The Atkinson–Shiffrin model (also known as the multi-store model or modal model) is a model of memory proposed in 1968 by Richard Atkinson and Richard Shiffrin. The model asserts that human memory has three separate components:
 a sensory register, where sensory information enters memory,
 a short-term store, also called working memory or short-term memory, which receives and holds input from both the sensory register and the long-term store, and
 a long-term store, where information which has been rehearsed (explained below) in the short-term store is held indefinitely.

Since its first publication, this model has come under much scrutiny and has been criticized for various reasons (described below).  However, it is notable for the significant influence it had in stimulating subsequent memory research.

Summary

The model of memories is an explanation of how memory processes work. The three-part, multi-store model was first described by Atkinson and Shiffrin in 1968, though the idea of distinct memory stores was by no means a new idea at the time. William James described a distinction between primary and secondary memory in 1890, where primary memory consisted of thoughts held for a short time in consciousness and secondary memory consisted of a permanent, unconscious store. However, at the time the parsimony of separate memory stores was a contested notion.  A summary of the evidence given for the distinction between long-term and short-term stores is given below. Additionally, Atkinson and Shiffrin included a sensory register alongside the previously theorized primary and secondary memory, as well as a variety of control processes which regulate the transfer of memory.

Following its first publication, multiple extensions of the model have been put forth such as a precategorical acoustic store, the search of associative memory model, the perturbation model, and permastore. Additionally, alternative frameworks have been proposed, such as procedural reinstatement, a distinctiveness model, and Baddeley and Hitch's model of working memory, among others.

Sensory register

When an environmental stimulus is detected by the senses, it is briefly available in what Atkinson and Shiffrin called the sensory registers (also sensory buffers or sensory memory). Though this store is generally referred to as "the sensory register" or "sensory memory", it is actually composed of multiple registers, one for each sense. The sensory registers do not process the information carried by the stimulus, but rather detect and hold information for milliseconds to seconds in order to be used in short-term memory. For this reason Atkinson and Shiffrin also called the registers "buffers", as they prevent immense amounts of information from overwhelming higher-level cognitive processes. Information is only transferred to the short-term memory when attention is given to it, otherwise it decays rapidly and is forgotten.

While it is generally agreed that there is a sensory register for each sense, most of the research in the area has focused on the visual and auditory systems.

Iconic memory
Iconic memory, which is associated with the visual system, is perhaps the most researched of the sensory registers. The original evidence suggesting sensory stores which are separate to short-term and long-term memory was experimentally demonstrated for the visual system using a tachistoscope.

Iconic memory is only limited to field of vision. That is, as long as a stimulus has entered the field of vision there is no limit to the amount of visual information iconic memory can hold at any one time. As noted above, sensory registers do not allow for further processing of information, and as such iconic memory only holds information for visual stimuli such as shape, size, color and location (but not semantic meaning). As the higher-level processes are limited in their capacities, not all information from sensory memory can be conveyed. It has been argued that the momentary mental freezing of visual input allows for the selection of specific aspects which should be passed on for further memory processing. The biggest limitation of iconic memory is the rapid decay of the information stored there; items in iconic memory decay after only 0.5–1.0 seconds.

Echoic memory
Echoic memory, coined by Ulric Neisser, refers to information that is registered by the auditory system. As with iconic memory, echoic memory only holds superficial aspects of sound (e.g. pitch, tempo, or rhythm) and it has a nearly limitless capacity. Echoic memory is generally cited as having a duration of between 1.5 and 5 seconds depending on context but has been shown to last up to 20 seconds in the absence of competing information.

Short-term store

While much of the information in sensory memory decays and is forgotten, some is attended to. The information that is attended is transferred to the short-term store (also short-term memory, working memory; note that while these terms are often used interchangeably they were not originally intended to be used as such).

Duration
As with sensory memory, the information that enters short-term memory decays and is lost, but the information in the short-term store has a longer duration, approximately 18–20 seconds when the information is not being actively rehearsed, though it is possible that this depends on modality and could be as long as 30 seconds. Fortunately, the information can be held in the short-term store for much longer through what Atkinson and Shiffrin called rehearsal. For auditory information rehearsal can be taken in a literal sense: continually repeating the items. However, the term can be applied for any information that is attended to, such as when a visual image is intentionally held in mind. Finally, information in the short-term store does not have to be of the same modality as its sensory input. For example, written text which enters visually can be held as auditory information, and likewise auditory input can be visualized. On this model, rehearsal of information allows for it to be stored more permanently in the long-term store. Atkinson and Shiffrin discussed this at length for auditory and visual information but did not give much attention to the rehearsal/storage of other modalities due to the experimental difficulties of studying those modalities.

Capacity
There is a limit to the amount of information that can be held in the short-term store: 7 ± 2 chunks. These chunks, which were noted by Miller in his seminal paper The Magical Number Seven, Plus or Minus Two, are defined as independent items of information. It is important to note that some chunks are perceived as one unit though they could be broken down into multiple items, for example "1066" can be either the series of four digits "1, 0, 6, 6" or the semantically grouped item "1066" which is the year the Battle of Hastings was fought. Chunking allows for large amounts of information to be held in memory: 149283141066 is twelve individual items, well outside the limit of the short-term store, but it can be grouped semantically into the 4 chunks "Columbus[1492] ate[8] pie[314→3.14→] at the Battle of Hastings[1066]". Because short-term memory is limited in capacity, it severely limits the amount of information that can be attended to at any one time.

Long-term store

The long-term store (also long-term memory) is a more or less permanent store.  Information that is stored here can be "copied" and transferred to the short-term store where it can be attended to and manipulated.

Transfer from STS
Information is postulated to enter the long-term store from the short-term store more or less automatically.  As Atkinson and Shiffrin model it, transfer from the short-term store to the long-term store is occurring for as long as the information is being attended to in the short-term store.  In this way, varying amounts of attention result in varying amounts of time in short-term memory.  Ostensibly, the longer an item is held in short-term memory, the stronger its memory trace will be in long-term memory. Atkinson and Shiffrin cite evidence for this transfer mechanism in studies by Hebb (1961) and Melton (1963) which show that repeated rote repetition enhances long-term memory. One may also think to the original Ebbinghaus memory experiments showing that forgetting increases for items which are studied fewer times. Finally, the authors note that there are stronger encoding processes than simple rote rehearsal, namely relating the new information to information which has already made its way into the long-term store.

Capacity and duration
In this model, as with most models of memory, long-term memory is assumed to be nearly limitless in its duration and capacity. It is most often the case that brain structures begin to deteriorate and fail before any limit of learning is reached. This is not to assume that any item which is stored in long-term memory is accessible at any point in the lifetime.  Rather, it is noted that the connections, cues, or associations to the memory deteriorate; the memory remains intact but unreachable.

Evidence for distinct stores
At the time of the original publication there was a schism in the field of memory on the issue of a single process or dual-process model of memory, the two processes referring to short-term and long-term memory. Atkinson and Shiffrin cite hippocampal lesion studies as compelling evidence for a separation of the two stores. These studies showed that patients with bilateral damage to the hippocampal region had nearly no ability to form new long-term memories though their short-term memory remained intact. One may also be familiar with similar evidence found through the study of Henry Molaison, famously known as H.M., who underwent a severe bilateral medial temporal lobectomy which removed most of his hippocampal regions.  These data suggest that there is indeed a clear separation between the short-term and long-term stores.

Criticism

Sensory register as a separate store
One of the early and central criticisms to the Atkinson-Shiffrin model was the inclusion of the sensory registers as part of memory. Specifically, the original model seemed to describe the sensory registers as both a structure and a control process. Parsimony would suggest that if the sensory registers are actually control processes, there is no need for a tri-partite system.  Later revisions to the model addressed these claims and incorporated the sensory registers with the short-term store.

Division and nature of working memory
Baddeley and Hitch have in turn called to question the specific structure of the short-term store, proposing that it is subdivided into multiple components. While the different components were not specifically addressed in the original Atkinson-Shiffrin model, the authors do note that little research has been done investigating the different ways sensory modalities may be represented in the short-term store. Thus the model of working memory given by Baddeley and Hitch should be viewed as a refinement of the original model.

Rehearsal as the sole transfer mechanism
The model has been further criticized as suggesting that rehearsal is the key process which initiates and facilitates transfer of information into LTM. There is very little evidence supporting this hypothesis, and long-term recall can in fact be better predicted by a levels-of-processing framework. In this framework, items which are encoded at a deeper, more semantic level are shown to have stronger traces in long-term memory. This criticism is somewhat unfounded as Atkinson and Shiffrin clearly state a difference between rehearsal and coding, where coding is akin to elaborative processes which levels-of-processing would call deep-processing. In this light, the levels-of-processing framework could be seen as more of an extension of the Atkinson-Shiffrin model rather than a refutation.

Division of long-term memory
In the case of long-term memory, it is unlikely that different types of information, such as the motor skills to ride a bike, memory for vocabulary, and memory for personal life events are stored in the same fashion.  Endel Tulving notes the importance of encoding specificity in long-term memory.  To clarify, there are definite differences in the way information is stored depending on whether it is episodic (memories of events), procedural (knowledge of how to do things), or semantic (general knowledge). A short (non-inclusive) example comes from the study of Henry Molaison (H.M.): learning a simple motor task (tracing a star pattern in a mirror), which involves implicit and procedural long-term storage, is unaffected by bilateral lesioning of the hippocampal regions while other forms of long-term memory, like vocabulary learning (semantic) and memories for events, are severely impaired.

Further reading
For more thorough and technical reviews of the main criticisms please refer to the following resources:

Search of associative memory (SAM)
Due to the above and other criticism through the 1970s, the original model underwent many revisions to account for phenomena it could not explain. The "search of associative memory" (SAM) model is the culmination of that work. The SAM model uses a two-phase memory system: short- and long-term stores. Unlike the original Atkinson–Shiffrin model, there is no sensory store in the SAM model.

Short-term store
Short-term store takes on the form of a buffer, which has a limited capacity. The model assumes a buffer rehearsal system in which the buffer has a size, r. Items enter the short-term store and accompany other items that are already present in the buffer, until size r has been reached. Once the buffer is at full capacity,  when new items enter, they replace an item, r, which already exists in the buffer. A probability of 1/r determines which already existing item will be replaced from the buffer. In general, items that have been in the buffer for longer are more likely to be replaced by new items.

