Wilde – biograficzny film o Oscarze Wilde

Osoby noszące nazwisko Wilde
 Arthur Wilde (zm. 1916) – brytyjski strzelec, olimpijczyk
 Brandon De Wilde (1942-1972) – amerykański aktor
 Brian Wilde (1927-2008) – brytyjski aktor
 Cornel Wilde (1915-1989) – amerykański aktor i reżyser
 Dingenis de Wilde
 Dorothy Wilde
 Etienne De Wilde
 Federico Wilde
 Filip De Wilde
 Gabriella Wilde
 Georges de Wilde
 Henry Wilde
 Iryna Wilde
 Jan Wilde
 Jerzy Wilde
 Jimmy Wilde
 Kim Wilde
 Krzysztof Wilde (ur. 1966) – rektor Politechniki Gdańskiej
 Laura Wilde
 Michael Wilde
 Olivia Wilde
 Oscar Wilde (1854-1900) – irlandzki pisarz
 Philippe De Wilde
 Reo Wilde
 Richard Henry Wilde
 Robert de Wilde
 Ted Wilde
 Thomas Wilde

Osoby noszące imię Wilde
 Wilde-Donald Guerrier
 Wilde Gomes da Silva

Szczyty
 Wilde Kreuzspitze
 Wilde Leck

Zobacz też
 Oscar Wilde Bookshop

Wilde


Coptosperma graveolens is 'n struik of 'n boom wat deel is van die Rubiaceae familie. Die spesie is inheems aan Burundi, Demokratiese Republiek die Kongo, Djiboeti, Ethiopië, Jemen, Kenia, Oman, Rwanda, Saoedi-Arabië, Somalië, Soedan, Tanzanië en Uganda.

Subspesies
Die spesie het drie subspesies:
 Coptosperma graveolens subsp. arabicum (Cufod.) Degreef
 Coptosperma graveolens subsp. graveolens
 Coptosperma graveolens var. impolitum (Bridson) Degreef

Bron
 Plants of the World Online

graveolens
Flora van Burundi
Flora van die Demokratiese Republiek die Kongo
Flora van Djiboeti
Flora van Ethiopië
Flora van Jemen
Flora van Kenia
Flora van Oman
Flora van Rwanda
Flora van Saoedi-Arabië
Flora van Somalië
Flora van Soedan
Flora van Tanzanië
Flora van Uganda

Coptosperma graveolens


Nogometni savez Bugarske (bugarski: Бългaрски футболен съюз, БФС) je najviše nogometno tijelo u Bugarskoj. Sjedište nogometnog saveza je u Sofiji.

Nogometni savez Bugarske je osnovan 1923. godine. Član FIFA-e je od 1924. a UEFA-e od 1954.

Nogometni savez Bugarske organizira takmičenja:
 Prva nogometna liga Bugarske (bugarski: "А" футболна групa),
 Druga nogometna liga Bugarske (bugarski: "Б" футболна групa),
 Treća nogometna liga Bugarske (bugarski: "В" футболна групa),
 Regionalna nogometna liga Bugarske (bugarski: Облaстни футболни групи),
 Kup Bugarske u nogometu (bugarski: Национална купa на Бългaрия по футбол),
 Superkup Bugarske u nogometu (bugarski: Суперкупa на Бългaрия),
 Kup amaterske nogometne lige Bugarske (bugarski: Купa на Амaтьорскaтa футболна лигa),
 Ženska nogometna liga Bugarske (bugarski: Женско първенство на Бългaрия по футбол),
 Ženski nogometni kup Bugarske (bugarski: Купa на Бългaрия - жени),
 Futsal.

Pod kontrolom nogometnog saveza Bugarske su i nacionalne reprezentacije: muška, ženska te ostale reprezentacije u omladinskim kategorijama U23, U21, U19, U17.

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanična stranica nogometnog saveza Bugarske
 Bugarska na zvaničnoj stranici FIFA-e
 Bugarska na zvaničnoj stranici UEFA-e

Nogomet u Bugarskoj

Nogometni savez Bugarske


An Oberea bicallosicollis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Maurice Pic hadton 1933. An Oberea bicallosicollis in nahilalakip ha genus nga Oberea, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oberea

Oberea bicallosicollis


Protein Transduction Domain-fused Dishevelled Binding Motif (PTD-DBM) is a man-made peptide which interacts with the mechanism of the hair loss linked endogenous protein, CXXC5, which is a negative feedback regulator of the Wnt/β-catenin pathway. Application of the peptide to bald laboratory mice resulted in new hair follicle growth.

PTD-DBM is a peptide activating the Wnt/β-catenin signaling pathway functioning via interference of the binding of CXXC5 to Dishevelled (Dvl), an upstream component of the Wnt/β-catenin pathway. By topical application, the PTD-DBM promotes the formation of new hair follicles and prevents hair loss. Combinatory treatment of PTD-DBM with valproic acid (VPA), the activator of Wnt/β-catenin pathway, further induce hair re-growth as well as wound-induced hair neogenesis (WIHN). The increased expression of CXXC5 in the bald scalps and excellent effects of PTD-DBM on hair growth in mice raised hopes for the application of this peptide on hair growth in the clinic.

Discovery of PTD-DBM
Professor Kang-Yell Choi and his research team at Yonsei University in South Korea discovered a protein responsible for hair loss in the condition known as androgenetic alopecia. The responsible protein is called CXXC-type zinc finger protein 5 (CXXC5), which acts as a negative regulator for the Wnt/β-catenin pathway, involved in hair regeneration and wound healing. CXXC5 negatively regulates hair growth, and the researchers developed a new substance that promotes hair regeneration by controlling the function of CXXC5. When CXXC5 binds with the Dvl protein, which functions at the upstream of Wnt/β-catenin pathway, it suppresses hair regrowth and hair follicle neogenesis. The observation of CXXC5 overexpression in the bald scalp by Professor Choi's team led to the development of PTD-DBM, which interferes with the CXXC5-Dvl protein-protein interaction (PPI). By topical application, PTD-DBM enhances hair regrowth as well as neogenesis. The hair growth promoting effect of PTD-DBM is further enhanced when used in combination with a Wnt/β-catenin signaling activator such as VPA, which is generally used as a drug for bipolar disorder and activates the Wnt/β-catenin pathway by inhibition of GSK3β. Currently, topical application of PTD-DBM or its combination with VPA has been used for treatment of hair loss.

References

External links

 "Korean Scientists Develop Potential Drug Candidate for Hair Loss" - Business Korea

Peptides

PTD-DBM


Kahenera sa mga isda ang Paracentropogon. Ang Paracentropogon sakop sa kabanay nga Tetrarogidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Paracentropogon

Paracentropogon


Kaliwatan sa alibangbang ang Stenoptilia hahni. Una ning gihulagway ni Ernst Arenberger ni adtong 1989. Ang Stenoptilia hahni sakop sa kahenera nga Stenoptilia, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Espanya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Espanya
Stenoptilia

Stenoptilia hahni


Il lago di Neves (Neves-Stausee o Neveser See in tedesco) si trova in cima alla valle dei Molini, una valle laterale della valle Aurina, in Alto Adige.

Per raggiungere il lago, dal paese di Selva dei Molini, si raggiunge il paesino di Lappago (Lappach), a 1.430 metri s.l.m..
Da qui la soluzione migliore è quella di effettuare un'escursione a piedi, in circa un'ora, per raggiungere il lago. L'alternativa è quella di proseguire in macchina, percorrendo una strada di 5 chilometri ripida e stretta, e non sempre aperta (soprattutto nelle stagioni invernali).

Il lago, con il suo attiguo parcheggio, è per gli appassionati escursionisti anche un importante punto di partenza per svariate gite in alta montagna. È infatti possibile raggiungere il rifugio Passo Ponte di Ghiaccio e il Rifugio Gran Pilastro, per poi raggiungere la vetta del Gran Pilastro (3.510 m).

La diga
Il lago di Neves è in realtà un lago artificiale, e la sua diga è la più alta dell'Alto Adige: è alta 94,66 metri, di 8 metri superiore rispetto alla diga del Lago Verde (Grünsee) nel Comune di Ultimo. La diga è gestita dalla SE Hydropower, società compartecipata da Enel e SEL.

Dati dello Sbarramento
Anno di inizio lavori: 1962
Anno di fine lavori: 1963
Tipologia: diga a cupola
Volume dell'invaso: 14 000 000 m³
Quota di fondazione: 1767 m s.l.m.
Quota del coronamento: 1857,50 m s.l.m.
Sviluppo del coronamento: 240 m s.l.m.
spessore alla base: 14 m
Spessore al coronamento: 2,50 m
Volume di calcestruzzo: 105 000 m³

Altri progetti

Neves
Neves
Neves

Lago di Neves


Nowe Jaśniewicze (; ; hist. (przed 1930 rokiem) Jasieniewicze Nowe) – chutor na Białorusi, w rejonie postawskim obwodu witebskiego, około 21 km na południowy wschód od Postaw.

Historia
Według Słownika geograficznego Królestwa Polskiego majątek Jasieniewicze był atynencją Duniłowicz i był niegdyś własnością Elżbiety z Isajkowskich Krzysztofowej Rudominowej (~1640–?), później (secundo voto) żony Krzysztofa Białłozora (?–1687), chorążego wielkiego litewskiego (wskazują na to również ich życiorysy: odnowili kościół w Duniłowiczach i ufundowali tamże drugi kościół i klasztor dominikanów), a później był własnością rodziny Janiszewskich, natomiast według Romana Aftanazego majątek Jasieniewicze był od najstarszych zapisów do 1924 roku własnością rodziny Piotrowin-Janiszewskich herbu Junosza. Majątek ten był powiększany m.in. przez króla Zygmunta Augusta, który nadał Janiszewskim sąsiednie Duniłowicze, a na początku XIX wieku został powiększony o niedalekie Kraśniany. W połowie XIX wieku właścicielem Jasieniewicz był Terencjusz Janiszewski, a Kraśnian – jego brat Oktawian. Po bezdzietnej śmierci Terencjusza Jasieniewicze odziedziczył syn Oktawiana, Wiktor, który sprzedał majątek około 1924 roku niejakiemu Nielipowiczowi.

W wyniku reformy administracyjnej w latach 1565–1566 Jasieniewicze weszły w skład powiatu oszmiańskiego województwa wileńskiego Rzeczypospolitej. Po II rozbiorze Polski w 1793 roku miejscowość znalazła się na terenie powiatu oszmiańskiego (ujezdu) guberni wileńskiej. Po wojnie polsko-bolszewickiej Nowe i Stare Jasieniewicze wróciły do Polski, należały do gminy Duniłowicze. Początkowo gmina ta należała do powiatu wilejskiego. 7 listopada 1920 roku została przyłączona do nowo utworzonego powiatu duniłowickiego pod Zarządem Terenów Przyfrontowych i Etapowych. 19 lutego 1921 roku wraz z całym powiatem weszła w skład nowo utworzonego województwa nowogródzkiego. 13 kwietnia 1922 roku gmina wraz z całym powiatem duniłowickim została przyłączona do objętej władzą polską Ziemi Wileńskiej, przekształconej 20 stycznia 1926 roku w województwo wileńskie. 1 stycznia 1926 roku nazwę powiatu duniłowickiego zmieniono  na powiat postawski. Od 1945 roku – w ZSRR, od 1991 roku – na terenie Republiki Białorusi.

W 1866 roku w majątku mieszkało 31 osób. W 1931 roku w majątku Nowe Jaśniewicze mieszkały 43 osóby (w Starych Jaśniewiczach 62 osoby), w 2009 roku w wiosce Nowe Jaśniewicze – 108 osób, wieś Stare Jaśniewicze już nie istnieje.

Nieistniejący dwór
Na przełomie XVIII i XIX wieku zbudowano tutaj bardzo duży dwór. Był to budynek drewniany, parterowy, wzniesiony na planie długiego prostokąta, kryty wysokim, gładkim, czterospadowym dachem gontowym. Główne wejście było przez ganek, którego dwie pary murowanych kolumn wspierały trójkątny szczyt z półokrągłym oknem. Wnętrze domu było dwutraktowe z amfiladowym rozplanowaniem pomieszczeń.

W pobliżu lewego skrzydła dworu stał świron o bardzo ciekawej architekturze: był trzykondygnacyjny (piwnica, parter i pięterko), miał podstawę kwadratową i był przykryty czterospadowym dachem. Dookoła był opleciony galeryjką i był otoczony murkiem z kamieni.

Z Duniłowicz prowadziła do dworu stara aleja kasztanowa. U jej początku stała stara, prawdopodobnie XVII-wieczna kaplica parafii duniłowickiej. Przed domem rozciągał się duży gazon, za domem był sad owocowy ograniczony z trzech stron alejami lipowymi. Inny szpaler lip otaczał ogród dworski i zabudowania gospodarcze. Jeden z budynków zachował się do dziś i jest wykorzystywany jako internat należący do wybudowanego tuż obok nowoczesnego kompleksu "Государственное учреждение социального обслуживания "Дуниловичский психоневрологический дом-интернат для престарелых и инвалидов"" (psychoneurologiczny dom-internat dla osób starszych i niepełnosprawnych)

Majątek Jasieniewicze został opisany w 4. tomie Dziejów rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej Romana Aftanazego.

