This article lists the winners and nominees for the NAACP Image Award for Outstanding Supporting Actor in a Comedy Series. Currently Cedric the Entertainer holds the record for most wins in this category with five.

Winners and nominees
Winners are listed first and highlighted in bold.

1990s

2000s

2010s

2020s

Multiple wins and nominations

Wins

 5 wins
 Cedric the Entertainer

 4 wins
 Lance Gross

 3 wins
 Reggie Hayes
 Deon Cole

 2 wins
 Laurence Fishburne
 Alfonso Ribeiro

Nominations

 7 nominations
 Laurence Fishburne
 Tracy Morgan

 6 nominations
 Terry Crews

 5 nominations
 Michael Boatman
 Cedric the Entertainer
 Deon Cole
 Lance Gross

 4 nominations
 Tituss Burgess
 David Alan Grier
 Kenan Thompson
 Blair Underwood

 3 nominations
 Chico Benymon
 Andre Braugher
 Doug E. Doug
 Jay Ellis
 Reggie Hayes
 Alfonso Ribeiro
 Craig Robinson
 Dorien Wilson

 2 nominations
 Miles Brown
 Nick Cannon
 John Henton
 Boris Kodjoe
 Romany Malco
 Tim Reid
 Lamman Rucker
 Merlin Santana
 J. B. Smoove
 Marcus Scribner
 Jeremy Suarez
 John David Washington

References

NAACP Image Awards


5178 Pattazhy este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5178 Pattazhy este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kavalur de R. Rajamohan. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,23 ua, o excentricitate de 0,14 și o înclinație de 4,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1989
Centura de asteroizi

5178 Pattazhy


Aceasta este o listă de actori din Statele Unite ale Americii (U-Z):

U
Alanna Ubach -  Bob Uecker -  Ricky Ullman -  Skeet Ulrich -  Blair Underwood - Robert Urich

V
Brenda Vaccaro - Mathew Valencia - Gary Valentine - Karen Valentine - Valda Valkyrien - Rudy Vallee - Amber Valletta - Lee Van Cleef - Nichole Van Croft - James Van Der Beek - Casper Van Dien - Mamie Van Doren - Barry Van Dyke - Dick Van Dyke - Jerry Van Dyke - Jo Van Fleet - Dick Van Patten - Joyce Van Patten - Richard Van Vleet - Anneliese van der Pol - Vivian Vance - Courtney B. Vance - Jacob Vargas - Jim Varney - Lisa Marie Varon - Diane Varsi - Michael Vartan - Roberta Vasquez - Robert Vaughn - Vince Vaughn - Ron Vawter - Makenzie Vega - Reginald VelJohnson - Karen Velez - Diane Venora - Milo Ventimiglia - Jesse Ventura - Jerry verDorn - Billy Vera - Tom Verica - Petra Verkaik - Irene Vernon - Victoria Vetri - Yvette Vickers - Victoria Chaplin - Michelle Vieth - Robert G. Vignola - Pruitt Taylor Vince - Frank Vincent - Jan-Michael Vincent - June Vincent - Mary Ann Vincent - Kira Vincent-Davis - Nana Visitor - Viva (Warhol Superstar) - Darlene Vogel - Jon Voight - Jenna von Oÿ - Lark Voorhies - Lindsey Vuolo -

