Nacističko spaljivanje knjiga bila je kampanja vođena od strane Njemačke studentske unije (koja je postojala u razdoblju od 1919. do 1945. godine) kojoj je bio cilj spaljivanje svih knjiga i drugih tiskovina koje su bile oprečne nacističkim uvjerenjima i političkim stavovima. Uništavane su knjige, časopisi i svi ostali tiskani materijali čiji su autori su bili Židovi, pacifisti, vjerske osobe, klasični liberali, anarhisti, socijalisti i komunisti te knjige autora koji su na bilo kakav način bili povezani s judaizmom, odnosno pacifističkim, liberalnim, anarhističkim ili komunističkim uvjerenjima i stavovima. Spaljivanje literature bio je napad na slobodu govora i pisanog izražavanja, odnosno na samo društvo koje ga njeguje. Ono također demonstrira totalitarističku prirodu samog nacističkog režima zbog nasilnog određivanja što pojedinac smije čitati, a što ne.

Među prvim knjigama uništena su djela Karla Marxa, a kroz cijelu kampanju uništena su djela poznatih autora poput Bertolta Brechta, Alberta Einsteina, Freuda, Remarquea i drugih. Određeni broj knjiga koji se našao na popisu zabranjenih knjiga nije spaljen već je sačuvan u posebnim zaključanim prostorijama.

Uništavanje intelektualnih radova Židova bio je jedan od prvih koraka prema njihovom društvenom marginaliziranju, odnosno neprijateljskom klasificiranju. Jedno od djela koje je spaljeno bilo je djelo židovskog pjesnika, esejista i novinara Henricha Heinea koji je 1822. godine napisao sljedeći citat: ondje gdje pale knjige, s vremenom će paliti i ljude.

Mnogi povjesničari odgovornost za ovaj događaj tražili su u tadašnjem ministru propagande Goebbelsu, ali istraživanjima i rekonstrukcijama tadašnjih događaja došlo se do zaključka da je Goebbels sudjelovao i pomagao studentskoj uniji tek u kasnijim stadijima organizacije i samog spaljivanja knjiga.

Kronologija događaja
Uništavanje knjiga i drugih tiskovina provodilo se organizirano i neorganizirano. Neki od organiziranih događaja bili su:
 8. travnja 1933. godine glavni ured za odnose s javnošću i propagandu Njemačke studentske unije proglasio je nacionalnu akciju protiv nenjemačkog duha i pozvao na spaljivanje intelektualnih djela. Kampanja je uključivala i bojkotiranje određenih profesora, a pogotovo onih koji su bili židovskog podrijetla. Tijekom travnja i svibnja intenzivno su pisani članci koji su jasno zagovarali širenje nacionalsocijalističkih ideja. Kampanja je kulminirala 10. svibnja godine kada je u Berlinu spaljeno preko 20.000 knjiga.
 6. svibnja 1933. godine Unija je organizirala napad na Institut za seksologiju (njem. Institut für Sexualwissenschaft) u kojem je spaljena cjelokupna knjižna građa od oko 20.000 djela.
 10. svibnja iste godine, na berlinskom trgu Bebelplatz spaljeno je preko 25.000 knjiga koje su klasificirane kao anti-njemačke.
 21. lipnja 1933. godine lokalni ogranci Unije organizirali su paljenja knjiga diljem 34 sveučilišta u tadašnjem Reichu.

Wolfgang Herrmann

Wolfgang Herrmann bio je njemački knjižničar i član NSDAP-a koji je 26. ožujka 1933. godine izdao prvi popis knjiga za koje je smatrao da ih se treba ukloniti iz njemačke svakodnevnice. Službeni naslov popisa bio je Popis knjiga koje vrijedi zapaliti, a službeno je objavljen u publikaciji Berliner Nachtausgabe. Popis je nadopunjavan kroz sljedećih par mjeseci te je ponovno objavljen 10. svibnja 1933. godine u službenom glasilu njemačkih knjižničara (Börsenblatt). Potonji popis postao je prvi službeni pruski popis zabranjenih knjiga.

Reakcije i posljedice

Međunarodne reakcije na nacističko spaljivanje knjiga bile su brze i široko rasprostranjene. Prosvjedi su organizirani u američkim gradovima, uključujući New York, Philadelphiju, Cleveland i Chicago. Mnogi američki i svjetski novinari bili su duboko šokirani ovim činom te su u vlastitim člancima, odnosno novinskim izdanjima izražavali duboku ogorčenost i zabrinutost za njemačku intelektualnu slobodu.

Pokušaji da se spasi određeni broj knjiga povezan je s Parizom i Pragom gdje su se odvozile knjige koje su u tajnosti prebacivane preko granice. U mnogim glavnim gradovima osnovane su tzv. knjižnice slobode (eng. Freedom Library) koje su pružale jedino utočište knjigama i drugim tiskovinama u to vrijeme.

Njemačke vlasti su nakon kampanje provele niz uhićenja. Smatra se kako je u prvom valu uhićeno preko 4000 akademika i pisaca, a mete kasnijih uhićenja bili su, uz akademike i pisce, komunisti, sindikalisti, socijalisti i drugi. Daljnja kampanja, sad već službeno vođena od strane NSDAP-a, nije samo uklanjala pisce i intelektualce nego je vođena politika remodeliranja svih postojećih slobodnih institucija koja nisu bila podređena vlasti (provedena je nacionalizacija i fašizacija svih slobodnih profesionalaca i institucija). Otpora nacionalizaciji nije ni bilo jer su akademske struje bile slabe i bez ikakve društvene potpore.
Velik broj njemačkih umjetnika, pisaca, liječnika i drugih intelektualaca napustio je granice Reicha zbog straha od mogućeg progona.

Izvori

Nacizam Njemačka između dva svjetska rata Fašizam i nacizam između dva svjetska rata

Nacističko spaljivanje knjiga


Um Ano Inesquecível - Primavera é um filme de comédia romântica brasileiro, produzido pela Panorâmica Filmes com distribuição da Prime Video, fazendo parte da primeira franquia de filmes Um Ano Inesquecível.. É baseado no conto A Matemática das Flores (Bruna Vieira) do bestseller Um Ano Inesquecível, das escritoras Thalita Rebouças,Bruna Vieira, Babi Dewet e Paula Pimenta lançado em 2015.  O filme estreou 23 de junho de 2023 no Prime Video.

Sinopse
Na trama, Jasmine, uma garota fofa, autêntica que está concluindo o Ensino Médio. Ela tem muitos problemas com matemática nos estudos, por conta disso ela começa a estudar a parte com o colega Davi, um aluno pragmático que ensina além da matemática para Jasmine. Juntos eles vivem uma história fofa, com descobertas e reviravoltas.

Elenco
 Lívia Silva como Jasmine
 Ronald Sotto como Davi
 Giovanna Chaves como Alice
 Bia Jordão como Nina
 Luis Lobianco como Professor Carvalho
 Gabriel Contente como Greg
 Ana Barbara como Giovana
 Rogério Brito como Leandro
 Juliana Alves como Ingrid
 Dani Hoogs como Professor Branca
 Rejane Faria como Diretora Marlene
 Cláudia Assunção como	Tuta
 Gabz como  Anna Julia

Produção
Em setembro de 2021 foi anunciada a produção do quarto e último filme da franquia Original Amazon "Um Ano Inesquecível" . Um Ano Inesquecível – Verão é baseado no conto de Bruna Vieira. O primeiro teaser do longa foi exibido na edição da CCXP 2022.

Filmes do Brasil de 2023
Filmes de comédia romântica do Brasil
Filmes em língua portuguesa

Um Ano Inesquecível - Primavera


Las celulosa sintasas son unas enzimas que catalizan la reacción de adición de una molécula glucosa a una cadena de celulosa en formación. Según el Comité de Nomenclatura de la Unión Internacional de Bioquímica y Biología Molecular existen dos enzimas celulosa sintasa que utilizan UDP-glucosa o GDP-glucosa para llevar a cabo la reacción. Sus números EC son 22.214.171.124 y 188.8.131.52 respectivamente.

 UDP-glucosa + (1,4-β-D-glucosil)n  UDP + (1,4-β-D-glucosil)n+1

 GDP-glucosa + (1,4-β-D-glucosil)n  GDP + (1,4-β-D-glucosil)n+1

Ambas enzimas participan en la síntesis de la celulosa.

Referencias

EC 2.4.1
Sintasas
Metabolismo de los glúcidos

Celulosa sintasa


عنفة كابلان هي مروحة من نوع توربينات المياه، التي لها شفرات قابل للتعديل. وقد وضع تصميمها في عام 1913 من قبل البروفسور النمساوي فيكتور كابلان.

عنفة كابلان هي تطور لعنفة فرنسيس. اختراعها أدى إلى كفاءة عالية في إنتاج الطاقة الكهربائية بالتطبيقات المنخفضة والرئيسية، حيث لم يكن ذلك ممكنا مع عنفة فرنسيس.

تستخدم عنفة كابلان الآن على نطاق واسع في جميع أنحاء العالم وعلى انتشار واسع، حيث هي قلب المحطات الكهربائية المنخفضة الإنتاج.

التطور
حصل فيكتور كابلان - الذي كان يعيش في مدينة برنو التشيكية - على أول براءة اختراع له عام 1912 عن ابتكاره المروحة التوربينية ذات الشفرات (الريش) القابلة للضبط . ولكن احتاج تطوير هذه العنفة بشكل ناجح تجاريا عقدا آخر من السنين. كافح كابلان لحل مشاكل التكهف التي تصيب هذا النوع من العنفات، واضطر عام 1922 لوقف أبحاثه لأسباب صحية.
قام كابلان في عام 1919 بتنصيب وحدة توربينية لاثبات نجاحها بشكل عملي في مدينة بوديبرادي التشيكية. وفي عام 1922 قدم فويث عنفة كابلان جديدة بقدرة 1100 حصان (حوالي 800 كيلو واط) لتستخدم في توليد الطاقة من مياه الأنهار . وفي عام 1924 قامت وحدة ذات عنفة كابلان بقدرة 8 ميغاواط بتجهيز الشبكة الكهربائية لمدينة ليللا ايديت السويدية بالطاقة الكهربائية، مما شكل علامة على النجاح التجاري والقبول الواسع لعنفات كابلان.

معرض صور

اقرأ أيضا
 عنفة
 عنفة مائية
 عنفة فرنسيس
 عنفة بلتون

مراجع

اختراعات نمساوية
عنفات
كهرباء
اختراعات القرن 20

عنفة كابلان


An Puya aequatorialis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Éduard-François André. An Puya aequatorialis in nahilalakip ha genus nga Puya, ngan familia nga Bromeliaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Puya

Puya aequatorialis


Eriol may refer to:

Ælfwine of England, a character of J. R. R. Tolkien that the Elves call Eriol
Eriol Hiiragizawa, character from the manga and anime of Cardcaptor Sakura
Eriol Merxha (born 1979), KS Kastrioti Krujë footballer

Eriol


The Sapygidae are a family of solitary kleptoparasitic aculeate wasps. They are generally black wasps, similar in appearance to some Tiphiidae or Thynnidae, with white or yellow markings developed to various degrees.

The female oviposits her eggs into the nests of solitary bees, and the developing larvae consume both the host larvae and the supply of food provided for them.

The Sapygidae are a small family with only about 80 species described, and they are not of major economic importance. However, some of their host species are important pollinators, and it may sometimes be necessary to control the level of predation on them.

Fossil sapygids have been found in mid-Cretaceous amber in Myanmar and Upper Eocene Baltic amber.

References

Apocrita families
Brood parasites

Sapygidae


Šahovski savez Kanade (eng.: The Chess Federation of Canada, fra. La Fédération Canadienne des Échecs), krovno tijelo športa šaha u Kanadi. Sjedište je u Burlingtonu, Ontario, Brant Plaza. Osnovan je 1872. godine. Kanada pripada američkoj zoni 2.2. Predsjednik je Vlado Drkulec (ažurirano 22. listopada 2019.).

