Jan Stokłosa (ur. 7 marca 1986 w Krakowie) – polski kompozytor, aranżer, wiolonczelista, klawiszowiec, dyrygent i producent muzyczny. Bratanek Janusza Stokłosy.

Edukacja
Jan Stokłosa ukończył 12-letnią edukację muzyczną w Zespole Państwowych Szkół Muzycznych nr 4 w Warszawie. Jest absolwentem Uniwersytetu Muzycznego im. Fryderyka Chopina w Warszawie.

Kariera kompozytora i aranżera
W latach 2017–2021 kierownik muzyczny sceny musicalowej warszawskiego Teatru Rampa w którym zaaranżował m.in. muzyczne show "Rapsodia z Demonem" (2015) oparte na muzyce zespołu Queen, broadwayowski musical "Kobiety na skraju załamania nerwowego" (2017), musical Jesus Christ Superstar (2018), musical "Twist and shout" oparty na muzyce zespołu The Beatles (premiera październik 2018), widowisko musicalowe "Broadway Exclusive" (wystawiane także na deskach krakowskiego Teatru Variete.

Jan Stokłosa współpracuje również z Teatrem Wielkim Operą Narodową na którego zamówienie skomponował (wraz z Zuzanną Falkowską) muzykę do trzech spektakli:
 Impresje (na podstawie "Zoo" Jana Brzechwy) – 2013
 Rozterki miłosne wg Krakowiaków i Górali (spektakl zrealizowany z okazji 250 lecia Teatru Narodowego przy obsadzie przekraczającej 250 osób – 2015
 Sen nocy letniej (wg Williama Szekspira w przekładzie Stanisława Barańczaka) – 2017
Kierownik muzyczny, główny kompozytor, aranżer i dyrygent Ceremonii Otwarcia 3rd European Olympic Games (III Igrzysk Europejskich) w Krakowie. (2023). Wydarzenie transmitowało live ponad 50 stacji telewizyjnych na świecie.

 Wersja koncertowa projektu -  Live at Cavatina Hall, otrzymała status złotej płyty. ).

W latach 2017-2019 kierownik muzyczny, aranżer i dyrygent serii telewizyjnych koncertów, a także ogólnopolskiej trasy koncertowej Gintrowski – A jednak coś po nas zostanie.  . W ramach projektu zrealizował 3 koncerty telewizyjne, a także 2 ogólnopolskie trasy koncertowe obejmujące najważniejsze ośrodki filharmoniczne w kraju.

W lutym i grudniu 2018 roku w katowickiej sali NOSPR, odbyły się głośne koncerty MIUOSH/SMOLIK/NOSPR, na które Jan Stokłosa przygotowywał orkiestracje, a także brał udział jako członek bandu, efektem których jest płyta CD wydana nakładem Fandango Records. Zwieńczeniem projektu był pierwszy w Polsce koncert polskich artystów zorganizowany na stadionie – 9 czerwca 2019 roku koncert Scenozstąpienie zgromadził ponad 40 tysięczną publiczność, która wypełniła chorzowski Stadion Śląski.

Od 2018 roku Jan Stokłosa jest kierownikiem artystycznym, aranżerem i dyrygentem koncertu "(NIE)zakazane piosenki" upamiętniającego rocznice wybuchu Powstania Warszawskiego. Koncerty organizowane przez Muzeum Powstania Warszawskiego rokrocznie gromadzą na warszawskim Placu Piłsudskiego wielotysięczną publiczność wykonującą piosenki powstańcze.

W 2018 roku powołał do życia swoją orkiestrę – Stokłosa Collective Orchestra.

W grudniu 2018 roku był kierownikiem muzycznym entuzjastycznie przyjętego koncertu "Best of Broadway" w warszawskim Teatrze Polskim. Specjalnym gościem wydarzenia był światowej sławy aktor musicalowy Ramin Karimloo.

Na specjalne zamówienie Ferrero Rocher i Sinfonia Viva w czerwcu 2017 Jan Stokłosa zaaranżował dla Beaty Kozidrak największe przeboje zespołu Bajm w wersjach na orkiestrę symfoniczną. Wyjątkowy występ artystki miał miejsce w Teatrze Wielkim Operze Narodowej.

W 2016, na zamówienie Europejskiego Centrum Kultury – Opery i Filharmonii Podlaskiej, zaaranżował on muzykę autorstwa Piotra Nazaruka do przedstawienia muzycznego dla dzieci "Kot w butach", które wyreżyserowała Bernarda Bielenia.

W latach 2016-2021 wykonwywał część aranżacji kolęd na transmitowane w Telewizji Polskiej coroczne koncerty świąteczne firmy Polfarma, które odbywały się w Katedrze Wniebowzięcia NMP w Pelplinie.

Jan Stokłosa wielokrotnie współpracował z międzynarodowym Festiwalem Muzyki Filmowej w Krakowie:
 W maju 2015 stworzył 2 suity orkiestrowe z muzyką Krzysztofa Komedy i Andrzeja Markowskiego. Koncert w wykonaniu Narodowej Orkiestry Symfonicznej Polskiego Radia zarejestrowany został przez Telewizję Polską.
 W 2017 roku był gościem (wiolonczela) Jean Michela Bernarda na premierowym koncercie Cinematic Piano w ramach 10 edycji festiwalu.
 W 2019 roku był kierownikiem muzycznym oraz aranżerem piosenek koncertu galowego "The Glamorous show". Utwory z filmów Moulin Rouge, Romeo i Julia, Wielki Gatsby zabrzmiały w nowych aranżacjach 19 maja w Tauron Arenie. Gościem specjalnym koncertu był autor muzyki oryginalnej, szkocki kompozytor Craig Armstrong.
 W 2020 roku zrealizował autorski solowy koncert on-line z muzyką filmową w ramach projektu Live from studio.
 W 2021 roku stworzył m.in. suitę z serialu Lovecraft Country wykonaną podczas Gali Seriali.
 W 2022 roku był dyrygentem i kierownikiem muzycznym koncertu "Scoring4Skolimowski", na który stworzył entuzjastycznie przyjęty "Skolimowski Suite" - 45 minutowy utwór symfoniczny złożony z tematów z filmów Jerzego Skolimowskiego.

W 2018 roku nakładem wydawnictwa Fame Art ukazała się EPka Natalii Moskal "Bunt Młodości" obejmująca utwory skomponowane przez Jana Stokłosę do wierszy Kazimiery Iłłakowiczównej.

W sierpniu 2019 jako kierownik muzyczny i aranżer zrealizował koncert "W dziewiętnastym roczku", przygotowany z okazji 100-lecia Powstania Śląskiego w Katedrze Chrystusa Króla w Katowicach. Aparat wykonawczy wydarzenia obejmował ponad 100 osób (m.in. Orkiestrę Aukso, Chór Filharmonii Śląskiej, Orkiestrę Dętą KWK Mysłowice, Solistów – Kasię Moś, Stanisława Soykę).

W 2019 roku na zamówienie Teatru Wielkiego Opery Narodowej przygotował spektakl "I love Moniuszko" składający się z autorskich aranżacji śpiewnika domowego Stanisława Moniuszki. Spektakle odbyły się na scenie kameralnej Teatru Wielkiego z towarzyszeniem Orkiestry Symfonicznej Opery Narodowej pod batutą Jan Stokłosy.

Stworzył oprawę muzyczną gali Nagród Ministra Kultury, na której dyrygował swoją Stokłosa Collecitive Orchestra w kolaboracji z Bass Astral x Igo – wersja utworu "Nim wstanie dzień" zaaranżowana specjalnie na to wydarzenia osiągnęła na YouTube ponad cztery miliony odtworzeń w 2022.

W lutym 2020 zrealizował jako kierownik muzyczny i dyrygent białostocką premierę musicalu Jesus Christ Superstar, wystawioną na deskach Opery i Filharmonii Podlaskiej Europejskiego Centrum Sztuki.

Twórca muzyki do słuchowiska radiowego "Niepokonani 1920" wyprodukowanego przez Teatr Kamienica w reżyserii Emiliana Kamińskiego. Premierowa emisja odbyła się we wrześniu 2020 roku na antenie Polskie Radio Program II.

Aranżer i producent muzyczny płyty "There is a star" Natalii Moskal, poświęconej twórczości Sofii Loren (2020).

Od 2020 roku kierownik muzyczny, dyrygent i aranżer koncertów telewizyjnych "Bitwa tenorów na róże"

W 2021 skomponował hymn międzynarodowych zawodów World Athletics Relays odbywających się na Stadionie Śląskim w Chorzowie. Kompozycja została nagrana przez Zespół Pieśni i Tańca Śląsk do słów Miłosza Boryckiego pod batutą kompozytora.

Współprodukował wraz z Januszem Stokłosą nową ścieżkę dźwiękową musicalu "Metro" nagraną z okazji 30 lecia tytułu. Premierowe wykonanie odbyło się w katowickim Spodku wraz z rejestracją telewizyjną.

Skomponował partie orkiestry na jubileuszową trasę koncertową Justyny Steczkowskiej z okazji 25-lecia działalności za scenie (2021).

Twórca autorskich warsztatów z kompozycji i aranżacji "WarsztatOn" odbywających się cyklicznie w Teatrze Wielkim Operze Narodowej w Warszawie.

W marcu 2022 roku wraz z zespołem IRA i swoją Stokłosa Collective Orchestra zainicjował akcję pomocową Music of Freedom. W ekspresowym tempie powstała nowa aranżacja utworu "Obejmij mnie", zrealizowana w porozumieniu z ukraińskim zespołem Okean Elzy.  W akcji wzięło udział blisko 100 osób, które pracowały pro bono. W kilka dni od premiery teledysk przygotowany przez kolektyw Bosko, na polskich i ukraińskich mediach społecznościowych obejrzało kilka milionów osób. Całość dochodu z akcji przekazywana jest na cele charytatywne związane z pomocą Ukrainie.

Był kierownikiem muzycznym 28th IHF Men's World Championship Draw Gala na której zadyrygował Orkiestrą NOSPR w Katowicach, która wykonała jego aranżacje popularnych utworów. Transmisja TV obejmowała ponad 120 krajów na całym świecie.

Był współtwórcą premierowego widowiska halloweenowego "Scena Grozy", które odbyło się w Hali Stulecia w 2022 roku. W widowisku wzięła udział 50-osobowa Stokłosa Collective Orchestra a także soliści - Piotr Cugowski, Natalia Nykiel, Joanna Freszel, Kev Fox, Łukasz Zagrobelny. Całość wydarzenia była okaraszona spektakularnymi wizualizacjami, tańcem i scenkami aktorskimi. Repertuar koncertu był skoncentrowany na muzyce rockowej, filmowej, popowej odnoszącej się do tematyki duchów, grozy, horroru. Całość wyprodukowała wrocławska firma Loud Production.

W ramach zamówień kompozytorskich skomponował "Wariacje Ludowe" - koncert na orkiestrę smyczkową, instrumenty etniczne i głosy. Utwór zamówiony przez Orkiestrę Stołecznego Miasta Krakowa "Sinfonietta Cracovia" został prawykonany w ramach festiwalu "Etno Rozstaje" w październiku 2022 roku. Zespół zagrał pod batutą Katarzyny Tomali-Jedynak, solistami byli Sebastian Karpiel-Bułecka (głos / skrzypce / fujara / koza), Bożena Bujnicka (sopran) i Helena Matuszewska (suka bigorajska / chordofon płocki)

Kompozytor muzyki do filmu średniometrażowego "Rotmistrz Pilecki" w reżyserii Miłosza Kozioła. (2022)

W 2022 roku skomponował na zamówienie Narodowego Centrum Kultury "Trzy Utwory Romantyczne" na bazie Ballad i Romansów Adama Mickiewicza. Trzyczęściowa kompozycja przewidziana pod balet (Pierwiosnek, Świtezianka, Pan Twardowski) wykonywana jest przez 12 solistów instrumentalistów.

Był producentem muzycznym płyty "Jednego Serca - (Kon)teksty Polskiego Romantyzmu" z utworami do tekstów polskich wieszczy. Album stworzony na zamówienie Ministerstwa Kultury i Dziedzictwa Narodowego jest podsumowanie roku romantyzmu. Na krążku obok znanych utworów Niemena , Grechuty, Moniuszki, pojawiły się także nowe kompozycje napisane przez Jana Stokłosę do tekstów Asnyk, Norwida, Krasińskiego. Wśród wykonawców usłyszymy Kasią Moś, Mateusza Ziółkę, Olgę Szomańską, Janusza Radka, Łukasza Drapałę czy Rafała Bartmińskiego. (2022)

W 2022 roku przygotował jako kierownik muzyczny, dyrygent i aranżer "Wielkie Kolędownie z Polsatem". Koncert kolęd odbył się w warszawskim kościele Św. Krzyża. Wśród wykonawców koncertu obok Stokłosa Collective Orchestra znaleźli się Krystyna Prońko, Joanna Kulig, Zespół Pieśni i Tańca Mazowsze, Cleo, Roxana Węgiel, Bryska, Joanna Jakubas, Kamil Bednarek, Sebastian Karpiel-Bułecka, Janek Młynarski, Igor Herbut, Grzegorz Hyży, Marek Torzewski, Franek Trojanowski, Magurzanie.