W
Lyle Waggoner - Chuck Wagner - Jane Wagner - Lindsay Wagner - Natasha Gregson Wagner - Robert Wagner - Donnie Wahlberg - Becky Wahlstrom - David Wain - Loudon Wainwright III. - Tom Waits - Mark L. Walberg - Robert Walden - Janet Waldo - Christopher Walken - Clint Walker - Helen Walker - Kim Walker - Nancy Walker - Paul Walker - Robert Hudson Walker - Robert Walker mlajši - Sydney Walker - Jean Wallace - James William Wallack - Deborah Walley - Camryn Walling - M. Emmet Walsh - J. T. Walsh - Kate Walsh - Matt Walsh - Ray Walston - Walter Emmanuel Jones - Jessica Walter - Lisa Ann Walter - Melora Walters - Zoe Wanamaker - Garrett Wang - Patrick Warburton - Burt Ward - Fannie Ward - Fred Ward - Larry Ward - Maitland Ward - Megan Ward - Sela Ward - Selwyn Ward - Herta Ware - Marlene Warfield - Julie Warner - Chris Warren mlajši - Kiersten Warren - Lesley Ann Warren - Sharon Warren - Ruth Warrick - Denzel Washington - Kerry Washington - Vernon Washington - Ed Wasser - Gedde Watanabe - Sam Waterston - Midori (porno zvezda) - Barry Watson - Muse Watson - Damon Wayans - Kellie Waymire - David Wayne - John Wayne - Michael Weatherly - Shawn Weatherly - Frank Weatherwax - Rudd Weatherwax - Blayne Weaver - Dennis Weaver - Doodles Weaver - Fritz Weaver - Sigourney Weaver - Chloe Webb - Clifton Webb - Jack Webb - Diane Webber - Amy Weber - Virginia Weidler - Teri Weigel - Scott Weinger - Michael T. Weiss - Johnny Weissmuller - Bruce Weitz - Michael Welch - Raquel Welch - Tahnee Welch - Tuesday Weld - Frank Welker - Peter Weller - Mel Welles - Orson Welles - Tom Welling - Claudia Wells - Dawn Wells - George Wendt - Alexandra Wentworth - Devon Werkheiser - Adam West - Mae West - Maura West - Carrie Westcott - James Westerfield - Jack Weston - Michael Weston - Frank Whaley - Justin Whalin - Wil Wheaton - Bert Wheeler - Lisa Whelchel - Forest Whitaker - Johnny Whitaker - David A.R. White - David White (actor) - Alice White - Betty White - Bo White - De'voreaux White - Jesse White (actor) - John Sylvester White - Karen Malina White - Mike White - Pearl White - Richard White (actor) - Thelma White - Bradley Whitford - Napoleon Whiting - Mae Whitman - Stuart Whitman - James Whitmore - James Whitmore mlajši - Grace Lee Whitney - Jeff Whitty - Mary Wickes - Richard Widmark - Jane Wiedlin - Dianne Wiest - Larry Wilcox - Lisa Wilcox - Olivia Wilde - Cornel Wilde - Kathleen Wilhoite - Adrienne Wilkinson - Kimberly Williams - Fred Willard - William Finley (actor) - Kathlyn Williams - Clarence Williams III. - Anson Williams - Barbara Williams - Barry Williams - Bill Williams (actor) - Caroline Willams - Cindy Williams - Esther Williams - Gareth Williams (actor) - JoBeth Williams - Kelli Williams - Kellie Shanygne Williams - Michelle Williams (actor) - Michelle Williams (pevka) - Paul Williams (pevec) - Robin Williams - Stacey Williams - Steven Williams - Treat Williams - Tyler James Williams - Van Williams - Zelda Williams - Noble Willingham - Rumer Willis - Bruce Willis - Dave Willis - Bridgette Wilson - Demond Wilson - Lewis Wilson - Lois Wilson (actriță) - Luke Wilson - Mara Wilson - Owen Wilson - Rita Wilson - Thomas F. Wilson - Camille Winbush - William Windom (actor) - Debra Winger - Wally Wingert - Jason Wingreen - Marissa Jaret Winokur - Michael Winslow - Mary Elizabeth Winstead - Matt Winston - Edward Winter - Dean Winters - Gloria Winters - Shelley Winters - Ray Wise - Jane Withers - Reese Witherspoon - Alicia Witt - Holly Witt - Cherie Witter - Samuel Witwer - Scott Wolf - Jane Wolfe - Ignatius Wolfington - Louis Wolheim - Anna May Wong - B.D. Wong - Russell Wong - Ira David Wood IV. - Wood Harris - Cynthia Wood - Elijah Wood - Evan Rachel Wood - Matthew Wood - Natalie Wood - Nicole Wood - Alfre Woodard - Shailene Woodley - James Woods - Nan Woods - Joanne Woodward - Sheb Wooley - Monty Woolley - Robert Woolsey - Tom Wopat - Jo Anne Worley - Mary Woronov - Fay Wray - Amy Wright - Jeffrey Wright - Katie Wright - Max Wright - Sarah Wright - Steven Wright - Teresa Wright - Robin Wright Penn - Kari Wührer - Jane Wyatt - Noah Wyle - Jane Wyman - Victoria Wyndham - Keenan Wynn - Amanda Wyss -