Long-term store
The long-term store is responsible for storing relationships between different items and of items to their contexts. Context information refers to the situational and temporal factors present at the time when an item is in the short-term store, such as emotional feelings or environmental details. The amount of item-context information which is transferred to the long-term store is proportional to the amount of time that the item remains in the short-term store. On the other hand, the strength of the item-item associations is proportional to the amount of time that two items simultaneously existed in the short-term store.

Retrieval from long-term store

It is best to show how items are recalled from the long-term store using an example. Assume a participant has just studied a list of word pairs and is now being tested on his memory of those pairs. If the prior list contained, blanket – ocean, the test would be to recall ocean when prompted with blanket – ?.

Memories stored in long-term store are retrieved through a logical process involving the assembly of cues, sampling, recovery, and evaluation of recovery. According to the model, when an item needs to be recalled from memory the individual assembles the various cues for the item in the short-term store. In this case, the cues would be any cues surrounding the pair blanket – ocean, like the words that preceded and followed it, what the participant was feeling at the time, how far into the list the words were, etc.

Using these cues the individual determines which area of the long-term store to search and then samples any items with associations to the cues. This search is automatic and unconscious, which is how the authors would explain how an answer "pops" into one's head. The items which are eventually recovered, or recalled, are those with the strongest associations to the cue item, here blanket. Once an item has been recovered it is evaluated, here the participant would decide whether blanket – [recovered word] matches blanket – ocean. If there is a match, or if the participant believes there is a match, the recovered word is output. Otherwise the search starts from the beginning using different cues or weighting cues differently if possible.

Recency effects
The usefulness of the SAM model and in particular its model of the short-term store is often demonstrated by its application to the recency effect in free recall. When serial-position curves are applied to SAM, a strong recency effect is observed, but this effect is strongly diminished when a distractor, usually arithmetic, is placed in between study and test trials. The recency effect occurs because items at the end of the test list are likely to still be present in short-term store and therefore retrieved first. However, when new information is processed, this item enters the short-term store and displaces other information from it. When a distracting task is given after the presentation of all items, information from this task displaces the last items from short-term store, resulting in a substantial reduction of recency.

Problems for the SAM model
The SAM model faces serious problems in accounting for long-term recency data and long-range contiguity data. While both of these effects are observed, the short-term store cannot account for the effects. Since a distracting task after the presentation of word pairs or large interpresentation intervals filled with distractors would be expected to displace the last few studied items from the short-term store, recency effects are still observed. According to the rules of the short-term store, recency and contiguity effects should be eliminated with these distractors as the most recently studied items would no longer be present in the short-term memory. Currently, the SAM model competes with single-store free recall models of memory, such as the Temporal Context Model.

Additionally, the original model assumes that the only significant associations between items are those formed during the study portion of an experiment. In other words, it does not account for the effects of prior knowledge about to-be-studied items. A more recent extension of the model incorporates various features which allow the model to account for memory store for the effects of prior semantic knowledge and prior episodic knowledge. The extension proposes a store for preexisting semantic associations; a contextual drift mechanism allowing for decontextualisation of knowledge, e.g. if you first learned a banana was a fruit because you put it in the same class as apple, you do not always have to think of apples to know bananas are fruits; a memory search mechanism that uses both episodic and semantic associations, as opposed to a unitary mechanism; and a large lexicon including both words from prior lists and unpresented words.

References

External links
 Simply Psychology webpage on multistore model

Psychological theories
Memory

Atkinson–Shiffrin memory model


Kiriaki Papadopulu (Yunanca: Κυριακή Παπαδοπούλου, d. 20 Mayıs 1938, Selanik) ya da sahne adıyla Marinella (Μαρινέλλα), Yunan şarkıcıdır.

Yunanistan'ı 1974 Eurovision Şarkı Yarışması'nda "Krasi, Thalassa Ke T' Agori Mu" adlı şarkıyla temsil etmiş ve 11. olmuştur.

Diskografi

Albümler
1964: Kazantzidis & Marinella – Megales Epitihies
1965: Chrysos Diskos Kazantzidi & Marinellas
1967: Anapolontas Me Ton Stelio Kazantzidi Ke Tin Marinella
1969: Stalia - Stalia
1969: Kazantzidis & Marinella
1969: Otan Simani Esperinos
1969: Marinella
1970: Ena Tragoudi Ein' I Zoi Mou
1970: Kazantzidis & Marinella Sing Greek Songs
1971: Marinella - Enas Mythos
1972: Mia Vradia Me Tin Marinella (Live)
1972: Athanata Rebetika
1973: Mia Vradia Me Tin Marinella No. 2 (Live)
1973: Albania
1974: Marinella Gia Panta
1974: Marinella & Voskopoulos
1974: Marinella & Tolis Voskopoulos – Ego Ki' Esy
1975: Marinella Gia Panta
1976: Marinella & Kostas Hatzis – Recital (Live)
1976: Alli Mia Fora
1977: Marinella & Athenians
1978: I Marinella Tou Simera
1979: S' Agapo
1980: I Marinella Se Tragoudia Tis Vembo
1980: Marinella & Kostas Hatzis – To Tam-tam (Live)
1981: Marinella - Gia 'Senane Mporo
1983: Gia 'Sena Ton Agnosto
1984: Megales Stigmes
1985: I Agapi Mas
1986: Mia Nihta
1987: Marinella & Kostas Hatzis – Synantisi
1988: Tolmo
1989: Eisai Mia Thiella
1990: Lege Mou S' Agapo
1991: Stelios Kazantzidis & Marinella – Ta Tragoudia Tis Amerikis
1992: I Marinella Tragouda Mimi Plessa
1992: I Marinella Tragouda Megales Kyries
1993: To Ximeroma Tou Erota
1994: I Marinella Tragouda Hatzinasio
1995: Ta Prota Mou Tragoudia
1996: Ta Prota Mou Tragoudia Nο. 2
1997: Gia Proti Fora
1997: Tragoudia Apo Tis 45' Strofes
1998: I Marinella Tragouda Ke Thimate (Live)
1999: Me Varka To Tragoudi (Live)
2003: Marinella & Georges Dalaras – Mazi (Live)
2004: Ammos Itane
2005: Tipota Den Ginete Tihea
2007: Marinella & Antonis Remos – Live (Live)

Film Müzikleri
1971: Ena Karavi Gemato Tragoudia
1991: I Pariziana
1995: I Prova Tou Nifikou
1995: Gorgones Ke Magkes
2000: Ystera Irthan I Melisses

İşbirlikleri
1962: Mikis Theodorakis – Greek Serenade
1963: Kostas Virvos – Pikres Ke Hares
1963: Mikis Theodorakis No. 1
1965: Stelios Kazantzidis Sings
1965: The Voice of Stelios Kazantzidis
1965: Stelios Kazantzidis No. 2
1965: Vassilis Tsitsanis – Synnefiasmeni Kyriaki
1965: Manos Hadjidakis – Proti Ektelesi
1965: Christos Leontis – Katahnia
1965: Stelios Kazantzidis No. 3
1965: Tragoudia Tis Xenitias
1965: Dodeka Megales Epitihies Tou Miki Theodoraki
1965: Stelios Kazantzidis – Tragoudiste Mazi Mou
1965: Retsina Ke Mpouzouki No. 3
1966: Christos Leontis – Anastasi Oneiron
1968: Kazantzides
1968: Stelios Kazantzidis – Stigmes
1970: V Festival Internacional Da Canção Popular – Rio
1971: Christos Leontis – Dodeka Para Pente
1971: 12 Syghrona Laika Chromata
1972: Stelios Kazantzidis No. 4
1972: To 13ari Tis Epitichias
1973: Njihovi Uspesi
1974: Eurovision 1974
1974: Mikis Theodorakis No. 2
1974: Kryfa Minymata 1967 - 1974
1974: Stelios Kazantzidis No. 5
1975: Tolis Voskopoulos – Ego Ti Eho Ke Ti Tha 'Ho
1976: Tolis Voskopoulos – Smyrneika Ke Laika
1976: Tolis Voskopoulos – Otan Tragoudo
1976: Stelios Kazantzidis No. 6 · Marinella
1976: Mikis Theodorakis – Politeia
1977: Nasos Panagiotou – Ilie Megale
1977: O Kazantzidis Se Dimotika Tragoudia
1977: Dimotiki Anthologia No. 3
1977: Stelios Kazantzidis No. 8
1978: Stelios Kazantzidis – Monaxia Mou
1978: Tolis Voskopoulos – Tragouda Theatrine!
1979: Akis Panou – Ase Me Zoi
1980: Tolis Voskopoulos – 80
1981: Giannis Kalatzis – Gia Olous
1981: Voskopoulos – Kardia Mou Moni
1981: Stelios Kazantzidis 1953-60
1981: Stelios Kazantzidis 1961-63
1982: Tolis Voskopoulos – Den Thelo Na Thimame
1982: O Stelios Kazantzidis Tragouda Mpampi Mpakali
1982: Stelios Kazantzidis – I Megales Epitichies Tou
1983: Giannis Spartakos – 50 Chronia Tragoudi
1983: 30 Chryses Epitihies Tou Miki Theodoraki No. 2
1983: 30 Chronia Kaldaras No. 2
1983: Manos Hadjidakis – 30 Spanies Erminies No. 2
1983: Ta 14 Chasapisa Tou Hthes Ke Tou Simera
1984: Stelios Kazantzidis – Anekdota Tragoudia Stis 33' Strofes
1984: Antonis Kalogiannis – Mikra Erotika
1984: Kostas Virvos – Tesseris Dekaeties
1985: Kazantzidis – Mia Gyneka Efyge
1985: Kazantzidis Gia Panta No. 1
1985: Mikis Theodorakis & Manos Hadjidakis - Synavlies 1961 (Live)
1985: O Mikis Theodorakis Sto Kentrikon (Live)
1985: Ta Laika Tis Nichtas
1985: Antonis Kalogiannis – Ke Pou les Eftichia
1985: Gia Ta Pedia
1986: Kazantzidis Gia Panta No. 2
1986: Stelios Kazantzidis – Tora
1987: Takis Bougas – Ring
1987: Manolis Chiotis – To Deka To Kalo
1988: O Giannis Markopoulos Ston Elliniki Kinimatografo
1988: Giannis Parios – Pistos
1990: Ola mesa
1990: Klisis, Proklisis, Prosklisis
1990: Stelios Kazantzidis – Anekdota Tragoudia Stis 33' Strofes nο. 3
1993: San Palio Cinema
1995: En Plo
1996: Mpampis Mpakalis – Megales Epitichies
1996: Lefka Christougenna
1996: Stelios Kazantzidis – Tragoudia Apo Tis 45' Strofes
1997: Giorgos Zampetas – Tragoudia Apo Tis 45' Strofes
1997: Stelios Kazantzidis – Tragoudia Apo Tis 45' Strofes No. 2
2000: Kazantzidis – Tragoudia Apo Tis 45' Strofes no. 3
2002: O Stelios Kazantzidis Tragouda Manoli Chioti
2002: Mimis Plessas – Iobilaion (Live)
2004: Fos: The Official ATHENS 2004 Olympic Game Greek Album 2004
2005: Antonis Remos – San Anemos
2006: Den Xero Poso S' Agapo: Tribute To Vicky Mosholiou (Live)
2006: Stelios Kazantzidis – Ta Kinimatografika
2006: 40 Chronia Dimitris Mitropanos
2006: Ta Kinimatografika Tou Kazantzidi
2008: Manos Hadjidakis – 100 Tragoudia
2008: Tha Pio Apopse To Feggari: Tribute To Lefteris Papadopoulos (Live)
2008: Mpampis Mpakalis – 40 Megales Epitihies
2008: Hroniko Tou Laikou Tragoudiou 1958
2010: Stelios Kazantzidis – Laiko Tragoudi (National Geographic)
2012: Natasa Theodoridou – Apenanti
2014: Giorgos Theofanous – Tragoudo To Nisi Mou (Live)