Przypisy

Wsie w rejonie postawskim

Nowe Jaśniewicze


Huyện Dehradun là một huyện thuộc bang Uttarakhand, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Dehradun đóng ở Dehradun. Huyện Dehradun có diện tích 3088 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Dehradun có dân số 1279083 người.

Tham khảo

Huyện thuộc bang Uttarakhand

Dehradun (huyện)


Hemerobius gibbus là một loài côn trùng trong họ Hemerobiidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Müller miêu tả năm 1776.

Chú thích

Tham khảo

Hemerobius

Hemerobius gibbus


Castafiores juveler (tidligere Det gådefulde juveltyveri, fransk originaltitel Les Bijoux de la Castafiore), er album nummer 21 i Tintins oplevelser.

Handling
Efter at Bianca Castafiore ankommer til Møllenborg Slot med sine juveler, må Tintin og kaptajn Haddock opklare et mysterium, da juvelerne forsvinder.

Nogle franske udgaver
1961-1962: Les aventures de Tintin et Milou – Les Bijoux de la Castafiore, fortsat serie i Tintin nr. 27, 4. juli 1961 – nr. 36, 4. september 1962. 62 tegneseriesider i farver.
 1963: Les aventures de Tintin – Les Bijoux de la Castafiore, album fra Casterman, 62 tegneseriesider i farver.

Danske udgaver
Føljetoner
 1963: Fortsat serie uden titel i Politiken nr. 250, tirsdag 11. juni 1963 – nr. 31, torsdag 31. oktober 1963.
 1973-1974: Det gådefulde juveltyveri. Fortsat serie i Århus Stiftstidende søndag 18. februar 1973 – søndag 12. maj 1974.

Album
 1967: Tintins oplevelser nr. 14 (gammel standardudgave). Det gådefulde juveltyveri. Illustrationsforlaget. Genoptryk har .
 2007: Tintins oplevelser (retroudgave). Castafiores juveler. 2. udgave. Carlsen Comics, . Fra 2. oplag, 2016, Cobolt, .
 2009: Tintins oplevelser nr. 21 (minicomics). Castafiores juveler. Cobolt, .
 2017: Tintins oplevelser (ny standardudgave). Castafiores juveler. Cobolt, .
 2023: Tintins oplevelser (jubilæumsudgave). Castafiores juveler – Føljetonversionen. Cobolt, .

Referencer

Eksterne henvisninger
Castafiores juveler på Comic Wiki

Tintin-album
Litteratur i 1963

Castafiores juveler


Os Bustos dos Cardeais Agostino e Pietro Valier são dois retratos esculturais produzidos em 1627 pelo artista italiano Gian Lorenzo Bernini e membros de seu estúdio. É provável que o busto de Pietro tenha sido confeccionado em grande parte por Andrea Bolgi, seguindo os desenhos de Bernini. Já o retrato de Agostino foi produzido pelo próprio Bernini. Ambas as esculturas permanecem no Seminário de Veneza, local para o qual foram originalmente construídas.

Bibliografia

Esculturas do século XVII
Bustos de Bernini
Obras de 1627

Busto dos Cardeais Agostino e Pietro Valier


Kaliwatan sa alibangbang ang Carmenta anthracipennis. Una ning gihulagway ni Jean Baptiste Boisduval ni adtong 1874. Ang Carmenta anthracipennis sakop sa kahenera nga Carmenta, ug kabanay nga Sesiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Carmenta

Carmenta anthracipennis


23. januar er dagur 23 í árinum í gregorianska kalendaranum. 342 dagar eru eftir av árinum (343 dagar um skotár er).

Hendingar
 1928 - Javnaðarflokkurin, stovnaður 1927, fær fyrstu ferð umboð í Løgtingið, Mourentius Viðstein og Petur Mohr Dam.

Føðingar
 1832 - Edouard Manet, franskur málari (d. 1883)
 1889 - Rikard Long, føroyskur rithøvundur (d. 1977)
 1928 - Jeanne Moreau, fronsk sjónleikarinna.
 1944 - Rutger Hauer, niðurlendskur sjónleikari.
 1947 - Megawati Sukarnoputri, indonesiskur forseti.
 1950 - Richard Dean Anderson, amerikanskur sjónleikari.
 1984 - Arjen Robben, niðurlendskur fótbóltsleikari.
 1985 - Doutzen Kroes, niðurlendsk modell

Andlát
 1944 - Edvard Munch, norskur málari (f. 1863)
 1963 - Józef Gosławski, pólskur myndahøggari

Januar, 23.

23. januar


Strikes and Spares er en kort amerikansk sportsfilm fra 1934, instrueret af Felix E. Feist og produceret af Pete Smith.
I filmen viser den professionelle bowlingspiller, Andy Varipapa hvordan man bowler, og han viser derefter en række trickskud.

Filmen var nomineret til en Oscar for bedste kortfilm (Nyhed) i 1935.

Referencer

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1934
Kortfilm fra USA
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA

Strikes and Spares


Football Championship of the Uzbekistan SSR (Uzbek: Футбол бўйича Ўзбекистон ССР чемпионати; Russian: Чемпионат Узбекской ССР по футболу) — football tournament, reveals the strongest amateur football team of the Uzbekistan SSR which was part of the Soviet Union (USSR). Was played from 1926 to 1991. In the football league system of the USSR had the status of competition of collectives of physical culture.

History
From 1926 to 1936 was carried out as the «Championship of the cities of Uzbekistan SSR», and only in 1937 as the «Championship of the Uzbek SSR».

The most powerful football clubs, as well as semi-professional and professional clubs of the Uzbekistan SSR participated in the Championships of the USSR (Higher League, First League, Second League and Second League B).

The winners of the Uzbekistan SSR Championship was qualified in the Second League B, and the team took the last place was eliminated in the regional, district or city Championships of the Uzbekistan SSR.

The successor of the Uzbekistan SSR Championship is the Championship of Uzbekistan, which has been conducted since 1992, after the independence of Uzbekistan.

Champions

Championship of the cities of Uzbekistan SSR
Uzbek: Өzbəkiston SSR şaharlari çempionatiRussian: Чемпионат городов Узбекской ССР

Uzbekistan SSR Championship
Uzbek: Ўзбекистон ССР чемпионатиRussian: Чемпионат Узбекской ССР

References

External links

Football leagues in Uzbekistan
Uzbekistan SSR
Uzbek Soviet Socialist Republic
Defunct second level football leagues in Europe
Defunct third level football leagues in Europe
Sports leagues established in 1926
Sports leagues established in 1937
Sports leagues disestablished in 1991
1926 establishments in the Soviet Union
1937 establishments in the Soviet Union
1991 disestablishments in the Soviet Union


Hrvatska:

 Donji Andrijevci, naselje i općina u Brodsko-posavskoj županiji
 Gornji Andrijevci, naselje u općini Sibinj, Brodsko-posavska županija

Andrijevci


Kaliwatan sa insekto ang Mesopsocopsis setosa. Una ning gihulagway ni Smithers, Courtenay ni adtong 1998. Ang Mesopsocopsis setosa sakop sa kahenera nga Mesopsocopsis, ug kabanay nga Mesopsocidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ostralya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Ostralya
Mesopsocopsis

Mesopsocopsis setosa


BFB – Biofeedback (forma di intervento di psicofisiologia clinica)

Codici
 BFB – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Blue Fox Bay (Stati Uniti)

Bfb


Crucificação e Santos (Crocifissione e santi, em italiano) é uma pintura a óleo de 1583 de Annibale Carracci, mestre pintor italiano da designada Escola de Bolonha, e que se encontra actualmente na Igreja de Santa Maria da Caridade, em Bolonha.

Esta obra esteve inicialmente colocada na capela de Macchiavelli da igreja de São Nicolau, na Rua de San Felice, em Bolonha, que foi destruída pelos bombardeamentos dos aliados que atingiram a cidade na II Guerra Mundial. Tendo-se salvo do bombardeamento, esta tela de Annibale Carracci foi guardada provisoriamente na Superintendência para os bens culturais de Bolonha e depois colocada definitivamente na igreja de Santa Maria da Caridade (na proximidade da antiga igreja de São Nicolau).

A data da conclusão desta Crucificação, 1583, quando Annibale tinha vinte e três anos, tornou-se visível após uma limpeza do polimento desenvolvida na década de 1920.

A descoberta desta data permitiu chegar a duas importantes conclusões. A de que a Crucificação de São Nicolau é a pintura mais antiga de Annibale, de entre aquelas de que com certeza se conhece a data, o que contraria a afirmação do historiador Malvasia, de não ser esta a sua primeira prova pictórica. E que se trata da primeira obra pública do mais jovem dos Carracci, ou seja, o seu primeiro trabalho destinado a uma colocação (neste caso uma igreja) de livre acesso ao público.

Descrição
O Cristo crucificado tem uma expressão serena com os olhos semiserrados e a cabeça ligeiramente inclinada para a sua direita. A cruz ergue-se no meio de dois grupos de santos.

Em primeiro plano, e do lado esquerdo, está São Francisco ajoelhado ao pé da cruz e, do outro lado, está São Petrónio com o hábito de bispo habilmente pintado para simular um tecido de brocado. Atrás deste  padroeiro de Bolonha está um clérigo que segura o báculo. Estes dois santos dominam a cena quase tapando a Virgem Maria e, ainda mais, São João Evangelista que teve de retrair-se para se afastar da massa do bispo e ficar assim parcialmente visível.

A atenção de todos os presentes está focada em Cristo moribundo: os seus olhares e gestos, no caso de João, estão direcionados explicitamente para a cruz, que é assim indicada como o fulcro uniforme da composição, mesmo para o observador que é envolvido diretamente no acontecimento. A frontalidade da monumental crucificação favorece este efeito, bem como o gesto do Evangelista qu convida o observador a juntar-se à adoração da cruz.

A luz que vem da esquerda inunda a parte inferior da composição, enquanto de cima cai a escuridão, que não consegue contudo esconder a figura de Cristo que está envolvida por uma luz sobrenatural.

Enquadramento artístico
Apesar da rotura com a anterior tradição bolonhesa, para a sua Crucificação Annibale parece ter recorrido a alguns detalhes e soluções compositivas de pintores seus conterrâneos que já eram mestres estabelecidos quando a tela de São Nicolau foi criada.

Foram identificadas semelhanças com a Crucificação e Santos (imagem em Galeria) de Orazio Samacchini da Basílica de Santa Maria dei Servi, caracterizada, como a de Annibale, pela monumentalidade das figuras em acentuado primeiro plano. Mesmo as composições dedicadas ao mesmo tema por Bartolomeo Passarotti também são referidas como possíveis pontos de referência a que o jovem pintor pode ter recorrido para a sua primeira encomenda importante.

A divisão simétrica dos participantes em dois grupos que formam uma espécie de "Y" aberto em frente da cruz, parece referir-se também à Virgem com os santos padroeiros de Bolonha (imagem em Galeria) de Ercole Procaccini colocada na igreja de São João no Monte.

A pose de Maria tem sido considerada próxima da de Santa Isabel dos afrescos de Pellegrino Tibaldi que representam o Anúncio do nascimento de João Batista na Basílica de São Tiago, enquanto a atitude devocional com a qual São Petrónio confia a Cristo a cidade de Bolonha, cuja maquete está aos pés do santo-bispo, pode ter sido inspirado na composição semelhante que se vê na Virgem em glória e Santos, também de Passarotti (Basílica de São Petrônio) onde, como em Annibale, há também a presença do clérigo com o báculo do bispo bolonhês.

No entanto, a distância entre a estréia de Annibale Carracci e as obras dos seus predecessores é profunda. Na Crucificação de Annibale, na verdade, há uma série de detalhes estranhos aos modos e valores artísticos da tradição maneirista contemporânea bolonhesa: as figuras dos santos sob a cruz, como a de Cristo, são representados de modo simples, com uma corporalidade poderosa e natural, provavelmente fruto de estudos de exemplos reais. Mas absolutamente ausentes são os modos afetados da "maneira", tão evidentes no exemplo referido de Passarotti das coleções municipais, onde São Francisco é uma citação repisada da Raquel de Michelangelo.

Também a comparação entre a obra de Annibali Carracci e a obra sobre o mesmo assunto de outro célebre mestre bolonhês da época, Prospero Fontana, é um exemplo eloquente do novo caminho procurado por Annibale.

De facto, o painel de Fontana, realizado apenas alguns anos antes desta obra de Annibale, é caracterizado por um decorativismo elegante e pela convencionalidade da representação da dor pela morte de Cristo. O jovem Carracci move-se na direção oposta: a piedade dos seus santos é modesta e tenta criar uma verdadeira partilha emocional no observador que pode ser identificada numa representação realista e tangível do acontecimento em causa.

Annibale fortalece esse efeito colocando a sua Crucificação num espaço credível, aberto para o horizonte onde se pode ver uma vista citadina, habitável pelos seus santos cheios de força e vitalidade e com fisionomias não idealizadas mas familiares, de pessoas comuns.