Y
Jeff Yagher - Cori Yarckin - Michael Yarmush - Amy Yasbeck - Patti Yasutake - Carrie Yazel - Susan Yeagley - Dick York - Kathleen York - Morgan York - David Yost - Tina Yothers - Alan Young - Burt Young - Clara Kimball Young - Gig Young - Julianna Young - Loretta Young - Nedrick Young - Sean Young - Harris Yulin - Victor Sen Yung -

Z
William Zabka - Pia Zadora - Steve Zahn - Joe Zaso - Cara Zavaleta - Renée Zellweger - Susanne Zenor - Anthony Zerbe - Chip Zien - Nikki Schieler Ziering - Madeline Zima - Efrem Zimbalist mlajši - Joseph Paul Zimmerman - Chuck Zito - Jessica Zucha - Gilbert Lani Kauhi - Daphne Zuniga -

Note

americani
Actori
 Listă

Listă de actori americani (U-Z)


Kashmiria monotipski biljni rod iz porodice Plantaginaceae čija je jedina vrsta K. himalaica, rijetka višegodišnja zeljasta biljka sa zapadne Himalaje. , endem iz Uttarakhanda, i možda zapadnog Nepala.

Sinonimi
 Falconeria Hook.fil.
 Falconeria himalaica Hook.f., bazionim
 Wulfenia himalaica (Hook.f.) Pennell

Izvori

Veroniceae

Kashmiria


Konokovo  es un selo del raión de Uspénskoye del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en la orilla izquierda del río Kubán, 7 km al noroeste de Uspénskoye y 181 km al este de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 7 880 habitantes en 2010.

Es cabeza del municipio Konokovskoye.

Historia

La localidad fue fundada en 1901. Se desarrolló rápidamente, ya que en 1910 vivían 4 803 personas. En 1913, en Konokovo había dos escuelas con cinco maestros, la estación ferroviaria y teléfono. En 1915 se estableció la comunicación telefónica con Uspénskoye y la stanitsa Ubézhenskaya. En 1918 se formó el soviet del pueblo, substituido en 1991 por la administración actual. Hasta 1920 pertenecía al otdel de Labinsk del óblast de Kubán.

Demografía

Composición étnica

De los 7 411 habitantes que tenía en 2002, el 80.8 % era de etnia rusa, el 10.7 % era de etnia armenia, el 3.1 % era de etnia gitana, el 2.5 % era de etnia ucraniana, el 0.5 % era de etnia alemana, el 0.4 % era de etnia adigué, el 0.3 % era de etnia bielorrusa, el 0.2 % era de etnia tártara, el 0.1 % era de etnia georgiana y el 0.1 % era de etnia griega

Economía y transporte

El principal sector económico de la localidad es la agricultura (trigo, girasol, remolacha azucarera, maíz). Se cría el ganado bovino, porcino, ovino, caprino, equino y aviar. En la aldea son construidos 19 invernaderos de superficie total de 4 107 metros cuadrados. Las principales empresas son OAO Konokovski Elevator, OOO Konokovski molochni zavod nº1, entre otras. Gazprom efectúa en el territorio de la localidad extracciones de gas natural.

Cuenta con una estación (Konokovo) en la línea del ferrocarril del Cáucaso Norte, en el tramo entre Armavir y Mineralnye Vody.