Derlemeler
1974: Ta Oraiotera Tragoudia Mou
1976: Portraita
1978: Ta Prota Mou Tragoudia
1980: Portraito
1982: 15 Chronia Marinella (2xLP)
1987: 14 Apo Ta Oraiotera Tragoudia Mou
1988: Marinella For Ever
1988: Gia panta (2xLP)
1992: Marinella & Antonis Kalogiannis – Synesthimata
1993: Chryses Epitihies (2xLP)
1993: Stelios Kazantzidis & Marinella – I Megales Erminies
1993: Marinella & Tolis Voskopoulos – Oles I Megales Epitihies (2xLP)
1994: Ta Erotika (2xLP)
1995: Stelios Kazantzidis & Marinella – I Megales Epitihies
1996: I Marinella Tragouda Giorgo Zampeta & Aki Panou
1996: I Marinella Tragouda Mimi Plessa & Gianni Spano
1996: Ta 45aria Tis Marinellas
1996: I Megali Kyria Tou Ellinikou Tragoudiou
1996: Marinella & Kostas Hatzis – Synantisi Gia Recital
1997: Marinella & Kostas Hatzis – Recital Gia Dio (4xCD Boxset)
1997: Stelios Kazantzidis & Marinella – I Proti Agapi Sou Eime Ego
1997: Marinella & Tolis Voskopoulos – M' Emathes N' Agapo
1997: 30 Chronia Tragoudi - I Foni Ke O Mythos (4xCD Boxset)
1998: I Marinella Se Aprovleptes Erminies
1998: Ta Agapimena
1999: Ta Tragoudia Mou (Diva)
2000: Ta Megala Tragoudia
2001: Marinella & Kostas Hatzis – Ta Tragoudia Tou Aiona
2001: Marinella/Delta Club (4xCD Boxset)
2001: I Megaliteres Epitihies
2002: Chrysa Tragoudia (2xCD Boxset)
2003: Marinella – Mia Agkalia Tragoudia (4xCD Boxset)
2005: Ego (The Very Best of EMI Years) 1957 – 1995 (2xCD)
2005: Marinella (The Universal Masters Collection)
2006: Kazantzidis & Marinella – Asteria Tou Ellinikou Tragoudiou
2006: Kazantzidis & Marinella – I Teleftaies Kines Ichografisis
2006: Sti Skini (2xCD)
2006: 50 Chronia Tragoudi - Ta Logia Eine Peritta (8xCD Boxset)
2007: Tragoudia Apo Ton Kinimatografo Ke To Theatro (LP)
2008: I Foni Ke O Mythos (4xCD)
2009: Ta Tragoudia Mias Zois (5xCD)

DVD
 ΙΙΙ F.I.C. Festival Internacional Da Canção 1968 Rio
 2004 - Athens 2004 Olympic Games

Dış bağlantılar
 https://web.archive.org/web/20060826101500/http://artists.endless-greece.com/marinella.php

Yaşayan insanlar
1938 doğumlular
Selanik doğumlu müzisyenler
Yunan kadın şarkıcılar
1974 Eurovision Şarkı Yarışması yarışmacıları
Yunanistan'ın Eurovision Şarkı Yarışması yarışmacıları

Marinella


La microrregión de Tijucas es una de las microrregiones del estado brasileño de Santa Catarina perteneciente a la mesorregión Gran Florianópolis. Su población fue censada 2010 por el IBGE en 91.909 habitantes y está dividida en siete municipios. Posee un área total de 2.127,692 km².

Municipios
 Angelina
 Canelinha
 Leoberto Leal
 Major Gercino
 Nova Trento
 São João Batista
 Tijucas

Tijucas

Microrregión de Tijucas


22745 Rikuzentakata este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
22745 Rikuzentakata este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa în cadrul programului LONEOS. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,71 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 13,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 22001-23000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

22745 Rikuzentakata


Le musée d'art de Kherson (ou musée d'art Oleksiy-Chovkounenko) est une institution culturelle à Kherson, en Ukraine. Il est nommé en référence au peintre Oleksiy Chovkounenko.

Historique
Le musée est hébergé dans l'ancien hôtel de ville, un bâtiment classé de la fin du . Construit en 1897, c'est l'un des emblèmes de la ville. Il a une annexe à Nova Kakhovka.

La collection a débuté en 1890 avec volonté de Victor Gochkevitch, archéologue. Il fit une donation de sa collection archéologique, numismatique, ainsi que ses icônes et peintures. Nikolaï Gedroits, en 1921 étoffait le musée tant par ses dons que celui de ses amis. En 1922 le musée fusionnait avec celui d'archéologie.

Lors de l'invasion de l'Ukraine par la Russie de 2022, le musée est pillé par les troupes russes pendant que la ville de Kherson est occupée. Peu de temps avant que la ville ne soit reprise par les forces ukrainiennes, les Russes ont récupérés près de  d'art dans des camions et des bus afin de les transférer au musée central de Tauride à Simferopol en Crimée (région annexée par la Russie depuis 2014). La police de Kherson a ouvert une enquête sur ce qu'elle considérait comme un crime de guerre. La destruction et le pillage délibérés par la Russie de plus de  du patrimoine culturel ukrainien ont été considérés par le ministre ukrainien de la Culture comme un « génocide culturel ».

Collections
En 1981, le musée recevait une centaine d'oeuvre de l'artiste du peuple soviétique Oleksiy Chovkounenko offert par sa veuve.
Il présente une collection d'icônes, ainsi que des peintures et sculptures ukrainiennes et russes. On y trouve notamment le "Portrait de femme" (1883) de Constantin Makovski ; "La tempête arrive" de Ivan Aïvazovski ; "Coucher de soleil" d'Alekseï Savrassov ; "L'étable d'Abramtsevo" de Vassili Polenov ; "A la pierre" d'Ivan Kramskoï ; "Le charretier" de Peter Clodt von Jürgensburg (sculpteur) ; Prince Svyatoslav, par Evgueni Lanceray (sculpteur) ; Méphistophélès de Mark Antokolski (sculpteur) ; Près du monastère du peintre allemand  (1859) ; Chênes (1956) ; Moloditsya (1938) et Nature morte au balai bleu (1930), d'Oleksiy Chovkounenko (né à Kherson).

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Liste des musées d'art en Ukraine
 Liste de musées en Ukraine

Liens externes

Kherson
Kherson
Kherson
Culture ukrainienne
Patrimoine classé d'Ukraine

Musée d'art de Kherson


The Boom is a Japanese rock band. Its members are Kazufumi Miyazawa (vocals),   (guitar), Yamakawa Hiromasa (bass guitar), and Tochigi Takao (drums).

History
The four musicians, friends from Yamanashi Prefecture, formed the band in 1986 as a hokoten street band in Tokyo. They soon began getting club gigs and a record deal with Sony, with whom they released their first album, A Peacetime Boom, in 1989.

Vocalist Kazufumi Miyazawa who is the composer and lyricist for The Boom was inspired by the music of Okinawa. A single CD "Shima Uta" was released in 1993 with high sales, which reached approximately 1.5 million and brought fame to the band, around the world as well as at home. On December 31, 1993, The Boom participated in Kōhaku Uta Gassen, an exclusive show usually reserved for elite musicians.

After they released "Shima-uta," the group went on to perform "Kaze-ni Naritai," "Kaero-kana," and "Tsukisaemo-nemuruyoru," but Miyazawa wanted to write more Okinawa songs, so an album composed purely of Okinawa songs was released.

Miyazawa released several solo albums and composed songs for other musicians, including Akiko Yano, Kyōko Koizumi, and Rimi Natsukawa. He also started a new band named Ganga Zumba who released their first album Um in April 2007.