Existem opiniões variadas sobre quais foram os modelos de referência do jovem artista nesta sua primeira tentativa pública de superar os "clichês" dos tardomaneiristas locais.

Uma primeira visão considera que a tela de Annibale é o resultado das suas primeiras reflexões sobre a pintura veneziana e, em particular, sobre a de Veronese. A Crucificação pintada por Veronese para a Igreja de São Sebastião (Veneza) foi uma importante fonte de inspiração para Annibale, embora não diretamente, mas através da gravura do seu irmão Agostino criada pouco antes da encomenda da pintura de Annibale.

No entanto, outras opiniões negam qualquer influência veneziana sobre a obra e defendem que Annibale chegou a esse resultado inovador mais por instinto do que através de estudo deliberado, tendo tido a intuição, "escandalosa" para a época e estigmatizada duramente ("obras baixas e plebeias" nas vozes críticas transmitidas por Malvasia), de usar numa pintura religiosa e com o destino solene do altar de uma igreja, tons e modos, nas figuras dos santos e na rugosidade do tratamento, da pintura de género, área onde o jovem Carracci já havia sido bem sucedido.

Também se equacionou se, entre os estímulos de Annibale, poderiam ter estado também as recomendações que o cardeal Gabriele Paleotti formulava precisamente naquele tempo em Bolonha no seu Discurso em torno das imagens sagradas e profanas (1582), no qual, com base nas conclusões do Concílio de Trento sobre a arte religiosa, pedia uma pintura mais simples, claramente compreensível pelos fiéis em benefício de sua edificação.

Apesar de criticada, a pintura não deixou de suscitar interesse na paisagem artística de Bolonha. De facto, a "Crucificação com os santos" de Bartolomeo Cesi, na Basílica de San Martino, parece ser uma resposta imediata à tela de Annibale Carracci ao "analisar" e "corrigir" (isto é, normalizar) a "ruidosa" estreia pública desta.

História
O historiador bolonhês Carlo C. Malvasia, na sua obra de 1678, Felsina Pittrice, afirma que Annibale pintou esta Crucificação aos 18 anos de idade (definindo-a como "a primeira operação a emergir do pincel do grande Annibale") e que a encomenda tinha sido inicialmente apresentada a Ludovico Carracci que a passou ao primo mais novo por causa do reduzido pagamento oferecido. Mas actualmente é duvidosa a atribuição da data de execução da tela após a descoberta da data nela inscrita quando da limpeza a que foi sujeita.

Ainda segundo Malvasia, a Crucificação de Annibale foi objecto de críticas desdenhosas pelos pintores bolonheses mais velhos e mais destacados: o realismo excessivo, especialmente na figura de Cristo (chamado pelos detractores de "coelhinho nu" colocado na cruz), a desarmonia da composição, a ausência de "decoro", como no humilíssimo São Francisco com os pés calosos bem à vista, e no golpe rápido e impreciso da pincelada..

Aspectos que segundo a crítica moderna, no entanto, denotam a vontade de Annibale (embora com alguma incerteza, natural num jovem artista) de romper com os padrões do maneirismo tardio que eram então dominantes em Bolonha, em busca de uma nova linguagem artística que tivesse no "verdadeiro" o seu fundamento..

Galeria de imagens
Imagens de obras referidas no texto:

Referências

Jesus na arte
Pinturas de Annibale Carracci
Pinturas da década de 1580
Pinturas com temas bíblicos
Pinturas do século XVI
Pintura do Barroco
Pintura religiosa

Crucificação e Santos (Annibale Carracci)


Strade Bianche for kvinder 2023 var den 9. udgave af det italienske cykelløb Strade Bianche for kvinder. Det 136 km lange linjeløb blev kørt den 4. marts 2023 med start og mål i Siena i det sydlige Toscana. Løbet var femte arrangement på UCI Women's World Tour 2023.

Løbet blev en stor succes for , da holdets to ryttere Demi Vollering og Lotte Kopecky blev nummer ét og to. Kristen Faulkner fra  kom ind på løbets tredjeplads, men hun blev ti dage efter diskvalificeret af UCI, da hun havde kørt med et blodsukkerapparat (glucometer) klistret til kroppen. Danske Cecilie Uttrup Ludwig rykkede derfor op på løbets officielle tredjeplads.

Resultat

Hold og ryttere

Danske ryttere

* DNF = gennemførte ikke

Startliste

Se også
 Strade Bianche 2023

Referencer

Eksterne henvisninger

2023
UCI Women's World Tour 2023

Strade Bianche for kvinder 2023


Ang Syāh Ṟēg ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Siyāh Rēg (pinadpad nga balas sa Apganistan, Wilāyat-e Nīmrōz, lat 29,69, long 61,52),
 Siyāh Rēg (dapit sa balas sa Apganistan, Wilāyat-e Nīmrōz, lat 29,58, long 62,37),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Syāh Ṟēg


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Atractomorpha sinensis. Una ning gihulagway ni Bolívar, I. ni adtong 1905. Ang Atractomorpha sinensis sakop sa kahenera nga Atractomorpha, ug kabanay nga Pyrgomorphidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hapon
 Habagatang Korea
 Viyetnam
 Sichuan Sheng
 WHM

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 A. s. montana
 A. s. sinensis

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Insekto sa Hapon
Insekto sa Viyetnam
Insekto sa Sichuan Sheng
Atractomorpha
Insekto sa Habagatang Koreya

Atractomorpha sinensis


Alexis Blin (Le Mans, 16 de setembro de 1996) é um futebolista profissional francês que atua como meia.

Carreira
Alexis Blin começou a carreira no .

Futebolistas da França
Futebolistas do Toulouse Football Club
Futebolistas do Amiens Sporting Club

Alexis Blin


Thanh Hải là một phường thuộc thành phố Phan Thiết, tỉnh Bình Thuận, Việt Nam.

Phường Thanh Hải có diện tích 1,04 km², dân số năm 1999 là 7.289 người. Năm 2015 dân số phường đạt 9.662 người. mật độ dân số đạt 9.290 người/km². Khoảng 75% dân số phường này theo đạo Công giáo.

Chú thích

Tham khảo

Thanh Hải (phường)


(不等式, futōshiki?) é um quebra-cabeça de lógica criado no Japão. Futoshiki significa "desigualdade" em japonês, e no Japão, o jogo também pode ser encontrado com o nome , onde futogo significa símbolos de desigualdade (como < e >) e nanpure vem do inglês "number play". Pode também ser escrito como hutosiki (usando o sistema Kunrei de romanização).

O quebra-cabeça é jogado em uma grade quadrada, por exemplo, com 5 x 5 quadradinhos. O objetivo é colocar os números de 1 a 5 (o número máximo corresponde às dimensões) de tal forma que cada linha e coluna contenha cada um dos dígitos 1 a 5. Alguns quadrados podem começar já preenchidos. Além disso, o tabuleiro contém certas restrições de desigualdade entre quadrados adjacentes, de forma que um número deva ser maior ou menor do que seu vizinho. Essas restrições devem ser honradas conforme a grade é preenchida.

Resolução
Resolver o quebra-cabeça requer uma combinação de técnicas de lógica. Tanto os números em cada linha e coluna quanto as desigualdades restringem o número de valores possíveis para cada posição.

Uma vez que a tabela de possibilidades for determinada, uma tática crucial para resolver o quebra-cabeça envolve "eliminação AB", onde subconjuntos são identificados dentro de uma linha cujo intervalo de valores pode ser determinado. Por exemplo, se os dois primeiros quadrados dentro de uma linha somente podem conter ou 1 ou 2 então estes dois números podem ser excluídos dos quadrados restantes. Da mesma forma, se os três primeiros quadrados devem conter respectivamente 1 ou 2; 1 ou 3; e 1 ou 2 ou 3, os dois quadrados restantes devem conter outros valores (4 e 5 em um tabuleiro 5x5).

Outra técnica importante é trabalhar através da gama de possibilidades em desigualdades abertas. Um valor em um lado de uma desigualdade vai determinando outros até que uma contradição seja atingida e o primeiro valor possa ser eliminado.

Além disso, é garantido que muitos quebra-cabeças Futoshiki possuem soluções únicas. Se isto for rigorosamente verdadeiro, então regiões no formato
 A . B
 . . .
 B . A
não podem estar presentes, a menos que uma desigualdade ou número pré-preenchido possa especificar qual dos dois números é B, senão a rotação dos quatro valores produziria uma solução válida.

Um quebra-cabeça Futoshiki resolvido é um quadrado latino. Como no caso do Sudoku, quebra-cabeças Futoshiki mais difíceis requerem técnicas mais complexas de resolução envolvendo padrões em cadeia.

Veja também
 Sudoku
 Quadrado latino

Links externos
 Jogue Futoshiki online

Quadrados latinos
Jogos de lógica
Matemática recreativa

Futoshiki


Hebridsko more je dio Atlantskog okeana a nalazi se u blizini obale zapadne Škotske. Hebridsko more odvaja kopno i unutrašnja Hebridska ostrva od vanjskih Hebridskih ostrva. Na sjeveru se more spaja sa Minch prolazom.

Prema Međunarodnoj hidrografskoj organizaciji, Hebridsko more formira dio morskog pojasa zapadne obale Škotske kao i dio mora zapadne Škotske.

Reference

Atlantski okean
Mora

Hebridsko more


An Pangio atactos in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Tan ngan Maurice Kottelat hadton 2009. An Pangio atactos in nahilalakip ha genus nga Pangio, ngan familia nga Cobitidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pangio

Pangio atactos


Eritrokeratodermija variabilis (također poznata kao erythrokeratodermia figurata variabilis, keratosis extremitatum progrediens, keratosis palmoplantaris transgrediens et progrediens, Mendes da Costin sindrom,Mendes da Costin tip eritrokeratodermije i progressive symmetric erythrokeratoderma) je rijedak autosomno dominantni poremećaj koji se obično javlja pri rođenju ili tokom prve godine života.  Do danas smatralo se da je uzrokovana mutacijama u genima koji kodiraju za proteine kanala koneksina u epidermisu, što dovodi do pogrešne regulacije homeostaze u keratinocitima.
Gus mutacija u genu koji kodira koneksin-31 (GJB3; 603324) na hromozomu 1p34. Jedna porodica sa EKVP1 je prijavljena sa homozigotnom mutacijom u genu GJB3.

Mapiranje
U studiji povezanosti  u jednoj nizozemskoj porodici, čiji su dio proučavali Noordhoek (1950), van der Schroeff et al. (1984) su pronašli blisku vezu sa Rh (111700), koji se nalazi na  hromosomu 1, pozicija p36.2-p34. Među 27 informativnih osoba pronađen je samo jedan rekombinant (maksimalni lod = 5,55 pri, frakciji rekombinacije od 0,044). Sa informacijama o povezanosti od drugog velikog rodoslova, van der Schroeff et al. (1988) doveo je maksimalni lod rezultat na 9,93 pri frakciji rekombinacije od 0,03 (95% CI, 0,008-0,11).

Molekulska genetika
Prema OMIM-u, Richard et al. (1998) identifikovali su mutacije u koneksinskom genu GJB3 (603324.0001-603324.0003) kao uzrok migratornog oblika eritrokeratodermije variabilis (EKV) u četiri  porodice. U osam drugih EKV porodica nije pronađena mutacija u GJB3.
Wilgoss et al. (1999) identifikovali su heterozigotnost za misens mutaciju u genu GJB3 (R42P; 603324.0008) kod oboljelih članova porodice sa EKV.

Richard et al. (2000) analizirali su gen GJB3 u dvije porodice i tri sporadična pacijenta sa EKV i u dvije porodice i četiri sporadična pacijenta sa progresivnim, simetričnim oblikom (PSEK) eritrokeratodermije, uključujući porodicu koju su prethodno opisali Macfarlane et al. (1991) u kojoj je jedna sestra imala karakteristike EKV, a druga PSEK. Richard et al. (2000) identifikovali su tri heterozigotne mutacije u GJB3, uključujući R42P, u EKV probandima, ali nisu otkrili mutacije kod pacijenata sa PSEK.

Kod brata i sestre iz izraelske porodice koja segregira autosomno recesivnu erythrokeratodermia variabilis, Gottfried et al. (2002) identificirali su homozigotnost za misens mutacije u genu GJB3 (L34P; 603324.0010). Roditelji koji nisu bili pogođeni bili su heterozigotni za mutaciju, koja nije pronađena u 208 kontrolnih hromosoma. Sugeriraju da misens mutacija možda neće biti u stanju da ispolji dominantno-negativan efekat u heterozigotnom obliku, čime se klinički manifestuje samo u homozigotu.

Klinička obilježja
Mendes da Costa (1925) opisao je ovo stanje kod majke i kćeri i dodijelio oznaku erythrokeratodermia variabilis (EKV). Pacijenti su pokazivali relativno fiksirane mrlje hiperkeratoze i eritematozne oblasti 'karakterizirane hirovito oblikovanim obrisima, poput graničnih linija morskih obala na kartama. Za razliku od hiperkeratotskih područja, eritematozna područja su se pomicala iz sata u sat.