Al sur de la localidad pasa la carretera federal M29 Cáucaso.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Коноково.
 Información sobre el municipio en el sitio web del raión .
 Mapa topográfico en maps.vlasenko.net
 Casa de Cultura en Panoramio

Localidades del raión de Uspénskoye del krai de Krasnodar
Localidades establecidas en 1901

Konokovo


Ivanovce este o comună slovacă, aflată în districtul Trenčín din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 980 de locuitori. Se învecinează cu comuna Beckov.

Istoric
Localitatea Ivanovce este atestată documentar din 1398.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ivanovce


Haydarlar, Sakarya ilinin Akyazı ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Sakarya il merkezine 60 km, Akyazı ilçesine 30 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

 Yerelnet

Akyazı'nın mahalleleri

Haydarlar, Akyazı


An Schoenoplectus jingmenensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Tang ngan Fa Tsuan Wang, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni S.Yun Liang och S.R.Zhang. An Schoenoplectus jingmenensis in nahilalakip ha genus nga Schoenoplectus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Schoenoplectus

Schoenoplectus jingmenensis


Alethea Blow Charlton (født 9. august 1931 i Yorkshire i England, død 6. maj 1976) var en skuespillerinde.

Charlton spilte i den aller første Doctor Who-historie, An Unearthly Child i 1963. Hun spillede senere i historien The Time Meddler fra 1965.

Hun spillet også i TV-serierne Z Cars, The Gold Robbers, The Borderers, Doomwatch, Out of the Unknown og Upstairs, Downstairs.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra England

Alethea Charlton


O Marco Legal das Ferrovias, também referida como Marco Regulatório dos Transportes Ferroviários, foi criada no âmbito do Programa Pró-Trilhos do Ministério da Infraestrutura através da Medida Provisória 1.065/2021 sendo complementado pela Lei Federal 14.273/2021, a Lei das Ferrovias.

A legislação busca a ampliação da malha ferroviária brasileira através da autorização da construção de novos trechos pela iniciativa privada e no aproveitamento de trechos ociosos e na prestação do serviço de transporte ferroviário.

Mediante a mudança de paradigma empresas do setor até o final de outubro de 2022, foram protocolados 48 pedidos de autorização na Agência Nacional de Transportes Terrestres (ANTT) para a construção de novas ferrovias, somando R$ 186,94 bilhões em investimentos e representam acréscimo de 15.013,42 quilômetros à malha ferroviária implantada no país.

A MP 1.065/2021 entrou em vigência em 30 de Agosto de 2021 e a Lei das Ferrovias (L14.273/2021) entrou em vigência em 23 de Dezembro de 2021 alterando dez leis relacionadas e revogando a Lei nº 5.917/1973, ambas foram sancionadas pelo governo de Jair Bolsonaro.

Legislação do Brasil
2021 no Brasil

Marco Legal das Ferrovias


පොදු නාමය          : කෙලාර්ට්ගේ කුරු ගෙම්බා
                                 Kelaart's Dwarf Toad
විද්යා ත්මක නාමය : Adenomus kelaartii
(ගුන්තර් විසින් ක්රි්.ව.1858 දී නම් කරන ලදී.)

ව්යා ප්තිය:
Bufonidae කුලයට අයත් මෙරටට අවේණික විශේෂයකි.තෙත් කලාපයට පමණක් සීමා වී ඇති මෙම විශේෂය මුහුදු මට්ටමේ සිට උස අඩි 1230 තෙක් වූ නිරිතදිග කලාපයේ මධ්ය ම කඳුකරයේ හා නකල්ස් කඳුවැටියේ ව්යා ප්තවී සිටී.හමුවන ප්ර දේශ කිහිපයක් වන්නේ රත්නපුරය, ඕපනායක, බටදොඹලෙන,දෙණියාය, පළාබද්දල, රක්වාන, හිනිදුම, කිතුල්ගල, දැරණියගල, මෝර්නිංසයිඩ් වතුයාය,කන්නෙලිය, අරණායක,ලග්ගල, නෙළුව ආදියයි.