Discography

Singles
 "Kimi wa TV-kko" (21 May 1989)
 "Hoshi no Love Letter" (21 September 1989)
 "Kikyu ni Notte" (1 December 1989)
 "Tsuri ni Ikou" (21 March 1990)
 "Sakadachi sureba Kotae ga Wakaru" (21 July 1990)
 "Kyofu no Hiruyasumi" (22 May 1991)
 "Michizure" (21 November 1991)
 "Soredake de Ureshii" (2 May 1992)
 "Shima Uta (Uchinaguchi Version)" (12 December 1992)
 "Tsuki sae mo Nemuru Yoru" (21 April 1993)
 "Shima Uta (Original)" (21 June 1993)
 "Manatsu no Kiseki" (21 July 1993)
 "Karatachi Nomichi" (1 October 1993)
 "Yuzai" (21 November 1993)
 "Kaeroukana" (21 October 1994)
 "berangkat -Buranka-" (1 July 1994)
 "Kaze ni Naritai" (24 March 1995)
 "Teida Akara Nami Kirara" (Summer 1995) - Not sold at store
 "Tegami" (13 December 1995)
 "Toki ga Tateba" (22 May 1996)
 "Chuousen" (21 June 1996)
 "Tsuki ni Furu Ame" (28 April 1999)
 "Osaka de Momareta Otoko" (12 May 1999)
 "Furusato ni Nattekudasai" (8 October 1999)
 "Kamihikoki" (31 December 1999) - Not sold at store
 "Itsumo to Chigau Basho de" (16 March 2000)
 "Kuchibue ga Fukenai" (4 October 2000)
 "Kamisama no Hoseki de dekita Shima" (5 October 2001)
 "Shima Uta - Shima Uta" (22 May 2002)
 "Kono Machi no Dokoka ni" (5 June 2002)
 "Boku ni Dekiru Subete" (4 December 2002)
 "Kaze ni Naritai" (6 August 2003)
 "Hikari" (5 May 2004)
 "24 Jikan no Tabi" (8 May 2004)
 "Yume kara Samete/All of Everything" (20 May 2009)

Albums
 A Peacetime Boom (21 May 1989)
 Sairen no Ohisama (1 December 1989)
 JAPANESKA (21 September 1990)
 D.E.M.O. (21 March 1991)
 Shisyunki(Puberty) (22 January 1992)
 THE BOOM (21 September 1992)
 FACELESS MAN (21 August 1993)
 Kyokuto Sanba(Far East Samba) (21 November 1994)
 REMIX MAN '95 (21 April 1995)
 Samba do Extremo Oriente (5 February 1996)
 TROPICALISM-0 (1 July 1996)
 THE BOOM2 (Red) (22 January 1997)
 THE BOOM2 (Blue) (21 March 1997)
 Singles + (27 February 1999)
 No Control (12 May 1999)
 LOVIBE (4 October 2000)
 THE BOOM STAR BOX EXTRA (5 December 2001)
 OKINAWA -Watashi no Shima- (19 June 2002)
 SHIMA UTA -Grandes Exitos- (19 September 2002)
 Singles + a (1 January 2003)
 Hyakkei (30 June 2004)
 89-09 THE BOOM COLLECTION 1989-2009 (20 May 2009)

References

External links

 THE BOOM MUSIC GALLERY - The official website, operated by Avex/Five-D
 Nippop Profile | The Boom
 Official Website for Ganga Zumba

Japanese rock music groups
Japanese ska groups
Musical groups established in 1986
Avex Group artists
Sony Music Entertainment Japan artists
1986 establishments in Japan
Musical groups from Yamanashi Prefecture
Musical groups from Tokyo

The Boom


Vincent Abril, né le  à Alès (Gard), est un pilote automobile franco-monégasque basé à Monaco. Il a été champion de la Blancpain GT Series Sprint Cup en 2015.

Carrière
Il a commencé par faire du karting, puis, en 2011, à l'âge de 15 ans, Abril a couru dans la série SEAT León Supercopa France pour Team Speedcar. Au cours d'une saison avec six top dix, il a terminé en 15ème position.

En 2012, Abril revient dans la série SEAT León Supercopa France. Il a commencé la saison par une 2e place à Lédenon suivie d'une 6e place sur la même piste le lendemain. Après n'avoir pas terminé dans 2 des 4 courses suivantes, Abril a remporté sa première course de la série au Circuit de Nevers Magny-Cours. En septembre, Abril a terminé 2e et 3e au Circuito de Navarra. En octobre, après avoir terminé 3e de la première course du Circuit Paul Ricard, Abril a remporté sa deuxième victoire de la saison lors de la finale de la saison, ce qui lui a valu une 4e place au classement des points.

Sur les deux saisons en Seat Leon Supercopa, 2011 et 2012, Abril a obtenu en tout deux victoires et sept podiums.

Pour 2013, Abril est passé au championnat de France GT FFSA, au volant d'une Audi R8 LMS Ultra pour Team Speed Car. La saison n'a pas très bien commencé, Abril ayant terminé en dehors du top 10 lors des 4 premières courses de la saison. Cependant, en juin 2013, Abril a obtenu sa première pole, et une victoire de course de la saison à Spa-Francorchamps, ce qui fait de lui le plus jeune vainqueur de l'histoire de la compétition GT. Cette victoire est suivie d'une 3e place après avoir terminé la course sur la même piste. Le même mois, Abril a disputé une course unique sur le Circuit Paul Ricard avec Team Speed Car dans les Blancpain Endurance Series, où il a terminé 17e. En août, Abril est revenu au Championnat de France GT au Val de Vienne où il a terminé 7e et 14e. Le mois suivant, Abril enchaîne une double victoire sur le Circuit de Nevers Magny-Cours, ce qui porte son nombre de victoires pour l'année 2013 à trois. Il finit l'année en 4e position au classement des points aux côtés de son coéquipier Dino Lunardi, un pilote plus expérimenté. Il attire l'attention d'Olivier Panis, qui devient son manager.

Abril a couru dans deux séries tout au long de l'année 2014, pour la Team Speed Car dans la série Championnat de France, et pour l'équipe belge Audi Club Team WRT dans la Blancpain GT Series Sprint Cup. C'est une année difficile pour Abril, ne terminant sur le podium qu'une seule fois dans les deux séries, et a également terminé 14e dans les deux classements.

En 2015, cependant, Abril a connu l'une des meilleures années de sa carrière. Il passe de chez Audi à l'équipe Bentley HTP à la fois en Blancpain GT Series Sprint Cup et en Blancpain Endurance Series. Même s'il n'a pas montré de résultats dans les Blancpain Endurance Series, où il a terminé 20e au classement par points, Abril a remporté 4 victoires, 8 podiums et 10 top 5 tout au long de la saison, ce qui a permis à Abril de remporter le Blancpain GT Series Sprint Cup 2015 avec son coéquipier Maximilian Buhk.

Après avoir remporté les Blancpain Sprint Series, Vincent Abril est nommé en novembre 2015 pilote officiel de Bentley Motorsport, remplaçant Andy Meyrick. En décembre 2015, pour les 12 Heures de Sepang, Abril intègre une nouvelle équipe, la Bentley Team M-Sport, sous la houlette de Malcolm Wilson. Il termine 10e de la course.

2016 a été une mauvaise saison pour Abril alors qu'il revient en Blancpain GT Series Sprint Cup Series et en Blancpain Endurance Series. Cette année cependant, Abril n'a pas couru toute la saison, n'ayant pas non plus terminé une seule fois sur le podium. Cela a conduit Abril à terminer 25e au BES et 24e au BGTSSC.

En 2016, Abril a également couru une course dans la série Intercontinental GT Challenge à Spa-Francorchamps où il a terminé .

En 2017, pour la première fois de sa carrière, Abril a couru dans les 12 heures Liqui Moly Bathurst, au volant de la Bentley Continental GT3 n ° 8 pour Bentley Team M-Sport avec les pilotes Andy Soucek et Maxime Soulet. Le trio est parti 5e et a conduit la voiture à une 12e place au classement général, 5e de sa catégorie.

Après Bathurst, Abril est revenu à nouveau dans les deux séries. En Blancpain Endurance Series, il a terminé 2e du classement après avoir remporté une course sur le Circuit Paul-Ricard avec la Bentley Continental GT3 de l'équipe Bentley Team M-Sport et monté 2 fois sur le podium (Circuit de Misano et Circuit de Spa-Francorchamps). Abril a également rejoint le Pirelli World Challenge, un championnat de voitures GT disputé en Amérique du Nord, faisant donc la navette entre les deux continents. Il termine la saison 13e au classement des points après avoir terminé 6e.

En 2018, Abril a de nouveau participé aux 12 heures de Liqui Moly Bathurst, toujours avec Soucek et Soulet. Cette fois, cependant, un problème de pneus au 58 tours a poussé le trio à quitter la course plus tôt, ce qui lui a valu une 46e place au classement général.

En 2019, Abril, Soucek et Soulet ont de nouveau couru dans les 12 heures Liqui Moly Bathurst, cette fois, pilotant leur voiture vers une 6e place au classement général, un sommet en carrière pour les trois pilotes. Abril a également piloté cette année-là la Porsche 911 n°78 de Proton Competition lors des 24 Heures du Mans 2019 avec les pilotes Louis et Phillipe Prette. Ils terminent 36e au général après s'être qualifiés en 50e position.

En 2020, il est appelé à la dernière minute pour participer à nouveau aux 24 Heures du Mans par le patron de l'équipe AF Corse Amato Ferrari, qui doit remplacer son pilote Yuhi Sekiguchi, qui ne peut venir à cause de la pandémie de Covid-19. Il est au volant d'une Ferrari 488 GTE Evo, engagée par MR Racing.

Pour 2021, Abril a rejoint le Deutsche Tourenwagen Masters alors que le championnat passait à la réglementation GT3. Au volant de Mercedes-AMG, Abril a pris la pole position pour la première course de la saison, mais a glissé à la deuxième place de la course. Il a ensuite été disqualifié des deux courses lors du week-end d'ouverture, ainsi que des qualifications, ce qui signifie qu'il a perdu les points pour la pole position, en raison de problèmes de carburant.

Résultats en compétition automobile

Résultats aux 24 Heures du Mans

Notes et références

Liens externes

Pilote de DTM
Pilote des 24 Heures du Mans
Pilote automobile
Naissance en mars 1995
Naissance à Alès
Pages avec des traductions non relues

Vincent Abril


Patricia J. Tallman () este o actriță americană, cascador și producător executiv de studio. Este cel mai cunoscută pentru rolurile sale din Night of the Living Dead din 1990 și Babylon 5. În 2012, Tallman a fost CEO și producător executiv al Studio JMS în parteneriat cu iubitul ei, J. Michael Straczynski, creatorul seriei science fiction Babylon 5 (1993–1998). În 2013, ea l-a părăsit pe JMS și compania.

Biografie și carieră
Patricia este fiica lui Jerry Tallman, un radio animator. Este absolventă din 1975 a Liceului Glenbard West din Glen Ellyn, Illinois, și a primit o diplomă de licență în arte plastice de la Programul de arte teatrale de la Universitatea Carnegie Mellon.

În televiziune, Tallman a lucrat la serialul Generații. Mai târziu, a jucat roluri de invitat în Tales from the Darkside, precum și în serialele science-fiction Star Trek: The Next Generation, Star Trek: Deep Space Nine și Star Trek: Voyager. Ca actriță și cascador, a lucrat la 50 de episoade în toată franciza Star Trek. Tallman a avut rolul telepatei Lyta Alexander în pilotul seriei Babylon 5, apoi ca personaj secundar în sezoanele doi și trei și personaj principal în sezoanele patru și cinci. Tallman a colaborat cu George A. Romero la mai multe filme, printre care Knightriders, Monkey Shines și Creepshow 2 (în care Tallman a efectuat cascadorii).