W lipcu 2023 zrealizował jako kierownik muzyczny i dyrygent jeden z głównych koncertów folkowego festiwalu "Cztery strony folku" w Żywcu. Skomponował także utwór otwierający festiwal.

Stokłosa jest współtwórcą muzyki do przedstawienia "Pożarcie królewny Bluetki", a także dwóch edycji koncertów "Święta w prezencie", których założeniem było stworzenie ciekawej, oryginalnej i uniwersalnej propozycji artystycznej związanej z okresem Bożego Narodzenia.

Jan Stokłosa jest twórcą kilkudziesięciu opracowań utworów na kwartet smyczkowy zaaranżowanych dla artystów takich jak: Sylwia Grzeszczak, Smolik, Catz n' Dogz, Marika, TGD, Anna Hawkins, Buslav, Warszawskie Combo Taneczne, Halina Mlynkowa, Fair Play Quartet czy Jarek Wist.

Komponuje również utwory muzyki klasycznej. Często tworzy je dla znakomitych zespołów takich jak Hornet Quartet, Navis Quartet czy Kwintet Smyczkowy orkiestry Sinfonia Varsovia.

Współpraca z innymi muzykami
Jan Stokłosa współpracuje z wieloma artystami jako muzyk sesyjny. Do tej pory pracował m.in. z Melą Koteluk, Mariką, Smolikiem, Kari, Fismollem, Anią Szarmach, Zakopower, Behemoth, Grażyną Auguścik, Grażyną Łobaszewską, Kasią Stankiewicz i Varius Manx, Gabą Kulką, Julią Marcell, Anną Hawkins, Jerzem Igorem, Skubasem, Januszem Radkiem, Grzechem Piotrowskim, Igorem Przebindowskim, Robertem Janowskim, Jarkiem Wistem, Izą Kowalewską, TGD, Pawłem "Bzimem" Zareckim.

Jest również wiolonczelistą i współzałożycielem kwartetu smyczkowego "Fair Play Quartet", który łączy klasykę z nowoczesnością wykonując muzykę pop na instrumentach smyczkowych. Artyści zdobyli uznanie koncertując na całym świecie. Występowali m.in. w Chinach, Katarze, Niemczech, Słowenii czy na Litwie. Kwartet wydał płytę Kolędy | Carols w 2013 i Jackson on strings w 2017 r.

Dotychczas Jan Stokłosa występował na największych festiwalach muzycznych w Polsce, takich jak: Open'er Festival, Męskie Granie, Off Festival, Orange Warsaw Festiwal, Festiwal Muzyki Filmowej, Transatlantyk, Krajowy Festiwal Piosenki Polskiej w Opolu czy Sopot Festival.

W latach 2012–2018 był muzykiem orkiestry Teatru Wielkiego Opery Narodowej. Współpracował m.in. z Sinfonią Varsovią, Sinfoniettą Cracovią.

W swojej karierze miał okazję wielokrotnie grać pod batutą wielu wspaniałych dyrygentów – m.in. Krzysztofa Pendereckiego, Walerija Giergijewa, Jerzego Semkowa, Gabriela Chmury, Jacka Kaspszyka, Antoniego Wita, Andrzeja Boreyko czy Georga Tchitchinadze.

Wcześniejsze osiągnięcia
Wielokrotnie uczestniczył w Międzynarodowych Kursach Muzycznych w Łańcucie, a także  jako członek polskiej delegacji w Letnich Akademiach Smyczkowych w Goch w Niemczech.

W latach 2002–2004 koncertmistrz grupy wiolonczel i współtwórca Warszawskiej Filharmonii Młodzieżowej prowadzonej przez boliwijskiego dyrygenta Rubena Silvę. Czterokrotnie brał udział w Letnich Ogólnopolskich Kursach Orkiestrowych w Dziwnówku, Rowach, Jarosławcu i Ustce (2002–2004), na których kształcił swoje rzemiosło orkiestrowe na stanowisku koncertmistrza.

W 2005 na jednym z koncertów XI Forum Witolda Lutosławskiego wykonał w Filharmonii Narodowej w Warszawie "Grave" Witolda Lutosławskiego z towarzyszeniem orkiestry kameralnej ZPSM nr 4 im. Karola Szymanowskiego w Warszawie.

W 2008 był koncertmistrzem wiolonczel "Lutosławski Youth Orchestra" na festiwalu Witolda Lutosławskiego "Łańcuch V".

Dwukrotnie był koncertmistrzem grupy wiolonczel Internationale Junge Orchesterakademie w Bayreuth (w latach 2007 I 2008) z którą odbył tournée po Niemczech. Rozwijał tam swoje umiejętności pod okiem solowego wiolonczelisty Gewandhausorchester Leipizig – Hartmuta Brauera.

W latach 2008–2012 Jan Stokłosa był wiolonczelistą, a od 2011 zastępcą koncertmistrza Polskiej Orkiestry Sinfonia Iuventus, z którą miał także okazję koncertować jako solista wykonując Koncert Podwójny Johannesa Brahmsa wraz z Agnieszką Guz w warszawskim studiu koncertowym S1.

Nagrody i wyróżnienia
Jan Stokłosa jest laureatem licznych konkursów solowych i kameralnych.

W 2000 został laureatem I miejsca na Okręgowym Konkursie Wiolonczelowym w Warszawie. Również w 2000 wraz z kwartetem wiolonczelowym otrzymał wyróżnienie na Ogólnopolskim Przesłuchaniu Zespołów Kameralnych w Łodzi.

W 2002 jako muzyk zespołu Camerata Varsovia zdobył srebrną wstęgę na Międzynarodowym Festiwalu Pieśni Bożonarodzeniowych i Adwentowych w Pradze.

Otrzymał także III nagrodę na Ogólnopolskich Przesłuchaniach Uczniów Klas Wiolonczeli i Kontrabasu Szkół Muzycznych II Stopnia w Łodzi (2004) oraz II nagrodę na XIII Międzynarodowym Konkursie Współczesnej Muzyki Kameralnej w Krakowie (2009) jako muzyk "Loco Trio".

Dyskografia
Jan Stokłosa ma na swoim koncie ponad 60 nagranych płyt CD współtworzonych z wieloma znakomitymi artystami:

Wiolonczela solo
 Janusz Stokłosa – Romeo i Julia [2004 POMATON EMI]
 Kari Amiran – Daddy Says I'm Special [2011 EMI POLAND / NEXTPOP]
 Kamila Kraus – Brajlem [2011 LUNA]
 Ygor Przebindowski – Powidoki [2012 POLSKIE RADIO S.A.]
 Janusz Stokłosa – Polita [2012 EMI POLAND]
 Ania Szarmach – Pozytywka [2012 AGORA S.A.]
 Fismoll – At Glade  [2013 PARLOPHONE / NEXTPOP]
 Mela Koteluk – Wielkie Nieba, To trop (singiel) [2013 PARLOPHONE]
 Maciek Dobrowolski – "The Winde" (Fair Play Quartet) [2013 MACIEK DOBROWOLSKI]
 Kari Amirian – Wounds and bruises [2013 WARNER/NEXTPOP]
 Mela Koteluk – Przeprowadzki [2014 WARNER]
 Skubas – Brzask [2014 WARNER]
 Oly. – Afterlife [2015 WARNER/NEXTPOP]
 Fismoll – Box of feathers [2015 WARNER/NEXTPOP]
 Anna Hawkins – Divine [2015, SOUTHBOUND MUSIC]
 Smolik/Miuosh/Grosiak – Historie [2016 AGORA]
 Anna Hawkins – Bold, Brave & Beautiful [2017, SOUTHBOUND MUSIC]
 Zagi – Kilka lat, parę miesięcy i 24 dni [2017 Warner music]
 Healing Incantation – Mistic India [2017 ATMA RECORDS]

Kwartety smyczkowe
 Ewa Błaszczyk – "Nawet gdy wichura…" (Fair Play Quartet) CD+DVD [2007 AGORA]
 Kwartet Rampa – Spoko, Spoko Młynarski Jazzowo [2009 POLSKIE RADIO S.A.]
 Robert Janowski – Kolędy (Fair Play Quartet) [2010 BASPLUS]
 Halina Młynkowa – Etnoteka (Fair Play Quartet) [2011 MYSTIC PRODUCTION] arr.partii kwartetu
 Kari Amirian – Daddy Says I'm Special (Fair Play Quartet) [2011 EMI POLAND / NEXTPOP]
 Grażyna Łobaszewska – Przepływamy (Fair Play Quartet) [2012 SONY MUSIC ENTERTAINMENT]
 Janusz Radek – Z ust do ust (Fair Play Quartet) [2012 MAGIC RECORDS]
 Michał Zawadka – Mądrość z natury  (Fair Play Quartet) [2012 MIND AND DREAM]
 Maciek Dobrowolski – "The Winde" (Fair Play Quartet) [2013 MACIEK DOBROWOLSKI]
 Iza Kowalewska – Diabeł mi Cię dał (Fair Play Quartet) [2013 Universal]
 Jarek Wist – (Fair Play Quartet) [2014 VERITANOSTRA] arr.partii kwartetu
 Fair Play Quartet – Kolędy | Carols  [2014 FAIR PLAY QUARTET] arr.partii kwartetu
 Jerz Igor – Mała Płyta  (Fair Play Quartet) [2014 LADO ABC]
 TGD – Kolędy świata (Fair Play Quartet)  [2015 UNIVERSAL] arr.partii kwartetu
 Marika – Marta Kosakowska (Fair Play Quartet)  [2015 WARNER] arr.partii kwartetu
 Anna Hawkins – Divine (Fair Play Quartet) [2015, SOUTHBOUND MUSIC] arr.partii kwartetu
 Love de vice – Pills (Fair Play Quartet)  [2016 LOVE DE VICE] arr.partii kwartetu
 Buslav – Buslav (Fair Play Quartet)  [2016 WARNER] współaranżacja partii kwartetu
 Jerz Igor – Zimą  (Fair Play Quartet) [2016 LADO ABC]
 Piotr Zioła – Revolving Doors (Fair Play Quartet)  [2016 WARNER]
 Julia Marcell – Proxy (Fair Play Quartet)  [2016 MYSTIC PRODUCTION]
 Anna Hawkins – Bold, Brave & Beautiful (Fair Play Quartet)  [2017, SOUTHBOUND MUSIC] arr.partii kwartetu
 TGD – Kolędy świata 2  (Fair Play Quartet) [2017 UNIVERSAL]  arr.partii kwartetu
 Fair Play Quartet – Jackson on strings [2017 FAIR PLAY QUARTET] arr.partii kwartetu
 Mela Koteluk – Migawka [2018 WARNER]
 Echo – Długie Noce (Fair Play Quartet) [2021]

Zespoły smyczkowe
 Janusz Radek – Dziwny Ten Świat, opowieść Niemenem [2009 MAGIC RECORDS]
 Piaseczny/Krajewski – Zimowe Piosenki [2012 SONY MUSIC ENTERTAINMENT]
 Zakopower – Drugie pół  [2015 WARNER]
 Anna Hawkins – Divine [2015, SOUTHBOUND MUSIC]
 Anna Hawkins – Bold, Brave & Beautiful [2017, SOUTHBOUND MUSIC]

Inne
 Behemoth – I love you at your darkest" kompozycja i aranżacja partii orkiestrowych [2018, NUCLEAR BLAST]
 Miusoh/Smolik/NOSPR – orkiestracja/instrumenty różne [FANDANGO RECORDS]
 Natalia Moskal – Bunt Młodości – kompozytor, producent, aranżer, instrumenty klawiszowe [2018, FAME ART]
 Tola Janowska – Yellow Stories – producent, współkompozytor, aranżer, instrumenty klawiszowe, wiolonczela [2019]
 Natalia Moskal – There is a star – aranżer, producent, instrumenty klawiszowe [2020, FAME ART]
 Witek Muzyk Ulicy – Gram dla siebie – kompozytor partii orkiestry i dyrygent w utworze "Proszę Polsko nie umieraj" [2020]
 Miuosh x Zespół Śląsk – Pieśni współczesne" – orkiestrator, dyrygent [2021, FANDANGO RECORDS]
 Behemoth - Opvs Contra Natvram kompozycja i aranżacja partuu orkiestrowych [2022, NUCLEAR BLAST, MYSTIC PRODUCTION]
 Jednego serca (Kon)teksty polskiego romantyzmy - producent muzyczny, koMpozytor, aranżer, instrumentalista [2022, GABI PRODUCTION, MINISTERSTWO KULTURY I DZIEDZICTWA NARODOWEGO]