ශරීර ලක්ෂණ:
කපාල නෙරීම් ඇති බැවින්, එම ගණයේ අනෙක් විශේෂ වලින් වෙන් කොට හඳුනාගත හැක.Adenomus dasi කපාල නෙරීම් නොදරන අතර Adenomus kandyanus ගේ හොඹු නෙරීම පමනක් ඉතා සුලුවෙන් දැකිය හැක.වැඩිහිටි පිරිමි සතුන් මි.මි. 25-33 දක්වාත්, වැඩිහිටි ගැහැණු සතුන් මි.මි.36-50 දක්වාත් දිගින් වැඩේ. පෘෂ්ඨීයව හා පාර්ශවිකව දුඹුරු පැහැ වන අතර පහල ඇලපත හා උදරීය පැත්ත කහ හෝ සුදු පැහැ ගැන්වී දුඹුරු පැහැයෙන් රටා ගැන්වී ඇත.

හැසිරීම හා බෝවීම:
රාත්රීම මෙන්ම දිවා කලද දැකගත හැකිවන අතර වැඩිපුරම ගැවසෙන්නේ ගලා යන දොළ ඉවුරු වලය. භෞමික දිවියක් ගත කලද ගස් වල හා රළු බිත්තිවල නැගීමේ හැකියාව ඇත.ගැහැණු සතුන් 15 m  පමණ උස කිතුල් ගස් මතින් ද හමු වී ඇත. දොල මැද ඇති ගල් මත හිඳිමින් හඬ නගන පිරිමි සතුන් රැසක් රාත්රී  කාලයේ සුලබව දැකගත හැක.ගැහැණු සතුන් එකවර බිත්තර 1000ක් පමණ එක වැලකට දමයි.එම බිත්තරත් මුල්ම අවදියේ ඉස්ගෙඩි පැටවුන්ද සුදු පැහැතිය.පසුව වර්ණය වෙනස් වේ. දින 49 කින් රූපාන්තරණය නිම කරන මොවුන් ඉන්පසු ජලයෙන් ගොඩට පැමිණේ.

තර්ජන:
ඇළ දොල දෙපස වනාන්තර එළි වීමත්, කැබලි වීමත්, කෘෂි රසායන ද්රයව්යම හා අනෙකුත් ජල අපවිත්ර  කාරක මොවුන්ගේ පැවැත්මට එරෙහි සාධකයන් ලෙස දැනට හඳුනාගෙන ඇත.

සංරක්ෂණය:
අන්තරායට ලක්වූ විශේෂයකි. (EN) වනසත්ත්ව හා තුරුලතා ආඥා පනත යටතේ ආරක්ෂිතය.

කෙලාර්ට්ගේ කුරු ගෙම්බා


Lake Morat  or Lake Murten ( ; ) is a lake located in the cantons of Fribourg and Vaud in the west of Switzerland. It is named after the small bilingual town of Murten/Morat on its southern shore.

It is the smallest of the three lakes in the Seeland or Pays des trois lacs area of the Swiss plateau located at the foot of the first chain of the Jura mountains. The main tributary is the river Broye.

Since the Jura water correction its water leaves the lake through the Broye Canal (Canal de la Broye)  into nearby Lake Neuchâtel that is connected to Lake Bienne/Lake Biel through the Thielle canal.  Thus all three lakes form a natural reservoir in order to retain overflow water from the river Aare that flows into Lake Bienne/Biel: in times of combined heavy rainfalls and glacier
melting in the Alps, the peculiar situation arises that the water flows backwards through the Thielle and Broye canals, preventing an overflow of the Grand Marais ().