Viață personală
Tallman l-a cunoscut pe Andrea Rogantini când era bucătar șef la Prego Ristorante din Los Angeles. Rogantini este tatăl singurului ei copil, un fiu pe nume Julian Tallman. Tallman l-a cunoscut mai târziu pe Jeffrey Willerth când a jucat în Babylon 5 (1993–1998), unde a fost ca producător asociat. S-au căsătorit în 1999, au fost separați câțiva ani mai târziu și au divorțat în 2008.

Tallman l-a cunoscut, de asemenea, pe J. Michael Straczynski (JMS) când a jucat în Babylon 5, serie pe care Straczynski a creat-o. Cei doi au intrat într-o relație după ce Straczynski s-a separat de soția sa, Kathryn M. Drennan, în 2002. A ocupat funcția de CEO și producător executiv al Studio JMS, părăsindu-l pe Straczynski și studioul în 2013.

Tallman este cel mai important colector de fonduri pentru Penny Lane, un centru pentru copiii abuzați din California. Începând cu 2017, ea a condus anual "Be a Santa Toy Drive" de mai bine de 20 de ani.

Filmografie parțială

Note

Legături externe

Nașteri în 1957
Actrițe americane din secolul al XXI-lea
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Oameni în viață
Actrițe de televiziune americane
Cascadori americani
Actrițe de film americane

Patricia Tallman


Diego Amozurrutia Torres Landa (Ciudad de México; 31 de agosto de 1990) es un actor mexicano.

En 2014 protagoniza el musical Hoy no me puedo levantar donde interpreta el papel de Colate.

Biografía
Su carrera comenzó en la CEA de Televisa, donde consiguió su primer trabajo en un episodio de la serie Rebelde, le siguió otro en La rosa de Guadalupe (2009) al lado de Victoria Ruffo y Marcelo Córdoba.

En la película Divina confusión, interpretó a Cupido.

Trabajó para el FOX en el episodio: "Diva" de la serie Tiempo Final 3.ª temporada. Interpretó a Josué Huerta en Mi pecado, trabajando junto con Maite y Eugenio Siller. En el 2010 hizo parte de Llena de amor con Ariadne Díaz y Azela Robinson, en el 2011 hace parte del elenco de
Amorcito corazón junto con Gaby Mellado y Renata Notni, con esta última hizo un episodio en Como dice el dicho.

En 2013 Amozurrutia firma contrato con Warner Bros. para interpretar a Daniel Parra, el papel protagónico de la serie Gossip Girl Acapulco.

Tiempo después se integra como el villano juvenil a la telenovela producida por Televisa Quiero amarte, compartiendo créditos con Karime Lozano y Christian de la Fuente.

Participó en Hoy no me puedo levantar, donde da vida al personaje de Colate y alterna con Alan Estrada el papel de Mario.

Carrera como cantante
A la edad de 12 años (2002), ingresó a los DVD´S Cómplices al rescate: Silvana, Cómplices al rescate: Mariana y Cómplices al rescate: El gran final, de la telenovela Cómplices al rescate protagonizada por Belinda. De ese se desprendió Cómplices al rescate.

Filmografía

Series de televisión

Películas

Telenovelas

Discografía

Álbumes

Sencillos
 2002 (Cómplices al rescate la canción)

Premios y nominaciones

Premios TVyNovelas

Referencias

Enlaces externos

 Biografía de Diego Amozurrutia  en esmas.

Nacidos en Ciudad de México
Actores de Ciudad de México
Actores de televisión de México

Diego Amozurrutia


جبالة (الجزائر) بلدية في ولاية تلمسان.

  جبالة (المغرب) منطقة في المغرب الأقصى.

جبالة (توضيح)


ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානයේ ලද නිර්වචනයට අනුව, සෞඛ්‍ය යනු සම්පුර්ණ ශාරීරික මානසික හා සමාජීය නිරෝගි තාවයක් වන අතර රෝගයක් හෝ යම්කිසි දුබලතාවයක් නොමැති වීම පමණක් නොවේ. 1986 දී ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානය විසින් නවීකරණය කරන ලද අර්ථ දැක්වීමකට අනුව සෞඛ්‍ය යනු එදිනෙදා ජීවිතයට සම්පතක් වන අතර ජීවත් වීමේ පරමාර්ථයම පමණක් නෙ‍ාවේ. තවද සෞඛ්‍ය යනු ශාරීරික ධාරීතාවයන් සමාජීය සහ පුද්ගල සම්පත් පිළිබද විග්‍රහ කෙරෙන ධනාත්මක සංකල්පයකි.

සෞඛ්‍යයෙහි විවිධ අංශ

ශාරීරික සෞඛ්‍ය
ශාරීරික සෞඛ්‍ය යනු අඛණ්ඩ ව්‍යායාම, නිවැරදි ආහාර වේලක්, පෝෂණය සහ නිසි පරිදි විවේකයක් ලබා ගැනීම මගින් ශාරීරික වශයෙන් මනා සෞඛ්‍ය තත්ත්වයක් පවත්වා ගැනීමයි.ඒ වගෙම නිසි නින්දක් ද අවශ්‍ය වේ.

උස
උස යනු ජනගහනයක සෞඛ්‍ය තත්ත්වය පිලිඹිබු කරන ඉතා ශක්තිමත් දර්ශකයකි. උස කෙරෙහි එදිනෙදා ජීවන රටාව බලපාන අතර සෞඛ්‍ය තත්ත්වයෙහි හා පෝෂණ මට්ටමෙහි වැඩිදියුණු කිරීමක් මගින්ද එයට බලපෑමක් සිදුකළ හැකිවේ. උස කෙරෙහි පුද්ගලයෙකුගේ ජාන මගින්ද විශාල බලපෑමක් එල්ල කරයි. මිනිසාගේ වර්ධනය  කෙරෙහි බලපාන සාධක සහ එහි බලපෑම් පිළිබදව සිදුකරන අධ්‍යනය 'ඔස්කෝලොජි' නම් වේ.

මානසික සෞඛ්‍ය
මානසික සෞඛ්‍ය යනු පුද්ගලයෙකුගේ  හැගීම් හා මානසික ක්‍රියාකාරීත්වයන් යහපත් මට්ටමක පවත්වා ගැනීම පිලිබදව ගොඩනැගුනු සංකල්පයකි. මේරියම් වෙබ්ස්ටර් විසින් විග්‍රහ කරන අන්දමට මානසික සෞඛ්‍ය යනු එදිනෙදා ජීවිත්වීමට අවශ්‍යතා සපුරා ගැනීමට හා සමාජයේ ක්‍රියාකාරී වීම සදහා පුද්ගලයෙකු සංජානනය හා හැගීම් භාවිතයට ගන්න‍ා හැගීම් හා මානසික නිරෝගිතාවය ගැන විග්‍රහ කෙරෙන තත්ත්වයකි.

ලෝක සෞඛ්‍ය සංවිධානයට අනුව මානසික සෞඛ්‍ය සදහා නිලතල නිර්වචනයක් නොමැත. මානසික සෞඛ්‍ය පිළිබද නිර්වචනයක් දීමේදි සංස්කෘතිකමය නිර්වචනයන් පුද්ගලානුරූපි තක්සේරු කිරීම් සහ විවිධ වෘත්තීය මට්ටමේ සිද්දාන්තයන් බලපෑමක් ඇති කරයි. පොදු වේ ගත් කළ බොහෝ විශේෂයන් එකග තාවයට පත්වී ඇති මතයක් නම් මානසික සෞඛ්‍ය හා මානසික රෝගය යනු එකිනෙකට තේරුමක් නොදෙන බවයි. වෙනත් ආකාරයකින් පැවසුව හොත් හදුනාගත් මානසික රෝගයක් නොමැති වීමට යහපත් මානසික සෞඛ්‍යක් ඇති බවට දර්ශකයක් නොවේ.

පුද්ගලයෙකුගේ මානසික සෞඛ්‍ය යහපත් බවට දෘෂ්‍යමා‍න සාක්ෂියක් නොමැති වන්නේ පුද්ගලයා කොතෙක් දුරට සාර්ථකව හා  කාර්යක්ෂ්‍යමව තම එදිනෙදා කටයුතු සිදුකරන්නේ ද යන වගයි. යහපත් මානසික සෞඛ්‍යයක ලක්ෂණ වනුයේ තමාගේ හැකියාවන් පිලිබද විශ්වාසයක් තබා ගැනීම සමාන්‍ය මට්ටමේ ආතතියක් විදදරා ගැනීමට හැකියාවක් තිබීම ප්‍රශස්ථ මට්ටමකින් අන්තර් පුද්ගල සම්බන්ධතා පවත්වා ගැනීමට හැකිවීම, නිදහස් හා ස්වාධීන ජීවිතයක් ගත කිරීම, පසු බෑමකින් යළි සිටි තත්ත්වයට හෝ පත්වීමට හෝ අසීරු අවස්ථාවලින් යලි යතා තත්ත්වයට පත්වීම උදාහරණයක් ලෙස ගත හැක.

සමස්ථයක් වශයෙන් ගත් කල යහපත් සෞඛ්‍ය තත්ත්වයක් පවත්වා ගැනීම සදහා පුද්ගලයෙකු‍ෙ‍ග් මානසික ශාරීරික හා සමාජීය යන අංශ 3 හිම යහපත් ක්‍රියාකාරීත්වයක් එක්වර පවත්වා ගත යුතුය.

සෞඛ්‍යය

සෞඛ්‍යය


Ağva, Şile'ye bağlı bir semttir. Hititler, Frigler, Romalılar ve Osmanlılar gibi birçok uygarlığın geçiş yeri olmuş bir belde. M.Ö. 7. yüzyıla uzanan tarihin kalıntılarına, Ağva'ya bağlı civar köylerde rastlamak mümkün. Kalem Köy'de Romalılara ait kilise kalıntıları ve mezar taşları, Hacıllı Köyü'nde, 3. yüzyıl sonu - 4.yüzyıl başlarında bulunan Gürlek Mağarası, Hisar Tepe'de bulunan kale kalıntısı, Sungurlu mahallesindeki dağ değirmeni önemli buluntular. Ağva'ya 14. yüzyılın ikinci yarısında Konya, Karaman ve Balıkesir'den gelen Türkmen boyları yerleşmiş. Bugünkü Ağvalılar da aynı Türkmen boylarının çocukları.