Filmy
 Misza Hairulin – "Jutro idziemy do kina" [2007]
 Smolik – "Nina" [2018]
 Jan Stokłosa - "Rotmistrz Pilecki" [2022]

Orkiestrowe

Sinfonia Iuventus
 Przemysław Gintrowski – Tren (dyr. Monika Wolińska) [2008 POLSKIE RADIO]
 Kerry Turner – Karankawa (American Horn Quartet, dyr. Dariusz Wiśniewski) [2008 ALBANY RECORDS]
 Schubert – Symfonie nr 5 i 9 (dyr. Jerzy Semkow) [2009 CD ACCORD]
 Tatiana Shebanova – Chopin vol. 1 / vol. 2 (dyr. Tadeusz Wojciechowski, Marcin Nałęcz-Niesiołowski) [2009 DUX]
 Penderecki – Symphony no.4 Adagio (dyr. Krzysztof Penderecki) [2010 DUX]
 Sinfonia Iuventus i jej soliści (dyr. Gabriel Chmura) [2010 CD ACCORD]
 Czajkowski – Symfonia nr 5 (dyr. Jerzy Semkow) [2010 CD ACCORD]
 Agata Szymczewska – Bruch, Wieniawski, Mendelssohn (dyr. John Axelrod, Tadeusz Wojciechowski) [2010 UNIVERSAL]
 Penderecki – Symphony no.4&5 (dyr. Krzysztof Penderecki) [2012 DUX]
 Penderecki – Symphony no.1&2 (dyr. Krzysztof Penderecki) [2012 DUX]
 Penderecki – Symphony no.3 (dyr. Krzysztof Penderecki) [2013 DUX]
 Penderecki – Symfonia no.7 "Siedem Bram Jerozolimy" Adagio (dyr. Krzysztof Penderecki) [2013 DUX]

Sinfonia Varsovia
 Eugeniusz Morawski – Poematy Symfoniczne (dyr. Monika Wolińska) [2012 CD ACCORD]

Internationale Junge Orchester Akademie
 IJOA 2007 – Bach, Czajkowski (vn – Rebekka Hartmann, dyr. Miguel Gomez – Martinez) [2007 Bayerische Rundfunk]
 IJOA 2008 – Brahms, [2008 Bayerische Rundfunk]

Przypisy

Absolwenci Uniwersytetu Muzycznego Fryderyka Chopina
Ludzie urodzeni w Krakowie
Polscy aranżerzy
Polscy dyrygenci
Polscy keyboardziści
Polscy kompozytorzy muzyki rozrywkowej
Polscy wiolonczeliści
Urodzeni w 1986

Jan Stokłosa


Ang Kūh-e Nahr Āb ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Nahr Āb, kabukiran, Wilāyat-e Takhār,
 Kūh-e Nahr Āb (bukid sa Apganistan), Wilāyat-e Takhār,

Iran

 Kūh-e Nahr-e Āb, bukid, Ostān-e Gīlān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Kūh-e Nahr Āb


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Cratomelus. Ang Cratomelus sakop sa kabanay nga Anostostomatidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Cratomelus

Cratomelus


Phạm Trưởng (sinh ngày 28 tháng 1 năm 1985 tại Bình Định) là một ca sĩ, nhạc sĩ Việt Nam và là cựu thành viên của nhóm nhạc Vboys. Anh hát với thể loại nhạc Pop-ballad, R&B nổi tiếng với ca khúc do chính anh sáng tác như: Đàn ông là thế, Xin lỗi anh đã sai, Hai ba năm, Trang giấy trắng.

Sự nghiệp
Phạm Trưởng sinh tại tỉnh Bình Định, là con út trong gia đình 3 anh chị em. Ngay sau khi tốt nghiệp cấp 3, anh vào Thành phố Hồ Chí Minh sống và lập nghiệp. Thời gian đầu anh học thanh nhạc, học sáng tác và làm việc ở phòng thu, thi thoảng đi hát ở vài địa điểm nhỏ.

Bắt đầu sự nghiệp tại Thành phố Hồ Chí Minh. Anh được biết đến khi là thành viên và cũng là nhạc sĩ sáng tác các ca khúc chính cho nhóm Vboys. Từ năm 2006 đến 2008 là giai đoạn thành công của nhóm Vboys tại miền nam Việt Nam với ca khúc Đàn Ông Là Thế. Sau khi nhóm Vboys tan rã, Phạm Trưởng bắt đầu sự nghiệp solo và được chú ý hơn sau các ca khúc cũng do chính anh sáng tác như "Yêu không dám nói", "Em vô tình hay cố ý", "Trang giấy trắng", "Hai ba năm".

Album đã phát hành

Chú thích

Liên kết ngoài

Sinh năm 1985
Nhân vật còn sống
Nam ca sĩ Việt Nam
Ca sĩ nhạc trẻ Việt Nam
Nhạc sĩ Việt Nam
Nhạc sĩ nhạc trẻ
Người Bình Định

Phạm Trưởng


Francis Davis Millet (Mattapoisett, 3 de novembro de 1848 – Oceano Atlântico, 15 de abril de 1912) foi um  pintor, escultor e escritor norte-americano, que morreu no naufrágio do RMS Titanic em 15 de abril de 1912.

Morte
Em 10 de abril de 1912, Millet embarcou no RMS Titanic em Cherbourg-Octeville, na França, com destino a Nova Iorque. Foi visto pela última vez ajudando mulheres e crianças a entrar nos botes salva-vidas. Seu corpo foi recuperado após o naufrágio pelo navio Mackay-Bennett e foi enviado para East Bridgewater, onde foi sepultado no Central Cemetery.

Literatura
 .
 .

Galeria

Leitura complementar

Ligações externas
Francis Davis Millet na Encyclopedia Titanica
 .

 .
 .

Mortos no naufrágio do Titanic
Alunos da Academia Real de Belas-Artes de Antuérpia
Naturais de Massachusetts

Francis Davis Millet


Guldøl er en dansk øltype. Det er en middelstærk undergæret pilsnerøl, som typisk er lys i farven. Tuborg lancerede den første guldøl i Danmark i 1895 kaldet Guld Tuborg, hvorfra navnet opstod, da øllen  er en lyst farvet, middelstærk og undergæret luksusøl. Den første guldøl blev lanceret af Tuborg i Danmark i 1895; navnet kom fordi øllen havde en guldetiket.

Referencer

Øltyper
Øl i Danmark

Guldøl


Kiełbasa – polskie nazwisko. Na początku lat 90. XX wieku w Polsce nosiły je 6893 osoby, według nowszych, internetowych danych noszą je 7818 osoby. Nazwisko pochodzi od słowa kiełbasa i jest najbardziej rozpowszechnione w południowo-wschodniej Polsce.

Znane osoby noszące to nazwisko
 Antoni Kiełbasa (1938–2010) – polski duchowny katolicki i historyk;
 Bolesław Kiełbasa (1905–1976) – polski działacz społeczny, ekonomista i porucznik Wojska Polskiego;
 Mieczysław Kiełbasa (ur. 1951) – polski polityk i nauczyciel;
 Mikołaj Kiełbasa z Tymieńca (1***–1435) – starosta kościański w 1432 roku;
 Piotr Kiełbasa (ur. 1952) – nazwisko urodzenia Petera Bonda, niemiecki aktor i telewizyjny zwolennik polskiego pochodzenia;
 Szymon Kiełbasa (ur. 1989) – polski żużlowiec;
 Wincenty Kiełbasa (1425–1479) – biskup chełmiński, biskup nominat warmiński, sekretarz królewski;
 Władysław Kiełbasa (1893–1939) – podpułkownik Wojska Polskiego.

Przypisy

Polskie nazwiska

Kiełbasa (nazwisko)


Wainui Falls is a  waterfall in Wainui Bay, in the Tasman region of New Zealand. The waterfall is part of the Wainui River and cascades over granite bedrock into a deep pool at its base. It is the largest and most accessible waterfall in the Abel Tasman National Park and the Nelson-Golden Bay area, and can be reached via the short Wainui Falls Track. The track is popular as a day walk among tourists, and while the waters of the Wainui River can be too cold for swimming much of the year, the plunge pool is a favoured swimming hole in the summer months.

Location
The falls are located up the valley from Wainui Bay, within the Abel Tasman National Park. The nearest town is Tākaka, a  drive away, and the nearest city is Nelson, around a 2.5 hours' drive.

Wainui Falls Track
The waterfall can be reached via the Wainui Falls Track, a  round-trip bush walk that follows the Wainui River up to the waterfall. The track is accessed via a carpark at the end of Wainui Falls Rd,  from the main road (Abel Tasman Drive). A cafe and toilets are available at the carpark area. The track takes about 1 to 1.5 hours round-trip.

The track meanders through a native forest of ferns, nikau palms, and rata trees. Giant carnivorous land snails of the genus Powelliphanta, among the largest land snails in the world, can sometimes be found on the forest floor near the track.

The waterfall has been a popular sightseeing destination since at least the early 20th century. Older locals report that "in the early days" when people used to drive out to the track in Model Ts, the track was very steep and that it was common for trampers to fall in the river.

The track was closed for maintenance in 2015 for several months while the track was re-engineered and a new 10-person-capacity suspension bridge was built to replace the old suspension bridge, which was a one-at-a-time crossing and could result in significant queues during summer months. The bridge crosses the Wainui River above large granite blocks and tumbled logs that pile up after winter floods. While some locals lamented that the track had lost a bit of its charm and feeling of danger (with regards to the old bridge), they also commented that it was a huge benefit that the track was now more accessible to everyone. The track is maintained by the New Zealand Department of Conservation.

In Māori mythology
In the mythology of the local Tākaka Māori, a taniwha (water guardian) called Ngārara Huarau terrorises a local village, who eventually retaliate by killing the monster. Upon the taniwha's death, its severed tail lands in the pool at the base of Wainui Falls. The rocks downstream from the falls have rusty red-brown staining that the story attributes to the seepage of blood from the tail.

Gallery

References

External links

Department of Conservation
NZNationalParks
Tripadvisor

Waterfalls of New Zealand
Hiking and tramping tracks in the Tasman District
Abel Tasman National Park
Landforms of the Tasman District

Wainui Falls


Gio Sơn là một xã thuộc huyện Gio Linh, tỉnh Quảng Trị, Việt Nam.

Địa lý
Xã Gio Sơn nằm ở trung tâm huyện Gio Linh, có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Gio Châu
Phía tây giáp xã Hải Thái
Phía nam giáp xã Linh Hải
Phía bắc giáp xã Gio An.

Xã Gio Sơn có diện tích 14,05 km², dân số năm 2018 là 4.409 người, mật độ dân số đạt 314 người/km².

Hành chính
Xã Gio Sơn được chia thành 7 thôn: An Khê, Đại Đồng Nhất, Lạc Sơn, Nam Đông, Nam Tân, Phú Ốc, Trí Tiến.

Lịch sử
Địa bàn xã Gio Sơn hiện nay trước đây vốn là hai xã Gio Hòa và Gio Sơn thuộc huyện Gio Linh.

Trước khi sáp nhập, xã Gio Sơn có diện tích 7,30 km², dân số là 2.736 người, mật độ dân số đạt 375 người/km². Xã Gio Hòa có diện tích 6,75 km², dân số là 1.673 người, mật độ dân số đạt 248 người/km².

Ngày 17 tháng 12 năm 2019, Ủy ban Thường vụ Quốc hội ban hành Nghị quyết 832/NQ-UBTVQH14 về việc sắp xếp các đơn vị hành chính cấp xã thuộc tỉnh Quảng Trị (nghị quyết có hiệu lực từ ngày 1 tháng 1 năm 2020). Theo đó, sáp nhập toàn bộ diện tích và dân số của xã Gio Hòa vào xã Gio Sơn.

Chú thích

Tham khảo

Gio Sơn


Ang Lāghī Māndêh ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Lāghī Māndêh (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 30,71, long 63,98), Helmand,
 Lāghī Māndêh (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 30,70, long 63,97), Helmand,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Lāghī Māndêh


Huyện Alapayevsky () là một huyện hành chính tự quản (raion), của Tỉnh Sverdlovsk, Nga. Huyện có diện tích 10033 kilômét vuông. Trung tâm của huyện đóng ở Alapaevsk.

Tham khảo

Huyện của Tỉnh Sverdlovsk
Huyện của Nga

Alapayevsky (huyện)


Min Ju-hong (Hangul: 민주홍, born January 1, 1986), better known by his stage name Zizo (Hangul: 지조), is a South Korean rapper. He was a contestant on Show Me the Money 2. He released his first EP, Nice Service 1/2, on July 1, 2014.