Izvori

Vanjske poveznice
Službene stranice

Šport u Kanadi
Kanada

Šahovski savez Kanade


Crkva sv. Ilije je rimokatolička crkva u Brelima.

Crkva se nalazi u Potpoletnici, na zaravni ovalnog brežuljka, vjerojatno ostatku pretpovijesne gradine. Jednobrodna građevina s pravokutnom apsidom, zakrovljena je drvenim dvostrešnim krovištem. Na glavnom pročelju su vrata nad kojima je kvadratni otvor s dijagonalno prekriženim kamenim pločama i u zabatu lučna preslica sa zvonom. Crkva sv. Ilije je jednostavna proštenička crkva koja nosi odlike skromne ruralne arhitekture 18. stoljeća.

Zaštita
Pod oznakom Z-4869 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Ilija

Crkva sv. Ilije u Brelima


An Dendrobium roseosparsum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni P.O'byrne ngan Jaap J. Vermeulen. An Dendrobium roseosparsum in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Sulawesi. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrobium

Dendrobium roseosparsum


An Dendrochilum gracile in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Joseph Dalton Hooker, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Johannes Jacobus Smith. An Dendrochilum gracile in nahilalakip ha genus nga Dendrochilum, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 D. g. bicornutum
 D. g. gracile

Mga kasarigan

Dendrochilum

Dendrochilum gracile


La Casa de los Pinelo es un edificio renacentista, situado en el casco histórico de la ciudad de Sevilla, Comunidad autónoma de Andalucía, España. Es actualmente la sede de la Real Academia Sevillana de Buenas Letras y de la Academia de Bellas Artes de Santa Isabel de Hungría.

Historia
Este edificio es una casa-palacio de origen medieval que fue posteriormente enriquecido con diferentes elementos renacentistas. Guarda gran relación con otros palacios de la ciudad del mismo periodo, como la Casa de Pilatos,  el Palacio de las Dueñas y el Palacio de Mañara.
El proceso de construcción fue iniciado a principios del  por el canónigo de la Catedral de Sevilla Jerónimo Pinelo, hijo del comerciante de origen genovés y Factor de la Casa de Contratación de Indias Francisco Pinelo.
Tras el fallecimiento de Jerónimo Pinelo, la casa fue donada en la segunda mitad del  al Cabildo de la Catedral que fue su propietario durante varios siglos y la utilizó como vivienda para uso del clero, hasta la publicación del decreto de desamortización de 1855.

En 1856 fue adquirido en subasta pública por Francisco del Camino y Camino fundador de unos importantes almacenes comerciales que pagó la suma de 118 560 reales de vellón, más adelante pasó a otros propietarios y fue destinado a diversos usos, entre ellos colegio de primera enseñanza, alquiler de caballos y taller para fundición de caracteres de imprenta. A partir de 1885 se convirtió en hostal y pensión, perdurando esta función hasta la década de 1950. El 5 de febrero de 1954 fue declarada Monumento Nacional y a partir del 9 de agosto de 1966 pasó a ser propiedad del Ayuntamiento de Sevilla.

Exterior
La fachada es de gran simplicidad, posee una amplia portada de piedra sin decoración situada en la esquina del edificio. En la primera planta puede verse un balcón con guardapolvo de pizarra. En la segunda planta un bello mirador con arquerías sostenidas por columnas de mármol y un antepecho de tracería gótica calada.

Interior
El interior se articula sobre una entrada o compás que da acceso al patio principal, el cual dispone de arquerías en tres de sus cuatro frentes, construidas sobre columnas de mármol de Carrara labradas en Génova alrededor de 1540. Estos arcos se extienden también a la segunda planta y están recubiertos de bellas yeserías platerescas. En las enjutas de la arquería pueden verse una serie de cabezas inspiradas en Los siete libros de Diana, obra pastoril escrita por Jorge de Montemayor en 1542. En esta obra literaria se describe el templo dedicado a Diana, diosa de la caza, y se explica que tiene un patio en que se encuentran representados diferentes personajes de la antigüedad, la Edad Media y el Renacimiento, incluyendo dioses, generales, héroes, emperadores romanos, princesas y parejas de amantes y pastores.
Alrededor del patio se distribuyen en la planta baja diversos salones que albergan dependencias de la Academia de Buenas Letras, muchas de estas estancias están cubiertas por bellos artesonados mudéjares y renacentistas.

Galería de imágenes

Notas

Referencias

Enlaces externos

 Reportaje Histórico artístico de la casa de los Pinelo. Carlos Cabrera Ondaluz TV

Palacios de Sevilla
Arquitectura en Andalucía en el siglo XVI
Bienes de interés cultural de la provincia de Sevilla

Casa de los Pinelo (Sevilla)


Alfredo Reichlin (1925-2017), homme politique et partisan italien ;
  (1941-), architecte suisse ;
 Karl Reichlin (1841-1924), homme politique suisse ;
 Kolumban Reichlin (1971-), prêtre catholique bénédictin, aumônier de la Garde suisse pontificale ;
 Lucrezia Reichlin (1954-), économiste italienne, fille d'Alfredo Reichlin.

Reichlin


Aşağıaşıklar, Antalya ilinin Akseki ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Antalya iline 144 km, Akseki ilçesine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Akseki'nin mahalleleri

Aşağıaşıklar, Akseki


A Igreja Presbiteriana no Camboja ou Igreja Presbiteriana do Camboja (IPC), oficialmente Sínodo da Igreja Presbiteriana no Camboja  - em inglês Synod Presbyterian Church in Cambodia - é uma denominação reformada presbiteriana, fundada no Camboja, em 1993, por missionários presbiterianos coreanos e da Igreja Presbiteriana em Singapura.

História

Em 1993, missionários presbiterianos coreanos começaram o trabalho de plantação de igrejas no Camboja. A partir de então, missionários da Igreja Presbiteriana na Coreia (HapDong), Igreja Presbiteriana na Coreia (TongHap) e outras denominações presbiterianas coreanas chegaram ao país. Em 9 de julho de 2003, os missionários criaram o Conselho da Igreja Presbiteriana no Camboja, cujo objetivo era o estabelecimento de uma única denominação presbiteriana no país, sem refletir as divisões entre os presbiterianos coreanos na missão.

Em 2009, foi organizado o Instituto Teológico Presbiteriano do Camboja, para formação de pastores nacionais.

Em 9 de julho de 2013, o primeiro presbitério foi formado e em janeiro de 2015, o presbitério de desdobrou, levando a constituição do Sínodo da denominação.

Em 2019, a denominação já era formada por 136 igrejas e 5.876 membros.

Doutrina

A IPC subscreve a Confissão de Fé de Westminster, Catecismo Maior de Westminster e Breve Catecismo de Westminster.

Relações Intereclesiásticas

A denominação tem fortes relações com a Igreja Presbiteriana em Singapura.

Denominações presbiterianas no Camboja

Igreja Presbiteriana no Camboja


Euroliga za sezonu 2017./18. (eng. Turkish Airlines Euroleague) je osamnaesta sezona Eurolige pod vodstvom organizacije ULEB te 61. sezona ukupno elitnog europskog klupskog košarkaškog natjecanja.
U natjecanju sudjeluje 16 klubova. Naslov pobjednika brani "Fenerbahçe Doğuş" iz Istanbula. Završni turnir se igra u Beogradu.  Pobjednik natjecanja je "Real" iz Madrida.

Sustav natjecanja
16 klubova igraju dvokružnu ligu (30 kola). Osam najbolje plasiranih momčadi se plasira u četvrtzavršnicu koja se igra na tri pobjede (best-of-five), a pobjednici susreta četvrtzavršnice se plasiraju na završni turnir (Final four).

Sudionici

<small> 'Napomene:
 "Kirolbet Baskonia" je ligaški dio igrala pod nazivom "Baskonia", Kirolbet (KIROLBET) je postao naslovni sponzor u travnju 2018.
 "Himki" nastupa u Euroligi kao "Khimki Moscow Region"; drugdje se navodi i kao "Himki" ili "Khimki"
</small>

 Ljestvica i rezultati

 Ligaški dio
 -  plasirali se u četvrtzavršnicu

Utakmice su igrane od 12. listopada 2017. do 6. travnja 2018. godine

 Eliminacijski dio

 Četvrtzavršnica
Igra se kao best-of-five serija (na Final Four prolazi momčad koja prva ostvari tri pobjede).
Utakmice na rasporedu od 17. do 27. travnja 2018.  - prošli na Final Four
 - domaća utakmica za klub1
 - gostujuća utakmica za klub1

 Final four
Igra se od 18. do 20. svibnja 2018. u Beogradu u dvorani "Beogradska arena"''.

Poveznice
 euroleague.net
 eurobasket.com, Euroleague
 ULEB Eurocup 2017./18.
 ABA liga 2017./18.
 Premijer liga 2017./18.

Izvori
 euroleague.net, Euroliga 2017./18., rezultati, pristupljeno 10. svibnja 2018.
 euroleague.net, Euroliga 2017./18., poredak, pristupljeno 10. svibnja 2018.
 linguasport.com, Euroliga 2017./18., pristupljeno 10. svibnja 2018.
 sportnet.hr, Euroliga 2017./18. , pristupljeno 10. svibnja 2018.
 eurobasket.com, Euroleague Games / Schedule (2017-2018), pristupljeno 10. svibnja 2018.

2017-18

ULEB Euroliga 2017./18.


Jaqueline Samantha «Jackie» Titone Sandler (født 24. september 1974 i Coral Springs i Florida) er en amerikansk skuespillerinde og model. Hun begyndte som model, mens hun gik på high school. Senere begyndte hun som skuespiller og havde sin skuespillerdebut i Rob Schneiders Deuce Bigalow: Male Gigolo (1999). Efter filmens succes lagde Schneider et godt ord ind for Titone for sin gode ven Adam Sandler, som gav hende en rolle i filmen Big Daddy (1999). Et år senere blev Titone og Sandler kærester, og i juni 2003 giftede de sig.

Sandler optrådte som casting-director i sex-industri-komedien Bucky Larson: Born to Be a Star, en film produceret af Adam Sandler, der er også var medforfatter af manuskriptet.

Filmografi

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Modeller fra USA
Personer fra Broward County

Jackie Sandler


Palmitik asit (IUPAC adlandırma sisteminde hexadekanoic asit) hayvan ve bitkilerde bulunan en yaygın doymuş yağ asitidir. 16 karbonludur, baz haline palmitat denir. Ergime sıcaklığı 63.1 °C, kimyasal formülü CH3(CH2)14COOH'tür. İsminden de anlaşılacağı üzere palmiye ağacının yağından ve palmiye çekirdeğinde bulunur. Tereyağ, peynir, süt ve ette de bulunur.

Canlılarda yağ asitlerinin oluşumunda (lipojenez) ilk sentezlenen yağ asidi palmitik asittir, daha uzun yağ asitleri ondan üretilir. Asetil-KoA karboksilaz enzimi asetil-ACP'yi malonil-ACP'ye dönüştürür, palmitat bu enzim üzerinde negatif geribesleme yaparak daha fazla palmitat üretimini engeller.

Palmitik asit bir karboksilik asit olduğu için çeşitli organik alkollerle esterleşebilir. Düşük yağlı süt üretiminde sütten alınan yağla beraber kaybolan A vitamininin (retinol) yerini almak için retinol ile palmitatın esterleşmiş hali olan retinil palmitat geri eklenir. Kozmetik sanayisinde de A vitamini içeren kremlerde de retinil palmitat bulunur. İlaç sanayisinde palmitatla esterleşmiş bazı ilaçlar, örneğin kloramfenikol palmitat, etkisizdirler, ince bağırsakta hidroliz olduktan sonra aktif hale dönüşürler. Gıda sanayinde yağların bozulmasını engellemek için kullanılan askorbil palmitat askorbik asitin antioksidan özelliği ile palmitatın yağda çözünürlüğünü birleştirir

Hücre zarında bulunan bazı proteinlerin sistein gruplarında palmitat bağlıdır, bu sayede protein zara takılı kalır.