Ağva, Latince "iki dere arasına kurulmuş köy" ve "su" anlamına geliyor. İstanbul'un kuzeyinde, Göksu ve Yeşilçay derelerinin ortasında bir sahil kasabası. Göksu ve Yeşilçay dereleri Ağva'dan geçip Karadeniz'e dökülüyor. Yeşilçay balıkçı teknelerinin mekânı. Göksu kıyısında ise oteller var. Derelerde kano veya deniz bisikleti ile gezinti yapılabiliyor. Motorlu teknelerle birkaç saatlik gezintiler organize edilebiliyor. 12 km. uzaktaki Hacıllı köyü, mağara ve şelaleleri ile ünlü. Kilimli ve Kadırga koyları, yürüyüş için çok elverişli.

Ağva'nın nüfusu 3000 civarında. Ama yazın, özellikle hafta sonları bu rakam 10.000'e çıkıyor.

Anlamı
İki nehir arasında kalan yerleşim birimi.

Tarihi
Ağva beldesi, Roma, Ceneviz, Bizans egemenliklerine girmiştir. Osmanlı döneminde önemli bir Rum nüfusu varmış. Milattan önceki yüzyıllarda, MÖ 5. ve 7. yüzyılda, Ağva ve yakınlarında yerleşim bulunduğuna dair kanıtlar ele geçmiştir. Kalıntılar; Hitit ve Friglerin de bölgede yaşamış olduğunu gösterir. Başta Yeniköy olmak üzere çevre köylerde, Roma ve Bizans dönemine ait kalıntılar bulmak mümkündür.

Ağva'nın tarihte bilinen ilk konukları Hititler olmuştur. Daha sonra Frigler, Romalılar, Bizanslılar ve Osmanlılar gelmiştir. Tarihi MÖ 7. yüzyıla kadar uzanan Ağva'da, Hititlere ve Friglere ait kalıntıları, ayrıca Roma ve Bizans döneminden kalan kilise kalıntılarını, mezar taşlarını görmek mümkündür.

2 Kasım 1991 tarihinde belediye statüsü alarak beldeye dönüştü.

Göksu
Şehrin batısından kıvrılarak Karadeniz'e dökülen Göksu'nun kıyıları yemyeşil bitki örtüsü ve kimi bölümlerininde geçit vermeyen sazlıklarla kaplıdır. Sahilinin her iki tarafında konaklama ve günübirlik tesisler bulunan derenin Karadeniz'e dökülen ağzı geniş bir kumsala açılır.Yaklaşık 4.5 km kumsalı olan denize girmek sakıncalıdır ve dikkatli olunmalıdır. Ayrıca kanalizasyon sisteminin arıtma tesisi maliyet nedeniyle zaman zaman çalıştırılmayabildiği için deniz kirliliği söz konusudur. Ağva'da yapılabilecek birçok aktivite bulunmaktadır. Dere kenarındaki bazı oteller bu aktiviteleri gerçekleştirmektedirler.

Yeşilçay
Ağva'nın doğusunda kalan Yeşilçay adını her iki sahilindeki bitki örtüsünün suya yansıyan renginden almıştır.

Koylar ve Şelaleler
Yazın çok rağbet gören Kilimli ve Kadırga koyları, Kandıra yolu takip edilerek ulaşılabiliyor. Kilimli Koyu, Dikbucaklı köyünün içinde bulunuyor, Kadırga Koyu ise Büyükbucaklı köyü üzerinden ulaşım sağlanıyor.  Her ikisinde de piknik yapılıp denize girilebiliyor. Ayrıca Ağva'da sadece denizden ulaşılabilen minik koylar da bulunuyor. Teke yolu üzerinde bulunan şelale ise, Ağva'ya 5 km uzaklıktadır.

Gelin Kayası, Kilimli Koyu ve Saklı Göl gibi yerler de yakınlardaki turistik yerler.doğal alanları olan yerlerdir

Ağva 11 Göller vadisinde bulunan Hacıllı Şelaleri ile bilinir. Göksu nehrinin kollarından olan Değirmençayırı Hacıllı bölgesinde geçtiği kanyonda 11 adet şelale ve göl oluşturmuştur. Şileli arkeolog Nabi Evren tarafından 11 Göller vadisi olarak adlandırılan bu bölgede 2. göl ve şelale bölgesinde bulunan Gürlek Mağarası Bizans askerlerinin Hristiyanlığın yayılma döneminde yakaladıkları misyonerleri hapsettikleri bir mağara olarak kullanılmıştır. Mağarada bulunan insan kemikleri bu teoriyi desteklemektedir.

Ulaşım
İstanbul'a 97 km. lik uzaklıkta yer alan Ağva'ya, büyük bir bölümü otoban olan yoldan ulaşılabiliyor.

Özel Araç:Ümraniye-Şile yolunu takip edin. Şile'den sonra, Ağva'ya giden sahil yolunu kullanarak, Kabakoz, İmrenli, Akçakese ve Kurfallı güzergahını izleyin. Toplam bir buçuk saatte Ağva'ya ulaşabilirsiniz.

Otobüs:İstanbul-Üsküdar veya Ümraniye'den her saat başı Şile-Ağva otobüsleri kalkıyor, aynı yolu kullanarak, önce Şile'ye, sonra Ağva'ya yolcularını güvenle ulaştırıyorlar.

Nüfus

Kaynakça

Şile'nin mahalleleri
6360 sayılı yasaya göre kaldırılan belediyeler

Ağva, Şile


Le lac Joannès est un plan d'eau douce situé dans la région administrative Abitibi-Témiscamingue, au Québec, Canada. Le lac fait partie de la ville de Rouyn-Noranda et accueille sur ses berges le Parc Aventure Joannès.

Géographie
Le lac Joannès est situé à l'intérieur des limites du quartier McWatters de la ville de Rouyn-Noranda, du côté sud de la route 117. Il s'écoule dans le lac Bousquet par le ruisseau Joannès. Le lac est inclus dans le bassin versant de la rivière Kinojévis et ultimement, de celui de la rivière des Outaouais. Le lac Vaudray est immédiatement au sud et les deux sont orientés nord-sud.

La rive est du lac est bordée par un esker. Alors que la plupart des lacs de la région sont argileux, le fond du lac Joannès est sablonneux, d'où une transparence moyenne de l'eau de 1,8m. Certaines sections du lac atteignent une profondeur de 21m.

Histoire
La Réserve de biodiversité des Lacs-Vaudray-et-Joannès a été créée en 2007 par le Ministère du Développement durable, de l'Environnement et des Parcs, faisant des terres entourant les deux lacs une aire protégée. Le statut de réserve interdit les activités industrielles aux abords des lacs, y compris l'exploitation minière. Depuis 2013, un Conseil de conservation voit à l'avancement des objectifs d'un plan de conservation.

Un Comité de bassin versant des lacs Vaudray et Joannès a vu le jour en 2009, regroupant les principales parties prenantes et des représentants de résidents.

Toponymie
Le nom du lac provient de Armand Joannès, un officier et ingénieur de la fin du Régime français. Il fit le lien entre Jean-Baptiste Nicolas Roch de Ramezay et George Townshend pour négocier la capitulation de Québec en . Il est aussi auteur d'un mémoire relatant la campagne militaire, avec en particulier le siège de Québec. On ignore ce qui lui est advenu suivant son retour en France en 1760.

Articles connexes
 Municipalité de Rouyn-Noranda
Liste des lacs du Canada

Notes et références

Lac en Abitibi-Témiscamingue
Rouyn-Noranda
Système hydrologique des Outaouais

Lac Joannès


Budince este o comună slovacă, aflată în districtul Michalovce din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 220 de locuitori.

Istoric
Localitatea Budince este atestată documentar din 1332.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Budince


Hugh James Rose (1795–1838) est un prêtre et théologien anglican anglais qui est le deuxième directeur du King's College de Londres.

Biographie
Il est né à Little Horsted dans le Sussex le 9 juin 1795 et fait ses études à la Uckfield School, où son père est maître, et au Trinity College de Cambridge, où il obtient le diplôme de baccalauréat ès arts en 1817, mais rate une bourse . Il est alors président de la Cambridge Union Society pour le mandat de Michaelmas 1817. Ayant été ordonné au diaconat en 1818, il est nommé curé à Buxted, Sussex, en 1819 . Il épouse Anne Cuyler et est prêtre plus tard cette année-là . En 1821, il est nommé au presbytère de Horsham, Sussex .

Après avoir voyagé en Allemagne, Rose prononce en tant que prédicateur à Cambridge, quatre discours contre le Rationalisme . En 1827, il reçoit la prébende de Middleton, qu'il occupe jusqu'en 1833 . En 1830, il accepte le presbytère de Hadleigh, Suffolk, et en 1833 celui de Fairsted, Essex, et en 1835 le vicariat perpétuel de St Thomas, Southwark . Rose est un partisan de la Haute Église qui, pour propager ses vues, fonde le British Magazine en 1832 et entre ainsi en contact avec les dirigeants du mouvement d'Oxford . D'une conférence à son presbytère à Hadleigh, Suffolk est née l'Association des Amis de l'Église, formée par Hurrell Froude et William Palmer .

En 1833-1834, Rose est professeur de théologie à l'Université de Durham, poste que sa mauvaise santé l'oblige à quitter . Il est nommé directeur du King's College de Londres, en octobre 1836, mais tombe malade de la grippe, et après deux ans de mauvaise santé, il meurt à Florence, le 22 décembre 1838 . Il est enterré à le cimetière anglais de Florence, son nom dans le registre donné comme "Ugo Giacomo Rose", sa tombe Scipion portant une longue épitaphe en latin.

Œuvres
Rose publie en 1825 sous le titre L'état de la religion protestante en Allemagne. Le livre est sévèrement critiqué en Allemagne, et en Angleterre par Edward Pusey. En 1836, il devient rédacteur en chef de l'Encyclopædia Metropolitana, et il projette le New General Biographical Dictionary,  un plan réalisé par son frère  (1800–1873).