Notes

External links

Waterlevels of Lake Morat at Morat

Morat
Morat
Morat
LMorat
Fribourg–Vaud border

Lake Morat


Categoria grea

Categoria cruiser

Categoria semigrea

Categoria super-mijlocie

Categoria mijlocie

Categoria super-semimijlocie

Categoria semi-mijlocie

Categoria super-ușoară

Categoria ușoară

Categoria super-pană

Categoria pană

Categoria super-cocoș

Categoria cocoș

Categoria super-muscă

Categoria muscă

Categoria semi-muscă

Categoria pai

Referințe

Liste despre sport
Box

Lista campionilor mondiali la box, IBO


DDL may refer to:

Technology
Data definition language or data description language, relating to databases
Description Definition Language, part of the MPEG-7 standard
Device Description Language,  related to field devices for process and factory automation
Digital data logger, a type of data logger, an electronic device that records data over time or in relation to location
Direct download link, hyperlink for file downloads
Dolby Digital Live, real-time audio compression
Drop-down list, graphical user interface control element
An acronym for the Australian light destroyer project

People
Daniel Day-Lewis, actor

Businesses
Det Danske Luftfartselskab, Danish airline
Dutch Defence League, a Dutch offshoot of the English Defence League

Other
Data-driven learning, an approach to learning foreign languages
Den Danske Landinspektørforening, the Danish Association of Chartered Surveyors

DDL


Sosigenes ist ein Einschlagkrater auf der Mondvorderseite am westlichen Rand des Mare Tranquillitatis. Er liegt nordwestlich des Kraters Arago und südwestlich von Maclear.
Er ist schüsselförmig mit flachem Kraterboden und kaum erodiert.

Östlich des Kraters befindet sich ein in vorwiegend nordsüdlicher Richtung verlaufendes System von Mondrillen, die Rimae Sosigenes.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem griechischen Astronomen Sosigenes aus Alexandria offiziell benannt.

Weblinks

 Sosigenes auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Sosigenes (Mondkrater)


හිරුෂි වසුන්දරා( උපත 1995 ජූනි 29) (උයනහේවාගේ හිරුෂි වසුන්දරා උයනහේවා) ශ්‍රී ලාංකික රංගන ශිල්පිනියක, නිරූපිකාවක සහ නිවේදිකාවක වේ.

පුද්ගලික දිවිය
සුනිල් උයනහේවා මහතාට සහ  ඩබ්ලිව්.ඒ. ඉන්ද්‍රනි අමරසේකර මහත්මියට දාව, පවුලේ දෙවන දියණිය ලෙස හිරුෂි වසුන්දරා උපන්නාය. ඇය සිය මූලික අධ්‍යාපන කටයුතු මාතර ඌරුබොක්ක ජාතික පාසල.6 වන ශ්‍රේණිය සිට අ.පො.ස උසස් පෙළ දක්වා ගම්පහ රත්නාවලී බාලිකා විද්‍යාලය.

රංගනයන්.

ටෙලිනාට්‍ය
2009 - රාවණ අඩවිය - ප්‍රධාන ළමා නිළි භූමිකාව
2019 - සුපහන් සිත
2019 - පිනිකඳුලු
2021 - ටීචර් අම්මා - ප්‍රධාන චරිත (සයොනාරා ටීචර්)

ටෙලි චිත්‍රපට
2018 - නිස්සරණ
2019 - පියාණනි
2019 - පාවෙලා වලාකුලේ ඒවිද අම්මා  -  ප්‍රධාන චරිත (ඩොක්ටර් අනුරාධි )

නිවේදිකාවක
 2007 වසරේ සිට 2011 දක්වා සිරස නාලිකාවේ "පුංචි පැංචි" සජීවී ළමා වැඩසටහන නිවේදිකාවක්.

රූ රැජිණ තරඟ

රූපවාහිනී අවුරුදු කුමරිය තරඟ
2018දී හිරුෂි වසුන්දරා දෙරණ අවුරුදු කුමරිය තරගයේ දෙවැනි ස්ථානය දිනාගෙන ඇත.