Jedan tip karakterizira generalizirana, perzistentna, smeđa hiperkeratoza, sa naglašenim mrljama na koži, dok je drugi tip lokaliziran, sa zahvaćenošću ograničenog obima i karakterizirana oštro ograničenim hiperkeratoznim plakovima.

Može se povezati sa GJB3 i GJB4. Okarakterizirana je 1925.

Također pogledajte
 Koža
Karatin
Epiderma

Reference

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 1
Genodermatoze
Palmoplantarne keratodermije
Rijetke bolesti

Eritrokeratodermija varijabilis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Caconemobius varius. Una ning gihulagway ni Gurney ug D.C.F. Rentz ni adtong 1978. Ang Caconemobius varius sakop sa kahenera nga Caconemobius, ug kabanay nga Trigonidiidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa madutlan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hawaii

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hawaii
Caconemobius (Trigonidiidae)

Caconemobius varius


Ang Narak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Narak (suba nga anhianhi sa Apganistan), Wilāyat-e Ghōr,

Rusya

 Kiya (suba sa Rusya, Zabaykal'skiy Kray),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Rusya

Narak


Salvation é uma série de televisão americana dramática de suspense que estreou em 12 de julho de 2017. Um trailer oficial foi lançado em 10 de maio de 2017. A série foi originalmente anunciada como sendo desenvolvida em setembro de 2013, mas foi ordenada à série de 13 episódios em outubro de 2016. Em 18 de outubro de 2017, a CBS renovou a série para uma segunda temporada de 13 episódios, que estreou em 25 de junho de 2018.  Em 20 de novembro de 2018, a CBS cancelou a série após duas temporadas.

Elenco

Principal
 Santiago Cabrera como Darius Tanz, um bilionário e cientista
 Jennifer Finnigan como Grace Barrows, a secretária de imprensa do Pentágono; ela tem um relacionamento íntimo com Harris e trabalha com Darius para evitar a colisão de asteróides.
 Charlie Rowe como Liam Cole, um aluno no MIT e mais tarde o protegido de Darius; ele é uma das primeiras pessoas fora do governo a prever a colisão iminente do asteróide com a Terra. Ele e Darius trabalham juntos em uma unidade de EM para um tractor de gravidade que eles esperam usar para mudar o curso do asteróide.
 Jacqueline Byers como Jillian Hayes, uma escritora de ficção científica que se envolve com Liam e depois é escolhida por Darius para escolher 160 sobreviventes para deixar a Terra se a colisão de asteróides não puder ser interrompida
 Rachel Drance como Zoe Barrows, filha de Grace
 Shazi Raja como Amanda Neel, uma repórter investigativa que está procurando a verdade sobre Darius e os segredos do governo
 Ian Anthony Dale como Harris Edwards, o assistente do Secretario de Defesa, que é uma das poucas pessoas em Washington, DC, que conhece o impacto iminente do asteróide

Recurring
 Dennis Boutsikaris como Malcolm Croft, um professor e o mentor de Liam
 Erica Luttrell como Claire Rayburn
 Tovah Feldshuh como a Presidente Pauline Mackenzie
 Josette Jorge as Karissa, assistente de Darius
 Sasha Roiz como o Vice-Presidente / Presidente Bennett
 Mark Moses como Hugh Keating, pai de Grace e agente da CIA
 Jeffrey Nordling como Daniel Hayes, pai de Jillian
 John Noble como Nicholas Tanz, tio de Darius
 Raven Dauda como a secretária de Harris
 Autumn Reeser como Theresa, AKA Tess, primeiro amor de Darius
 André Dae Kim as Dylan Edwards, Filho de Harris e membro da RE/SYST

Recepção
No Rotten Tomatoes, a série possui uma classificação de aprovação de 56% com base em 16 avaliações. No Metacritic, a série tem uma pontuação de 48 em 100, com base em 18 críticas, indicando "revisões mistas ou médias".

Episódios

Referências

Ligações externas

Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2017
Séries de televisão de drama dos Estados Unidos
Programas de televisão em língua inglesa
Programas de televisão produzidos pela CBS Studios
Séries da CBS
Séries de televisão ambientadas em Washington, D.C.
Programas de televisão dos Estados Unidos encerrados em 2018

Salvation (série de televisão)


An Adetus flavescens in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Julius Melzer hadton 1934. An Adetus flavescens in nahilalakip ha genus nga Adetus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Adetus

Adetus flavescens


An Parabothus chlorospilus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Gilbert hadton 1905. An Parabothus chlorospilus in nahilalakip ha genus nga Parabothus, ngan familia nga Bothidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Parabothus

Parabothus chlorospilus


Alice Constance Austin foi uma arquiteta, urbanista, feminista e socialista estadunidense. Nasceu em 1862, na cidade de Chicago; seus pais foram Joseph B. e Sarah L. Austin. Seu mais famoso projeto, em Llano del Rio, embora nunca completamente alcançado, influenciou, mais tarde, projetos de cidade sustentáveis em vários países. Em 1935, Austin publicou seu livro The Next Step; How to Plan for Beauty, Comfort, and Peace with Great Savings Effected by the Reduction of Waste, que discute o socialismo, as dificuldades com o projeto de Llano del Rio e algumas outras ideias sobre o planejamento urbano. Seus esforços feministas na história do planejamento urbano influenciaram políticas modernas, como o salário mínimo, a seguridade social, a habitação popular e a saúde universal.

Llano del Rio
Llano del Rio é o projeto mais conhecido de Alice Constance Austin. Ela foi contratada no início da década de 1910 por Job Harriman, um socialista com a intenção de criar uma comunidade cooperativa em Palmdale, Califórnia. Era uma cidade circular plana, que incluía edifícios administrativos, restaurantes, igrejas, escolas e mercados. As casas tinham um design feminista moderno e incluíam planos para casas sem cozinha e creches comunitárias, buscando reduzir a quantidade de trabalho doméstico realizado pelas mulheres. Os conceitos feministas de Austin estavam de acordo com as ideias socialistas de Harriman, porque ambos buscavam questionar o patriarcado. Eles tentaram imaginar um novo tipo de cidade. O projeto nunca foi plenamente realizado.

Planejamento urbano e design feminista moderno
Austin propôs a utilização de um sistema subterrâneo de túneis para a lavanderia e a entrega de refeições quentes. Isso resultaria em menos serviços domésticos e mais facilidade para o cuidado com as crianças. Isso permitira às mulheres entrar mais integralmente na esfera pública não doméstica. Ela também incluiu móveis compactos e retráteis, o que reduziria o trabalho doméstico.

Ela também pretendia mudar várias coisas na tradicional esfera doméstica, com casas sem cozinha.

O movimento da cidade-jardim de Ebenezer Howard e a influência feminista de Charlotte Perkins Gilman foram as principais inspirações de Austin. Na esfera pública, Austin escolheu promover a segurança e acessibilidade, como ilustrado através de seus planos para parques públicos e famílias de baixa renda para mulheres em necessidade (devido a abuso, divórcio etc.). Na esfera privada, ela projetava para o conforto, eficiência e funcionalidade, especialmente dos serviços domésticos.

Ver também
 Planejamento urbano

Ler mais
 Women and Planning: Creating Gendered Realities de Clara H. Greed

Feministas dos Estados Unidos
Socialistas dos Estados Unidos
Nascidos em 1862
Feministas socialistas
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Alice Constance Austin


Helle Aro (born 9 December 1960) is an Estonian athlete. She competed for Finland in the women's heptathlon at the 1992 Summer Olympics.

References

1960 births
Living people
Athletes (track and field) at the 1992 Summer Olympics
Estonian heptathletes
Finnish heptathletes
Olympic athletes for Finland
People from Rapla
Finnish people of Estonian descent

Helle Aro


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Glandulosa kinzelbachi. Una ning gihulagway ni Carl Otto Harz ni adtong 1979. Ang Glandulosa kinzelbachi sakop sa kahenera nga Glandulosa, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Turkeya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Turkeya
Glandulosa

Glandulosa kinzelbachi


Estírax (), Tíranx (), Astera ou Sturaks foi um rei dos  do . Era aliado do xá . Foi derrotado e capturado em 528 pela rainha sabir Boa enquanto marchava com Glones para ajudar os persas contra os bizantinos. Foi enviado para o imperador Justiniano  em Constantinopla em grilhões, onde foi executado perto de São Conão, além do Corno de Ouro.

Estírax era um nome grego comum e foi utilizado por João Malalas (o autor que registra este episódio) em substituição do nome huno dessa personagem. Para Maenchen-Helfen, é possível associar este indivíduo ao Estíraco () citado numa inscrição de , no Quersoneso. O nome Estíraco foi reconstruído em sua forma turcomana como *sturak e nesta forma foi associado a stur-, "grande".

Bibliografia

Aliados do Império Sassânida
Hunos do século VI
Guerra Ibérica
Hunos envolvidos nas guerras bizantino-sassânidas

Estírax


La Via Campana era una strada etrusca e poi romana, che da Roma andava in direzione sud ovest verso la costa del mar Tirreno.

Storia
Risalente almeno al VII secolo a.C., e utilizzata probabilmente dagli abitanti di Veio per collegare la propria città al mare, era ancora ricordata nell'Itinerarium Antonini. Insieme all'altrettanto antica via Salaria costituiva un sistema di collegamento stradale strategico e unitario, utilizzato ancora prima della fondazione di Roma, per trasportare il sale dal Tirreno all'Adriatico.

Partiva dal guado del Tevere nei pressi dell'isola Tiberina, seguiva l'argine destro del fiume e raggiungeva il Campus salinarum romanarum o salinensis (da cui derivava il nome), un vasto stagno costiero adattato a salina dagli etruschi e situato oggi nei pressi di Fiumicino, nel luogo all'incirca occupato dall'Aeroporto Internazionale Leonardo da Vinci.

In epoca successiva condivideva la funzione di collegamento con il mare insieme alla parallela via Ostiense, come testimonia l'esistenza in età imperiale  di un curator viarum addetto alla manutenzione di entrambe le strade. A partire dal I secolo d.C., con la costruzione dei porti di Claudio e di Traiano e il progressivo sviluppo dell'abitato di Porto, la via Campana perse progressivamente importanza a vantaggio della via Portuense.

Itinerario
La strada partiva dal Foro Boario oltrepassando le Mura serviane e il Tevere sul pons Sublicius, poi sostituito dal ponte Emilio (attuale ponte Rotto), insieme alla via Aurelia, e attraversava la zona paludosa di Trastevere per superare le Mura aureliane a Porta Portuensis. Nella città odierna il tracciato della strada romana è ricalcato da via della Magliana, che si riallaccia a via Portuense nei pressi di Ponte Galeria.

Note

Altri progetti

Campana

Via Campana (antica Roma)


Baruch Spinoza (føddur Benedito de Espinosa, 24. november 1632 í Amsterdam, deyður 21. februar 1677 í Den Haag) var niðurlendskur heimspekingur.

Niðurlendskir heimspekingar
Føðingar í 1630-árunum
Andlát í 1670-árunum

Baruch Spinoza


A Couple () is a 2022 French-language drama film directed by Frederick Wiseman. Featuring a solo performance by Nathalie Boutefeu as Sophia Tolstaya, the wife of Leo Tolstoy, the film consists of her monologues, which Wiseman and Boutefeu adapted from Tolstaya's letters and diaries. It is Wiseman's first narrative film since  (2002), and his first ever that is shot on location rather than being a filmed play.

Production
After working on a French-language production of The Belle of Amherst, Wiseman and Boutefeu developed the script based on Tolstaya's writings. The film was shot on Belle-Île off the coast of Brittany.

Release
A Couple premiered in competition at the 79th Venice International Film Festival in September 2022. It screened at the New York Film Festival in October 2022, and received a theatrical release at Film Forum in New York City in November 2022.

Reception
On review aggregator website Rotten Tomatoes, the film holds an approval rating of 87%, based on 31 reviews, and an average rating of 7.1/10. On Metacritic, the film has a weighted average score of 74 out of 100, based on 13 critics, indicating "generally favorable reviews".

References

External links

2020s French films
2020s American films
2022 drama films
2022 films
French drama films
American drama films
One-character films
2020s French-language films
Films shot in France
Films directed by Frederick Wiseman
Cultural depictions of Leo Tolstoy
Films based on diaries
French-language American films

A Couple


Peter Mark Roget (ur. 18 stycznia 1779 w Londynie, zm. 12 września 1869 w Malvern) – brytyjski lekarz i leksykograf. Autor Roget's Thesaurus, pierwszego tezaurusa – słownika z podziałem pod względem semantycznym.

Urodził się w londyńskim Soho jako syn pastora francuskiego kościoła protestanckiego. Studiował na uniwersytecie w Edynburgu i w wieku 19 lat został lekarzem. Karierę rozpoczynał w Manchesterze, w 1808 przeniósł się do Londynu, gdzie pełnił funkcję lekarza przy ambasadzie hiszpańskiej a także profesora fizjologii w Russel Institution. Był m.in. członkiem Royal Society, w którym pełnił w latach 1827–1849 stanowisko sekretarza.