Références

Liens externes

Président de Cambridge Union
Théologien britannique
Mort de la grippe
Étudiant de Trinity College (Cambridge)
Professeur à l'université de Durham
Décès en décembre 1838
Naissance en juin 1795
Décès à 43 ans

Hugh James Rose


Holocaustul în Lituania ocupată de naziști a dus la distrugerea aproape totală a populației de  ce trăiau în  (Generalbezirk Litauen de Reichskommissariat Ostland). Din aproximativ 208.000-210.000 de evrei, aproximativ 190.000–195.000 au fost uciși înainte de sfârșitul celui de al Doilea Război Mondial (uneori sunt publicate și estimări mai aproximative), majoritatea între iunie și decembrie 1941. Mai mult de 95% din populația evreiască a Lituaniei a fost masacrată de-a lungul celor trei ani de ocupație germană — o distrugere mai completă decât în orice altă țară afectată de Holocaust. Istoricii pun acest fapt pe seama colaborării masive a localnicilor creștini la genocid, deși motivele pentru această colaborare sunt încă dezbătute. Holocaustul s-a soldat cu cea mai mare pierdere de vieți omenești într-o perioadă atât de scurtă de timp din istoria Lituaniei.

Evenimentele care au avut loc în regiunile de vest ale URSS ocupate de Germania Nazistă în primele săptămâni de după invazia germană, inclusiv în Lituania, au marcat intensificarea bruscă a Holocaustului.

O componentă importantă a Holocaustului în Lituania a fost aceea că administrația nazistă de ocupație a diseminat antisemitismul dând vina pe comunitatea evreiască pentru recenta anexare, cu un an în urmă, a Lituaniei de către regimul sovietic. Un alt factor important a fost felul în care planurile naziștilor s-au bazat pe organizarea fizică, pregătirea și executarea ordinelor lor de către trupele lituaniene auxiliare ale regimului nazist de ocupație.

Context
După invazia comună nazisto-sovietică a Poloniei în septembrie 1939, Uniunea Sovietică a  la 10 octombrie, prin care preda acestei țări orașul Wilno (rebotezat Vilna), locuit predominant de polonezi și evrei, în schimbul unor concesiuni militare, și  în 1940 după niște alegeri falsificate. Invazia germană a Uniunii Sovietice, la 22 iunie 1941, a venit după un an de ocupație sovietică, care a culminat cu deportări în masă în toate Țările Baltice, cu doar o săptămână înainte de invazie. Germanii au fost primiți ca eliberatori și au primit sprijin din partea milițiilor neregulate lituaniene împotriva forțelor sovietice în retragere. Mulți lituanieni credeau că Germania va permite restabilirea independenței țării. Pentru a mulțumi Germania, unii oameni și-au exprimat fățiș sentimentele antisemite. Germania Nazistă, care confiscase teritoriul lituanian în prima săptămână de ofensivă, s-a folosit de această situație în avantajul său și, într-adevăr, în primele zile a permis înființarea unui  de către . Pentru o scurtă perioadă, părea că germanii urmau să acorde Lituaniei o autonomie importantă, comparabilă cu cea acordată Republicii Slovace. Cu toate acestea, după aproximativ o lună, organizațiile lituaniene cu orientare mai independentă au fost desființate în perioada august-septembrie 1941, iar germanii și-au extins controlul.

Distrugerea evreilor lituanieni

Numărul estimat de victime
Înainte de invazia germană, populația evreiască a fost estimată la circa 210.000 de persoane, deși conform datelor departamentului lituanian de statistică, la 1 ianuarie 1941 erau 208.000 de evrei. Această estimare, bazată pe cifra oficială a celor emigrați în URSS înainte de invazie (circa 8500), numărul celor evadați din ghetourile Kaunas și Vilnius, (1500-2000), precum și pe numărul supraviețuitorilor din lagărele de concentrare la eliberarea lor de către Armata Roșie, (2000-3000), plasează numărul de evrei lituanieni uciși în Holocaust între 195.000 și 196.000. Este dificil de estimat numărul exact de victime ale Holocaustului și numărul cel din urmă nu poate fi considerat definitiv sau incontestabil. Cifrele date de istorici diferă în mod semnificativ, variind de la 165.000 de la 254.000, numărul mai mare cuprinzând, probabil (în mod empiric), și evrei din alte țări și disidenți din Reich etichetați ca evrei și uciși în Lituania.

Evenimentele Holocaustului
Cronologic, genocidul din Lituania poate fi împărțit în trei faze: faza 1) din vara lui 1941 până la sfârșitul anului; faza 2) decembrie 1941 – martie 1943; faza 3) aprilie 1943 – mijlocul lunii iulie 1944.

Orașul-port lituanian Klaipėda (Memel în limba germană) făcuse parte de-a lungul istoriei din Liga Hanseatică germană, și aparținuse Germaniei și Prusiei Orientale înainte de 1918. Orașul a fost semi-autonom în perioada independenței Lituaniei, sub mandatul Ligii Națiunilor. Circa 8000 de evrei trăiau în Memel, atunci când acesta a fost absorbit în Reich la 15 martie 1939. Locuitorii săi evrei au fost expulzați, iar majoritatea s-au refugiat în Lituania propriu-zisă. În 1941, în urma înaintării armatei germane, au venit comandourile germane ale morții, Einsatzgruppen, care au început imediat organizarea masacrelor de evrei. Cei mai mulți evrei lituanieni au pierit în prima fază în primele luni de ocupație și înainte de sfârșitul anului 1941. Prima acțiune atestată a Einsatzgruppen (Einsatzgruppe A) a avut loc la 22 iunie 1941, în orașul de frontieră Gargzdai (numit Gorzdt în idiș și Garsden în limba germană), care era una dintre cele mai vechi așezări evreiești din țară, aflată la doar unsprezece kilometri de Memelul anexat de germani cu doi ani în urmă. Circa 800 de evrei au fost împușcați în acea zi, în ceea ce este cunoscut ca Masacrul de la Garsden. Au mai fost executate și circa alte 100 de persoane, multe pentru încercarea de a-i ajuta vecinii lor evrei. Circa 80.000 de evrei au fost uciși până în octombrie și aproximativ 175.000 până la sfârșitul anului. Majoritatea evreilor din Lituania nu au fost obligați să trăiască nici în ghetouri și nici nu au trimiși în lagărele de concentrare naziste , care la acel moment erau doar în fazele preliminare de funcționare. În schimb, ei au fost împușcați în gropi aflate aproape de locurile lor de reședință, cele mai infame crime în masă având loc în  din fosta Cetate Kaunas și în  din apropiere de Vilnius. În 1942, mai supraviețuiau circa 45.000 de evrei, în mare parte cei care fuseseră trimiși în ghetouri și lagăre. În faza a doua, Holocaustul a încetinit, după ce germanii s-au hotărât să-i folosească pe evrei pentru  pentru a alimenta . În a treia fază, distrugerea evreilor a căpătat din nou prioritate ridicată; în această fază au fost lichidate restul ghetourilor și lagărelor.

Doi factori au contribuit la distrugerea rapidă a evreilor lituanieni. Primul a fost sprijinul important acordat "dezevreizării" Lituaniei de către populația lituaniană. Cel de-al doilea a fost planul german pentru colonizarea timpurie a Lituaniei, care se învecina cu Prusia Orientală germană – în conformitate cu Generalplan Ost; de aici și prioritatea foarte ridicată a exterminării relativ micii comunități evreiești lituaniene.

Participarea colaboratorilor locali

Administrația germană nazistă a îndrumat și a susținut uciderea organizată a evreilor lituanieni. Trupe locale lituaniene auxiliare ale regimului de ocupație nazist au susținut logistic, au pregătit și au pus în aplicare crime sub îndrumarea naziștilor. SS-Brigadeführer  a ajuns în Kaunas la 25 iunie 1941 și a ținut discursuri inflamatoare în oraș pentru a instiga la uciderea evreilor. La început, acestea au fost ținute în clădirea fostului Departament al Securității Statului, dar oficialii au refuzat să acționeze. Mai târziu, el a ținut discursuri publice în oraș. Într-un raport din 15 octombrie, Stahlecker scria că reușiseră să acopere acțiunile unității lor de avangardă (Vorkommando), și a făcut ca totul să pară a fi fost inițiativa populației locale. Grupuri de partizani, unități de civili afiliați grupărilor naționaliste de dreapta și antisovietice, au inițiat contactul cu germanii imediat ce aceștia din urmă au pătruns pe teritoriul lituanian.
O unitate rebelă de insurgenți, condusă de  și încurajată de către germanii din  și Sicherheitsdienst, a declanșat pogromuri antievreiești în Kaunas (Kovno) în noaptea de 25-26 iunie 1941. Peste o mie de evrei au pierit în următoarele câteva zile prima pogrom din Lituania ocupată de naziști. Diferite surse dau cifre diferite, unul fiind de 1500 și altul de 3800, multe alte victime înregistrându-se și în alte orașe din regiune.

La 24 iunie 1941, a fost înființată  (Lietuvos saugumo policija), subordonată Poliției de Securitate a Germaniei Naziste și Poliției Criminale a Germaniei Naziste. Ea avea să fie implicată în diverse acțiuni împotriva evreilor și a altor dușmani ai regimului nazist. Comandanții naziști au depus rapoarte care lăudau "zelul" batalioanelor lituaniene de poliție care îl depășea și pe al lor. Cele mai notorii unități lituaniene participante la Holocaust au fost  (Ypatingasis būrys) de la Vilnius (Vilna, Wilno), care a ucis zeci de mii de evrei, polonezi și alții în . O altă organizație lituaniană implicată în Holocaust a fost Garda Muncii. Mulți susținători lituanieni ai politicilor naziste proveneau din organizația fascistă . În ansamblu, administrația lituaniană naționalistă era interesată de lichidarea evreilor, percepuți ca inamic și potențiali rivali ai etnicilor lituanieni și astfel, nu numai că nu s-a opus politicilor naziste de Holocaust, dar le-au și adoptat și le-au îmbrățișat.

O combinație de factori servește drept explicație pentru participarea unor lituanieni la genocidul împotriva evreilor. Între aceștia se numără valorile și tradițiile naționale, inclusiv cele de antisemitism, frecvente în toată Europa Centrală contemporană, și o dorință mai specific lituaniană pentru un stat național lituanian mai "pur", cu care populația evreiască era considerată incompatibilă. Au mai existat o serie de alți factori, cum ar fi gravele probleme economice care au dus la uciderea unor evrei pentru a li se lua proprietățile. În sfârșit, evreii erau considerați a fi sprijinit regimul eovietic în Lituania în perioada 1940–1941. În perioada premergătoare invaziei germane, evreii au fost uneori blamați pentru practic orice se întâmplase rău cu Lituania.

Implicarea populației și instituțiilor locale, într-un număr relativ ridicat, în distrugerea evreilor lituanieni a devenit un factor definitoriu al Holocaustului din Lituania.