Discography

Extended plays

Singles

References

1986 births
Living people
Rappers from Seoul
South Korean male rappers
South Korean hip hop singers
21st-century South Korean male  singers
Show Me the Money (South Korean TV series) contestants

Zizo


An Nyctonympha cribrata in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Thomson hadton 1868. An Nyctonympha cribrata in nahilalakip ha genus nga Nyctonympha, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Nyctonympha

Nyctonympha cribrata


Dette er en oversigt over kongerne og dronningerne af Pamplona, senere Navarra. Pamplona var det primære navn for kongeriget indtil dens forening med Kongeriget Aragonien (1076–1134). Imidlertid begyndte man at anvende den territoriale betegnelse Navarra som et alternativ navn i det sene 10. århundrede, og navnet Pamplona blev beholdt godt ind i det tolvte århundrede.

Huset Íñiguez ,? 824-905
Íñiguez-dynastiet krediteres med grundlæggelsen af det navarriske rige (af Pamplona) i eller omkring 824, hvor det rejste sig mod et forsøg på at udvide den franske (karolinske) magt til regionen. Det blev styrtet i 905, da en anti-Cordoba-koalition placerede Jiménez-dynastiet ved magten.

Huset Jiménez, 905–1234
I 905 tvang en koalition af nabostater Fortún Garcés til at gå i kloster og kronede i hans sted et medlem af et nyt dynasti. Under det begyndte navnet Navarra at erstatte Pamplona.

Efter mordet på Sancho 4. blev Navarra delt af fætrene Alfons 6. af Kastilien og Sancho Ramírez af Aragonien. Denne blev konge. Det førte til mere end et halvt århundrede med aragonsk kontrol.

Alfons' død førte til en arvekrise i Aragonien, og Navarra udnyttede muligheden til at genoprette et uafhængigt monarki ved at krone en barnebarn (gennem en uægte bror) af den myrdede Sancho 4.

Huset Champagne, 1234–1284
Den sidste Jiménez-konge Sancho 7.'s død førte til, at Navarra-kronen gik til sønnen af hans søster Blanka, grevinde af Champagne, da hun var regent under meget af sin brors regeringstid.

Huset Capet, 1284–1441

Huset Capet, 1284–1349
Henrik uventede død efterlod hans mindreårige datter Johanne som den eneste arving til tronen. Johannes mor Blanka af Artois var regent i de næste ti år. I 1284 blev Johanne gift med den fremtidige Filip 4. af Frankrig. Det afsluttede Blankas regentskab. Filip overtog Frankrigs trone et år senere som "Konge af Frankrig og Navarra".

Huset Évreux, 1328–1441
Efter Ludvig og hans nyfødte søns død holdt hans brødre Philip og Charles kronerne i Frankrig og Navarra indtil deres død. Så overgik Frankrigs krone til Philip af Valois, en fjern fætter, der ikke stammede fra Joan I, og Navarras krone gik til Louis' datter Joan II. Joan regerede sammen med sin mand Philip III til hans død og alene til hendes død.

Huset Trastámara, 1425–1479
Blanka (1.) regerede sammen med sin mand Johan 2. I 1458 arvede Johan Kongeriget Aragonien fra sin ældre bror. Efter hans død gik Navarras krone til Eleanora, hans og Blankas eneste levende barn, mens hans aragonesiske krone gik til Ferdinand 2. af Aragonien, søn af Johan og hans anden kone Juana Enríquez.

Titulær konge og dronning af Navarra
Efter Blankas død i 1441 beholdt Johan Navarras krone, til han døde 38 år senere. En konflikt med hans søn førte til Navarriske borgerkrig. Selvom nogle af kilderne betragter Karl og Blanka som de legitime monarker, var de facto kongen af Navarra stadig Johan 2.
Eleanora gjorde ikke krav på at være dronning før hendes fars død.

Huset Foix, 1479–1517
Eleanora, der havde allieret sig med sin far mod sin bror og søster, overlevede sin far med kun tre uger. På det tidspunkt var hun enke efter Gaston 4., greve af Foix, og deres ældste søn Gaston af Foix, prins af Viana var også død. Hun blev fulgt af sit barnebarn Frans.

Huset Albret, 1484–1513
Katarina regerede sammen med sin mand Johan 3. Efter hans død regerede hun alene i otte måneder til sin død. I løbet af deres regeringstid blev Navarra besejret af Ferdinand 2. af Aragonien i 1512. Det resulterede i tabet af hele dets territorium syd for Pyrenæerne med den kongelige hovedstad Pamplona. Ferdinand, søn af Johan 2. og hans anden hustru og dermed halvbror til Katarinas bedstemor Eleanora, blev derefter kronet til konge af Navarra, og den del af titlen nedarvedes gennem de aragonesiske og spanske monarker. Katherina og Johan 3. havde kun Nedre Navarra, en brøkdel af kongerigets tidligere territorium, der ligger på nordsiden af Pyrenæerne, som var forenet med andre landområder i Frankrig, der var under deres kontrol.

Huset Trastamara, 1513-1516

Opdelingen af kongeriget

Nedre Navarra
I 1530 besluttede Karl 5. definitivt at give afkald på Nedre Navarra på grund af umuligheden af at kontrollere det, da blev effektivt styret af Henrik 2., mens Karl 5. og hans mor Johanne 3. fortsatte som regenter i Øvre Navarra.

Katarina og Johan 3. sad tilbage med den del af kongerigets tidligere territorium, der ligger på nordsiden af Pyrenæerne, som var forenet med andre landområder i Frankrig, der var under deres kontrol.

Huset Albret, 1513–1572

Huset Bourbon, 1572–1620
Johanne 3. regerede sammen med sin mand Anton til hans død og alene til sin død. Deres søn Henrik (IV) blev konge af Frankrig i 1589 og tog besiddelse af kongeriget i 1593, da de franske religionskrige blev afsluttet. Derefter overgik Navarras krone til kongerne af Frankrig. I 1620 blev kongeriget fusioneret med Frankrig. Dog fortsatte de franske konger med at bruge titlen Konge af Navarra til 1791, og den blev genanvendt igen fra 1814 til 1830 under Bourbon-restaurationen.

Øvre Navarra

Huset Trastamara, 1516-1555

Huset Østrig, 1516-1700

Huset Bourbon, 1700-1833

Nuværende prætendenter

 Louis Alphonse, hertug af Anjou, er den nuværende legitimistiske prætendent til kongerigerne Frankrig og Navarra. Hans krav på Navarras trone er baseret på dens forening med den franske trone under Ludvig 13., og undtager enhver efterfølgende kvindelig arvefølge.
 Jean, greve af Paris, er den nuværende Orleanist prætendent til Frankrig og Navarra. Hans krav på Navarras trone er baseret på dens forening med den franske trone under Ludvig 13., og undtager enhver efterfølgende kvindelig arvefølge.
 Felipe 6. af Spanien bruger titlen Konge af Navarra som en del af hans mere udvidede titler, arvet fra de tidligere monarker i Spanien (Kastilien og Aragonien) og er baseret på Ferdinand 2. af Aragoniens erobring af størstedelen af det gamle rige.
 Sixtus Enrique af Bourbon-Parma gør krav på titlen Konge af Navarra, som en del af alle titler i det spansktalende monarki baseret på Ferdinand 2. af Aragoniens erobring af størstedelen af det gamle rige. Han betragter sig som en legitim efterfølger i overenstemmelse med de traditionelle love for Spaniens katolske monarki, støttet af karlisterne.
 Prins Pedro, hertug af Kalabrien er den nuværende arving til Kongeriget Navarra, under kongerigets egne love, der tillod kvindelig rækkefølge, i modsætning til Frankrigs Saliske lov.

Referencer

Se også

 Liste over franske monarker
 Liste over spanske monarker
Regenter af Navarra
Lister over regenter

Navarras monarker


Vihti () è un comune finlandese di  abitanti, situato nella regione dell'Uusimaa.

La municipalità è situata a circa  a nordovest da Helsinki. Ha circa  abitanti (nel 2007), copre un'area di  di cui  (7,9%) è acqua. Vihti fa parte della regione metropolitana di Helsinki. La popolazione è cresciuta rapidamente a partire dagli anni sessanta a causa dell'eccedenza della quota interna di immigrati. A Nummela, il centro amministrativo e commerciale, vive circa una metà della popolazione mentre a Vihti-Centro vivono circa  abitanti.

Storia
Al 1433 risale la prima menzione di Vihti in un documento. La parrocchia di Vihti fu fondata nel 1507. Il primo curato dell'indipendente parrocchia fu nominato il 24 agosto 1507 in una chiesa dedicata a Santa Brigitta. Delle quattordici chiese medievali nella provincia di Uusimaa è rovinata soltanto la Chiesa di Santa Brigitta. La municipalità di Vihti fu fondata nel 1867. Le origini del nome "Vihti" sono incerte, ma una teoria indica che abbia origine dalla parola germanica "strega" (witch in inglese).

Economia e geografia

Più del 70% degli abitanti della municipalità lavora nel settore terziario. Essendo un comune della regione metropolitana, esiste un gran numero di pendolari tra Vihti e Helsinki. Circa il tre per cento lavora nell'agricoltura, visto il clima relativamente favorevole. A Vihti sono localizzate anche molte imprese industriali. Il reddito pro capite supera quello medio finlandese.

Ci sono circa cento laghi a Vihti, i più grandi si chiamano Hiidenvesi e Enäjärvi. I boschi coprono gran parte dell'area totale. Sulle sponde dei moltissimi laghi nel comune si trovano numerose residenze estive; è una zona ricreativa molto popolare per gli abitanti di Helsinki. I colori dello stemma di Vihti sono blu ed oro.

I personaggi nazionalmente conosciuti di Vihti sono i musicisti Anssi Kela e Jari Sillanpää.

Società

Lingue e dialetti

Il finlandese è l'unica lingua ufficiale di Vihti.

Sviluppo demografico

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Vihti


Geranium leucanthum is 'n meerjarige, blomdraende plant wat deel is van die Geraniaceae familie. Die spesie is endemies aan Argentinië.

Bron
 Plants of the World Online

leucanthum
Flora van Argentinië
Endemiese plante van Argentinië

Geranium leucanthum


An Dolecta invenusta in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni William Schaus hadton 1892. An Dolecta invenusta in nahilalakip ha genus nga Dolecta, ngan familia nga Cossidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dolecta

Dolecta invenusta


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Meroncidius ensifer. Una ning gihulagway ni Max Beier ni adtong 1960. Ang Meroncidius ensifer sakop sa kahenera nga Meroncidius, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Bahia (estado)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Bahia (estado)
Meroncidius

Meroncidius ensifer


An Xylosteus spinolae in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Imre Frivaldszky hadton 1838. An Xylosteus spinolae in nahilalakip ha genus nga Xylosteus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Xylosteus

Xylosteus spinolae


Ang Bründlbach ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Bründlbach (suba sa Awstriya, Salzburg),
 Bründlbach (suba sa Awstriya, Niederösterreich, lat 48,86, long 15,65),
 Bründlbach (suba sa Awstriya, Oberösterreich),
 Bründlbach (suba sa Awstriya, Niederösterreich, lat 48,78, long 16,63),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Bründlbach


An Phalarocarpa harmographa in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edward Meyrick hadton 1937. An Phalarocarpa harmographa in nahilalakip ha genus nga Phalarocarpa, ngan familia nga Tortricidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Phalarocarpa

Phalarocarpa harmographa


Bruzdoząbek (Mylomys) – rodzaj ssaków z podrodziny myszy (Murinae) w obrębie rodziny myszowatych (Muridae).

Zasięg występowania
Rodzaj obejmuje gatunki występujące w Afryce.

Morfologia
Długość ciała (bez ogona) 122–212 mm, długość ogona 104–180 mm, długość ucha 14–25 mm, długość tylnej stopy 29–37 mm; masa ciała 46–190 g.

Systematyka
Rodzaj zdefiniował w 1906 roku angielski zoolog Oldfield Thomas na łamach The Annals and Magazine of Natural History. Na gatunek typowy Thomas wyznaczył (oryginalne oznaczenie) bruzdoząbka Dybowskiego (M. dybowskii).

Etymologia
Mylomys:  mulē "ząb trzonowy"; μυς mus, μυος muos 'mysz'.

Podział systematyczny
Do rodzaju należą następujące gatunki:
 Mylomys rex  – bruzdoząbek etiopski
 Mylomys dybowskii  – bruzdoząbek Dybowskiego

Przypisy

Bibliografia

Myszy

Bruzdoząbek


Gębice – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Gębice z siedzibą GRN w Gębicach utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie czarnkowskim w woj. poznańskim, na mocy uchwały nr 18/54 WRN w Poznaniu z dnia 5 października 1954. W skład jednostki wszedł obszar dotychczasowej gromady Gębice ze zniesionej gminy Czarnków w tymże powiecie. Dla gromady ustalono 9 członków gromadzkiej rady narodowej.