Z zawodu lekarza zrezygnował w 1840 i rozpoczął pracę nad różnymi projektami, m.in. kieszonkową szachownicą i maszynami liczącymi. Po rezygnacji ze stanowiska sekretarza w Royal Society w pełni poświęcił się pracy leksykograficznej. W 1852 opublikował pierwsze wydanie Roget's Thesaurus, który okazał się sukcesem, do czasu jego śmierci ukazało się 28 wydań.

Przypisy

Bibliografia

Brytyjscy leksykografowie
Brytyjscy lekarze
Członkowie Royal Society
Urodzeni w 1779
Zmarli w 1869
Ludzie urodzeni w Londynie

Peter Mark Roget


Kaliwatan sa murag-anay ang Eremotermes neoparadoxalis. Una ning gihulagway ni S. Ahmad ni adtong 1955. Ang Eremotermes neoparadoxalis sakop sa kahenera nga Eremotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Eremotermes

Eremotermes neoparadoxalis


Kaliwatan sa insekto ang Liothrips minys. Una ning gihulagway ni Taracad Narayanan Ananthakrishnan ni adtong 1972. Ang Liothrips minys sakop sa kahenera nga Liothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Indya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Liothrips
Insekto sa Indiya

Liothrips minys


Biografia

Carriera sciistica

Stagioni 1968-1970
Sciatrice polivalente, in Coppa del Mondo Michèle Jacot ottenne il primo risultato di rilievo il 25 gennaio 1968 nello slalom speciale di Saint-Gervais-les-Bains, classificandosi 8ª, e il 9 febbraio 1969 conquistò il primo podio vincendo lo slalom gigante di Vipiteno; in quella stagione 1968-1969 fu 2ª nella classifica della Coppa del Mondo di slalom gigante, superata dalla statunitense Marilyn Cochran di 4 punti.

Raggiunse l'apice della carriera nella stagione 1969-1970: quell'anno in Coppa del Mondo vinse la coppa di cristallo generale (con 35 punti di vantaggio sulla connazionale Françoise Macchi) e quella di slalom gigante (a pari merito con la Macchi), mentre in quella di slalom speciale fu 2ª (staccata di 10 punti dall'altra francese Ingrid Lafforgue). Ai Mondiali di Val Gardena 1970 si aggiudicò la medaglia d'oro nella combinata, quella di bronzo nello slalom speciale e si classificò 8ª nella discesa libera e 4ª nello slalom gigante.

Stagioni 1971-1976
Nella stagione 1970-1971 in Coppa del Mondo nonostante sette podi (quattro le vittorie tra le quali l'ultima della sua carriera, il 20 febbraio a Sugarloaf in slalom gigante) chiuse al 2º posto sia la classifica generale (staccata di 33 punti dall'austriaca Annemarie Moser-Pröll, vincitrice di quattro Coppe generali consecutive), sia quella di slalom gigante (superata dalla Moser-Pröll di 5 punti). L'anno dopo esordì ai Giochi olimpici invernali e a  fu 15ª nella discesa libera, 16ª nello slalom gigante e non concluse lo slalom speciale; il 3 marzo dello stesso anno salì per l'ultima volta sul podio in Coppa del Mondo, a Heavenly Valley in slalom speciale (2ª).

Ai Mondiali di Sankt Moritz 1974 vinse la medaglia d'argento nello slalom speciale e si classificò 15ª nella discesa libera; ottenne l'ultimo piazzamento in Coppa del Mondo il 22 marzo 1975 in Val Gardena in parallelo (7ª). L'anno dopo ai XII Giochi olimpici invernali di , sua ultima presenza olimpica, si classificò 17ª nella discesa libera, 13ª nello slalom gigante e non concluse lo slalom speciale. In quella stessa stagione 1975-1976 .

Altre attività

.

Palmarès

Mondiali
 3 medaglie:
 1 oro (combinata a Val Gardena 1970)
 1 argento (slalom speciale a Sankt Moritz 1974)
 1 bronzo (slalom speciale a Val Gardena 1970)

Coppa del Mondo
 Vincitrice della Coppa del Mondo di sci alpino nel 1970
 Vincitrice della Coppa del Mondo di slalom gigante nel 1970
 21 podi:
 10 vittorie (6 in slalom gigante, 3 in slalom e 1 in discesa libera)
 5 secondi posti
 6 terzi posti

Coppa del Mondo - vittorie

Legenda:
DH = discesa libera
GS = slalom gigante
SL = slalom speciale

Campionati francesi

Statistiche

Podi in Coppa del Mondo

Collegamenti esterni

Vincitori della Coppa del Mondo di sci alpino
Vincitori della Coppa del Mondo di slalom gigante

Michèle Jacot


L'Evangeliario di Magonza (noto anche in latino come Codex Aureus) è un vangelo redatto in latino nel 1250.

Collegamenti esterni

Magonza
Manoscritti del XIII secolo

Evangeliario di Magonza


Lidiya Sharamovich (, born 12 July 1937) is a Bulgarian athlete. She competed in the women's shot put at the 1960 Summer Olympics.

References

1937 births
Living people
Athletes (track and field) at the 1960 Summer Olympics
Bulgarian female shot putters
Olympic athletes for Bulgaria
Place of birth missing (living people)

Lidiya Sharamovich


Svjetski fond za prirodu (engleski: World Wide Fund for Nature), službena skraćenica WWF, je međunarodna je nevladina organizacija osnovana 1961., za romociju i djelovanja u oblasti ekologije i zaštite prirode. Sukcesor je Svjetskog fonda za divljinu

Misija  WWF-a je sprječavanje degradacije životnog okruženja na Zemlji i stvaranje uvjeta za budućnost u kojoj bi ljudi stvarali u harmoniji sa prirodom. Zato WWF, u suradnji sa brojnim partnerima iz preko 100 zemalja, radi na očuvanju bioraznolikosti i smanjenju antropogenog pritiska na prirodna staništa. Strategija  organizacije je usmjerena na zaštitu i očuvanje ključnih krajolika i vrsta koje su od izuzetne važnosti za njihova staništa ili društvo.  They have invested over $1 billion in more than 12,000 conservation initiatives since 1995.

Glavni ciljevi
Svjetski fond za prirodu djeluje u pravcu na smanjivanje ekološkog pritiska čovjeka na okolinu – upotrebu zemljišta i prirodnih resursa koji su neophodni za proizvodnju  hrane, snabdijevanje vodom, vlaknima i drvnom građom; cilj je i  postići povoljniju  apsorpciju ugljik-dioksida koji se ispušta u atmosferu putem mnogobrojnih ljudskih uticaja. Njen cilj nije udaljavanje ljudi od prirode, vraćanju u prošlost, ili sprečavanje razvoja država ili zajednica, već pronalaženje praktičnih rješenja za zdravu planetu, planetu na kojoj će i sadašnjim i budućim generacijama biti omogućen zajednički napredak ljudi i prirode, uz racionalno iskorištavanje prirodnih dobara,  u stabilno održivoj životnom životnom okruženju. Svoju djelatnost je promovirao pod geslom stop degradaciji prirode.

WWF  se razvio u jednu od najvećih i najuglednijih nezavisnih svjetskih organizacija za zaštitu prirode.
Svetski fond za prirodu ima više od pet miliona pristalica na svih pet kontinenata i predstavništva u više od 100 zemalja. Prihvatio je odgovornost  za razvoj međunarodnog pokreta globalnog ekologizma za očuvanje sveukupne prirode. Velika ulaganja u tom pravcu otpočela su još 1985., od kada jeuloženo je više od jedne milijarde američkih dolara u više od 13.000 projekata.

Od male grupe entuzijasta posvećenih divljim životinjama zaštiti prirode, WWF je  prerastao u globalnu mrežu koja ima podršku iz svih sfera života i rada.

Galerija

Također pogledajte

 Ekologija
Biom

Reference

Vanjski  linkovi

 -{Panda.org, WWF international Web site
 -{WorldWildlife - the corporate HQ of WWF listing Board Members
 -{WWF.mobi , WWF international mobile website

Neprofitne organizacije
Ekologija
Zaštita prirode
Međunarodne organizacije

Svjetski fond za prirodu


Cambará do Sul là một đô thị thuộc bang Rio Grande do Sul, Brasil. Đô thị này có diện tích 1212,534 km², dân số năm 2007 là 6959 người, mật độ 5,74 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Rio Grande do Sul

Cambará do Sul


Sarah Bro (født 4. marts 1996) er en dansk tidligere svømmer. Hun konkurrerede i 4x100 m fri for damer ved OL 2016. Hendes lillesøster, Signe Bro, er også svømmer og deltog i OL 2020.

Professionel sportskarriere
Sarah Bro svømmede primært fri og rygcrawl. Hun begyndte sin karriere i Gentofte Svømmeklub, og som 16-årig begyndte hun at træne på det nationale træningscenter. Bro var med på det danske stafethold i 4x100 m fri, der med en femteplads ved EM i 2016 sikrede sig kvalifikation til OL samme år. Ved OL blev danskerne nummer seks i det indledende heat og nummer tolv samlet, hvilket ikke var nok til en finaleplads.

I 2017 var hun også med til VM, og i 2019 tog hun på træningsophold i USA. Imidlertid havde hun gennem en længere periode haft svært ved at finde motivationen for at træne, og i februar 2020 indstillede hun karrieren.

Efterfølgende karriere
Hun fik tilbudt at blive ekspertkommentator ved Discovery Networks Danmark i forbindelse med OL 2020, men da disse lege blev udskudt, tog hun i stedet imod tilbud om at være med i et par tv-underholdningsprogrammer, blandt andet Korpset. Hun blev også ekspertkommentator, da de olympiske lege blev afholdt i 2021.

Privatliv
Bro har tidligere datet den amerikanske skuespiller Zac Efron i knap et år. Bro har fortalt i en DR-podcast, hvordan forholdet var traumatiserende og efterlod hende med stor hjertesorg.

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra København
Olympiske svømmere fra Danmark
Svømmere ved sommer-OL 2016
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2016

Sarah Bro


Antoine Adelisse (ur. 10 czerwca 1996 w Nantes) – francuski narciarz dowolny, specjalizujący się w slopestyle'u i big air.

Kariera
Po raz pierwszy na arenie międzynarodowej pojawił się 29 grudnia 2010 roku w La Toussuire, gdzie w zawodach FIS Race nie ukończył rywalizacji w jeździe po muldach. W 2012 roku wystartował na mistrzostwach świata juniorów w Chiesa in Valmalenco, gdzie zajął dwunaste miejsce w halfpipe'ie, a w slopestyle'u był czternasty. Rok później zajął piąte miejsce w slopestyle'u podczas kolejnych mistrzostw świata juniorów w Chiesa in Valmalenco. W zawodach Pucharu Świata zadebiutował 25 lutego 2012 roku w Jyväskylä, zajmując 39. miejsce w slopestyle'u. Pierwsze pucharowe punkty zdobył 8 lutego 2013 roku w Silvaplanie, gdzie był trzynasty w tej samej konkurencji. Na podium zawodów tego cyklu po raz pierwszy stanął 25 marca 2017 roku w Voss, kończąc rywalizację w big air na drugiej pozycji. W zawodach tych uplasował się między dwoma Norwegami: Birkiem Ruudem i Felixem Stridsbergiem-Usterudem. Najlepsze wyniki osiągnął w sezonie 2019/2020, kiedy zajął 23. pozycję w klasyfikacji generalnej, a w klasyfikacji big air był trzeci. W 2017 roku wystartował na mistrzostwach świata w Sierra Nevada, zajmując piąte miejsce w slopestyle'u.

W styczniu 2021 roku zdobył srebrny medal w big air podczas Winter X Games 25.

Osiągnięcia

Igrzyska olimpijskie

Mistrzostwa świata

Puchar Świata

Miejsca w klasyfikacji generalnej
 sezon 2012/2013: 191.
 sezon 2013/2014: 154.
 sezon 2014/2015: 105.
 sezon 2016/2017: 32.
 sezon 2017/2018: 64.
 sezon 2018/2019: 163.
 sezon 2019/2020: 23.
Od sezonu 2020/2021 klasyfikacja generalna została zastąpiona przez klasyfikację Park & Pipe (OPP), łączącą slopestyle, halfpipe oraz big air.
 sezon 2020/2021: 8.
 sezon 2021/2022: 33.

Miejsca na podium w zawodach
  Voss – 25 marca 2017 (big air) – 2. miejsce
  Atlanta – 21 grudnia 2019 (big air) – 2. miejsce
  Deštné v Orlických horách – 29 lutego 2020 (big air) – 1. miejsce
  Kreischberg – 8 stycznia 2021 (big air) – 2. miejsce
  Steamboat Springs – 4 grudnia 2021 (big air) – 3. miejsce

Bibliografia
 Profil na stronie FIS
 Profil na stronie X Games

Francuscy narciarze dowolni
Francuscy olimpijczycy
Ludzie urodzeni w Nantes
Uczestnicy Zimowych Igrzysk Olimpijskich 2014
Uczestnicy Zimowych Igrzysk Olimpijskich 2018
Uczestnicy Zimowych Igrzysk Olimpijskich 2022
Urodzeni w 1996

Antoine Adelisse


Mogilno là một thị trấn thuộc huyện Mogileński, tỉnh Kujawsko-Pomorskie ở trung-bắc Ba Lan. Thị trấn có diện tích 9 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 12290 người và mật độ 1477 người/km².