Palmitik asit türevleri II. Dünya Savaşı sırasında napalm üretiminde kullanılmışlardır.

Palmitik asitin indirgenmesi sonucunda palmitil alkol oluşur.

Kaynakça
İngilizce Wikipedia'da palmitik asit, palmitat,
retinol, palmitol zinciri, kloramfenikol ve askorbik asit maddeleri

Yağ asitleri
Lipitler

Palmitik asit


Svaneapoteket i Ålesund er, som navnet antyder, et tidligere apotek i den norske by Ålesund. Det blev opført i 1904 efter bybranden i Ålesund 1904 i jugendstil, og det er et af de fornemste eksempler på denne stilart i Norge, og desuden et berømt eksempel på den såkaldte Ålesundjugenden. Apoteket skal blev taget i brugt i 1908.

Arkitektur
Bygningen ligger på en central plads i byen og er udført i grov- og finhugget granit. Den skulle fylde to funktioner; apotekudsalg og privatbolig for apotekeren. Ikonografien i bygningen er inspireret af romansk arkitektur og stavkirkene. Bygningen har tårn, gavle og karnapper. Det er brugt slyngornamentik fra Urnesportelen og et uglemotiv.

Apotekinteriøret har de samme stildetaljer som eksteriøret. Hylder og skabe er bygget ind i væggene og fydler alle flader mellem dørene og op til en højde som kan nåes fra gulvet for at udnytte pladsen bedst muligt.

Lokalene er lyse og der findes uglemotiver og stavkirkeornamentik i udsmykningen af bygningsdelene. Indretningen blev tegnet af arkitekt Hagbarth Martin Schytte-Berg.

Bygningen blev fredet i 1985. Fredningen omfatter også apotekinteriøret og dele af lejligheden på anden salg.

Eksterne henvisninger

Ålesund
Jugendstil
Museer i Norge
Etableret i 2003

Svaneapoteket i Ålesund


إبراهيم بوجلاوي الفاخري

ينتمي الشاعر إبراهيم بوجلاوي لقبيلة الفواخر. هذه القبيلة التي تزخر بالشعراء الكبار بشهادة أغلب المهتمين بالشعر الشعبي وقد قال : عنهم الشاعر محمد الهاروج حمودة :

وهذا ليس ببعيد عن الحقيقة الأدبية.
يعد بوجلاوي من الشعراء المطبوعين الذين يقولون شعرهم بعفوية وفي جميع المناسبات دون عناء أو مشقة ، كما أن شعره كله في مستوى واحد. وهو مستوى جيد. وله قصائد قالها في كبره تعد من الطرائف على المستوى الموضوعي ، وعلى المستوى الشكلي. مثل قصيدته التي يناجي فيها ابنة صديقه الصغيرة ، ويتحدث معها قائلاً :

وله غيرها أيضًا شعر على هذا الموال.
على أن أهم ما قاله بوجلاوي هو ما قاله عن الإبل ، حيث قال إحدى أفضل القصائد في وصف الإبل ويقول في بدايتها :

شايلينك وانتي اللي شياله :: الدنيا قديمه كل يوم ابحاله

 وهو في هذا المجال يعد في مستوى قدامى الشعراء الذين وصفوا الإبل أمثال عبد المطلب الجماعي وخالد رميلة وغيرهم. والحقيقة إن حديثه عنها يدل على حبه إياها ومعايشته لها.
كما أن شعره يعد وثيقة في هذا المجال تؤرخ للإبل وتنوه بها في انحياز قل نظيره ، إنه ليدافع عنها دفاعًا مستميتًا ولو كان مثقفًا لكون جمعية للرفق بها وحمايتها.
والحقيقة إنه يجب المحافظة على الإبل ورعايتها والاعتناء بها لأنها الحيوان الذي يتعايش مع بيئتنا وظروفنا المناخية والاقتصادية فليس من قبيل الترف كلام (بوجلاوي) عنها. ولكنه الحقيقة بعينها.

ومن أشهر قصائده أيضا :

جينا علي دار عيت امعتوق : بضيقة اخلوق : حدر دمع لنظار جر الحلوق

والقصيدة التي يخاطب فيها عبد السلام الحر الدرسي :

يا بوالحر قريني :: بادن أيامي في الغلا عزيني :: اسوال النبي

وله قصائد كثيرة في الغزل والمدح ووصف الإبل والفخر

المراجع

شعراء شعبيون ليبيون

إبراهيم بوجلاوي الفاخري


James Wan (n. 26 februarie 1977) este un regizor, scenarist și producător de film australian.

Wan este cunoscut pentru regizarea filmului horror Puzzle mortal (2004) și pentru crearea marionetei Billy din franciză. De asemenea, el a regizat Liniște mortală și Condamnare la moarte (ambele în 2007), Insidios (2011), Trăind printre demoni și Insidious: Capitolul 2 (ambele în 2013), Furios și iute 7 (2015), Trăind printre demoni 2 (2016) și Aquaman (2018).

Primii ani de viață
Wan s-a născut în Kuching, Malaezia și are rădăcini malaezo-chineze. Wan și familia sa s-au mutat în Perth, Australia, când acesta avea șapte ani. A urmat cursurile colegiului Lake Tuggeranong din Canberra, înainte de a se muta în Perth ca adult. Ulterior, Wan s-a mutat din Perth în Melbourne, unde a studiat la Universitatea RMIT.

Carieră

2000–2006: Debutul
Înainte de succesul în industria de film mainstream, primul lungmetraj al lui Wan a fost Stygian, regizat în colaborare cu Shannon Young. Filmul a câștigat premiul "Best Guerrilla Film" la Festivalul de Film Underground de la Melbourne (MUFF) în anul 2000.

Înainte de 2003, Wan și prietenul său, scenaristul Leigh Whannell, au început să scrie un scenariu pentru un film horror, invocând inspirația din visele și temerile lor. La finalizarea scenariului, Leigh și James au vrut să aleagă un fragment din scenariul lor, fragment ce avea să fie cunoscut mai târziu sub numele de Puzzle mortal și să îl filmeze, pentru a-l prezenta ulterior unui studio. Cu ajutorul lui Charlie Clouser, care a compus muzica pentru film și a câtorva actori, Leigh și James au turnat filmul cu relativ niciun buget. De asemenea, Leigh a decis să joace în film.

După lansarea lungmetrajului Puzzle mortal, filmul s-a bucurat de un real succes în box office-urile americane și internaționale. Filmul a avut încasări de 55 de milioane de dolari în America și 48 de milioane de dolari în alte țări, un total de peste 103 milioane de dolari în întreaga lume. Cu un profit de peste 100 de milioane de dolari, de aproape 80 de ori bugetul de producție, studioul a dat undă verde sequelului Puzzle mortal II și, mai târziu, celorlalte filme din franciza Puzzle mortal. Încă de la începuturile sale, Puzzle mortal a devenit franciza horror cu cele mai mari încasări din toate timpurile la nivel mondial. Numai în Statele Unite, Puzzle mortal este a doua franciză horror cu cele mai mari încasări, după Vineri 13.

De la crearea francizei, Wan și Leigh Whannell au fost producătorii executivi ai sequelurilor Puzzle mortal II, III, IV, V, VI, 3D și recentul Jigsaw: Moștenirea.

Lansarea Puzzle mortal 3D ar fi trebuit să însemne finalul francizei. Cu toate acestea, Costas Mandylor, un actor în cel de-al șaptelea film, a dezvăluit că au fost filmate mai multe finaluri și că seria ar putea continua în funcție de finalul folosit. Al șaselea sequel a continuat performanța filmului original și a câștigat 136 de milioane de dolari în toată lumea, raportat la un buget de producție de 20 de milioane de dolari.

2007–2009: Regresul

În 2007, Wan a regizat două filme de lung metraj. Primul a fost horrorul Liniște mortală, la sfaturile agentului lui Wan și Whannell de la acea vreme. Whannell a declarat că filmul a fost o experiență negativă pentru el:

Liniște mortală l-a avut în rolul principal pe actorul australian Ryan Kwanten din serialul True Blood și se bazează pe premisa unei legende conform căreia fantoma unui ventriloc, Mary Shaw, înlătură limba oricărei persoane care țipă în prezența sa. Mai degrabă decât un film gore, Wan l-a descris ca fiind "un film cu o păpușă înfricoșătoare. E în spiritul acelor episoade vechi din Twilight Zone sau filmelor Hammer Horror. Foarte old-school".

Al doilea film regizat de Wan in 2007 a fost de Condamnare la moarte, un film adaptat după romanul omonim al lui Brian Garfield, scris ca o continuare la Răzbunarea. Protagonistul filmului este jucat de Kevin Bacon și nu are nicio legătură cu genul horror – în schimb, Bacon joacă rolul unui tată care caută răzbunare pentru fiul său ucis de o bandă locală. Whannell apare și el în film, jucând rolul unuia dintre membrii bandei, care este în cele din urmă ucis de personajul lui Bacon. Wan a descris filmul ca fiind "un thriller de răzbunare crud și neînfricat, în stilul anilor '70... E filmul meu artistic cu arme".

După ce a lucrat continuu la ultimele trei filme, Wan a declarat pentru CraveOnline că este pregătit pentru "un pic de timp liber, să mă relaxez... dar în același timp mă folosesc de această ocazie pentru a scrie din nou" după finalizarea filmului Condamnare la moarte.

În 2008, Wan regizat un trailer pentru jocul video Dead Space.

2010–2013: Revenirea

În continuare, Wan a regizat filmul horror Insidios, care a avut premiera în 2010 la Festivalul Internațional de Film de la Toronto (TIFF), ca parte a programului "Midnight Madness" și a fost vândut Sony Pictures pentru o sumă din șapte cifre în patru ore de la premieră. Filmul a fost lansat în cinematografele americane în primul weekend din aprilie 2011 și a ocupat locul al treilea în box office, cu vânzări de bilete estimate la 13,5 milioane de dolari.

Avându-i în rolurile principale pe Patrick Wilson, Rose Byrne și Barbara Hershey, filmul a fost făcut în mod independent, de vreme ce Wan a căutat să aibă controlul creativ total și a vrut să facă un film diferit de genul gore care l-a consacrat prin Puzzle mortal. Wan a declarat într-un interviu că "faptul că Insidios nu a fost condus de un comitet mi-a oferit luxul de a face un film cu o mulțime de momente înfricoșătoare, bizare, pe care un studio nu le-ar putea «obține»". Atât Wan, cât și Whannel au declarat că au vrut să folosească tehnici ca reținerea și tăcerea pentru a crea un horror similar cu Al șaselea simț, Ceilalți și filmele lui David Lynch.

După lansarea lui Insidios, Wan a dezvăluit într-un interviu, detalii despre viitorul carierei sale: "cu siguranță vreau să experimentez și alte genuri sau să fac filme în alte genuri, pentru că îmi plac, mie și lui Leigh ne plac, nu suntem doar fani ai horrorului. Suntem fani ai filmului. Iubesc filmele de acțiune. Vreau să fac filme de acțiune. Vreau să fac comedii romantice. Îmi plac toate lucrurile astea. Deci, dacă găsesc materialul bun, o voi face".