Gromadę zniesiono 1 stycznia 1960, a jej obszar włączono do nowo utworzonej gromady Czarnków w tymże powiecie.

Przypisy

Gezzxbice (powiat czarnkowski)

Gębice (gromada w powiecie czarnkowskim)


Attilio Regolo is an Italian-language opera seria by Johann Adolph Hasse based on the story of Marcus Atilius Regulus, a Roman general taken prisoner in Carthage who elects death rather than ransom. Pietro Metastasio wrote the libretto in 1740 for the birthday of the emperor Charles VI and supplied exacting notes to Hasse for its setting in music, despite the composer's having set several Metastasio librettos before. Hasse completed the score within three months, but the emperor's illness, then death, prevented the opera from being performed. It was not until 12 January 1750 that the premiere took place, at the Opernhaus am Zwinger in Dresden. The role of Regolo was taken by the castrato Domenico Annibali, while the role of Attilia was composed for Hasse's wife Faustina Bordoni.

Recordings
Attilio Regolo Axel Köhler (Regolo), Markus Schäfer (Manlio), Martina Borst (Attilia), Sibylla Rubens (Publio), Carmen Fuggiss (Barce), Michael Volle (Licinio), Randall Wong (Amilcare), Cappella Sagittariana Dresden, Frieder Bernius. concert performance 1997, Profil 2018

References

External links

Work details, Corago, University of Bologna
Libretto (1750)
Libretto (1775)

Operas
1750 operas
Operas by Johann Adolf Hasse
Opera seria
Italian-language operas
Libretti by Metastasio
Operas set in ancient Rome

Attilio Regolo (Hasse)


Kahenera sa mga ito ang Helicophagus. Ang Helicophagus sakop sa kabanay nga Pangasiidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Helicophagus

Helicophagus


An Hemilepidotus spinosus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Ayres hadton 1854. An Hemilepidotus spinosus in nahilalakip ha genus nga Hemilepidotus, ngan familia nga Cottidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemilepidotus

Hemilepidotus spinosus


On April 13, 1937, Roosevelt Townes and Robert McDaniels, two black men, were lynched in Duck Hill, Mississippi by a white mob after being labeled as the murderers of a white storekeeper. They had only been legally accused of the crime a few minutes before they were kidnapped from the courthouse, chained to trees, and tortured with a blow torch. Following the torture, McDaniels was shot to death and Townes was burned alive.

Pictures taken, prior to Townes being lit on fire, were the first lynching photographs to be published by the national press. They were reprinted in Time Magazine and Life Magazine, and then in national newspapers.

Background

Duck Hill

In December 1936, the greater rural Duck Hill area had a population of about 2,750, while the town of Duck Hill had fewer than 550 inhabitants, with the greater Duck Hill area accounting for under 20 percent of Montgomery County's population. The town of Duck Hill accounted for a little over 3 percent of the county's population, respectively.

The county had recently commenced the first legal hanging in its history six months prior, when Wilson Pullen, a white man, was convicted of murdering his landlord, Dave McClelland. Pullen was the first white man to hang in the state "in several years." The county also had experienced two murders, in three months, across its 20-mile radius.

At the time, the state of Mississippi led the country in homicides. At 26.2, its homicide rate was the first state to cross the "25" rate mark ever, and its 512 homicides were more than the total number of homicides in 15 states combined. Nearly 80 percent of those murdered were black.

A number of the state's murders were recorded as "trivialities" between known persons, including a disagreement over five cents, an argument over the cutting of a birthday cake, and a disagreement over killing a rabbit. In almost half of the murders, whiskey was involved. In August 1936 over 300 gallons of moonshine was confiscated from Montgomery County—it was on record as being the largest such confiscation in the state.

At the time, while the average per capita income for the nation was about $575 per year (approximately $10,500 in 2019), it was just over $215 (approximately $4,000 in 2019) for Mississippi, ranking the state last in the country. Per capita income in Montgomery County is estimated to have been about 20 percent less than the average for the state, while Duck Hill's per capita income was estimated to have been 30 percent less than the average for the county. The estimated average income per capita of blacks in Montgomery County was more than 30 percent less than whites. And more than 25 percent of black adults in the area were illiterate, where the state spent five times more on white school children than black children, and where black children only spent an average of 15–20 weeks a year in school as they were often relegated to helping their sharecropping families.

The Montgomery County Sheriff, Edgar E. Wright, had a 7th-grade education. The sheriff in the adjacent county of Grenada, D.W. Dogan, had a 10th-grade education.

Murder of George Windham
On December 30, 1936, George Sam Windham, a 40-year-old crossroads county grocer, was standing in the back of his store, six miles east of Duck Hill, Mississippi, eating sardines and crackers for dinner.

Windham was "mysteriously" shot with a 12-gauge shotgun, allegedly through the store's window screen. However, at least one newspaper reported that Windham was shot in front of his store, rather than through the window screen. The discharge hit his right shoulder and neck. He was still alive when he was found, but died en route when taken to get medical attention.

Investigation
On December 31, the day after the murder, Sheriff Edgar E. Wright stated that Windham's store had been "ransacked" and his pockets had been "turned wrong-side out". It was reported that Windham's cash register had been robbed of $350 ($6,500 in 2019); though by April, that amount would be adjusted down to $200 (about $3,700 in 2019).

Bloody footprints were also found in the store. Sheriff Wright went on record stating that the footprints were the only clues to the murderer found in the store. However, Sheriff Wright would later state that he did not believe the "footprints or any of the evidence found in the store at that time, to be worthwhile." It was never clarified as to whether the bloody footprints were, in fact, those of Windham's in his own blood.

Windham lived with his family in the rear of the store, but he reportedly was alone when he was attacked. His wife and two children were said to be "away" for the Christmas holidays.

On January 1, the Jackson Police, along with bloodhounds, were called on to assist. In addition, broken glass and Windham's cash register were sent to a lab for fingerprints to be lifted. Jackson Police Inspector Audis E. Crawford maintained that "good [fingerprint] impressions would be obtained." However, the authorities did not state any speculated circumstance for the broken glass though Windham had reportedly been shot "through the window screen".

That same day, Sherriff Wright labeled "robbery" as the motive of the murder. Sheriff Wright also declared:

Later that day, two black brothers, Alvie and T.L. Dorrah, were arrested after the bloodhounds reportedly "followed a trail from the scene of the crime to their house some distance away." One of the brothers had been in Windham's store on the day of the murder. Despite admitting there was "no direct connection" between the brothers and the murder, Sheriff Wright "held them for investigation."

Alvie and T.L.'s brother, Elijah, was also arrested after Deputy Sheriff, George Blaylock claimed to have found a "muddy gun" in Elijah's home, which was reportedly the same type used in the killing. Blaylock did not state what type of gun he found in Elijah's home, only that the "bullets" for the gun didn't match those used in the murder. However, a 12-gauge shotgun accepts all 12-gauge shells. Blaylock did not state why the found gun, and the "bullets" used in the murder, did not match.

Elijah's friend, 21-year-old, Joe Ed McDaniels, was also arrested with Elijah. The two were arrested because they were inhabiting a house close to Elijah's brothers, which happened to be "where the bloodhounds ended their trail."

Sheriff Wright handed Elijah and Joe Ed to George Windham's brother, Gus, allowing him to have unaccounted for time with the men. Gus Windham would later drop the men off at the neighboring county jail in Grenada, where Elijah and Joe Ed—who maintained that they "didn't know nothing" about the crime and calling Windham, "a fine man"—reportedly declined to be in a cell together.

No charges were placed on the four men, and Sheriff Wright stated that he would keep them detained "indefinitely."

On January 3, a report began circulating that a white man had been arrested in connection with the murder. However, Sherriff Wright dismissed that report and stated that Alvie Dorrah was the "number one suspect." Maintaining his innocence, Dorrah cried and reiterated that black people in the area loved "Mr. Sam" [Windham]." He pleaded, "Heaven knows I'm innocent."

That same day, Sheriff Wright stated that there were other people "under suspicion" and that he "expected a break [in the case] soon." Wright also reiterated his belief that the crime was premeditated and "committed by a person familiar entirely with Windham's store and habits."

In the four weeks following the crime, eight black men had been detained without charges, six of whom were held in jail for at least two weeks.

In addition to Joe Ed McDaniels, and Alvie, T.L. and Elijah Dorrah, 55-year-old Leroy Weldon, and 35-year-old Bit Reed, were detained for several weeks because they were "in the vicinity" of Duck Hill on the night of the murder searching for some cows that had strayed. On January 23, Townes' 24-year-old brother-in-law, Jess Mack, was also arrested and detained for "harboring a fugitive" when stating that his brother-in-law had visited with him in the time since Windham had been killed. In addition, on January 29, a black man was detained by police officers in New York City because he "fit the description" of Townes.

However, Sheriff Wright shifted the focus onto Roosevelt Townes, a 25-year-old black man. Townes had reportedly escaped from the Grenada County Jail—with a white fellow prisoner—two weeks (or three days) prior to the murder, where he had been imprisoned for allegedly stealing corn.

Roosevelt Townes
Roosevelt "Red" Townes was originally from Hernando, Mississippi. In December 1936, the 25-year-old was living with his wife five miles north of Duck Hill in Elliot, where he had recently contracted with 67-year-old Micajah Purnell Sturdivant—a white man from Vance—to be a sharecropper on Sturdivant's property. Sturdivant's plantation was overseen by 25-year-old white man Howard Prestage.

Prestage claimed to have become "suspicious" of Townes after determining that Townes had more money on him than he thought Townes should have. Prestage did not state this suspicious amount. However, Prestage allegedly contacted Sheriff D.W. Dogan, of Grenada County, about the money. Dogan immediately ordered Prestage to arrest Townes.

Prestage approached and accused Townes, ordering another black man to search Townes while Prestage held a gun on him. However:

Prestage claimed to have shot at Townes, several times, but missed. It was reported that, on the night that Townes ran, he snuck back on the property to get his wife, officially making them both fugitives. However, given Townes had allegedly escaped from prison, and murdered Windham days earlier, it was not reconciled how he "became" a fugitive when he already was a fugitive.

At some point, Sheriff Edgar E. Wright became adamant that Townes "had something to do it" [Windham's murder]. However, he did not state what led him to that conclusion. For example, he stated no connection between Townes and Windham or, given most blacks did not have cars or access to them at the time, state how Townes would have been in the car the neighbors allegedly heard. However, on January 19, Townes was officially accused of the crime. A $500 reward was offered for his capture.

On January 20, The Clarion-Ledger printed that unnamed "officers" said that "circumstantial evidence pointed strongly to Townes being the murderer."

It was never stated when Townes was arrested for corn theft, or how long he remained in jail before escaping. It was not reported as to why Mr. Prestage was not aware his employee was a fugitive if Townes had allegedly escaped jail more than two weeks before Mr. Prestage called the police. It also was not reported from whom, or from where, Sheriff Wright thought Townes allegedly stole the gun. No murder weapon was ever reported found. Nor was the name, or existence, of the accomplice "other negro" ever reported.

Conversely, while on January 20, it was reported that Townes had escaped jail two weeks before the murder, the timing contradicted with the April 6, by the same newspaper, which stated that Townes escaped "just three days" before the murder.

Kidnapping and lynching
Sheriff Edgar E. Wright obtained a "small Kodak 10-cent snapshot of Townes" and sent it to the Jackson Bureau of Investigation where "the tiny picture was enlarged." One hundred copies were printed and sent them to "all police departments around the south."

On April 2, Townes was allegedly found in Memphis. The Memphis Police Department arrested him and attributed the following confession to him:

On April 5, the Memphis Police Department then released him to the Jackson Police Department for "safekeeping," with its "mob-proof" county jail.

On April 6, Sheriff Wright claimed that, while Townes was in his custody, Townes had confessed to shooting Windham.

Six days later, Sheriff Wright brought Townes to the county jail, in Winona, where Townes would wait until he was to be arraigned. At some point, an acquaintance of Townes', Robert "Bootjack" McDaniels—described as "a lanky negro with powerful shoulders—was accused along with him. Authorities reported no evidence or reason for McDaniels' arrest.

The county brought retroactive indictments against both men, effectively dating their indictments as December 30, 1936.

Sheriff Wright did not request aid from the Governor in guarding the two men. Rather, on April 13, the two men were brought to the white brick courthouse around 11:15 am by Sheriff Wright and four deputies—Deputy Sheriffs Hugh Curtis and Shed Castles, and deputies Winston Blakely and McGurrah.

Townes and McDaniels, unable to afford attorneys, were appointed three local attorneys to represent them—John E. Aldridge, Vernon D. Rowe, and W.D. Davis—and stood before Judge John Allen, in Winona. Both men pleaded "not guilty. The judge then adjourned "for dinner" at 11:45 a.m.