Tham khảo

Thị trấn của Kujawsko-Pomorskie

Mogilno


Magic Carpet è un sparatutto in prima persona per MS-DOS, Sega Saturn e PlayStation. È stato prodotto nel 1994 dalla Bullfrog Productions e pubblicato dall'Electronic Arts. Fu definito uno dei videogiochi più innovativi dell'anno e si fece notare anche per il notevole motore grafico tridimensionale, ma nonostante le lusinghiere recensioni dalle riviste del settore commercialmente fu un insuccesso.

Il giocatore è alla guida di un tappeto magico e può quindi volare nelle tre dimensioni, ma non può rollare. Può sparare proiettili magici di vario tipo e lanciare incantesimi. Non è possibile schiantarsi a terra.

Il seguito fu Magic Carpet 2 (1995).

Bibliografia

Collegamenti esterni

Magic Carpet


Ang Komro ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kumrū (suba nga anhianhi), Wardak,
 Kumrū (bukid), Wardak,

Sudan

 Jabal Domi (bungtod sa Sudan), Central Darfur State,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Sudan

Komro


Suba ang Wai Pias (Inindonesyo: Wai Tulung Pias) sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Lampung, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.

Ang mga gi basihan niini

Mga suba sa Provinsi Lampung

Wai Pias


An Attila cinnamomeus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Gmelin hadton 1789. An Attila cinnamomeus in nahilalakip ha genus nga Attila, ngan familia nga Tyrannidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Attila

Attila cinnamomeus


Kaliwatan sa uk-ok ang Coptotermes beckeri. Una ning gihulagway ni Mathur ug Chhotani ni adtong 1969. Ang Coptotermes beckeri sakop sa kahenera nga Coptotermes, ug kabanay nga Rhinotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Coptotermes

Coptotermes beckeri


La Borracina bianca (nome scientifico Sedum album L.) è una piccola pianta grassa di aspetto erbaceo, strisciante e perenne, sempreverde, appartenente alla famiglia delle Crassulaceae.

Tassonomia
La sistemazione del genere  Sedum  non è concorde in tutti gli autori. Infatti il Sistema Cronquist assegna la famiglia delle Crassulaceae all'ordine Rosales mentre la moderna classificazione APG la colloca nell'ordine Saxifragales. E rimane controversa anche la sistemazione dello stesso genere nella classe delle Crassulaceae.
Il numero di specie del genere  Sedum   è abbastanza ampio: circa 140 elementi, sparsi per tutto l'emisfero boreale. In Italia se ne contano 34 le specie spontanee di questo genere.

Varietà
La nostra pianta è soggetta ad una certa variabilità (come altre specie dello stesso genere), questo porta ad alcune note di incertezza nella definizione delle varianti e sottospecie. Infatti alcune di queste sottospecie da altri autori sono considerati sinonimi della nostra pianta (vedi box a destra) o addirittura specie diverse ( S. clusianum  e  S. micranthum).
Di seguito si elencano alcune sottospecie e/o varianti:

Sedum album L. subsp. micranthum (Bast ex DC.) Syme: di misure più ridotte, con foglie obovate (larghezza 3 mm; lunghezza 6 mm), petali di 3 mm e più intensamente arrossati. Si trova più facilmente nel Meridione.
Sedum album L. subsp. clusianum Guss con densa pelosità ghiandolosa soprattutto nel fusto.
Sedum album L. subsp. pentandrum (DC.) Boreau (1849) (sinonimo = S. album L. subsp paniculatum Kit. ex Jáv. (1936))
Sedum album L. var. balticum Hartman fil.

Etimologia
Il nome del genere ("Sedum") definito come molti altri da Linneo potrebbe derivare dal verbo di radice latina  "sedeo" = "io mi siedo" per il tipo di fusto prostrato oppure anche (secondo altre dizioni) da "sedare", "calmare" in riferimento ad alcune proprietà della pianta.
Il nome della specie deriva chiaramente dal colore del suo fiore.

Descrizione

La forma biologica è camefita succulenta (Ch succ): sono piante che frequentano ambienti piuttosto aridi, con gemme perennanti radenti il suolo (disposte ad una altezza non maggiore di 20 cm) e con organi (fusti, foglie e fiori) adatti a conservare l'acqua.

Radici
Le radici sono superficiali e sottili prodotte da stoloni.

Fusto
I fusti sono grassi ma fragili e contorti, di colore rossastro.
Si dividono in due tipi:
sterili: sono abbondantemente fogliosi, ma piuttosto prostrati;
fioriferi: sono più ascendenti e più alti (lievemente incurvati prima dell'infiorescenza) con poche foglie.
Dimensioni medie dei fusti: 8 – 20 cm.

Foglie

Le foglie sono oblunghe, alterne, glabre,  ottuse, sessili, senza sperone come in altre specie, eretto – patenti, cilindriche – carnose  (nella faccia superiore sono un po' appiattite). Il colore è verde chiaro; sfumano verso il rosso a fine stagione. Dimensioni: diametro 1 – 1,5 mm; lunghezza 5 – 9 mm.

Infiorescenza

I fiori sono peduncolati, disposti in cime multiflore corimbose. I petali sono 5, di colore bianco, a volte con screziature rosa. Gli stami sono 10 e gli stili 5.
La fioritura avviene tra la tarda primavera e l'estate.

Fiori

I fiori sono brevemente peduncolati (il colore del peduncolo è rossastro; lunghezza del peduncolo: 2 mm), ermafroditi, attinomorfi, dialipetali, pentameri e di colore bianco o rosato con screziature rossastre. Dimensioni: diametro 1 – 1,5 cm.
Calice: i sepali, piuttosto carnosi e rossastri, sono saldati alla base (gamosepali). Dimensione: 1 mm.
Corolla: la corolla è composta da 5 petali oblunghi. Dimensione: 5 mm.
Androceo: gli stami sono 10 (di norma due per ogni petalo).
Fioritura: giugno – luglio.
Impollinazione: tramite api e mosche.

Frutti
Il frutto è un follicolo allungato e stretto in posizione eretta. Ogni fiore ne produce 5 a disposizione stellata.

Distribuzione e habitat
Il geoelemento è "Euri-mediterraneo" (Euri-Medit.). Si trova nelle zone montane dei paesi temperati – caldi dell'Europa, Asia, Africa del Nord e Nord America.
In Italia è comune su tutto il territorio e si trova sui terreni aridi e poveri in genere, rupi e muri soleggiati.
Altitudine: 0 – 2000 .

Usi

Farmacia
Anticamente si usava per curare le ferite e scottature. In genere le foglie hanno proprietà antinfiammatoria.

Cucina
Alcuni composti della pianta sono leggermente tossici per cui non deve essere usata come alimento.

Galleria d'immagini

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Crassulaceae
Piante succulente
Taxa classificati da Linneo

Sedum album


Paulin Dvor je naseljeno mjesto u sastavu općine Šodolovci, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Osijek.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Paulin Dvor je imao 76 stanovnika.

Napomena: Iskazuje se od 1900. U 1900. nazvano Paulinin Dvor, a od 1910. do 1961. Pavlin Dvor. Do 1948. iskazivano kao dio naselja, a od 1953. kao naselje.

Popis 1991.

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Paulin Dvor je imalo 168 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:

Popis 1910.

Također pogledajte

 Manjinski jezici u Hrvatskoj

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Osječko-baranjskoj županiji

Paulin Dvor


Kaliwatan sa kasili ang Atractodenchelys robinsorum. Una ning gihulagway ni Emma S. Karmovskaya ni adtong 2003. Ang Atractodenchelys robinsorum sakop sa kahenera nga Atractodenchelys, ug kabanay nga Synaphobranchidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Atractodenchelys

Atractodenchelys robinsorum


An Liopropoma pallidum in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Fowler hadton 1938. An Liopropoma pallidum in nahilalakip ha genus nga Liopropoma, ngan familia nga Serranidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Liopropoma

Liopropoma pallidum


An Hypotrabala in uska genus han Lepidoptera. An Hypotrabala in nahilalakip ha familia nga Lasiocampidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Hypotrabala

Hypotrabala


Zespół odwracalnej tylnej encefalopatii (lub leukoencefalopatii, stosowany jest także skrótowiec PRES od ) – zespół chorobowy objawiający się głównie objawami neurologicznymi oraz zwiększonym ciśnieniem tętniczym z towarzyszącymi zmianami widocznymi w badaniach obrazowych mózgu. Został opisany po raz pierwszy przez Hincheya i in. w roku 1996.

Etiologia i patogeneza
Stany, które zostały powiązane z zespołem odwracalnej tylnej encefalopatii:
 nadciśnienie tętnicze (przełom nadciśnieniowy i encefalopatia nadciśnieniowa, najczęstsza przyczyna)
 choroby autoimmunologiczne (np. porfiria, zakrzepowa plamica małopłytkowa, guzkowe zapalenie tętnic)
 choroby nerek
 rzucawka i stan przedrzucawkowy
 zakażenia i sepsa
 choroba nowotworowa
 chemioterapia
 przyjmowanie leków immunosupresyjnych lub innych środków chemicznych (np. metamfetaminy)
Patogeneza zespołu odwracalnej tylnej encefalopatii nie została w pełni wyjaśniona. Pod uwagę brane są dwie główne hipotezy opisujące patogenezę tej choroby:
 hipoteza pierwsza zakłada, że nagły wzrost ciśnienia tętniczego prowadzi do zwiększonej perfuzji w obrębie mózgowia, co prowadzi do obrzęku naczyniowego. Przemawia za nią to, że u większości pacjentów występuje zwiększone ciśnienie tętnicze, a część potyliczna mózgowia (w której najczęściej występują zmiany) jest na jego działanie najbardziej narażona, natomiast podaje ją w wątpliwość to, że u około 30% chorych nie pojawia się nadciśnienie tętnicze.
 hipoteza druga zakłada, że przyczyną powstawania zmian są krążące we krwi toksyny, zarówno egzogenne, jak i endogenne, które wywołują zaburzenia w funkcjonowaniu śródbłonka. Za nią przemawia częste występowanie choroby u pacjentów z sepsą, rzucawką lub przyjmujących chemioterapię albo leki immunosupresyjne.

Objawy i przebieg
Początek choroby może być ostry lub podostry. Objawy neurologiczne zazwyczaj występują razem z nadciśnieniem tętniczym. Najczęstszym objawem jest encefalopatia, która objawia się ilościowymi oraz jakościowymi zaburzeniami świadomości. U około 70% pacjentów pojawiają się drgawki, które w 3–13% przechodzą w zagrażający życiu stan padaczkowy. W wyniku zajęcia płatów potylicznych występują zaburzenia widzenia (np. zamazane widzenie, ślepota korowa i połowiczna). W 5–15% przypadków choroby występują objawy ogniskowe. Inne objawy choroby obejmują nudności, wymioty i ból głowy. Może wystąpić zespół móżdżkowy i porażenie połowicze, a zaburzenia świadomości mogą przejść w śpiączkę. W 6–19% przypadków dochodzi do transformacji krwotocznej, czasami także do wgłobienia mózgu. Opisano zajęcie przez proces chorobowy rdzenia kręgowego i występowanie objawów z tym związanych (do określania tej postaci choroby zaproponowano skrótowiec PRES-SCI).

Badania obrazowe

Tomografia komputerowa ukazuje obrzęk naczyniowy występujący głównie w podkorowej istocie białej płatów potylicznych i skroniowych (choć może występować także w innych częściach mózgowia, takich jak głębiej położonej istocie białej, jądrach podstawnych, ciele modzelowatym czy pniu mózgu), czasami symetryczny. Gdy dojdzie do uszkodzenia bariery krew-mózg, zmiany wzmacniają się po podaniu kontrastu gadolinowego. W MRI widoczne są hiperintensywne w sekwencjach T2 i FLAIR zmiany, a obrazy w sekwencji DWI lub ADC czasami mogą pokazywać ograniczenie dyfuzji w obrębie tych zmian. W angiografii widoczne jest obkurczenie naczyń mózgowych.

Badania pomocnicze
Badanie krwi może wykazać:
 podwyższenie aktywności AST i ALT
 hipomagnezemię
 zwiększenie stężenia albumin
 zmniejszenie stężenia kreatyniny.

Rozpoznanie
Nie ustalono kryteriów diagnostycznych dla zespołu odwracalnej tylnej encefalopatii, który jest trudną do rozpoznania jednostką chorobową. Diagnostyka jest głównie różnicowa. Najważniejszą jednostką chorobową, z jaką należy różnicować PRES, jest zespół odwracalnej mózgowej wazokonstrykcji (ang. reversible cerebral vasoconstriction syndrome), a także inne, jak udar niedokrwienny mózgu, choroba Creutzfeldta-Jakoba, autoimmunologiczne zapalenie mózgu, postępująca leukoencefalopatia wieloogniskowa, obrzęk mózgu oraz encefalopatie o innej etiologii, zakrzepica żył mózgowych oraz glejakowatość mózgu.