Pe 13 noiembrie 2012, au apărut știri potrivit cărora Wan este în negocieri pentru regizarea unei adaptări a serialului din anii '80 MacGyver. Wan a postat pe contul său de Twitter: "Oamenii sunt surprinși? Nu ați văzut niciodată nuanțe de MacG în Jigsaw?", ca răspuns la comentariile publice cu privire la știri. Deși scenariul a fost finalizat și însuși creatorul serialului, Lee Zlotoff, și-a anunțat implicarea în proiect, filmul nu s-a materializat niciodată. În schimb, un reboot intitulat MacGyver a avut premiera în septembrie 2016. Wan a produs serialul și a regizat episodul pilot.

Site-ul de știri Bloody Disgusting a confirmat implicarea lui Wan în regizarea unui film numit The Warren Files. Filmul, mai târziu redenumit Trăind printre demoni, se bazează pe faptele reale ale lui Ed și Lorraine Warren, un cuplu căsătorit care a investigat evenimente paranormale. Filmul se axează pe al doilea cel mai faimos caz al cuplului, după Amityville, în care au investigat blestemul unei vrăjitoare asupra unei ferme din Rhode Island. În a doua sa colaborare cu perechea, Patrick Wilson, a avut un rol principal în film; el și actrița Vera Farmiga au jucat rolurile lui Ed și Lorraine Warren. Filmările au început în Carolina de Nord, Statele Unite, la sfârșitul lunii februarie 2012, iar New Line Cinema, împreună cu Warner Bros. Pictures, a programat lansarea inițială a filmului pentru 25 ianuarie 2013. O ecranizare de probă a filmului a avut loc în octombrie 2012, la New York Comic Con, unde a fost proiectat în Teatrul IGN. Feedback-ul publicului a fost extrem de pozitiv. În acest stadiu, Wan mai avea câteva săptămâni până ca filmul să fie finalizat. Filmul a fost lansat în iulie 2013 și a primit aprecieri de la critici și de la public deopotrivă.

După terminarea filmului Trăind printre demoni, Wan regizat un sequel pentru Insidios. Filmul a fost din nou scris de vechiul colaborator și prieten apropiat al lui Wan, Whannel, iar actorii din filmul original și-au reluat rolurile. Filmările pentru sequel au început în ianuarie 2013, iar filmul a fost lansat pe 13 septembrie 2013. Bugetul filmului a fost descris ca "redus" de către o sursă din mass-media. Oren Peli, creatorul francizei Activitate paranormală, s-a întors ca producător executiv. Film District a distribuit Insidios: Capitolul 2.

Wan a declarat într-un interviu după o ecranizare de probă a filmului Trăind printre demoni:

"Nu am vrut niciodată să fac sequeluri la vreunul din filmele pe care le regizez", a explicat Wan în continuare.

2014–prezent: Transformarea

La începutul anului 2013, Wan a intrat în negocieri cu Universal Pictures pentru a regiza cel de-al șaptelea film din franciza de actiune Furios și iute, după ce Justin Lin, cel care a regizat ultimele patru sequeluri, a confirmat că nu va continua ca regizor în ianuarie 2013. Wan a făcut parte din lista scurtă a regizorilor alături de Jeff Wadlow, Baltasar Kormákur și Harald Zwart.

O ultimă confirmare că Wan va regiza filmul a fost dezvăluită în aprilie 2013. Citat de presă, Lin a declarat: "e timpul pentru mine să trec la alte lucruri și sunt încântat că Universal și Neal l-au ales pe James Wan să ducă franciza într-un nou capitol". Filmul, Furios și iute 7, a fost lansat în aprilie 2015. A devenit cel mai de succes film în ceea ce privește încasările în box office și recenziile criticilor din întreaga franciză Furios și iute.

Pe 20 octombrie 2014, Gary Maddox de la Sydney Morning Herald a anunțat că Wan a fost de acord să regizeze Trăind printre demoni 2, ca parte a unui important contract pe termen lung cu New Line Cinema. Președintele New Line, Toby Emmerich, a explicat că Wan este singurul regizor cu care studioul a semnat un contract, întrucât New Line consideră că Wan este "de prima clasă". Filmul a fost lansat pe 10 iunie 2016, cu recenzii pozitive din partea criticilor de film și un real succes comercial.

Pe 21 octombrie 2014, Wan și-a lansat propria companie de producție, Atomic Monster Productions, în cadrul New Line Cinema. Împreună cu compania, el va dezvolta și produce filme de buget în genurile science fiction, horror și comedie. Printre filmele produse de companie se numără Trăind printre demoni 2 și Nu stinge lumina.

Wan a produs împreună cu Lee Clay Demonic, un film horror marca Dimension Films, a cărui lansare a fost programată pentru decembrie 2014. Wan a conceput ideea filmului, regia aparținându-i lui Will Canon și a avut-o în rolul principal pe Maria Bello. Max La Bella a scris scenariul. Filmul a fost în cele din urmă lansat pe VOD în august 2017.

Wan a fost apoi producătorul Annabelle, un spin-off al Trăind printre demoni, care a servit ca prequel la filmul din 2013. Spin-offul a fost profitabil pentru compania New Line, astfel că a încasat peste 256 de milioane de dolari în întreaga lume, raportat la un buget de 6,5 milioane de dolari. A fost lansat în cinematografe pe 3 octombrie 2014. El a produs, de asemenea, sequelul filmului, Annabelle 2, care a fost lansat în 2017. Wan a produs și a scris alături de Gary Dauberman povestea spin-offului Trăind printre demoni, Călugărița: Misterul de la mănăstire, care a fost lansat în 2018.

În iunie 2015, a fost anunțat că Wan va regiza următorul film Aquaman. Lansarea filmului este programată pe 21 decembrie 2018, fiind cel de-al șaselea film din universul cinematic DC.

Filmografie

Filme

Scurtmetraje

Seriale

Colaborări recurente
De-a lungul carierei regizorale, Wan a colaborat cu anumiți actori de mai multe ori:

Recepție

Note

Legături externe

Nașteri în 1977
Australieni expatriați în Statele Unite
Regizori de filme de limbă engleză
Oameni în viață

James Wan


Diego Antonio Reyes Rosales (født 19. september 1992 i Mexico City, Mexico), er en mexicansk fodboldspiller (midterforsvarer). Han spiller i Tyrkiet for Fenerbahçe SK.

Klubkarriere
Reyes startede sin karriere i Mexico City-storklubben América, som han var tilknyttet frem til han i 2013 rejste til FC Porto i den portugisiske liga. Han var i begyndelsen af sin tid i klubben primært tilknyttet andetholdet.

Efter udlejninger til de spanske klubber Real Sociedad og RCD Espanyol var Reyes i sæsonen 2017-18 med til at vinde det portugisiske mesterskab med Porto.

Landshold
Reyes har (pr. juni 2018) spillet 53 kampe og scoret ét mål for Mexicos landshold, som han debuterede for 4. juli 2011 i et Copa América-opgør mod Chile. Han repræsenterede sit land ved både VM 2014 i Brasilien og VM i 2018 i Rusland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Mexico
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Fodboldspillere fra Club América
Fodboldspillere fra Real Sociedad
Fodboldspillere fra RCD Espanyol
Fodboldspillere fra FC Porto
Personer fra Mexico City
Olympiske fodboldspillere fra Mexico
Fodboldspillere ved sommer-OL 2012
Medaljevindere ved sommer-OL 2012
Olympiske medaljevindere i fodbold
Olympiske mestre fra Mexico

Diego Antonio Reyes


جبل أُمّ الفُرْطَاس جبل يقع بجنوب شرقي الجمهورية التونسية، شمال غربي مدينة مدنين. ويبلغ ارتفاع الجبل حوالي 560 متر عن مستوى سطح البحر.

مراجع

أم الفرطاس

جبل أم الفرطاس


Hrvatsko pjevačko društvo Zvonimir, poslije nazvano Splitsko muzičko društvo Zvonimir, osnovano je u prostorijama kulturno-prosvjetnog društva
Slavjanskog napretka u Splitu 15. svibnja 1884. godine

Osnivači su bili: prof. Dražoević Jelić, prof. Spasoje Albanesi, trgovac Stipan Bartulica, Ivan Kukoč, Josip pl. Cindro i dr. Vjekoslav Karaman.

1908.g. sjedište društva se seli u Hrvatski dom u Splitu.
Društvo je djelovalo je do 1941.g.
Isprva je to bio muški pa ženski, a na kraju mješoviti pjevački zbor.

Prvi koncert imalo je već 5 srpnja1884. u dominikanskoj crkvi na proslavi blagdana sv. Ćirila i Metoda. Zborom je do 1886. godine ravnao mladi slovenski skladatelj Jakov Tenec.

U sklopu HPD Zvonimir otvorena je 1889. godine glazbena škola, koja je u pojedinim godinama djelovala kao pravi konzervatorij (u šk. godine 1896./97. u nju je bilo upisano 189 učenika). Nastavničko osoblje dičilo se vrsnim skladateljima i pedagozima. Od 1897. godine glasovir i harmoniju u splitskoj glazbenoj školi Muzikalnog društva »Zvonimir« je učio i Josip Hatze, a kasnije je u njoj bio i profesor. Također je u sklopu HPD Zvonimir formiran tamburaški orkestar.

Gostovali su u bližoj i daljoj okolici te podigli estetski život grada na višu razinu, postavši središnjom ustanovom glazbenog života s priredbama, koncertima, opernim i operetnim izvedbama, društvenim plesovima te glazbenom školom, a jedno vrijeme je HPD Zvonimir djelovao kao stalni zbor splitske prvostolnice.

Godine 1910. godine društvo je organiziralo glazbeni natječaj na kojemu su sudjelovali priznati hrvatski skladatelji Ivan Zajc, Srećko Albini i Alberto Visetti.

Odmah po završetku Prvoga svjetskog rata inicijativu glazbene poduke u gradu preuzelo
je Splitsko muzikalno društvo Zvonimir, čija je uprava već u rujnu 1918. najavila početak rada društvene glazbene škole s podukom iz glazbene teorije, kompozicije, pjevanja, violine, glasovira te ostalih instrumenata za orkestar i glazbu. Zalaganje ovoga društva
za glazbeni odgoj širih slojeva puka kao i za opći glazbeni preporod Splita i okolice,
kulminiralo je u razdoblju od 1921., kada je započela s radom Zvonimirova glazbena škola smještena u dvorištu zgrade na splitskom Dosudu, pa do otprilike 1927. Kako je i najavljivano, u školi se doista vršila poduka iz drvenih i limenih puhačkih instrumenta, violine, viole, violončela, kontrabasa, glasovira, pjevanja, dirigiranja, kompozicije i instrumentacije, a nastavnički kadar činili su istaknuti reproduktivni umjetnici poput
mezzosopranistice Cvijete Cindro, flautista Josipa Dadića, violinista Egidija Nonveillera
i dr. 1927.g. se iz okrilja Zvonimirove glazbene škole se odvojila Gradska glazbena škola

Dirigenti
Od 1884. do 1886. stalni dirigent zbora bio je Jakov Tenec. Franjo Ferafin Vihar je osnovao ženski zbor. Početkom ožujka 1889. Pjevačko društvo Zvonimir reorganizira se u Splitsko muzikalno društvo Zvonimir, a vodstvo preuzima mladi dirigent Nikola Faller iz Zagreba. Od 1890. dirigent je Vjekoslav Rozenberg Ružić, ugledni zagrebački violinist, pijanist i skladatelj,
Nakon njega smjenjuju se Jure (Jan) Janàk, Lorenzo Perigozzo, Vilim Seifert, Blagoje Bersa, te od 1905. do 1914. Josip Hatze. Slijede Ćiril Metod Hrazdira, Ivo Parać te od 1935. do 1938. godine Boris Papandopulo. Svi su oni bili vrsni stručnjaci, pedagozi i skladatelji, koji se unaprijeđivali ne samo rad tog društva i glazbene škole, nego i cjelokupan splitski glazbeni život, budući da su istovremeno djelovali i kao kapelnici i/ili orguljaši splitske prvostolnice, kapelnici Narodne glazbe, profesori u splitskom gimnazijama i školama, a neki su (kao npr. Papandopulo) bili i kritičari.