Nu toată populația lituaniană a sprijinit însă aceste crime. Dintr-o populație de aproape 3.000.000 (80% etnici lituanieni), câteva mii de oameni au luat parte în mod activ la crime, dar mai multe sute și-au riscat viețile lor adăpostindu-i pe evrei. Israelul a recunoscut 891 de lituanieni (la 1 ianuarie 2017) ca drepți între popoare pentru că și-au riscat viața pentru a salva evrei în timpul Holocaustului. În plus, mulți membri ai  au ajutat și ei la adăpostirea evreilor. Lituanienii și polonezi care și-au riscat viețile salvându-i pe evrei au fost persecutați și de multe ori executați de naziști.

Înțelegerea și comemorarea
Genocidul din Lituania este considerat de unii istorici a fi una dintre primele implementări pe scară largă ale Soluției Finale, ceea ce i-a făcut pe unii cercetători să-și exprime opinia că Holocaustul a început în Lituania, în vara anului 1941. Alți cercetători afirmă că Holocaustul a început în septembrie 1939 odată cu debutul celui de al Doilea Război Mondial, sau chiar mai devreme, de Kristallnacht în 1938, sau, potrivit , atunci când Hitler a devenit Cancelar al Germaniei în 1933.

Guvernul Sovietic a încercat din motive politice să minimizeze suferința evreilor. În Lituania și în întreaga Uniune Sovietică, monumentele postbelice nu îi pomeneau explicit pe evrei; ele erau construite pentru a comemora suferințele "localnicilor". Cei vinovați de colaborarea cu naziștii și de crime împotriva evreilor nu au fost pedepsiți prea aspru.

După redobândirea independenței față de Uniunea Sovietică în 1991, dezbaterea despre participarea lituanienilor la Holocaust a fost plină de dificultăți în Lituania. Naționaliștii lituanieni postsovietici pun accent pe rezistența antisovietică, dar unii partizani lituanieni pe care aceștia îi consideră eroi în lupta împotriva ocupației sovietice, erau în același timp colaboratori ai naziștilor cu care au cooperat pentru uciderea evreilor lituanieni. Guvernul lituanian postsovietic și-a reafirmat de mai multe ori angajamentul față de comemorarea Holocaustului, față de combaterea antisemitismului, și față de aducerea criminalilor de război din perioada nazistă în fața justiției.  a declarat că "Lituania a făcut progrese lente, dar semnificative în urmărirea penală a lituanienilor suspecți de a fi colaborat la genocidul nazist". Lituania a fost prima țară independentă post-sovietică care a legiferat protecția și marcarea locurilor legate de Holocaust. În 1995, președintele Lituaniei, Algirdas Brazauskas, s-a adresat Knessetului Israelian și a prezentat poporului evreu scuze publice pentru participarea lituanienilor la Holocaust. La 20 septembrie 2001, pentru a marca 60 de ani de la Holocaust, în Lituania, Seimas (parlamentul lituanian) a ținut o ședință solemnă în care , istoric nominalizat drept următorul ambasador al țării în Israel, a ținut o cuvântare în care comemora anihilarea evreilor din Lituania.

Au existat critici că Lituania tărăgănează această chestiune; în 2001, Dr. , directorul Centrului Simon Wiesenthal, a criticat guvernul lituanian pentru refuzul de a urmări penal lituanieni implicați în Holocaust. În 2002, Centrul Simon Wiesenthal și-a declarat nemulțumirea față de eforturile guvernului lituanian și a lansat controversata "", oferind recompense monetare pentru dovezi care să conducă la judecarea criminalilor de război; această campanie a întâmpinat multă rezistență în Lituania și în alte țări ale fostului bloc sovietic. Mai recent, în 2008, Centrul Simon Weisenthal, care inițial clasase Lituania pe primele locuri în timpul anchetelor și proceselor aflate în derulare având scopul de a-i aduce pe criminalii de război lituanieni în fața justiției, menționa, în raportul său anual, că nu există nici un progres și că organele de justiție lituaniene nu au aplicat nicio pedeapsă autorilor Holocaustului.

A existat și o limitată dezbatere pe marginea locului Holocaustului în memoria națională lituaniană; de-a lungul istoriei, lituanienii au negat participarea la Holocaust sau i-au etichetat pe lituanienii participanții la genocid ca elemente extremiste izolate. Amintirile din acea vreme și discutarea acestor evenimente în istoriografiile evreiască și lituaniană sunt destul de diferite, deși istoriografia lituaniană în ultimele două decenii s-a îmbunătățit, în comparație cu , cu lucrări de cercetători, cum ar fi , Valentinas Brandišauskas și , printre alții, și a fost revizuită pozitiv de istorici occidentali. Problema rămâne controversată și astăzi. Conform istoricilor lituanieni, chestiunile în discuție sunt cele referitoare la rolul Frontului Activiștilor Lituanieni, al  și participarea civililor și voluntarilor lituanieni la Holocaust.

Note

Bibliografie

Lectură suplimentară
 Arūnas Bubnys, Holocaustul în Lituania între 1941 și 1944, Centrul de Cercetare a Genocidului și Rezistenței din Lituania, 2005, ISBN 9986-757-66-5 rezumat
 Alfonsas Eidintas, Evreii, lituanienii și Holocaustul, Versus Aureus, 2003, ISBN 978-9955-9613-8-3
 Alfonsas Eidintas, Un stereotip al "iudeo-comunistului" în Lituania, 1940-1941, Anuarul Lituanian de Științe Politice (01/2000), pp. 1-36,
 Harry Gordon, Umbra Morții: Holocaustul din Lituania, University Press of Kentucky, 2000, ISBN 0-8131-9008-8
 Rose Lerer-Cohen, Saul Issroff, Holocaustul în Lituania 1941-1945: O carte de aducere aminte, Gefen Booksm, 2002, ISBN 965-229-280-X
 Dov Levin, Atitudinile lituanienilor față de minoritatea evreiască în urma Holocaustului: Presa lituaniană, 1991-1992, # Holocaust and Genocide Studies, Volumul 7, Nr 2, pp. 247-262, 1993,
 Dov Levin, Despre relațiile dintre popoarele baltice și vecinii lor evrei înainte, în timpul și după al Doilea Război Mondial, Holocaust and Genocide de Studies, Volumul 5, Numărul 1, pp. 53-6, 1990,
 Josifas Levinsonas, Joseph Levinson, Shoah (Holocaust), în Lituania, Muzeul Evreiesc de Stat La Vilna Gaon, 2006, ISBN 5-415-01902-2
 Alfred Erich Senn, Lituania 1940: Revoluție de sus, Rodopi, 2007, ISBN 90-420-2225-6
 Vytautas Tininis, "Kolaboravimo" sąvoka Lietuvos istorijos kontekste (Definiția colaboraționiștilor lituanieni), , , 2004-01-30

Legături externe
 Atlasul Holocaustului Lituanian – Muzeul Evreiesc de Stat Vilna Gaon, Lituania
 United States Holocaust Memorial Museum, Enciclopedia Holocaustului: Lituania
 Centrul de Cercetare a Genocidului și Rezistenței din Lituania
 Memorial al Evreilor Uciși în Lituania (cu fotografii ale memorialului)
 Atamukas, Solomonas. (2001), Drumul lung și greu către adevăr: la a șaizecea aniversare a holocaustului în Lituania.  în Lithuanus/Revista Trimestrială Lituaniană de Științe și Arte, vol. 47, 4.
 Kulikauskas, Andrius. (2015), Cum au greșit lituanienii Litvakilor?
 Holocaustului în Țările Baltice Informații și actualizări despre dezbaterea în curs, editat de
 Holocaustul în Lituania
 Soldații germani și lituanieni urmăresc cum un "partizan" ucide bărbați evrei la garajul Lietukis, Kovno, 27 iunie 1941.
 Cronicile din Ghetoul Vilna
 Masacrul de la Garajul Lietukis din Kaunas (27 iunie 1941)
 Trupe neregulate lituaniene din Kovno adună evreii în timpul unui pogrom timpuriu. Kaunas, Lituania, 25 iunie-8 iulie 1941.
 Kaunas, Lituania, evrei uciși de către naționaliștii lituanieni...
 Districtul Kaunas / Kovno
 Proiect al Mărturiilor
 Copii evrei pe străzile din ghetoul Kaunas. Lituania, 1941-1943
 Asociația evreilor lituanieni din Israel
 יהדות ליטא בתקופת השואה
 Как литовцы евреев убивали
 Центр исследования геноцида и резистенции жителей Литвы
 Dublu Genocid: Lituania vrea să șteargă istoria sa urâtă a colaborării cu naziștii
 Holocaustul în Lituania, și mușamalizarea sa

Lituania
Istoria Lituaniei

Holocaustul în Lituania


Cymodoceaceae, porodica vodenog bilja iz reda žabočunolike koja je ime dobila po rodu morska resa (Cymodocea). Sastoji se od šest rodova s 19 vrsta od kojih su sve vrste morske.

Jedini predstavnik ove porodice u Hrvatskoj je čvorasta morska resa (Cymodocea nodosa)

Rodovi
 Amphibolis C.Agardh, 1822
 Cymodocea K.D.Koenig, 1806
 Halodule Halodule Endl., 1841
 Oceana Byng & Christenh., 2018
 Syringodium Kütz. in R.F.Hohenacker, 1860
 Thalassodendron Hartog, 1970

Izvori

Žabočunolike

Cymodoceaceae


Endenich, Almanya'nın batısında Kuzey Ren-Vestfalya eyaleti Bonn kentine bağlı bölge. Nüfusu 31.12.2005 itibarıyla yaklaşık 11662 olarak tespit edilmiştir. 1 Haziran 1904'te Bonn'a bağlandı. Kuruluşu 8. yüzyıla kadar uzanır. Duisdorf, Dransdorf, Lengsdorf, Lessenich/Meßdorf ve Poppelsdorf'a komşudur.

Bonn'un ilçe ve semtleri

Endenich


Bifidocoelotes es un género de arañas araneomorfas pertenecientes a la familia Agelenidae. Se encuentra en el Este de Asia.

Especies
Según The World Spider Catalog 12.0:
 Bifidocoelotes bifidus (Wang, Tso & Wu, 2001)
 Bifidocoelotes primus (Fox, 1937)

Referencias

Enlaces externos

 ION
 Nomenclator Zoologicus

Agelenidae

Bifidocoelotes