Kiến Bình được chia thành 4 ấp.

Chú thích

Xem thêm
Danh sách thị trấn tại Việt Nam

Huyện lỵ Việt Nam

Tân Thạnh (thị trấn)


Der Morgen was a German-Jewish literary magazine published in Berlin from April 1925 to October 1938. It was initially published bimonthly and then monthly. The magazine was founded by Julius Goldstein in the hopes of advancing the "spiritual destiny of German Jewry". Its content included essays, articles, stories, poems, and book reviews, mostly by German-Jewish intellectuals. The content covered a diverse range of topics including philosophy, history, psychology, religion, and politics. Until 1933, when heavy government censorship was instituted, articles in Der Morgen often addressed Nazi ideology and antisemitism. In November 1938, all Jewish publications were liquidated by the Nazi government and Der Morgen ceased publication.

References

1925 establishments in Germany
1938 disestablishments in Germany
Defunct literary magazines published in Germany
German-Jewish culture in Germany
Magazines established in 1925
Magazines disestablished in 1938
Monthly magazines published in Germany
Bi-monthly magazines published in Germany

Der Morgen (magazine)