ආශ්‍රිත

1995 උපත්
රංගන ශිල්පීන්

හිරුෂි වසුන්දරා


Survivor betyder 'overlever' på engelsk og kan henvise til følgende artikler:

 Survivor (tv-show) - et tv-show (på dansk Robensonekspeditionen)
 Survivor (musikgruppe) - en amerikansk musikgruppe

Survivor


Las islas Kneissftp://ftp-gem.jrc.it/baralvi/2_POSTERS/C2_SM3_katlane_essersi.pdf () es un archipiélago de pequeñas islas en el golfo de Gabès, situado a pocos kilómetros mar adentro del país africano de Túnez, a unos 50 km al sur de la ciudad portuaria de Sfax.

Ahora constituye una reserva natural a través de una vasta extensión de marismas (14.500 ha) y aguas poco profundas. Se trata de un hábitat importante de observación de aves y ha sido declarado Sitio Ramsar el 7 de noviembre de 2007 (n.º 2.012).

La principal isla Bessila tiene 650 hectáreas.

Véase también
 Geografía de Túnez
 Geografía de África

Referencias

Enlaces externos
Mapa de Localización

Archipiélagos e islas de Túnez
Sitios Ramsar en Túnez

Islas Kneiss


Podocarpus smithii er sígrænt tré frá Queensland í Ástralíu.

Tilvísanir

Gagnviðarætt

Podocarpus smithii


ATHENA, also known as the AD-1 experiment, was an antimatter research project at the Antiproton Decelerator at CERN, Geneva. In August 2002, it was the first experiment to produce 50,000 low-energy antihydrogen atoms, as reported in Nature. In 2005, ATHENA was disbanded and many of the former members of the research team worked on the subsequent ALPHA experiment and AEgIS experiment.

Experimental setup

The ATHENA apparatus comprised four main subsystems: the antiproton catching trap, the positron accumulator, the antiproton/positron mixing trap, and the antihydrogen annihilation detector.   All traps in the experiment were variations of the Penning trap, which uses an axial magnetic field to transversely confine the charged particles, and a series of hollow cylindrical electrodes to trap them axially. The catching and mixing traps were adjacent to each other, and coaxial with a 3 T magnetic field from a superconducting solenoid.

The positron accumulator had its own magnetic system, also a solenoid, with a field strength of 0.14 Tesla.  A separate cryogenic heat exchanger in the bore of the superconducting magnet cooled the catching and mixing traps to about 15 K. The ATHENA apparatus featured an open, modular design that allowed experimental flexibility, particularly in introducing large numbers of positrons into the apparatus.

Catching trap
The catching trap slowed, trapped, cooled, and accumulated antiprotons.  To cool antiprotons, the catching trap was first loaded with  electrons, which  cooled by synchrotron radiation in the 3 Tesla magnetic field.   Typically, the AD delivered  antiprotons having kinetic energy 5.3 MeV and a pulse duration of 200 ns to the experiment at 100 s intervals.  The antiprotons were slowed in a thin foil and trapped using a pulsed electric field. The antiprotons lost energy and equilibrated with the cold electrons by Coulomb interaction. The electrons were ejected before mixing the antiprotons with positrons. Each AD shot resulted in about  cold antiprotons for interaction experiments.

Positron accumulator
The positron accumulator slowed, trapped and accumulated positrons emitted from a radioactive source (1. Bq 22Na). Accumulation for 300 s yields 1. positrons, 50% of which were transferred to the mixing trap, where they cooled by synchrotron radiation.

Mixing trap
The mixing trap had the axial potential configuration of a nested Penning trap, which permitted two plasmas of opposite charge to come into contact. In ATHENA, the spheroidal positron cloud could be characterized by exciting and detecting axial plasma oscillations. Typical conditions were:  stored positrons, a radius of 2 – 2.5 mm, a length of 32 mm, and a maximum density of 2.. An antihydrogen annihilation detector was situated coaxially with the mixing region, between the trap outer radius and the magnet bore.