Josip Hatze zbor vodi od 1905. do 1914. Muzikalno društvo Zvonimir i biva hvaljen već prvim nastupom s njim 1906. godine. Uz dirigiranje društvenim orkestrom i zborom i organiziranje koncerata sa zahtjevnim programima (prva splitska izvedba Beethovenove I. simfonije) predavao je i u Zvonimirovoj glazbenoj školi.

Iz redova Zvonimira proizišao je najveći predstavnik hrvatske nacionalne glazbe Jakov Gotovac koji je u Zboru započeo kao tamburaš, violončelist i timpanist. Dana 20. siječnja 1918. zbor Zvonimir izveo je njegovu prvu pravu skladbu "Aj, moj Mijo". Zborom je ravnao Ćiril Metod Hrazdira.

Također su iz HPD Zvonimir 1919. godine kao rezultat nesloge proistekla splitska pjevačka društva Gusar i Tomislav, koja su zahvaljujući tome brzo stala na noge. Glazbenim pjevačkim društvom Gusar od nastanka 1919. pa do kraja postojanja, punih 10 godina ravnao je maestro Josip Hatze. Hrvatsko pjevačko društvo Tomislav osnovano je 1935. godine.

Koncerti

 5. srpnja 1884. godine održali su prvi koncert u dominikanskoj crkvi na proslavi blagdana sv. Ćirila i Metoda
 1889. godine preuzeli su pjevanje u procesiji Sv. Duje
 1912. godine na vrhuncu uspona u djelovanju Zvonimir je s Hatzeom na čelu bio pokretač veličanstvenog koncerta, velike zborske svečanosti u Kazalištu, na kojoj su uz splitsko društvo nastupili zborni i instrumentalni ansambli Petar Zoranić i Brankovo kolo iz Zadra te vojnički orkestar pješačke pukovnije Lacy br. 22 iz Mostara
 1915. godine održano se svečani koncert u čast 85. rođendana cara na kojemu su ujedinjenim snagama sudjelovala sva narodnjačka (hrvatska) društva, dramski diletanti Kazališnog društva te splitski glazbeni amateri sa solističkim točkama
 1916.-1918. koncerti Zvonimira, Quartett cluba, dobrotvorni koncerti za pomoć žrtvama ratnih stradanja te vokalne solističke večeri.
 siječanj 1918.g. praizvedba Gotovčeve Aj moj Mijo iz Opusa 1 (Dva scherza)
 1922.g. praizvedba operete Pierrot Ilo Ive Tijardovića, solisti i zbor društva Zvonimir s orkestrom Splitske filharmonije pod vodstvom Ćirila Metoda Hrazdire
 U sezonama 1925./26. i 1926./27. u stalnom angažmanu splitskog kazališta su bili samo orkestar i muški zbor, a operetni dio repertoara u vlastitoj režiji pripremaju društva Zvonimir i Guslar
 1929. godine su koncert u Splitu održali Bečki dječaci Wiener Sängerknaben

Izvori

Literatura
 Ivana Tomić Ferić. Glazbenička aktivnost Ante Katunarića u Splitu početkom 20. stopljeća
 Ivan Bošković. Promicatelj glazbene umjetnosti i preporodnih ideja: Uz stotu obljetnicu osnutka HMD Zvonimir''

Hrvatske glazbene udruge
Kultura u Splitu

Hrvatsko pjevačko društvo Zvonimir


Manon Moreels, née le  à Lens (Pas-de-Calais), est une volleyeuse internationale française évoluant au poste de réceptionneuse-attaquante au VC Marcq-en-Barœul, en Ligue A.

Joueuse professionnelle depuis 2020 et son arrivée au Volley Club Marcq-en-Barœul, elle mesure  et joue pour l'équipe de France depuis janvier 2019.

Biographie

Enfance et formation
Née à Lens, elle se passionne pour le sport dès son plus jeune âge et commence la pratique par le basket-ball puis s'essaye ensuite à la natation et au volley-ball, dernière discipline qu'elle découvre et apprécie durant sa scolarité. Émilie Hipp (née Maréchal), joueuse et membre de l'encadrement du Volley Club Harnésien, l'initie et l'invite à rejoindre le club Artois où lors de son passage, se retrouve notamment titulaire en Championnat Élite ( division nationale) à l'âge de 15 ans durant la saison -, avant d'intégrer l'Institut fédéral de volley-ball (IFVB) de Toulouse. Au sein de celui-ci, elle évolue en Élite puis monte en Ligue A dès sa première année, où elle y fait ses débuts à 17 ans seulement et joue durant 2 saisons.

Carrière en club
En 2020, elle signe son premier contrat professionnel avec le Volley Club Marcq-en-Barœul et retrouve sa région d'origine. Lors de la pré-saison -, elle se blesse gravement au niveau des ligaments croisés du genou à l'occasion d'un match de préparation et doit faire face à une période d'indisponibilité évaluée entre sept et neuf mois.

En sélection nationale
En janvier 2019, elle débute en équipe de France à 17 ans seulement, lors des éliminatoires du Championnat d'Europe 2019. L'été suivant, elle figure dans la liste des 14 joueuses appelées par le sélectionneur Émile Rousseaux pour l'Euro 2019 en Turquie où elle vit sa première expérience d'une grande compétition internationale. Le tournoi se révèle décevant car malgré la victoire inaugurale face à la Bulgarie (3-2), la sélection se montre impuissante par la suite face à des équipes de son niveau comme la Grèce (0-3) ou la Finlande (1-3) et se retrouve éliminée dès le premier tour en finissant dernière de son groupe. Au cours du match face à la Serbie (défaite 1-3 des Bleues), Manon Moreels, auteure d'une prestation remarquée, est également victime d'une rupture des ligaments croisés postérieurs du genou, une blessure qui ne nécessite cependant pas d'intervention chirurgicale mais une rééducation de plusieurs semaines. En avril 2021, elle est rappelée en équipe de France avant de devoir renoncer, étant positive au Covid-19. Au mois de juin suivant, elle retrouve la sélection à l'occasion de la Ligue européenne se disputant à Harnes, lieu de ses débuts dans le volleyball puis lors de l'été, participe à la préparation de l'Euro 2021 sans toutefois prendre part à la compétition, n'ayant été retenue dans la liste définitive.

Clubs

Palmarès

En sélection nationale
Néant

En club
Néant

Notes et références

Liens externes

  Profil complet sur Volley Box

Joueuse française de volley-ball
Naissance en mars 2001
Naissance à Lens (Pas-de-Calais)

Manon Moreels


Elateridele (Elateridae), numite fauri, gândaci pocnitori sau gândaci săritori sunt o familie de coleoptere cu corp alungit și scorțos; larvele lor fitofage sunt lungi și subțiri și sunt numite viermi sârmă. Multe specii de elateride sunt foarte dăunătoare la plantele cultivate, la sfeclă, mazăre, cartofi și mai ales la cereale.

Se recunosc ușor după particularitatea pe care o au de a sări în sus când sunt puși pe spate, producând o pocnitură (de unde și denumirea lor de "gândaci pocnitori"), apoi cad pe picioare.  Aparatul de sărit se găsește pe fața ventrală a toracelui, constituit dintr-un țep al prosternului îndreptat înapoi, care intră într-o scobitură a mezonotului. Când insecta vrea să sară, introduce țepul prosternului în scobitură, apoi face o mișcare bruscă cu pronotul, producându-se o destindere bruscă, cu reacție contra suportului, care aruncă insecta în sus. Dacă se întâmplă să cadă tot pe spate, repetă mișcarea. Corpul acestor insecte este tare, neted, mult alungit, convex, cu pronotul mare, având unghiurile posterioare mai mult sau mai puțin prelungite spre partea posterioară, ascuțite. Corpul este de obicei lucios, nepăros, cu sculpturi fine. Tarsele sunt formate din 5 articole. Primul și al doilea segment abdominal nu sunt sudate pe partea ventrală. Larvele au corpul lung și subțire, acoperit cu o cuticulă foarte tare, lucios și evident segmentat, de culoare brună sau gălbuie; sunt cunoscute sub numele de "larve-sârmă", "viermi-sârmă". Adulții trăiesc pe frunze, flori, în ierburi, fiind exclusiv fitofagi. Larvele trăiesc în pământ, unde se hrănesc cu organele subterane ale plantelor (rădăcini, tuberculi etc.); unele sapă galerii în lemnul putred al arborilor. Numeroase specii de elateride sunt dăunătoare prin pagubele ce le provoacă atât în stadiul de larvă cât și în stadiul de adult, atacând rădăcinile, frunzele și semințele diferitelor plante cultivate (sfeclă, mazăre, cartofi și mai ales la cereale).

În România cele mai răspândite și mai dăunătoare specii aparțin genurilor Agriotes (Agriotes obscurus, Agriotes sputator, Agriotes lineatus, Agriotes ustulatus), Selatosomus (Selatosomus latus, Selatosomus aeneus), Athous (Athous niger, Athous subfuscus, Athous haemorrhoidalis), Limonius (Limonius minutus, Limonius ferrugineus, Limonius pilosus), Melanotus (Melanotus punctolineatus, Melanotus brunnipes) ș.a. Dintre acestea, cel mai mare pericol pentru toate culturile, dar mai ales pentru cele de porumb, cereale, plante tehnice și pajiști îl prezintă speciile de Agriotes.

Note

Elateridae

Elateride


An Perotis vaginata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Hackel. An Perotis vaginata in nahilalakip ha genus nga Perotis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Perotis

Perotis vaginata


بوب الشام : مقاطعة صناعية ومنطقة سكنية في ناحية الفحامة في شمال بغداد عاصمة العراق، على الطريق الذي يربط بغداد بمحافظة ديالى ومحافظة كركوك وتقع بالقرب من بوابة بغداد الشمالية، بوب الشام في مقاطعة وزيرية بوب الشام رقم 10، مساحتها 6427.79 كيلومتراً مربعاً، وهي منطقة خدماتها ضعيفة.

أصل التسمية
جاءت تسميتها نسبة إلى أحد أبواب مدينة المنصور المدورة وهو باب الشام.

كانت المنطقة زراعية في الأساس، ولكن بعد توسع العمران والتطورات العصرية تحولت أغلب الأراضي فيها إلى مبانٍ صناعية حيث أُنشئت فيها عدة مصانع ومعامل حرفية وخاصة فيما يتعلق بصناعة المواد البلاستيكية ومواد البناء والصناعات الزجاجية كالأقداح والأباريق، وهنالك مصانع لبعض المستلزمات الطبية.
ولقد كان الشباب من سكنتها يعتبرون اليد العاملة لهذه الصناعات وبعد ذلك كان العمال يأتون للعمل في تلك المصانع من المناطق المجاورة إليها كالحسينية والراشدية ومناطق أخرى. ازدهرت هذة المنطقة في نهاية سبعينيات القرن العشرين وبداية الثمانينات والتسعينيات. وأخذت منتجاتها الصناعية تغزو السوق العراقية وتصدر إلى الأقطار المجاورة مثل الأردن وسوريا.

انظر أيضًا
 حي الجهاد
 العامرية

المراجع

قضاء الأعظمية
معالم بغداد

بوب الشام


Kindo ist der Familienname von:

 Michael Kindo (1947–2020), indischer Hockeyspieler
 Victor Kindo (1947–2008), indischer Bischof

Kindo ist der Name folgender Orte:
 Kindo (Kempten), Ortsteil der kreisfreien Stadt Kempten (Allgäu)

Kindo


Seoni es una localidad de la India, centro administrativo del distrito de Seoni en el estado de Madhya Pradesh.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 629  a 392 km de la capital estatal, Bhopal, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población de 117 076 habitantes.