Leczenie
Nie opracowano leczenia przyczynowego, więc możliwe jest jedynie leczenie objawowe. Jego najważniejszym elementem jest obniżenie ciśnienia tętniczego i zapobieganie jego zmianom przez ciągłe podawanie leków przeciwnadciśnieniowych. Jeśli jest to możliwe, powinno się wyeliminować czynnik, który wywołał chorobę (np. leki przeciwnowotworowe). W przypadku konieczności należy zastosować leki przeciwpadaczkowe oraz rozpocząć wentylację mechaniczną. Można wykorzystać także antagonisty wapnia, jeśli wystąpił skurcz naczyń mózgowych.

Rokowanie
Śmiertelność zespołu odwracalnej tylnej encefalopatii wynosi około 5–15%. Powikłaniami PRES są m.in. padaczka wymagająca leczenia przeciwpadaczkowego i zaburzenia ruchowe. U około 36% pacjentów choroba pozostawia znaczne zmiany w funkcjonowaniu układu nerwowego, choć jej przebieg jest zazwyczaj łagodny. Współistniejąca cukrzyca, krwotok śródczaszkowy oraz zajęcie przez proces chorobowy ciała modzelowatego rokują niekorzystnie. Choroba może występować w sposób nawrotowy.

Zobacz też

 nadciśnienie złośliwe

Przypisy

Choroby układu nerwowego

Zespół odwracalnej tylnej encefalopatii


Karatay là một huyện thuộc tỉnh Konya, Thổ Nhĩ Kỳ. Huyện có diện tích 2612 km² và dân số thời điểm năm 2007 là 248826 người, mật độ 95 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Xem thêm

Huyện thuộc tỉnh Konya

Karatay


An Dysodia thyridina in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Felder, Felder ngan Alois Friedrich Rogenhofer hadton 1874. An Dysodia thyridina in nahilalakip ha genus nga Dysodia, ngan familia nga Thyrididae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dysodia

Dysodia thyridina


An Anubis subobtusus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Maurice Pic hadton 1932. An Anubis subobtusus in nahilalakip ha genus nga Anubis, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Laos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anubis

Anubis subobtusus


Kaliwatan sa insekto ang Pedetontus palaearcticus. Una ning gihulagway ni Filippo Silvestri ni adtong 1925. Ang Pedetontus palaearcticus sakop sa kahenera nga Pedetontus, ug kabanay nga Machilidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa ug amihanang Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Uropa
Pedetontus

Pedetontus palaearcticus


299 Batalion Wsparcia Brygady () – batalion wsparcia Armii Stanów Zjednoczonych, aktualnie przydzielony do 2 Pancernej Brygadowej Grupy Bojowej 1 Dywizji Piechoty (2nd Armored Brigade Combat Team, 1st Infantry Division).

Struktura organizacyjna
 Skład 2020
 dowództwo i kompania dowodzenia (HHC)
 kompania A – kompania transportowa i zaopatrzenia
 kompania B – kompania remontowa
 kompania C – kompania medyczna
 kompania D – kompania wsparcia dołączona do 5 szwadronu 4 pułku kawalerii (5-4 CAV)
 kompania E – kompania wsparcia dołączona do 1 batalionu 63 pułku pancernego (1-63 AR)
 kompania F – kompania wsparcia dołączona do 1 batalionu 18 pułku piechoty (1-18 INF)
 kompania G – kompania wsparcia dołączona do 1 batalionu 7 pułku artylerii polowej (1-7 FAR)

Historia

Początek
299 Batalion Wsparcia Brygady został utworzony 23 marca 1966 jako 7 Batalion Wsparcia i przydzielony do 199 Brygady Piechoty w Fort Benning w stanie Georgia.

Wietnam
1 czerwca 1966 batalion został aktywowany i rozmieszczony w Republice Wietnamu, służąc z wyróżnieniem od 1966 do 1970, otrzymując 10 wstążek (battle streamers), Valorous Unit Citation, dwa Meritorious Unit Commendations, trzykrotnie wietnamski Krzyż Waleczności z palmą i wietnamski Civil Actions Medal.

15 października 1970 w Fort Benning w stanie Georgia batalion został dezaktywowany i zwolniony z przydziału do 199. Brygady Piechoty, równocześnie został przeformowany w 299 Forward Support Battalion.

20 października 1983 batalion został przydzielony do 1. Dywizji Piechoty i aktywowany w niemieckim Göppingen.

Bośnia i Hercegowina
15 sierpnia 1991 batalion został dezaktywowany, a następnie 16 lutego 1996 ponownie reaktywowany.

W marcu 1996 batalion został rozmieszczony w Bośni i Hercegowinie w składzie międzynarodowych sił wojskowych IFOR, ramach komponentu Eagle – międzynarodowej Dywizji (North) w Tuzli, gdzie otrzymał Presidential Unit Citation.

Kosowo
W czerwcu 1999 batalion ponownie rozlokował się na Bałkanach, tym razem w Kosowie w ramach grupy zadaniowej Falcon, tworząc pierwszą bazę logistyczną na nowym teatrze działań.

16 grudnia 1999 batalion powrócił do macierzystej dyslokacji.

Od 4 maja do 14 listopada 2002 duża część batalionu została ponownie przeniesiona do Kosowa jako 299 logistyczna grupa zadaniowa (299th Logistics Task Force (LTF)) w celu wsparcia międzynarodowej Brygady (East), zapewniając wsparcie i bezpieczeństwo mieszkańcom Kosowa.

Operacja Iraqi Freedom
W latach 2004-2005 (OIF 04-05) i 2006-2007 (OIF 07-08) 299th Forward Support Battalion brał udział w działaniach II wojny w Zatoce Perskiej. Po jej zakończeniu batalion został przeniesiony do Fortu Riley w stanie Kansas i przeformowany w 299 batalion wsparcia brygady.

W latach 2008-2009 batalion ponownie wziął udział w operacji Iraqi Freedom (OIF 09-10) w Bagdadzie w Iraku, za którą otrzymał Meritorious Unit Citation.

Operacja New Dawn
17 lutego 2010 Sekretarz Obrony USA Robert Gates ogłosił, że od 1 września nazwa "Operacja Iraqi Freedom" zostanie zastąpiona przez "Operację New Dawn".

W listopadzie 2010 299 BSB został rozmieszczony w Iraku w celu wsparcia operacji "New Dawn". Jednostka została ponownie dyslokowana do Fortu Riley w Kansas pod koniec 2011 roku, otrzymując Meritorious Unit Commendation za ich wysiłki podczas wdrażania operacji New Dawn.

Operacja Atlantic Resolve
Od września 2017 batalion, jako druga, a od listopada 2022 jako dziesiąta rotacyjna zmiana w ramach operacji Atlantic Resolve stacjonował w Skwierzynie.

Bibliografia
 299th Brigade Support Battalion

Linki zewnętrzne

Przypisy

1 Dywizja Piechoty (USA)
Amerykańskie bataliony wsparcia brygady
Jednostki organizacyjne wojska utworzone w 1966

299 Batalion Wsparcia Brygady (USA)


Usoke is a village in the Urambo District, of Tanzania's Tabora Region.

See also

 Railway stations in Tanzania
 Transport in Tanzania

References

Further reading

 Columbia Encyclopedia, Sixth Edition (at encyclopedia.com)
 Tabora Region Socio-Economic Profile, joint publication by The Planning Commission Dar es Salaam and Regional Commissioner's Office Tabora, 1998

Populated places in Tabora Region
1850s establishments in Africa

Usoke


Franz Oswald (Jena, 9 de Agosto de 1915 - 13 de Janeiro de 2003, Munique) foi um piloto alemão da Luftwaffe durante a Segunda Guerra Mundial. Começou a sua carreira como observador, voando em aviões Dornier Do 17 e Junkers Ju 88. Em 1942 deixou de ser observador e tornou-se piloto de aviões Hs 129. Combateu nos céus de França, Tunísia, Sardenha e Rússia. Voou mais de 300 missões de combate, nas quais destruiu cerca de 44 tanques inimigos. Sobreviveu à guerra com queimaduras nas mãos, coxas e cara, provocadas por um acidente que ocorreu no cockpit da sua aeronave enquanto a pilotava.

Pessoas da Segunda Guerra Mundial (Alemanha)
Militares da Alemanha
Pilotos da Luftwaffe
Naturais de Jena

Franz Oswald


La sporopollenina è un polimero biologico tra i più inerti e resistenti che si conoscano.

È un componente importante della parete esterna (esina) dei granuli di polline.

È chimicamente molto stabile e di solito è ben conservata nei suoli e nei sedimenti, consentendo di fornire informazioni utili ai palinologi sulle popolazioni vegetali del passato.

I pollini sono dispersi da molti fattori ambientali diversi, come il vento, l'acqua o gli animali. Se le condizioni sono adatte, le loro pareti impregnate di sporopollenina possono persistere nella documentazione fossile per centinaia di milioni di anni, poiché la sporopollenina è resistente alla degradazione chimica da parte di sostanze chimiche organiche e inorganiche.

La sporopollenina si trova anche nelle pareti cellulari di diversi taxa di alghe verdi, tra cui Phycopeltis e Chlorella.

Composizione chimica
La composizione chimica della sporopollenina è stata a lungo sfuggente a causa della sua insolita stabilità chimica e resistenza alla degradazione da parte di enzimi e reagenti chimici forti (tra l'altro è in grado di resistere all'acetolisi, ovvero all'attacco con acidi forti).

Le analisi hanno rivelato una miscela di biopolimeri, contenente principalmente acidi grassi a lunga catena, fenilpropanoidi, fenoli e tracce di carotenoidi. Gli esperimenti hanno dimostrato che la fenilalanina è un precursore importante, ma contribuiscono anche altre fonti di carbonio. È probabile che la sporopollenina derivi da diversi precursori che sono chimicamente collegati per formare una struttura rigida.

Nel 2019, i ricercatori del MIT hanno determinato, tramite la degradazione della tioacidolisi e la risonanza magnetica nucleare (RMN) allo stato solido, la struttura molecolare della sporopollenina di pino. Questa è composta principalmente da unità di alcol polivinilico insieme ad altri monomeri alifatici, tutti collegati attraverso una serie di legami acetalici.

La microscopia elettronica mostra che le cellule del tappeto che circondano il granulo pollinico in via di sviluppo all'interno dell'antera e che producono l'esina hanno un sistema secretorio altamente attivo contenente globuli lipofili. Si ritiene che questi globuli contengano i precursori della sporopollenina.

La sporopollenina è una sostanza che ha la funzione di ridurre al massimo l'evaporazione quindi è una sostanza che rende il granulo pollinico resistente al calore.

La sporopollenina, inoltre, contribuisce all'identificazione delle diverse specie di polline sia per la forma assunta a seguito della sua deposizione sia per la presenza di granuli (detti orbicoli) esterni alla parete da essa formati.

Bibliografia

Collegamenti esterni

Fisiologia vegetale

Sporopollenina


Olga Pierri (3 June 1914 – 28 September 2016) was an Uruguayan guitarist and teacher. She received musical instruction from her father, , and in 1937 co-founded the Uruguayan Guitar Center, playing in its inaugural concert with Abel and , and with Atilio Rapat, with whom she played in a duo.

Biography
From a young age, Olga Pierri had an interest in music, as her father, , was himself a noted guitarist. Mr. Pierri gave Olga her first lessons in not just his own methods, but those of Pascual Roch. She would also be influenced by other such musicians as , , and , with whom Pierri would become a close friend.

In 1948, Pierri formed an all female group of four to five members that could throughout its run count among its members Pierri herself, Teté Richi, Margot Prieto, and Margarita Quadros. The group's music, written by Pierri, inspired by Uruguayan and Latin American culture at large managed to become popular through Uruguay.

On 3 June 2016, Pierri celebrated her 102nd birthday by performing on public radio alone and with an ensemble of her best students, called "Conjunto Femenina de Guitarras."

Citations

1914 births
2016 deaths
Musicians from Montevideo
Uruguayan guitarists
Uruguayan women guitarists
Uruguayan women educators
Uruguayan centenarians
Women centenarians

Olga Pierri


Radio-electronic industry is a part of the machine-building industry, which in planning has been classified since 1968 separately from the radio industry, electronic industry, and the subdivision of instrument making. In the official reporting statistics license applications are submitted only in the categories of "devices, means of automation and computer technology" and "radio receivers, radios, TVs and household recorders", which does not cover all products.

By methods of calculating national income, radio-electronic industry in 1969 gave the Ukrainian Soviet Socialist Republic around 1.9% of the products of all aggression. In reality, it was likely more than this. The radio-electronic industry rarely produces finished products; as most of its products are components of others. The end products, as well as the parts, and the semi-finished products went into the following: rockets, artificial satellites, nuclear power plants, etc. An important component of their products, polymer batteries require many strategically important and scarce metals, plastics, minerals, and synthetics. Because of this, they are closely connected with many other industries.