It was stated that, following the arraignment, there was "no sign of violence;" however, it was also reported that, upon the judge calling for recess, the "crowd hurriedly left the courtroom."

Townes and McDaniels had only been legally accused of the crime a few moments when Sheriff Wright handcuffed them together. Wright and his four deputies left the courtroom "at once," to allegedly take the men back to jail, when Sheriff Wright claimed to have been met at the north door of the courthouse by a mob of about 100 men "milling about the courtyard" who said: "Let's get them."

Sheriff Wright stated that "they [the lynch mob] took me and my deputies by complete surprise." Deputy Sheriffs, Curtis and Castles, claimed that they were "overpowered" by the mob. Curtis claimed that he, Sheriff Wright, and deputies Blakely and McGurrah, were incapacitated by six men who tied their hands behind their backs. The lawmen claimed that they were "helpless," despite admitting none of them had drawn their weapons as the mob came up, and admitting that they didn't follow after Townes and McDaniels after the mob had taken them.

Attorney Rowe stated that Sheriff Wright was somehow able to come back into the courthouse and make his way to the jury room—where Rowe had allegedly gone following the judge calling for recess—and tell him that "the two negroes have been taken away from us by a mob." Rowe claimed to have immediately looked for Judge Allen. Rowe stated that he ran out the front of the courthouse, where he saw Judge Allen "going to his hotel" and told him what Sheriff Wright told him. Rowe did not state why he thought the judge could be of help where five armed police officers were "helpless."

During the commotion, District Attorney Clarence Morgan stated that he watched the mob from his window:

Townes and McDaniels were handcuffed and placed on a waiting school bus, where 15 white men crowded onto the bus with them. The bus was driven north, along Highway 51, exiting on Alva-Duck Hill Road. They drove another six miles, to a wooded area about a mile from Windham's store, with a caravan of people following, and a lengthening procession of about 40 cars joining along the way.

When the bus stopped, about 200 yards off the main road, "there were already many cars stopped and occupants unloaded" waiting in a patch of pinewood for them to arrive.

Lynching

While Townes and McDaniels were held on the bus, white men had placed chains around their necks and bound the two men together.

In the woods, a mob estimated to number 500 people—including women and children—watched as Townes and McDaniels were dragged from the bus, stripped of their shirts to their waists, and chained to two trees. One of the mob members brought out a "white-hot" plumbers blow torch, applying "the blue-white flame" to the bare skin of Townes and McDaniels while demanding, "Tell all you know!"

The Sheriff claimed that, under torture, Townes "readily" confessed to shooting Windham through the window, but said that McDaniels was the mastermind of the alleged robbery.

Allegedly, Townes asked the mob to tie McDaniels up next to him and torture him the same way. The mob proceeded to do so, demanding that McDaniels confess.

McDaniels maintained his innocence after being seared with the blow torch several times. However, after a few minutes of torture, he allegedly "came clean."

Conversely, under torture, McDaniels allegedly stated that Townes had killed Windham and was framing him, that he barely knew Townes and hadn't seen him in two years. He reportedly also confessed to being inside the store when Windham was killed, and then to robbing the store. The mob made him sign a confession that the robbery was planned four months in advance. He signed his name with an "X." It was not reported as to whether McDaniels or Townes were literate.

The mob shot McDaniels numerous times, including a shot through his head that ultimately killed him.

The mob then turned its attention onto Townes, described by officers as a "dangerous negro," who was then tied around an oak tree roughly a foot in diameter.

Though having just witnessed McDaniels' death, and "signed" the confession, Townes still stated his innocence. However, "the blowtorch burned the story out of him." He began screaming to his torturers to please kill him. However, while the mob had him under duress, they "allowed" him to confess to other unsolved crimes in the area, including the burning of houses and the theft of livestock.

Both men were dead by 1:00pm. Their bodies were left hanging, strapped to the trees, for "hours," and were not removed until that night. The coroner would later state, on Townes' death certificate, that he was "burned to a crisp."

The mob claimed that the Townes and McDaniels, under torture, implicated another black man in Windham's killing, "Shorty" Dorrah, who lived nearby. One account said, during the lynching, several white men went to his home, abducted him, and brought him back to the wooded area. However, another account stated that the mob had kidnapped Dorrah "on the way to the lynching."

Both accounts stated that Dorrah pled his innocence, but the mob severely beat and horsewhipped him:

Later that night, Jackson Police Inspector, Audis E. Crawford, wrote to the F.B.I. stating that Townes' file had been "permanently disposed of."

Aftermath
Sheriff Wright said that the mob was "unexpected," and that while he pleaded with the mob "to let the law take its course." Deputy Sheriff, Hugh Curtis, stated the lynching took place in a "quickly, quietly and orderly" fashion. The mob was also reported to be "highly organized" and was said to have executed the lynchings "in a jiffy." However, his statement was at odds at newspaper accounts of the lynching, in which it was called "a slow process." His statements, of how Townes and McDaniels were forcibly taken from the custody of him and his sheriffs, was also in conflict with Time Magazine's report, which stated that Townes and McDaniels were taken from the sheriff and his deputies "without a struggle."

Sheriff Wright, along with his deputies stated that, although the mob was unmasked, they did not recognize any of the participants. However District Attorney, Clarence Morgan contradicted their statements when he said that Sheriff Wright told him that the mob was "from some other county." Morgan, who stated that "the mob just came on us like an April shower," later said he was "confident none of the parties in the mob was from Montgomery County"...and specified that he had information that the mob came from the counties of "Grenada, Carroll, and probably from Webster and Tallahatchie."

Local newspaper, The Greenwood Commonwealth, pointed out that three of the four districts Morgan named were in his district and stated that Morgan had a duty to name any mob members if he knew them.

Governor Hugh L. White initially issued an order to send the Mississippi National Guard from Grenada to the scene; but rescinded the order once he deemed the lynching was already over.

Under national pressure, Governor White said he would "personally investigate" the lynchings, then called on District Attorney Morgan to make a formal investigation. However, the lynchings had widespread support around Mississippi, and the Governor's investigation call was treated as little more than a formality. For example, when praising the lynchings for saving the state money in court costs, The Enterprise-Tocsin editorial stated:

The Governor never requested Morgan to report his findings to him. However, he later delegated Sheriff Wright and his deputies to report their findings to him. But, Sheriff Wright said that due to the amount of court work that needed his attention, he was "not able to concentrate his efforts" on the lynching. Governor White did not state what he would do if the Sheriff refused or failed to investigate the lynchings.

Weeks before Townes and Roosevelt were killed, Mississippi led the nation in lynchings, accounting for over 525 of the 4,820 on record since 1882. However, moments before the lynching occurred, Governor White boasted, at a Farm Chemurgic Conference in Jackson, that there had not been a lynching in the state in 15 months. The day after the lynching, the governor later joked:

No one was ever charged with the abductions or murders. The identities of Windham's neighbors, who were said to have heard the car, the shot, and Windham's groans, were never reported; nor was it reported how close these neighbors lived to the store given that they allegedly heard the car and Windham's moans. The lab results of the cash register's fingerprints, and bloody footprints, were never reported on beyond January 3. While Sheriff Wright twice stated his belief that the crime had been "committed by a person familiar entirely with Windham's store and habits," it was never reported that any family members of Windham's were ever questioned or considered as suspects, specifically George Windham's brother, Gus, given Sheriff Wright had given him access to black men who stood accused of the crime. It was also not elaborated why the suspect(s) was deemed to be black, or how any black person in the area, specifically Townes and McDaniels, would have been "familiar entirely with Windham's store and habits," or would have been aware that his family was away at the time. It was also not elaborated as to why Townes was suspected, when the white prisoner he was said to have escaped prison with, was not. It was not stated whether Windham's murder was connected with the other two recent murders in the area. Nor was a murder weapon ever found. Despite such discrepancies, after the lynching, it would be retroactively reported that Townes had been the prime suspect since the day after the murder.

Significance
On April 26, 1937, Time and Life magazines published a photograph of McDaniels' body chained to a tree. It was the first time an image of lynching had been published nationally. Other newspapers later published the image.

In 1955, the picture appeared in the popular Museum of Modern Art exhibition, The Family of Man, an exhibition "to capture "the gamut of life from birth to death." The photo appeared under the title: "Death Slump at Mississippi Lynching (1937)." It was estimated to have been seen by more than 180,000 visitors in New York, however after receiving criticism of the photo for being "too powerful, too striking and causing visitors to pause and gaze, thus interrupting the flow of the movement and the flow of the message," curator Edward Steichen withdrew the image eleven weeks after the show opened:

There was condemnation expressed across the country against the lynchings.

Internationally, German newspapers publicized the murders to support Nazi government propaganda, contrasting the violence of the lynchings to the "humane" Nuremberg racial laws that the Reich had passed against Jewish citizens.

The lynchings had also occurred at the moment that the House of Representatives was debating Rep. Joseph Gavagan's (D-New York) anti-lynching legislation. The outrage helped gain support for anti-lynching legislation that he introduced. The legislation was supported in the Senate by Democrats Robert F. Wagner (New York) and Frederick Van Nuys (Indiana). The legislation eventually passed in the House, despite 85 percent of the 123 Representatives from the South, voting against it. However, the powerful Solid South of white Democrats blocked it in the Senate, as they had blocked all previous anti-lynching bills. Senator Allen Ellender (D-Louisiana) proclaimed:

See also

Notes

Deaths by person in Mississippi
Lynching deaths in Mississippi
1937 in Mississippi
Montgomery County, Mississippi

Lynching of Roosevelt Townes and Robert McDaniels


Le elezioni regionali in Trentino-Alto Adige del 1973 per il rinnovo del Consiglio regionale si tennero il 18 novembre. L'affluenza fu del 92,23%. In seguito alla creazione delle regioni ordinarie, anche il mandato del consiglio TAA fu retroattivamente espanso a cinque anni.

Si ampliò la coalizione di centro aggiungendo alla DC e alla SVP il PSDI e il PRI.

Vennero aggiunti ben 18 consiglieri in più.

Risultati

Collegamenti esterni

1973
Elezioni regionali in Italia del 1973

Elezioni regionali in Trentino-Alto Adige del 1973


An Diplacanthopoma alcockii in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Goode ngan Bean hadton 1896. An Diplacanthopoma alcockii in nahilalakip ha genus nga Diplacanthopoma, ngan familia nga Bythitidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Diplacanthopoma

Diplacanthopoma alcockii


Huyện Charodinsky () là một huyện hành chính tự quản (raion), của Dagestan, Nga. Huyện có diện tích 1139 km², dân số thời điểm ngày 1 tháng 1 năm 2000 là 9900 người. Trung tâm của huyện đóng ở Purib.

Tham khảo

Huyện của Dagestan
Huyện của Nga

Charodinsky (huyện)


Kaliwatan sa insekto ang Diamphipsocus concoloratus. Una ning gihulagway ni Li, Fasheng ni adtong 2002. Ang Diamphipsocus concoloratus sakop sa kahenera nga Diamphipsocus, ug kabanay nga Amphientomidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Diamphipsocus

Diamphipsocus concoloratus


Jóannes Dan Eidesgaard (føddur 19. apríl 1951 á Tvøroyri) er føroyskur politikari, fyrrverandi løgmaður og landstýrismaður. Hann varð valdur til løgmann 3. februar 2004 og sat sum løgmaður til september 2008, tá ið hann bleiv avloystur av Kaj Leo Johannesen. Sum løgmaður hevði Jóannes Eidesgaard ábyrgd av stýrisskipanarmálum og fyrisiting. Jóannes Eidesgaard tók læraraprógv í 1977, fekk starv á Tvøroyrar Skúla og var í starvinum, til hann í januar 1991 fór í landsstýrið.

Politiska lívsleiðin
Í 1990 varð hann á fyrsta sinni valdur inn á Løgting fyri Javnaðarflokkin í Suðuroyar valdømi og hevur verið afturvaldur síðan. Frá 1991 til 1993 var Jóannes Eidesgaard landsstýrismaður í almannamálum, heilsumálum og arbeiðsmarknaðarmálum, og eitt stutt skifti var hann eisini landsstýrismaður í  mentanarmálum í samgonguni, ið var ímillum Fólkaflokkin og Javnaðarflokkin. Frá apríl 1993 til september 1994 var Jóannes aftur landsstýrismaður í almanna-, heilsu- og arbeiðsmarknaðarmálum, tá ið Javnaðarflokkurin var í samgongu saman við Sjálvstýrisflokkinum og Tjóðveldisflokkinum.

Í tíðarskeiðnum frá september 1994 til juni 1996 var Jóannes Eidesgaard landsstýrismaður í fíggjar- og búskaparmálum og norðurlandamálum. Hann var eisini varaløgmaður í hesari samgongu millum Sambandsflokkin, Javnaðarflokkin og Verkamannafylkingina.