Referencias

Localidades de Madhya Pradesh

Seoni


Em estatística, a correlação intraclasse, ou o coeficiente de correlação intraclasse (ICC),  é uma estatística descritiva que pode ser utilizada quando medidas quantitativas são feitas em unidades organizadas em grupos. Ela descreve o quão fortemente as unidades do mesmo grupo se assemelham. Embora seja vista como um tipo de correlação, ao contrário da maioria das outras medidas de correlação, ela opera em dados estruturados como grupos, em vez de dados estruturados como observações pareadas.

A correlação intraclasse é comumente usada para quantificar o grau em que indivíduos com um grau fixo de parentesco (por exemplo, irmãos completos) se assemelham em termos de uma característica quantitativa (ver herdabilidade). Outra aplicação de destaque é a avaliação da consistência ou reprodutibilidade de medidas quantitativas feitas por diferentes observadores medindo a mesma quantidade.

Definição inicial da ICC: fórmula imparcial, mas complexa
Os primeiros trabalhos sobre correlações intraclasse focaram no caso de medidas pareadas, e as primeiras estatísticas de correlação intraclasse (ICC) a serem propostas foram modificações da correlação interclasse (correlação de Pearson).

Considere um conjunto de dados que consiste em N valores de dados emparelhados ( x n,1 ,x n,2 ), para n=1, ..., N. A correlação intraclasse r originalmente proposta  por Ronald Fisher  é

Onde

Versões posteriores desta estatística  usaram os graus de liberdade 2N − 1 no denominador para calcular s2 e N−1 no denominador para calcular r, de modo que s2 se torna imparcial e r torna-se imparcial se s for conhecido.

A principal diferença entre a CIC e a correlação interclasses (Pearson) é que os dados são agrupados para estimar a média e a variância. A razão para isso é que, no cenário em que se deseja uma correlação intraclasse, os pares são considerados não ordenados. Por exemplo, se estamos estudando a semelhança de gêmeos, geralmente não há uma maneira significativa de ordenar os valores para os dois indivíduos dentro de um par de gêmeos. Assim como a correlação interclasse, a correlação intraclasse para dados pareados será confinada ao intervalo [−1,+1].

A correlação intraclasse também é definida para conjuntos de dados com grupos com mais de 2 valores. Para grupos que consistem em três valores, é definida como

Onde

Use na avaliação da conformidade entre observadores
A CIC é usada para avaliar a consistência ou conformidade de medições feitas por vários observadores medindo a mesma quantidade.  Por exemplo, se vários médicos forem solicitados a pontuar os resultados de uma tomografia computadorizada para sinais de progressão do câncer, podemos perguntar quão consistentes são as pontuações entre eles. Se a verdade for conhecida (por exemplo, se as tomografias computadorizadas forem de pacientes que posteriormente foram submetidos a cirurgias exploratórias), o foco geralmente será em quão bem as pontuações dos médicos correspondem à realidade. Se a verdade não for conhecida, só podemos considerar a semelhança entre as pontuações. Um aspecto importante desse problema é que há variabilidade tanto interobservador quanto intraobservador. A variabilidade entre observadores refere-se a diferenças sistemáticas entre os observadores — por exemplo, um médico pode pontuar consistentemente pacientes em um nível de risco mais alto do que outros médicos. A variabilidade intraobservador refere-se a desvios da pontuação de um determinado observador em um determinado paciente que não fazem parte de uma diferença sistemática.

Uma vez que o coeficiente de correlação intraclasse fornece um composto de variabilidade intraobservador e interobservador, seus resultados às vezes são considerados difíceis de interpretar quando os observadores não são intercambiáveis. Medidas alternativas como a estatística kappa de Cohen, o kappa de Fleiss e o coeficiente de correlação de concordância  têm sido propostas como medidas mais adequadas de concordância entre observadores não intercambiáveis.

Interpretação
Cicchetti (1994)  fornece as seguintes diretrizes frequentemente citadas para interpretação de medidas de acordo entre avaliadores kappa ou ICC:

 Menos de 0,40—ruim.
 Entre 0,40 e 0,59—regular.
 Entre 0,60 e 0,74—bom.
 Entre 0,75 e 1,00—excelente.

Uma diretriz diferente é dada por Koo e Li (2016):

 abaixo de 0,50: ruim
 entre 0,50 e 0,75: moderado
 entre 0,75 e 0,90: bom
 acima de 0,90: excelente

Referências

Covariância e correlação

Correlação intraclasse


الحزب الديمقراطي الحر  هو حزب سياسي ألماني.

تاريخ الحزب
نشأ الحزب الديمقراطي الحر (FDP) بألمانيا ممثلًا للاتجاه السياسي اللبرالي عام 1948 وقد كان أول من ترأس الحزب آنذاك هو السيد تيودور هويس. للحزب الديمقراطي الحر ممثلين داخل البرلمان الألماني وغالباً ما يكون طرفاً مشاركاً في التحالفات المشكلة، وتتمثل مبادئ الحزب الأساسية في توفير وضمان الحرية الشخصية للمواطن وتركيز المذهب الحر في التعاملات التجارية.

يترأس الحزب حالياً كريستيان ليندنر منذ كانون الأول 2013.

مراجع

أحزاب سياسية أسست في 1948
أحزاب سياسية في ألمانيا
أحزاب ليبرالية في ألمانيا
أحزاب ليبرالية كلاسيكية
أحزاب ليبرالية محافظة
أحزاب ليبرالية محافظة في ألمانيا
أحزاب ليبرتارية في ألمانيا
أحزاب ممثلة في البرلمان الأوروبي
أحزاب وسطية في ألمانيا
تأسيسات سنة 1948 في ألمانيا
ليبرال إنترناشيونال
نيوليبرالية

الحزب الديمقراطي الحر


الحزب الليبرالي  في المملكة المتحدة (1859-1988) كان أحد الحزبين الرئيسيين في بريطانيا منذ منتصف القرن التاسع عشر حتى بروز حزب العمال في عشرينيات القرن العشرين. استمر الحزب حتى عام 1988 حين أُعلن دمجه مع الحزب الديمقراطي الاجتماعي (SDP) مكونين لما بات يعرف بالديمقراطيين الليبراليين.

نشأ الحزب في حالة مخاض كانت تشهدها الساحة السياسية البريطانية عام 1832، حيث أصبح الليبراليون والراديكاليون ينافسون الحزب الأرستوقراطي الأهم شأنا آنذاك.
وقد أدى انقسام في صفوف المحافظين إلى انتقال العديد إلى صفوف الليبراليين، فظهر ما كان يسمى بالحزب الليبرالي في منتصف القرن التاسع عشر.

وبعد انتخابات 1868، شكل وليام غلادستون الحكومة التي دعمت نفوذ الليبراليين كقوة برلمانية بارزة.
ورغم الانقسام حول حكم إيرلندا عام 1886، واصل الليبراليون مسيرتهم السياسية إلى جانب المحافظين حتى الحرب العالمية الأولى، لكن الخلافات والانقسامات التي عانوا منها وقت السلام مكنت حزب العمال من النمو ليمثل المعارضة بشكل رسمي.

مراجع

وصلات خارجية

انحلالات سنة 1988 في المملكة المتحدة
أحزاب سياسية انحلت في 1988
أحزاب سياسية أسست في 1859
أحزاب سياسية ليبرالية سابقة
أحزاب سياسية سابقة في المملكة المتحدة
أحزاب سياسية وسطية في المملكة المتحدة
أحزاب ليبرالية اجتماعية
أحزاب ليبرالية كلاسيكية
تأسيسات سنة 1859 في المملكة المتحدة

الحزب الليبرالي (المملكة المتحدة)


اِلْتِهاب الخِصية  هي التهاب الخصيتين، وهي حالة مرضية تكون مؤلمة للغاية في كثير من الأحيان التي تشمل على عدوى وتورم والتهابات متكررة للخصى، وغالباً ما تكون أعراض التهاب الخصية مشابهة لتلك التي تصاحب حالة (انفتال) أو لوي الخصية.

الأعراض
الأعراض يمكن أن تشمل ما يلي:
 قذف دم.
 بول دموي (دم في البول).
 ألم شديد.
 تورم إحدى الخصيتين أو الاثنين بشكل يمكن رؤيته وغالبا ما تكون الغدد الليمفاوية الأربيية متورمة أيضا قرب المنطقة المصابة.
ويجب التفريق بين التهاب الخصية وبين حالة هامة أخرى هي انفتال الخصية
على اية حال هذه الحالة يتم تشخيصها من قبل الطبيب.

الأسباب
التهاب الخصية ممكن أن يكون له علاقة بالتهاب البربخ (epididymitis) ومن ثم تنتقل العدوى للخصية، وكثيراً ما تسببت به بعض الأمراض المنقولة بالاتصال الجنسي مثل الكلاميديا والسيلان. كما يمكن أن تظهر خلال بعض حالات النكاف، وخصوصاً في المراهقين.

ورم الخصية الناتج عن انسداد صمامات الخصية (Ischemic orchitis) قد تنتج عن تلف الأوعية الدموية للحبل المنوي (spermatic cord) خلال جراحة ربو الفتق الأربيي (inguinal herniorrhaphy)، وفي أسوأ الحالات قد تؤدي إلى ضمور الخصية.

التشخيص

 المسح بالموجات فوق الصوتية
 اختبار سرعة ترسب الدم

العلاج
في معظم الحالات التي تكون فيها الخصية سببه التهاب البربخ (epididymitis) العلاج بالمضادات الحيوية مثل سيفالكسين أو سيبروفلوكساسين حتى تنتهي العدوى البكتيرية.

إذا كانت العدوى فيروسية المنشأ فلا يوصى بالمضادات الحيوية.

في جميع الحالات يوصى باستخدام عقاقير مضادات التهاب لاستيرويدية المضادة للالتهابات مثل نابروكسين أو عقار إيبوبروفين (naproxen or ibuprofen) ويوصى في تخفيف الألم. في بعض الأحيان إذا كان الألم قوي فتستخدم الأدوية الأفيونية، لا سيما الهايدروكودون (hydrocodone)، التي عادة ما يستخدم في غرف الطوارئ.

التهاب الخصية لدي الحيوانات

التهاب الخصية ليس نادراً في الثيران والخرفان بل أيضاً يصاب به الدجاج.

مراجع

وصلات خارجية
 تعريف وشرح التهاب الخصية .

أمراض الجهاز البولي
أمراض الخصية
أمراض معدية
التهابات
صحة الرجل
نكاف

التهاب الخصية


Demolition Man is a 1993 American science fiction action film directed by Marco Brambilla in his directorial debut. It stars Sylvester Stallone, Wesley Snipes, Sandra Bullock, and Nigel Hawthorne. Stallone is John Spartan, a risk-taking police officer who has a reputation for causing destruction while carrying out his work. After a failed attempt to rescue hostages from evil crime lord Simon Phoenix (Snipes), they are both sentenced to be cryogenically frozen in 1996. Phoenix is thawed for a parole hearing in 2032, but escapes. Society has changed and all crime has seemingly been eliminated. Unable to deal with a criminal as dangerous as Phoenix, the authorities awaken Spartan to help capture him again. The story makes allusions to many other works including Aldous Huxley's 1932 dystopian novel Brave New World and H. G. Wells's The Sleeper Awakes.

The film was released in the United States on October 8, 1993, to mixed reviews from critics. It earned $159 million worldwide, and was considered a successful film for Stallone.

Plot

In 1996, psychopathic career criminal Simon Phoenix kidnaps a busload of hostages and takes refuge in an abandoned building. LAPD Sergeant John Spartan, nicknamed "The Demolition Man" for the large amounts of collateral damage he often causes in apprehending suspects, mounts an unauthorized assault to capture Phoenix. When a thermal scan of the area reveals no trace of the hostages, he raids the building and confronts Phoenix, who sets off explosives to destroy it. The hostages' corpses are later found in the rubble, and Phoenix claims that Spartan knew about them and attacked anyway. Both men are sentenced to lengthy terms in the city's new "California Cryo-Penitentiary", a prison in which convicts are cryogenically frozen and exposed to subliminal rehabilitation techniques.