According to the organization of production, technology and communications to the  mining industry, the following branches of industry are fully or  at least partly involved: radio engineering, telephone and telegraph, the industry of special (largely military) radio and radio navigation equipment, cybernetic, electronic computing and guiding machines (computers) and electronic automation equipment. This is an industry that manufactures electronic machines for boot control of production processes, office work, control and accounting, planning and commercial and financial operations, machines for school education, for photographic reproduction of documents, storage, and finding of information. Further in the industry of measuring equipment is the electronic vacuum, technological equipment, conductors, radio components, materials for radio-electronic industry (produces electrical engineering, glass, special ceramics, pie, mica, luminophore, etc.) and special engineering for the radio-electronic industry.

Radio-electronic industry in Ukraine
In Ukraine, the radio-electronic industry is a subject that is only relevant to union ministries. It is the youngest branch of the industry both in Ukraine and in the world, but its significance is huge, and will soon be decisive for the entire national economy in the near future because the electronics industry becomes the core of all machine building. In radio-electronic industry, the beginnings of agricultural production were in 1896, when in the Sumy the Belgians built machine-building workshops, which were made among others, telephone and telegraph devices. The first radiotelegraph laboratory was opened in Kyiv by S. Eisenstein in 1905, the first radio station was built in Mylokaiv in 1914. The first electrostatic generators and accelerators of protons in the USSR were created in the 1930s. In the Ukrainian Physical-Technical Institute in Kharkiv, television has existed since 1940 (in an experimental form). The radio industry has developed mainly in Ukraine since 1945. In  Dnipropetrovsk, the mass production of radio receivers began in 1947, the radio station - in 1952; tape recorders began to be produced in Kyiv since 1949, TV sets - in Lviv since 1958. The electronics industry was created mainly in the 1960s pp. The Lviv factory of kinescopes began mass production of television rods in 1954 and soon became an enterprise of the all-Union and Eastern European significance; In 1968, he began to produce rods for color TV.

The first computer in the USSR was built in Kyiv in 1950; the mass production of computers "Kiev" began here in 1959, the leading electronic machine "Dnipro" - in 1961, an electronic machine for engineering calculations "Promin" - 1962. Sumy factory of electronic microscopes and automatic machines for the chemical industry became in operation in 1959. Severodonetsk Instrument-Making Plant began to produce computers and others. electronic devices since 1967. Production of the radio industry in Ukraine has increased in 1959 - 69 in 8 times, electronic industry in 16 times (incomplete data). The Kyiv factory "Tochelectroprylad" (1938) began mass production of various electrical measuring instruments, potentiometers, and magnetometers in the 1950s pp. Other Head Control devices were built in Kharkiv (two), Odessa, Lviv (Teplokontrol,) Zhytomyr ("Electric meter",) Ivano-Frankivsk (instrumentation.) There are also smaller ones. Rivne provinces in Cherkasy, Lubny, Mukachevo, Lutsk, Luhansk, and others. In 1963 there were 14 enterprises of instrument making in the Ukrainian SSR, now - 18, not counting specialized military. Radio electronic products are produced by many other multi-factory plants.

Radio-electronic industry - labor-intensive and material-intensive industry that does not require much metal and energy. Instead, it needs a large base, experimental laboratories, and highly skilled engineering personnel. According to the 1966 data, the electronic industry was concentrated mainly in the Southwest Economic Region (Kyiv, Lviv). It produced 78% of electric meters and 76% of devices for control and regulation of technological processes of all products of Ukraine.

Return on assets and productivity were higher here than in Ukraine, and in Ukraine were higher than in the whole of the USSR. The development of the electronic industry in the Ukrainian Soviet Socialist Republic, the RSFSR and the USSR is presented in Table. It shows that in Ukraine the electronic industry grew annually by 19.5%, in the RSFSR - by 13.8%, in the USSR - by 15.7%, that is, faster than the entire industry of the USSR and the USSR developed.

Radio electronics industry in Ukraine is now at the level of the electronic industry of Czechoslovakia and East Germany, that is, it belongs to the most advanced branches in the whole block, however, compared to the West, it lags behind. In 1969, only 74 computers were installed in Ukraine, more than 300 in West Germany, and even more than 500 in France. According to Western approximate data, the USSR now produces 500 to 600 computers per year, and America has 15,000. Under the plan for 1975, the USSR should produce no more than 2,000 computers. A small number of large computers that the USSR uses to study space and troops.

Cases were completed singly, and those small computers that are now in mass production in Ukraine and the USSR are copies of Western cars, the production of which in the West was suspended back in 1962. According to official figures, in 1972 only 65% of the products of the electronic industry of the USSR corresponded to the world-class technology. Many products of the electronics industry of the USSR are currently imported from Japan, England, France, Italy, Switzerland, and Denmark, as well as from all countries of Eastern Europe.
In 1989, electronics was suddenly exposed to imports from Asia, which domestic producers could not cope with and were subsequently squeezed out of the market. In addition, illegal imports further aggravated an already difficult situation. For example, in Poland, domestic companies' sales in the sector almost halved in a year, falling from $725 million in 1990 to $480 million in 1991

 Data for 1967 - at prices 1955; 1969 - 71 - at prices in 1967, though this is not certain. Permanent prices in 1967 are lower than constant prices in 1955, in terms of gas prices by 35%.

The main reasons for the lagging of the electronic media, in addition to technology, are low depreciation rates and the lack of some strategic materials: ferrites, piezobarbes, selenium, indium.

References

Ukraine
Science and technology in Ukraine

Radio-electronic industry in Ukraine


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xya sichuanensis. Una ning gihulagway ni Cao, C., J. Shi ug Z. Yin ni adtong 2018. Ang Xya sichuanensis sakop sa kahenera nga Xya, ug kabanay nga Tridactylidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sichuan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sichuan Sheng
Xya

Xya sichuanensis


Hima Cement Limited – ugandyjskie przedsiębiorstwo przemysłowe specjalizujące się w produkcji cementu.

Siedziba firmy znajduje się w miejscowości Hima w dystrykcie Kasese, ok. 400 km na południowy zachód od Kampali. Spółka Hima Cement powstała w 1994 roku po prywatyzacji ugandyjskiego przemysłu cementowego. Dotychczas państwowe zakłady zostały podzielone pomiędzy dwa nowo utworzone przedsiębiorstwa Tororo Cement oraz Hima Cement.

W czasie prywatyzacji Hima Cement produkowała ok. 20 tys. ton cementu rocznie. W pierwszych latach działania wydajność została zwiększona do 170 tys. ton rocznie. W 1999 roku przedsiębiorstwo zostało zakupione przez kenijską spółkę Bamburi Cement, należącą do koncernu Lafarge. W dalszym ciągu zwiększano wydajność, osiągając najpierw 350 tys. ton rocznie, a w 2011 po uruchomieniu nowej linii produkcyjnej do 850 tys. ton rocznie. Po uruchomieniu nowego zakładu produkcyjnego w Tororo (przewidywanego na czerwiec 2018), firma planuje osiągnąć wydajność rzędu 1,8 mln ton rocznie.

Przypisy

Źródła
 Historia na stronie firmy

Przedsiębiorstwa w Ugandzie
Producenci cementu

Hima Cement


Body ballet – to kompleks ćwiczeń fizycznych, łączących elementy baletu klasycznego, pilatesu, jogi i gimnastyki korekcyjnej, dążących do poprawy gibkości i rozciągnięcia, zwiększenia siły mięśniowej, bez zwiększania masy ciała oraz poprawy sylwetki, postawy i kondycji fizycznej. Ćwiczenia odbywają się w rytm muzyki klasycznej, dodatkowo prowadząc do polepszenia nastroju i ogólnego odprężenia.

Jest to szczególnie popularna technika treningu w Rosji, Niemczech i Stanach Zjednoczonych. Ćwiczenia body balletu służą nie tylko jako sport rekreacyjny, lecz stanowią również element rozgrzewki i wprowadzenia do baletu klasycznego, akrobatyki, gimnastyki artystycznej i innych sportów estetycznych.

Przypisy

Balet
Gimnastyka

Body ballet


Chainpur Assembly constituency is one of 243 constituencies of legislative assembly of Bihar. It comes under Sasaram Lok Sabha constituency.

Overview
Chainpur comprises Community Blocks of Chand, Chainpur, Adhaura & Bhagwanpur.

Members of Legislative Assembly

Election results

2020

See also
 List of constituencies of Bihar Legislative Assembly

References

External links

Politics of Kaimur district
Assembly constituencies of Bihar

Chainpur Assembly constituency


Bokutachi wa, Ano Hi no Yoake wo Shitteiru () is the ninth studio album by Japanese idol group AKB48. It was released on January 24, 2018. The album features the previously released singles "Shoot Sign", "Negaigoto no Mochigusare", "#Sukinanda" and "11gatsu no Anklet". The album was released in three versions (Type A, Type B and Theater Edition) and Nana Okada was announced as the center for this album.

Track listing

Personnel
Graduated members
 Mayu Watanabe
 Haruna Kojima
 Yuria Kizaki
 Haruka Shimada
Guests (on track 2)
 Marika Ito (Nogizaka46)
 Asuka Saito (Nogizaka46)
 Minami Hoshino (Nogizaka46)
 Hinako Kitano (Nogizaka46)
 Ranze Terade (Nogizaka46)
 Miona Hori (Nogizaka46)
 Yui Imaizumi (Keyakizaka46)
 Yūka Sugai (Keyakizaka46)
 Yurina Hirate (Keyakizaka46)
 Rika Watanabe (Keyakizaka46)
 Risa Watanabe (Keyakizaka46)
 Neru Nagahama (Keyakizaka46)

Release history

References

AKB48 albums
2018 albums

Bokutachi wa, Ano Hi no Yoake o Shitteiru


An Phaea lateralis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Bates hadton 1881. An Phaea lateralis in nahilalakip ha genus nga Phaea, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Costa Rica.
 Guatemala.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Phaea

Phaea lateralis


Dania Polyglotta var en bibliografi over fremmedsproget litteratur om og udgivet i Danmark, samt udenlandsk litteratur om Danmark af særlig interesse indkøbt af Det Kgl. Bibliotek.
Oplysningerne til bibliografien blev indsamlet i perioden 1969 − 1999.
Der findes endvidere flere bibliografier fra perioden 1945 - 1968 med samme titel, men dog med et andet indhold.

Tidligere udkom en række bibliografier (1947-50 og 1945-68) med samme titel, men med et andet indhold og sigte.

Eksterne henvisninger/kilder

 Dania polyglotta.
 Dania polyglotta - Répertoire bibliographique des ouvrages, études, articles, etc. en langues étrangeres parus en Danemark de 1901 à 1944 ; Publ. par K. Schmidt-Phiseldeck avec la collaboration de Henning Einersen : I-II. Bibliotheque Royale. - 1947. - 299, 523 s. 2 bd

Bibliografier

Dania polyglotta


Kiko Ramírez, właśc. Francisco Ramírez González (ur. 14 lipca 1970 w Tarragonie) – hiszpański piłkarz i trener piłkarski. Od 2022 dyrektor sportowy Wisły Kraków.

Życiorys

Kariera piłkarska
Jako piłkarz występował na pozycji napastnika w hiszpańskich klubach, najwyżej na poziomie Segunda División B. Przygodę z seniorską piłką rozpoczął w Gimnàsticu Tarragona, po czym reprezentował barwy Sabadell, Málagi, Ceuty, Cartageny oraz Noveldy.

Kariera trenerska
Karierę trenerską rozpoczął w 2010 roku obejmując klub Pobla de Mafumet występujący na czwartym poziomie rozgrywkowym w Hiszpanii. Jego kolejnymi miejscami pracy były Gimnàstic Tarragona oraz L'Hospitalet z Segunda División B, a także Castellón. Z Pobla de Mafumet oraz Castellón trzykrotnie wywalczył prawo do gry w barażach o awans do Segunda División B, natomiast z L'Hospitalet raz udało mu się zmierzyć o wejście na zaplecze Primera División. Mimo to prowadzony przez niego zespół przegrał w dwumeczu 2:1 z Leganés.

3 stycznia 2017 roku został ogłoszony nowym szkoleniowcem Wisły Kraków. W swoim ligowym debiucie wygrał z Koroną Kielce 2:0. Drużyna prowadzona przez Ramireza pozostała niepokonana na własnym stadionie aż do końca rundy zasadniczej i zakończyła ją na 5. miejscu (przed meczem z Koroną, Wisła zajmowała 10. lokatę). 7 maja 2017 podpisał z klubem nową, roczną umowę z opcją przedłużenia na sezon 2018/2019. 10 grudnia został zwolniony z zajmowanego stanowiska, po przegranym domowym meczu z Wisłą Płock 0:1.

Przypisy

Hiszpańscy piłkarze
Hiszpańscy trenerzy piłkarscy
Trenerzy piłkarzy Wisły Kraków
Trenerzy piłkarzy AO Ksanti
Trenerzy piłkarzy Odisha FC
Urodzeni w 1970
Ludzie urodzeni w Tarragonie

Kiko Ramírez