Jóannes Eidesgaard var formaður Javnaðarfloksins frá 1996 til 2011 og formaður í tingbólki Javnaðarfloksins. Jóannes hevur verið limur í uttanlandsnevndini og í Norðurlandaráðnum. Í tíðarskeiðnum 1996 til 1998 var hann fíggjarnevndarlimur.

Í tíðarskeiðnum frá 1998 til 2001 var Jóannes Eidesgaard fólkatingslimur.

Jóannes Eidesgaard varð valdur býráðslimur á Tvøroyri frá 1980 til 2000, men hevur verið í farloyvi, tá ið hann hevur sitið í landsstýrinum.

 1977 Læraraprógv á Føroya Læraraskúla.
 1977 - 1990 Lærari í Tvøroyrar skúla.
 1980 - 2000 Býráðslimur á Tvøroyri.
 1990 - 2004 Løgtingslimur.
 1991 - 1996 Landsstýrismaður.
 1998 - 2001 Fólkatingslimur.
 2004 - 2008 Løgmaður í Føroyum.
 2008 - 2011 Fíggjarmálaráðharri
 2011 (februar) - 2011 (oktober) Løgtingslimur.

Privat
Jóannes er sonur Jonu (1917 - 2006) og Erling Eidesgaard (1920 - 1987) á Tvøroyri og er giftur við Anitu, dóttir Johild og Bjarna W. Joensen úr Froðba. Tey eiga tvey børn, Erling og Ingun.

Keldur

Ávisingar úteftir
 J.fo
 Løgtingið 150 - Hátíðarrit. Tórshavn 2002, Bind 2, s. 275 (PDF-Download)

Føroyskir politikarar
Eidesgaard, Jóannes D.
Eidesgaard, Jóannes D.
Mentamálaráðharrar í Føroyum
Fíggjarmálaráðharrar í Føroyum
Føroyskir fólkatingslimir
Varaløgmenn í Føroyum
Løgtingslimir
Almannamálaráðharrar í Føroyum
Heilsumálaráðharrar í Føroyum
Politikarar úr Javnaðarflokkinum
Tvørafólk

Jóannes Eidesgaard


Jevgenij Karelov (russisk: Евгений Ефимович Карелов) (født den 12. oktober 1931 i Bogorodskoje i det Sovjetunionen, død den 11. juli 1977 i Pitsunda i Sovjetunionen) var en sovjetisk filminstruktør og manuskriptforfatter.

Filmografi
 Dym v lesu (Дым в лесу, 1955)
 Tretij tajm (Третий тайм, 1962)
 Deti Don Kikhota (Дети Дон Кихота, 1966)
 Sem starikov i odna devusjka (Семь стариков и одна девушка, 1968)
 Sluzjili dva tovarisjja (Служили два товарища, 1968)

Referencer

Eksterne henvisninger

Filminstruktører fra Sovjetunionen

Jevgenij Karelov


An Apterygodon vittatus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Abraham Carel J. Edeling hadton 1865. An Apterygodon vittatus in nahilalakip ha genus nga Apterygodon, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Apterygodon

Apterygodon vittatus


An Rhabdophis callistus in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Albert Günther hadton 1873. An Rhabdophis callistus in nahilalakip ha genus nga Rhabdophis, ngan familia nga Colubridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rhabdophis

Rhabdophis callistus


Ang Autu ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Now-e Awtū, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Ghōr,
 Jar-e Āwtū (suba sa Apganistan), Wardak,
 Jar-e Āwṯū, suba, Wilāyat-e Bāmyān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Autu


Sigle
 Baltimore Museum of Art – museo statunitense

Codici
 BMA – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Bromma, Stoccolma, Svezia

Bma


Cânones eusebianos ou seções eusebianas, conhecidos também como seções amonianas, são um sistema de divisão dos quatro evangelhos utilizado entre a Antiguidade Tardia e a Idade Média. A divisão em capítulos e versículos utilizada em textos modernos datam do século XIII e XVI respectivamente. As seções eram indicadas na margem de quase todos os manuscritos gregos e latinos da Bíblia e eram geralmente sumarizadas em tabelas canônicas no começo dos evangelhos. Havia cerca de  seções, 355 em Mateus, 235 em  em Marcos, 343 em Lucas e 232 em João, mas os números variam ligeiramente de manuscrito para manuscrito.

Autoria
Até o século XIX era praticamente unânime a crença de que estas divisões teriam sido criadas por Amônio de Alexandria no começo do século III ( 220) em relação a uma harmonia evangélica composta por ele e hoje perdida. Tradicionalmente se acreditava que ele havia dividido os quatro evangelhos em seções numeradas menores, similares em conteúdo nos pontos nos quais havia paralelos entre as narrativas. Escolhendo o evangelho de Mateus como base de sua harmonia, Amônio teria então escrito as seções dos outros três evangelhos ou simplesmente teria anotado os números das seções com o nome do respectivo evangelista em colunas paralelas opostas às seções correspondentes em Mateus. Atualmente acredita-se que a obra de Amônio tenha se restringido ao que Eusébio de Cesareia (265-340) afirma sobre ela em sua epístola a Carpiano ("Epistula ad Carpianum"): que ele havia posicionado as passagens paralelas dos três últimos evangelhos ao lado do texto de Mateus e as seções tradicionalmente creditadas a Amônio atualmente são atribuídas ao próprio Eusébio, o tradicional autor das tabelas sumarizantes.

Tabelas eusebianas
A "Harmonia de Amônio" deu a ideia a Eusébio, como ele próprio descreve em sua epístola, de criar dez tabelas ("kanones") nas quais as seções em questão estariam classificadas de forma a mostrar onde cada evangelho correspondia com ou diferia dos outros. Nas primeiras nove tabelas, Eusébio posicionou em colunas paralelas os números das seções comuns aos quatro (ou três ou dois) evangelistas: (1) Mateus, Marcos, Lucas e João; (2) Mateus, Marcos e Lucas; (3) Mateus, Lucas e João; (4) Mateus, Marcos e João; (5) Mateus e Lucas; (6) Mateus e Marcos; (7) Mateus e João; (8) Lucas e Marcos; (9) Lucas e João. Na décima ele anotou as seções únicas de cada evangelista.

A utilidade destas tabelas para referenciar e comparar os evangelhos fez com que elas rapidamente se popularizassem e, a partir do século V, as seções amonianas, com referências aos cânones eusebianos, fossem indicadas na margem de quase a totalidade dos manuscritos. Ao lado de cada seção estava escrito seu número e, abaixo dele, o número de referência na tabela de Eusébio que deveria ser consultada para encontrar textos paralelos; uma referência à décima tabela significaria, portanto, que aquela seção era única daquele evangelista. Estas notas marginais foram reproduzidas nas diversas edições do Novo Testamento Grego de Tischendorf.

A Epistula ad Carpianum, que explicava o sistema, também era geralmente copiada antes das tabelas.

Iluminuras dos cânones eusebianos
As próprias tabelas eram geralmente posicionadas no começo de cada um dos evangelhos e, em cópias iluminadas, geralmente apareciam molduras arredondadas parecidas com arcadas, um formato geral que permaneceu incrivelmente consistente durante todo o período românico. Este formato era derivado de molduras iluminadas da Antiguidade Tardia, como o que se vê na "Cronografia de 354". Em muitos exemplos, as tabelas eram a única decoração no livro todo, com a possível exceção das letras capitais. As tabelas canônicas, juntamente com os retratos dos evangelistas, são muito importantes para o estudo do desenvolvimento da pintura de manuscritos durante o período inicial da Idade Média, dos quais poucos sobreviveram e mesmo os mais decorados deles tinham menos páginas iluminadas do que os manuscritos mais novos.

Atribuição

Ligações externas

Termos cristãos
Evangelhos

Cânones eusebianos


Kabuki sindrom (također ranije poznat kao Kabuki-Shminkani sindrom (KMS) ili Niikawa-Kuroki sindrom) je kongenitalni poremećaj genetičkog porijekla. Zahvata više dijelova tijela, s različitim simptomima i težinom, iako je najčešći obilježavajući izgled lica.

Prilično je rijedak, pogađa otprilike jedno od 32.000 novorođenih. Prvi put su ga identificirale i opisale dvije japanske grupe, predvođene naučnicima Noriom Niikawaom i Yoshikazuom Kurokijem, 1981. godine. Nazvan je Kabuki sindrom zbog sličnosti lica osoba pogođenih scenskom šminkom koja se koristi u kabuki, japanskom tradicionalnom pozorišnom obliku.

Znakovi i simptomi

Specifični simptomi Kabuki sindroma variraju, sa velikim razlikama između oboljelih. Većina ljudi s Kabuki sindromom ima karakteristične crte lica koje uključuju zakrivljene obrve, duge trepavice, izdužene kapke sa donjim kapcima koji se povijaju, istaknute uši, ravan vrh nosa,  nagnutog iznad usta.

Fenotipske karakteristike koje se preklapaju za pacijente između varijacija  KDM6A i KDM6B uključuju istaknute uši, abnormalnu denticiju, urođenu srčanu bolest, poteškoće u hranjenju, kriptorhidizam, hipersavitljivost zglobova, kašnjenje u razvoju, hipotoniju i poteškoće u ponašanju.

Ostali uobičajeni simptomi su skeletne abnormalnosti, nizak rast, srčane mahane, poteškoće s hranjenjem i neuspjeh u razvoju, poteškoće s vidom i sluhom, slab tonus mišića (hipotonija), mala veličina glave (mikrocefalija) i česte infekcije.

Blaga do umjerena intelektualna ometenost i blago do ozbiljno zaostajanje u razvoju često su povezani s Kabuki sindromom.

Mala djeca sa Kabuki sindromom imaju koristi od usluga rane intervencije. Djeca školskog uzrasta obično imaju manje zdravstvenih problema koji zahtijevaju hospitalizaciju, iako se javljaju česte infekcije, gubitak sluha i problemi s hranjenjem. Osim toga, intelektualno oštećenje, poteškoće s vizualno-prostornim zadacima i održavanje pažnje obično zahtijevaju IEP (individualizirani obrazovni plan) ako dijete pohađa javnu školu. Starija djeca i odrasli pate od anksioznosti. Endokrine abnormalnosti i abnormalnosti imunskog sistema kao što su ITP (idiopatska trombocitopenija) i CVID (uobičajeni varijabilni imunskki nedostatak) su medicinski problemi koji su obično prisutni kod starije djece, adolescenata i odraslih..

Uzroci
Kabuki sindrom tipa 1 je uzrokovan heterozigotnim gubitkom varijanti funkcije zametne linije u KMT2D (ranije poznat kao MLL2), lociranom na ljudskom hromosomu 12. Procjenjuje se da je između 55% i 80% slučajeva Kabuki sindroma tipa 1.  Kabuki sindrom tipa 1 pokazuje autosomno dominantni obrazac nasljeđivanja.

Kabuki sindrom tipa 2 uzrokovan je hemizigotnim (kod muškaraca) ili heterozigotnim (kod žena) delecijama hromosoma 12. ili gubitak varijanti funkcionalne tačke  koji uključuje KDM6A, koji se nalazi na X hromosomu. Otprilike 5% slučajeva Kabuki sindroma je tipa 2. Kabuki sindrom tipa 2 pokazuje X-vezani dominantni obrazac nasljeđivanja.

Većina slučajeva Kabuki sindroma se javlja zbog  mutacija de novo, to jest, roditelji nisu pogođeni i gen je mutiran rano u razvoju embriona. Međutim, sada je poznato nekoliko slučajeva naslijeđenih mutacija koje uzrokuju Kabuki sindrom tipa 1 ili tipa 2.

Oko 30% slučajeva nema identifikujuću uzročnu mutaciju. Oni mogu predstavljati osobe s tipovima mutacija koje je teško otkriti putem rutinskih istraživanja ili pacijente koji imaju poremećaje koji dijele neke karakteristike s Kabuki sindromom.

Patofiziologija
Geni KMT2D i KDM6A pripadaju porodici gena koji se nazivaju hromatin-modificirajući enzimi. Konkretno, ovi geni kodiraju enzim histon-metiltransferaza (KMT2D) i histon-demetilazu (KDM6A) i imaju ulogu u regulaciji ekspresije gena. U normalnim okolnostima, ovi enzimi prenose metilne grupe na i izvan histona, kako bi regulisali gene preko epigenetičkih puteva. Kada su geni koji kodiraju ove enzime mutirani, epigenetička aktivacija određenih razvojnih gena je poremećena i dolazi do razvojnih abnormalnosti, što dovodi do obilježja pacijenata sa Kabuki sindromom. Specifični razvojni geni na koje utiče poremećeni epigenetički mehanizmi kod Kabuki sindroma još nisu u potpunosti poznati.

Postoje stotine različitih mutacija koje su identificirane kod pacijenata s Kabuki sindromom. Većina o je u genu "KMT2D" i uključuje promjenu sekvence aminokiselina, stvarajući skraćeni i nefunkcionalni enzim koji modificira hromatin.