In 2032, the city of San Angeles – a megalopolis formed from the merger of Los Angeles, San Diego, and Santa Barbara – is a seemingly peaceful utopia designed and run by Dr. Raymond Cocteau. Phoenix is thawed for a parole hearing and escapes from the cryo-prison by saying a secret password, without knowing how he had learned it. He subsequently murders his guards and the warden, making his way into the city where he easily overpowers and kills several police officers who have never had to deal with violent crime. Lieutenant Lenina Huxley, an idealistic officer who is fascinated with 20th-century culture, learns about Spartan's career from veteran officer Zachary Lamb, who suggests the best chance to stop Phoenix is to enlist an officer with the experience and mindset needed to anticipate his actions. Huxley persuades her superiors to parole Spartan and reinstate him to active duty. Spartan finds life in San Angeles to be sterile and oppressive, since all types of behavior deemed immoral or unhealthy, such as sports, alcohol, swearing, eating meat, and having sex have been declared illegal. Conversely, many members of the police department and the public view Spartan as savage and uncivilized, while Huxley idolizes him.

Anticipating that Phoenix will attempt to secure firearms, Spartan has Huxley lead him to a museum and finds Phoenix looting an exhibit of weapons. To Spartan's surprise, Phoenix is even deadlier than before. Phoenix escapes and holds Cocteau at gunpoint, but is unable to kill him, as Cocteau had implanted a command in his rehabilitation program to prevent him from doing so. Cocteau instead orders Phoenix to kill Edgar Friendly, the leader of a resistance group called the Scraps who refuse to conform to Cocteau's moral ideals and who live in the underground ruins of old Los Angeles.

Spartan and Huxley witness this exchange on security cameras and review the cryo-prison records. They discover that Phoenix's rehabilitation program was tailored by Cocteau to make him even more dangerous than he was in 1996, including martial arts, computer hacking, knowledge of torture techniques, and murderous impulses; by contrast, Spartan's program taught him to knit and sew. As the pair deduce that Friendly is being targeted for murder, Phoenix persuades Cocteau to release additional cryo-prisoners for his gang and leads them underground to pursue Friendly. Having previously encountered the Scraps during a food raid at a restaurant, Spartan and Huxley venture underground and save Friendly from an assassination attempt by Phoenix. Phoenix taunts Spartan with the revelation that he had framed Spartan for the deaths of the 1996 hostages, who were already dead before the building exploded. Phoenix escapes to the cryo-prison, and Spartan borrows weapons from the Scraps and pursues him.

Unable to harm Cocteau, Phoenix has a gang member kill him instead and begins thawing out the cryo-prison's most dangerous convicts. Spartan incapacitates Huxley for her safety and fights Phoenix, breaking a vial of a cryogenic chemical that rapidly freezes Phoenix's body solid. Spartan kicks his head off, shattering it, and escapes as the uncontrolled quick-freezing effect triggers an explosion that destroys the cryo-prison. The police fear that the loss of Cocteau and the cryo-prison will end society as they know it, but Spartan suggests that they and the Scraps cooperate to combine the best aspects of order and personal freedom. He kisses Huxley and they leave together.

Cast

Production

Development

The original script was written by Peter Lenkov, who retained a story by credit. Lenkov came to Hollywood straight out of college with no connections, and wrote seven different scripts, desperately hoping to break into Hollywood. Selling the spec script of Demolition Man to Warner Bros. was his first big break. Lenkov had been inspired by Lethal Weapon and wanted to do something about cops. He was also influenced by stories of celebrities being cryogenically frozen and listening to Sting's song "Demolition Man" on repeat due to a broken cassette player in his car. His initial pitch was rejected by an executive who did not understand his "frozen cop" idea. The finished script, where a super cop has to battle the world's deadliest criminal, in a future where there is almost no crime, generated more interest.

Writer Daniel Waters (known for Heathers) said his version of the screenplay was essentially a rewrite; he changed the script so extensively that when the script went to arbitration he received first screenplay writing credit. In the early drafts the script was a regular action movie, with no attempt at comedy. Waters pitched it as an action movie version of Woody Allen's Sleeper. Waters had an idea about a small part of Universal City, a shopping and entertainment area called CityWalk, and wondered what it might be like if one day all of Los Angeles might be like that, and the idea grew from there. Waters says his intention was to have fun, that he was not trying to be political or deeply examine political correctness. He cited the conclusion of the film, where society will need to find a new balance and compromise, as representing his own position in the political middle ground. Burger King was originally written as the winner of the restaurant wars, but they and also McDonald's were not interested in being part of the film, but Taco Bell were happy to be involved. The "three seashells" concept originated when Waters was trying to come up with ideas for a futuristic restroom and called writer Larry Karaszewski for suggestions, and he happened to be using the restroom when he answered the call. He looked around his bathroom and said he had a bag of seashells on the toilet as decorations, so Waters decide to use that. Waters wrote some of the script on index cards while waiting in line for Johnny Carson tickets. He said it was some of the fastest work he'd ever written, and that he had only worked on it for two and a half weeks.

The film began with John Spartan being taken out of cryogenic freeze in the future of 2032, until Fred Dekker did uncredited rewrites on the script, adding the Los Angeles 1996 prologue, to showcase Spartan and Phoenix in their natural environment, and make the differences of the future more striking. Dekker explained "If you don't show Kansas, Oz isn't all that special." Jonathan Lemkin also did uncredited rewrites on the film. Steven de Souza read the script but was unavailable to commit to rewrites. De Souza recommended setting the film in the more distant future to make the culture clash more plausible. Producers rejected his suggestion because they wanted to keep the subplot of Spartan finding his daughter, but ultimately that subplot was cut from the film. The script had been in development for six years before filming finally began.

Director Marco Brambilla had a background in shooting big-budget TV commercials, and this was his first feature film. Brambilla was working to make Richie Rich, starring Macaulay Culkin, but they could not get the budget they needed. Instead David Fincher recommended Brambilla to Joel Silver as director for Demolition Man. Steven Seagal had originally been attached as leading actor, and Jean-Claude Van Damme had been offered the part of the villain. Brambilla met Stallone a few days after getting attached to the project and started re-writing the script with Daniel Waters. The film went into production approximately eight months after that. Producer Joel Silver was able to get highly experienced crew for the film, including editor Stuart Baird and cinematographer Alex Thomson. Brambilla brought costumer Bob Ringwood to the project because of his work on Dune (1984), and wanted Alex Thomson because of his work on Alien 3 (1992).

Casting
Stallone passed on the project at first, but came back around to it. He liked the idea of two equal opponents in Spartan and Phoenix, and decided to take a chance on doing something he had not done before. Stallone wanted Jackie Chan for the role of Simon Phoenix. Chan turned it down, not wanting to play a villain. Wesley Snipes turned down the role several times, so Joel Silver and Marco Brambilla went to the set of the film Rising Sun to try and convince him in person. Brambilla explained what he thought the film could be and his passion for the script they were writing, and the next day they received a call and Snipes agreed to do the film. Brambilla said of Snipes, "He works without rehearsing too much, and he improvises a lot. The two of them, that combination of energies and the way they interact, really did the movie a lot of favors. They completely respected each other and were really professional, and they did get along. There was no ego or any competition between the actors." Lori Petty was originally cast as Huxley, but was fired after two days of filming due to what producer Joel Silver called "creative differences". Petty attributed it to personality differences, as she and Stallone did not get along, and said "Sly and I were like oil and water." Silver was looking for a replacement and Lorenzo di Bonaventura recommended Bullock; impressed by her audition tape, Silver hired her. Denis Leary said he was hired for his comedy rants, which he wrote himself and had to undergo a long approval process by the studio before it was included in the script.

Filming

General Motors provided the production team with 18 concept vehicles, including the Ultralite. More than 20 fiberglass replicas of the Ultralite were produced to portray civilian and SAPD patrol vehicles in the film. After filming had completed, the remaining Ultralites were returned to Michigan as part of GM's concept vehicle fleet.

The City of L.A. allowed the filmmakers to use and demolish an old Department of Water & Power building in downtown Los Angeles. This enabled them to have more control over the explosion, instead of having to cut straight to the building being gone and rubble as they had been forced to do with other projects. "We actually created a crater in the middle of the building. And have the explosion and rubble more designed, so to speak. It's fun to do that, because those big pyrotechnics always look great", Silver noted.

The film suffered repeated delays, and the original 72-day production schedule ran to 112 days. Stallone was out for a week due to injury. Heavy rains in Los Angeles delayed filming. A soundstage was also damaged in a fire. The production went through five assistant directors, and many crew had to leave to work on other projects. Insiders at Warner Bros. were critical of Silver for hiring a director without previous feature film experience. Silver rejected this view, saying, "Marco's done a brilliant job. We're over-schedule because this is a very hard movie to make, not because Marco is inexperienced."

Demolition Man was the first production to film at the Los Angeles Convention Center after it was rebuilt in the 1990s, it was used as the Cocteau Center.
"San Angeles" was filmed in Orange County, California. Several locations in Irvine and San Diego were also used.
The S.A.P.D. police station in the background was the GTE Corporate Headquarters in Westlake Village, California (which later became the Baxter Healthcare building, and was used in the first episode of The Orville).
The Pacific Design Center, in West Hollywood was used for the exterior shot of Lenina Huxley's apartment building.
The cryo-prison used the exterior of the Metropolitan Detention Center in downtown Los Angeles. Filming also took place at Wilshire Courtyard, 5700 and 5750 Wilshire Boulevard.
A power station in Eagle Rock, Los Angeles, was used as the underground dwellings of Edgar Friendly and the Scraps.

The helicopter bungee jump at the start of the film was coordinated by Charles Picerni, and performed by stuntman Ken Bates. For safety, and due to the danger of recoil back into the helicopter blades, a decelerator was used instead of a real bungee, and Bates jumped  from a Chinook helicopter. According to Picerni it was a first: "We've done that off of buildings before, but never out of a helicopter."

The film mentions Arnold Schwarzenegger having served as President of the United States, after a Constitutional amendment was passed allowing him to run for the office due to his popularity. Coincidentally, a day short of ten years after the film's release, the 2003 California gubernatorial recall election was scheduled. The election saw Schwarzenegger actually begin a political career as the 38th Governor of California from 2003 until 2011. Shortly after he was elected, an "Arnold Amendment" did get proposed.

One of the film's focal points is Taco Bell being the sole surviving restaurant chain after "the franchise wars." The European version of the film substitutes Taco Bell with Pizza Hut, because Taco Bell is not as well known outside the United States and Canada; both restaurant chains were owned at the time by PepsiCo. Lines were re-dubbed and logos changed during post-production. According to The Wall Street Journal, this kind of localization of product placement was a first.

The film was green-lit with a production budget of $45 million. The cost increased to $77 million after the shooting schedule was extended. The combined cost of production and marketing was estimated at nearly $97 million.

A subplot involving Spartan's daughter was cut for pacing reasons. This led to some confusion at test screenings, where audiences thought Sandra Bullock was the daughter, and reacted negatively to the scene where they were about to have sex. Originally Spartan's daughter was one of the Scraps living underground with Edgar Friendly's resistance. A scene where Stallone fights Jesse Ventura was cut from the film.

Marketing
MTV held a competition and demolition event to promote the film, with MTV Sports presenter Dan Cortese as host, and stars from the film in attendance. The Belknap Hardware and Manufacturing Company building in Louisville, Kentucky was imploded.

Music

The title theme is a heavier remix of the song originally recorded by Grace Jones and written by Sting during his time as frontman for The Police. The song was first released in March 1981, as an advance single from Jones's fifth album, Nightclubbing. Sting released an EP featuring this song and other live tracks, entitled Demolition Man.

Elliot Goldenthal composed the score for the film. It was his second big Hollywood project after the Alien³ score.

The two commercial jingles, which are not part of the soundtrack, include the jingle from the 1967 commercial "Armour Hot Dogs" sung by Sandra Bullock and Benjamin Bratt in the police car, and the jingle from the 1960s commercial "Jolly Green Giant" sung by Dan Cortese in the Taco Bell restaurant.

The theme song "Love Boat" of the series of the same name, which is also not part of the soundtrack, was played by Sandra Bullock as a romantic background music in her apartment before the "virtual sex" between her and Sylvester Stallone.

Reception

Box office
The film debuted at No. 1 at the box office. Demolition Man grossed $58,055,768 by the end of its box office run in North America and $159,055,768 worldwide.

Film critic Roger Ebert was asked why this film was considered a success, but Last Action Hero was considered a disappointment, despite similar budgets and box office grosses. Ebert concluded it was due to expectations, and that the film was seen as a comeback for Stallone whose career had been flagging, whereas Schwarzenegger failed to live up to his previous record breaking successes.

In 2017, Sylvester Stallone's loan-out company filed a lawsuit against Warner Bros. over the disbursement of profits from the film. The lawsuit was settled in 2019.

Critical response
On Rotten Tomatoes, the film has an approval rating of 62% based on 42 reviews, with an average rating of 5.60/10. The site's consensus reads: "A better-than-average sci-fi shoot-em-up with a satirical undercurrent, Demolition Man is bolstered by strong performances by Sylvester Stallone, Wesley Snipes, and Sandra Bullock." On Metacritic the film has a weighted average score of 34 out of 100, based on nine reviews, indicating "generally unfavorable reviews". Audiences polled by CinemaScore gave the film an average grade of "B" on an A+ to F scale.

Critics Gene Siskel and Roger Ebert from At The Movies reviewed the film: Siskel found the film amusing but did not care for the action sequences and gave it "thumbs down", whereas Ebert enjoyed both the satirical edge this film had over other films of this genre and thought the action sequences were good for this type of film, and gave it a "thumbs up".
Kenneth Turan of the Los Angeles Times wrote that the film fails to give action fans what they desire, instead substituting out-of-place satirical commentary.  Vincent Canby of The New York Times called it "a significant artifact of our time or, at least, of this week". Richard Schickel of Time wrote, "Some sharp social satire is almost undermined by excessive explosions and careless casting." Peter Travers of Rolling Stone criticized the film calling it "sleek and empty as well as brutal and pointless." Emanuel Levy of Variety called it "A noisy, soulless, self-conscious pastiche that mixes elements of sci-fi, action-adventure and romance, then pours on a layer of comedy replete with Hollywood in-jokes." Levy says it "works better as a comic-book adventure" than did Last Action Hero, but reserves his praise for the technical merits of the film, complimenting "the high-tech, metallic look created by production designer David L. Snyder and his accomplished team" as well as the cinematography of Alex Thomson. He concludes "what's badly missing is a guiding intelligence to lift this disjointed pic from its derivative status."

Owen Gleiberman of Entertainment Weekly gave it a "B−". Despite his low expectations of a Joel Silver production and "the everything-goes-boom school of high-tech action overkill", he found it "an intermittently amusing sci-fi satire" before it switches to full-tilt destruction mode. Gleiberman says "if it's the promise of overwrought violence that lures people into theaters, I suspect it will be the quieter scenes—the ones with a pretense of wit—that keep them satisfied."
Hal Hinson of The Washington Post wrote: "Basically, Demolition Man is a futuristic cop picture with slightly more imagination and wit than the typical example of the slash-and-burn genre."

TV Guide praised the film and wrote: "The pleasant surprise about Demolition Man is that both the script, and Stallone, are funny; the film blends big-budget action and tongue-in-cheek humor in the way that 'Last Action Hero' tried, and failed, to do."
Phillipa Bloom of Empire magazine gave it 4 out of 5, and compared it to a one-night stand "not necessarily something you'll remember next day but fast, furious and damn good fun while it lasts." Bloom was critical of the thin plot but called Stallone and Snipes "a dynamite screen combination".

Accolades

The film was nominated for three Saturn Awards, Best Costumes (Bob Ringwood), Best Special Effects (Michael J. McAlister, Kimberly Nelson LoCascio) and Best Science Fiction Film.
The MTV Movie Awards nominated Wesley Snipes in the Best Villain category.

Sandra Bullock was nominated for a Golden Raspberry Award in the Worst Supporting Actress category.

Adaptations

Toys

Demolition Man action figures and vehicles were released in 1993. Produced by Mattel the toys were based on their "New Adventures of He-Man" style of figures. In addition to seven action figure, the set included a car, a red convertible called the "Fast Blast 442", an airplane "Bolajet" , and a "Missile Shooter" toy gun. Lenina Huxley was not included in the toy line.

Hot Wheels released a set of nine cars from Demolition Man.

Video games

Acclaim Entertainment and Virgin Interactive released Demolition Man on various home video game systems. The 16-bit versions were shooting games distributed by Acclaim. The 3DO version is a multi-genre game that incorporates Full Motion Video scenes, with both Sylvester Stallone and Wesley Snipes reprising their roles as their characters in scenes that were filmed exclusively for the game.

Pinball

In April 1994, Williams released a widebody pinball machine, Demolition Man based on the film. It was designed by Dennis Nordman. The game features sound clips from the film, as well as original speech by Stallone and Snipes.

Comic books

A four-part limited-series comic adaptation was published by DC Comics starting in November 1993, written by Gary Cohn and art by Rod Whigham with covers by Kevin Maguire.

Novelization
A novelization, written by Robert Tine (using the pseudonym Richard Osborne), was published in November 1993.

Home media
Warner Bros. released it on VHS in March 1994, on DVD in October 1997 and 2014, and on Blu-ray in August 2011.

Legacy
Inspired by the film, Dennis Rodman had his hair dyed and styled the same way the character of Simon Phoenix played by Snipes, for his San Antonio Spurs debut, which was the start of Rodman dyeing his hair in different colors. Snipes hated this hairdo and shaved it off as soon as filming had wrapped.

The development of erotic games for the Oculus Rift virtual reality headset has been compared to the "virtual sex" scene from the film.

To celebrate the film's 25th anniversary, Taco Bell recreated the 2032 San Angeles version of their restaurant at the 2018 San Diego Comic-Con.

The film has been described as a cultural touchpoint, and the restrictive future society has been used as an example of government overreach, and called a "Libertarian manifesto". Demolition Man has been referred to as "the only plausible dystopian vision for our time".

The film found renewed relevance during the COVID-19 pandemic; the film was seen as predictive when there were calls to end the practice of shaking hands, and shortages of toilet paper.

In the video game Cyberpunk 2077, three shells are found in the bathroom of the player's apartment.

Sequel

In 1993, US Magazine reported a sequel was planned for 1995.
In 2006, Stallone was asked about a sequel and he said, "I'd like to make a sequel to Demolition Man, but I believe that ship has sailed and maybe there are more challenges waiting on the horizon."
On May 4, 2020, Stallone said a sequel is in development.

References

External links

1993 action comedy films
1990s chase films
1990s dystopian films
1990s science fiction action films
1993 directorial debut films
1993 films
American action comedy films
American dystopian films
American police detective films
American satirical films
American science fiction action films
Films about suspended animation
Fictional portrayals of the Los Angeles Police Department
Films about terrorism in the United States
Films adapted into comics
Films directed by Marco Brambilla
Films produced by Howard Kazanjian
Films produced by Joel Silver
Films scored by Elliot Goldenthal
Films set in 1996
Films set in 2032
Films set in the 2030s
Films set in Los Angeles
Films set in San Diego
Films set in Santa Barbara, California
Films set in the future
Films shot in California
Megacities in fiction
Silver Pictures films
Warner Bros. films
Films with screenplays by Daniel Waters (screenwriter)
1990s English-language films
1990s American films

Demolition Man (film)


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Buchhofen

|}

Manndorf

|}

Ottmaring

|}

Putting

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Buchhofen

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Buchhofen
Baudenkmaler Buchhofen

Liste der Baudenkmäler in Buchhofen


A Vila do Barro Branco foi um povoado do município de Lençóis, estado brasileiro da Bahia, situado a seis quilômetros da sede municipal. Por sua localização privilegiada o lugar é uma das atrações turísticas da cidade, sendo o povoamento mais próximo do Morro do Pai Inácio, parte do Parque Municipal vizinho ao Parque Nacional.

Características
Está situada na Área de Proteção Ambiental Marimbus-Iraquara, limitando-se na parte norte, leste e oeste com o Parque Nacional da Chapada Diamantina que praticamente cerca essa parte da APA. Está limitada ao norte com o rio Mandassaia e ao sul com o rio Lapão.

O lugar está na Serra do Mucugezinho e por sua importância histórica foi alvo de vários estudos por órgãos governamentais, dentre estes o IPAC que, entretanto, não efetuou ações concretas de proteção.

Além das construções de alvenaria do lugar, em adobe e pedra, há ainda intactas várias "tocas" na qual moravam garimpeiros e muros em pedra sem argamassa (chamadas de "pedra seca").

Geologicamente a área traz características de ter se formado ao longo de 1,6 bilhão de anos, e características de haver sido um terreno fluvial, um deserto, formações de glaciação e fundo do mar; as antigas dunas com finas e brancas areias são encontradas na sua superfície atual.

Tombamento
O local, contando com uma casa em ruínas e novas construções em estilo moderno ou que sejam erguidas aproveitando restos de ruínas, é protegido por tombamento provisório pelo IPAC (processo 003/2001). Na sua descrição o órgão registrou: "A Villa do Barro Branco é um exemplo peculiar do resultado das transformações econômicas. A Vila que há mais de cinquenta anos continha aproximadamente quarenta casas, uma escola, um curral para a feira-livre e, segundo dizem testemunhas ainda vivas dos tempos antigos, até mesmo iluminação a gás, foi desaparecendo à medida que seus moradores foram abandonando o local."

Histórico
Sobre o lugar registrou Afrânio Peixoto: "O Barro Branco era um sítio a meia altura da serra, protegido contra os ventos impetuosos por um recinto de pedras, numa assentada da montanha que subia ainda, ora em atalhos suaves, ora em penhas abruptas, coberta aqui e ali de maciços de verdura, em contraste com a aridez dos chapadões em torno."

Durante o auge das descobertas mineiras em meados do século XIX tornaram o lugar um dos principais pousos dos garimpeiros que se aventuravam aos milhares na aventura sertaneja em busca de riqueza e hoje com as ruínas ocupadas pela vegetação e algumas casas antigas ainda remanescentes, e outras construções recentes.

O grupo The Baggios gravou ali um clipe em 2018, tendo a paisagem da Vila como pano de fundo para a canção Bem-Te-Vi, do álbum "Vulcão".

Queimadas
Em 2008 ocorreu aquele que foi considerado o pior incêndio da história da Chapada Diamantina, com focos em vinte e sete cidades, mas "em maior proporção em áreas de grande interesse turístico, como Barro Branco (Lençóis)".

Em 2015 outro sinistro por mais de vinte dias destruiu a região, ameaçando a vegetação em Barro Branco.

Em dezembro de 2022 mais um incêndio teve início na comunidade, alastrando-se pela Serra do Mucugezinho, não se podendo determinar a causa do fogo.

Geografia de Lençóis
Patrimônio tombado pelo IPAC

Vila do Barro Branco


Olaylar
 Tang Mu Zong, Çin imparatoru oldu.
 Tâhirîler hanedanı kuruldu. (dağılışı 873)

Doğumlar
 Sabit bin Kurre, Arap matematikçi ve gökbilimci (ö. 901)

Ölümler

821