Dijagnoza

Međunarodna grupa stručnjaka definirala je konsenzus o kliničkim dijagnostičkim kriterijima za Kabuki sindrom (KS) u decembru 2018. Autori predlažu da se konačna dijagnoza može postaviti kod pogođenih u bilo kojoj dobi s anamnezom dojenačke hipotonije, zaostajanja u razvoju i/ili ntelektualne invalidnosti i jednog ili oba od sljedećih glavnih kriterija:
(1) patogena ili vjerovatna patogena varijanta u KMT2D ili KDM6A; i
(2) tipske dismorfne karakteristike (definisane u nastavku) u nekom dijelu života. Tipske dismorfne karakteristike uključuju duge palpebralne pukotine sa verzijom lateralne trećine donjeg kapka i dva ili više od sljedećeg:
1) lučne i široke obrve sa bočnom trećinom koja pokazuje izrezivanje ili prorijeđenost;
(2) kratka kolumela sa utisnutim vrhom nosa;
(3) velike, istaknute ili uši; i
(4) zadebljali jastučići vrhova prstiju. Daljnji kriteriji za vjerovatnu i moguću dijagnozu, uključujući tabelu sugestivnih kliničkih karakteristika, uključeni su u publikaciju.

Originalni opis Kabuki sindroma od Niikawa et al. definirao e pet kardinalnih manifestacija, iako neke od njih mogu, ali ne moraju biti prisutne kod pacijenata sa Kabuki sindromom.

 Tipske crte lica: Izdužene nadočne udubine sa verzijom lateralne trećine donjeg kapka; lučne i široke obrve sa bočnom trećinom koja pokazuje rijetku ili urezanu formu; kratka kolumela sa utisnutim vrhom nosa; velike, istaknute ili zaobljene uši
 Skeletne anomalije: Abnormalnosti kičmenog stuba, uključujući sagitalne rascjepe pršljenova, leptiraste pršljenove, uzak prostor međupršljenskih diskova i/ili skoliozu, brahidaktiliju V brahimezofalange, klinodaktiliju petog prsta
 Dermatoglifne abnormalnosti: perzistentnost fetusnih jastučića prstiju
 Blaga do umjerena intelektualna ometenost
 Nedostatak postnatalnog rasta

Kabuki sindrom se dijagnosticira klinički (preko identificiranja simptoma, fizičkih pregleda i laboratorijskih rezultata), najčešće kod  genetičara. Alternativno, može se otkriti korištenjem genetičkog testiranja (cijeli egzom ili sekvenca cijelog genoma).

Upravljanje
Novodijagnosticirani pacijenti s Kabuki sindromom često će biti podvrgnuti testovima koji imaju za cilj otkrivanje uobičajenih abnormalnosti povezanih sa sindromom. Oni uključuju ehokardiogram (ultrazvuk srca) za otkrivanje strukturnih srčanih mahana, ultrazvuk bubrega za otkrivanje strukturnih abnormalnosti, nivoe imunoglobulina, titar pneumokoka i skrining test sluha. Dalja evaluacija i testiranje kod  specijalista može biti indicirano uz kardiologiju, nefrologiju, alergologiju/imunologiju, audiologiju. To može uključivati ortopediju (kao što je displazija kuka), pluća (proučavanje spavanja kako bi se isključila opstruktivna apneja u snu zbog hipotonije), oftalmološku procjenu (pregled vida), ENT evaluaciju (procjena sluha), neurološki pregld (tj. ako su prisutni napadi), hematološki evaluacija (ako je poremećaj krvarenja), procjena gastrointestinalnog trakta (akoima abnormalnosti) ili druge po potrebi.

Ne postoji poseban tretman za Kabuki sindrom. Planovi liječenja su prilagođeni za rješavanje simptoma koje pogođeni doživljava. Naprimjer, neko ko doživi napade liječit će se standardnim terapijama protiv epilepsije. Osim toga, pacijenti sa Kabuki sindromom se rutinski procjenjuju i prate kako bi se riješili problemi koji se mogu razviti, kao što su problemi s vidom ili sluhom, ili kognitivne poteškoće. Ako je prisutna urođena srčana bolest, mogu se koristiti preventivni antibiotici, preporučuje se prije bilo kakvih zahvata kao što je stomatološki rad koji bi mogao uzrokovati infekcije.

Prognoza
Očekivano trajanje života nije skraćeno u većini slučajeva Kabuki sindroma. Neki pacijenti imaju koegzistirajuća stanja koja mogu skratiti očekivani životni vijek, poput hipoplazijskog sindroma lijevog dijela srca ili disfunkcije bubrega. Važno je da se pacijenti sa srčanim, bubrežnim ili imunskim problemima identifikuju i dobro upravljaju.

Epidemiologija
Kabuki sindrom se javlja oko 1/32.000 novorođenih. Bolest pogađa sve grupe stanovništva podjednako, bez razlika na osnovu spola, rasa ili okruženja.

Dodatne slike

References

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 12
Rijetki sindromi
Sindromi koji utječu na srce
Genodermatoze
Sindromi koji utiču na sluh

Kabukijev sindrom


Halmlageret eller Kongens bryghus tapperi er en bevaringsværdig bygning på Thorvald Bindesbølls Plads i Carlsberg Byen i København.

Historie

Bygningen er opført 1949 efter tegninger af arkitekten Tyge Hvass. Halmlagerets oprindelige formål var tapning af øl. Tapperiet i bygningen var så effektivt at man kunne tappe op til 10.000 flasker i timen. I løbet af 1970erne blev bygningen omdannet til skole for de af Carlsbergs ansatte, som skulle lære at køre lastvogn. I 1992 byggede man nye stalde til bryggerhestene, hvorefter bygningen blev brugt til opbevaring af halm. Der kommer navnet Halmlageret så fra.

Halmlageret i dag

Halmlageret er i dag fitness for fitnesskæden Fitness 1.

Kilder og henvisninger

Carlsberg Byen

Halmlageret


An Atlapetes leucopterus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni William Jardine hadton 1856. An Atlapetes leucopterus in nahilalakip ha genus nga Atlapetes, ngan familia nga Emberizidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. l. dresseri
 A. l. leucopterus
 A. l. paynteri

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Atlapetes

Atlapetes leucopterus


Na teoria da probabilidade e estatística, dadas duas variáveis aleatórias  e  distribuídas conjuntamente, a distribuição de probabilidade condicional de  dado  é a distribuição de probabilidade de  quando  é um determinado valor conhecido. Em alguns casos, as probabilidades condicionais podem ser expressas como funções contendo um valor não especificado  de  como um parâmetro. No caso em que ambos  e  são variáveis categóricas, uma tabela de probabilidade condicional é normalmente usada para representar a probabilidade condicional. A distribuição condicional contrasta com a distribuição marginal de uma variável aleatória, que é a distribuição sem referência para o valor da outra variável.

Se a distribuição condicional de  dado  é uma distribuição contínua, então a sua função densidade de probabilidade é conhecida como a função densidade condicional. As propriedades de uma distribuição condicional, tal como o momento, são muitas vezes chamadas por nomes correspondentes, tais como média condicional e variância condicional.

Geralmente, pode-se referir a distribuição condicional de um subconjunto de um conjunto de mais de duas variáveis; esta distribuição condicional é contingente sobre os valores de todas as variáveis restantes, e se mais do que uma variável é incluída no subconjunto então esta distribuição condicional é a distribuição conjunta condicional das variáveis.

Distribuições discretas
Para variáveis aleatórias discretas, a função massa de probabilidade condicional de  dada a ocorrência do valor  de  pode ser escrita de acordo com a sua definição como:

.

Devido à ocorrência de  em um denominador, isto é definido apenas para não-nulos (portanto, estritamente positivos) .

A relação com a distribuição de probabilidade de  dado  é:

.

Distribuições contínuas
Da mesma forma, para variáveis aleatórias contínuas, a função de densidade de probabilidade condicional de  dada a ocorrência do valor  de  pode ser escrita como
 ,
onde  dá a densidade conjunta de  e , enquanto que  dá a densidade marginal de . Também neste caso é necessário que .

A relação com a distribuição de probabilidade de  dado  é dada por:
 .
O conceito de uma distribuição condicional de uma variável aleatória contínua não é tão intuitivo quanto parece: o paradoxo de Borel mostra que funções densidade de probabilidade condicionais não precisam ser invariantes sob transformações de coordenadas.

Relação com a independência
As variáveis aleatórias ,  são independentes se e somente se a distribuição condicional de  dado  é, para todos os valores possíveis de , igual à distribuição não condicional de . Para variáveis aleatórias discretas isto significa que  para todos os  e . Para variáveis aleatórias contínuas  e , tendo uma função de densidade conjunta, isso significa que  para todos os  e .

Propriedades
Visto como uma função de  para um dado ,  é uma probabilidade e, portanto, a soma de todos os  (ou a integral, se é uma densidade de probabilidade condicional) é igual a 1. Visto como uma função de  dado  é uma função de verossimilhança, de modo que a soma de todos os  não precisa ser 1.

Formulação teórica
Seja  um espaço de probabilidade,  um campo- em , e  uma variável aleatória de valor real (mensurável a respeito do campo- de Borel  em ). Pode se mostrar que existe uma função  tal que  é a medida de probabilidade em  para cada  (isto é, é regular) e  (quase certamente) para todo . Para qualquer , a função  é chamada de distribuição de probabilidade condicional de  dado . Neste caso,

quase certamente.

Relação com a expectativa condicional
Para qualquer evento , definindo a função indicadora:

que é uma variável aleatória. Observe que a expectativa dessa variável aleatória é igual à probabilidade de  em si:
 .
Então, a probabilidade condicional dado  é uma função  de tal forma que  é a expectativa condicional da função indicadora para :

Em outras palavras,  é uma função -mensurável que satisfaz
 .
A probabilidade condicional é regular se  é também uma medida da probabilidade para todo . Uma expectativa de uma variável aleatória em relação a uma probabilidade condicional regular é igual a sua expectativa condicional.
 Para o sigma-álgebra trivial  a probabilidade condicional é uma função constante, .
 Para , como descrito acima, .

Veja também
 Probabilidade condicionada
 Probabilidade condicional regular
 Teorema de Bayes

Teoria das distribuições de probabilidade

Distribuição de probabilidade condicional


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Ceraiaella triannulata. Una ning gihulagway ni Morgan Hebard ni adtong 1933. Ang Ceraiaella triannulata sakop sa kahenera nga Ceraiaella, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ecuador
 Colombia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ceraiaella
Insekto sa Igwador
Insekto sa Kolombiya

Ceraiaella triannulata


Redbook é uma revista americana dedicada às mulheres e publicada pela Hearst Corporation. é uma das "Sete Irmãs", um grupo de mulheres do serviço de revistas.

História

A revista foi publicada pela primeira vez em Maio de 1903 como The Red Book Illustrated por Stumer, Rosenthal e Eckstein, uma empresa de Chicago comerciantes de varejo. O nome foi alterado para The Red Book Magazine logo em seguida. o Seu primeiro editor, de 1903 a 1906, foi Trumbull White, que escreveu que o nome era apropriado, porque, "o Vermelho é a cor da alegria, de brilho, de alegria." Em seus primeiros anos, a revista publicou contos por autores bem conhecidos, incluindo muitas mulheres escritoras, juntamente com as fotografias de atrizes popular e outras mulheres de observação. Dentro de dois anos, a revista foi um sucesso, subindo para a circulação de 300.000.

Condensado romances
 (lista incompleta).
 Dashiell Hammett. O Homem Magro (Dezembro De 1933)
 William e Edmund Barrett A Mão Esquerda de Deus (serializado, de julho de 1950 - outubro de 1950)
 Judith Guest. Pessoas Comuns, 1976
 Toni Morrison. Cantares de Salomão 1977

Escritores
 (lista incompleta).
 Lois Lowry
 Barbara Kingsolver
 Maya Angelou
 Michael Shaara
 Nancy Thayer
 Caroline Leavitt
 Gail Godwin
 Elsie Frances Wilson Mack, Justo é o meu amor (como Frances Sarah Moore)
 Loula Graça Erdman. Os Anos que o Gafanhoto
 Charles Edward Mercer A Plataforma Estreita, De Fevereiro De 1951
 Alice Quaresma Secreta. A escura passagem de 1950
 Sharon Pape

Bibliografia
 Kathleen L. Endres e Teresa L. Lueck, eds., Mulheres Periódicos nos Estados Unidos: o Consumidor de Revistas (Greenwood Press, 1995)

Referências

Ligações externas

 O Livro Vermelho Da Revista - O Índice FictionMags
 Redbook - O Índice FictionMags
  - filme promocional
  - América do Melhor Fonte de Notícias (sátira)

Revistas

Redbook