Antihydrogen annihilation detector
The detector was designed to provide unambiguous evidence for antihydrogen production by detecting the temporally and spatially coincident annihilations of the antiproton and positron when a neutral antihydrogen atom escaped the electromagnetic trap and struck the trap electrodes. An antiproton typically annihilates into a few charged or neutral pions. The charged pions were detected by two layers of double-sided, position sensitive, silicon microstrips. The path of a charged particle passing through both layers could be reconstructed, and two or more intersecting tracks allowed determination of the position, or vertex, of the antiproton annihilation.  The uncertainty in vertex determination was approximately 4 mm and is dominated by the unmeasured curvature of the charged pions' trajectories in the magnetic field.  The temporal coincidence window was approximately 5 microseconds. The solid angle coverage of the interaction region was about 80% of 4π.

A positron annihilating with an electron yields two or three photons. The positron detector, comprising 16 rows each containing 12 scintillating, pure cesium-iodide-crystals, was designed to detect the two-photon events, consisting of two 511 keV photons which are always emitted back-to-back. The energy resolution of the detector was 18% full width half maximum at 511 keV, and the photo-peak detection efficiency for single photons was about 20%.  The maximum readout rate of the whole detector was about 40 Hz. Ancillary detectors included large scintillator paddles external to the magnet, and a thin, position sensitive, silicon diode through which the incident antiproton beam passed before entering the catching trap.

To produce antihydrogen atoms, a positron well in the mixing region was filled with about  positrons and allowed to cool to the ambient temperature (15 kelvin). The nested trap was then formed around the positron well.   Next, approximately 104 antiprotons were launched into the mixing region by pulsing the trap from one potential configuration to another. The mixing time is 190 s, after which all particles were dumped and the process repeated.  Events triggering the imaging silicon detector (three sides hit in the outer layer) initiated readout of both the silicon and the CsI modules.

Using this method, ATHENA could produce – for the first time – several thousands of cold antihydrogen atoms in 2002.

ATHENA collaboration

The ATHENA collaboration comprised the following institutions:

References

External links
 Record for ATHENA experiment on INSPIRE-HEP
Particle experiments
CERN experiments

ATHENA experiment


An Epidendrum oaxacanum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Allen Rolfe. An Epidendrum oaxacanum in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum oaxacanum


Agrilus salviaphilos é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Manley, 1979.

Referências

salviaphilos

Agrilus salviaphilos


Eshilos ya da Aiskhylos (Yunanca: Ασχύλος, Aiskhylos) (d. yak. MÖ 525/524 - ö. yak. MÖ 456/455), Antik Yunan oyun yazarıdır.

Hayatı

MÖ 5. yüzyılda tragedyaya asıl şeklini veren yazar Eshilos'tur. (MÖ 525-424) Eleusis'te doğmuştur. Bu tarih, Peisistratos'un parlak egemenliğinin onun ölümüyle son bulmasından üç yıl sonraya geliyor. Onun dönemi büyük politik kişiliklerin dönemi olmuştur. Isthenes, Miltiades, Themistokles, Kimon, Efialtes, Perikles gibi. Tümden kişisel olan nitelikleri açısından Eshilos Eleusis site devletindeki eski bir soylu aileden gelmedir. Dönemin şairleri Pindaros, Simonides, Khoirilos, Sofokles ile ilişki içindeydi. Eshilos salt bir yazar değildi, dönemin etkin düşünürlerindendi.

Tragedya yazmaya yaklaşık  MÖ 500'lerde, yani gençliğinde başlamıştır. 2. yüzyılda coğrafyacı Pausanias'a göre bir gece tanrı Dionysos rüyasına girip, ona yeni oluşmakta olan tragedya sanatına yönelmesini söyler. Eshilos rüyasından uyanınca bir tragedya yazmaya başlar. Maraton, Salamis, Pers savaşlarına katılmıştır. Tragedya yarışmalarına gençliğinde katılmaya başlamıştır. İlk ödülünü 485'te kazanmıştır. Eserlerinde koroya önem vermiş, oyunlarını mitolojiden almıştır. Tanrıların ve kahramanların en önemli ve en etkileyici taraflarını seçmiştir.

Eshilos, konuları bakımından birbiri ile ilgili üç oyunu birleştirmiş (trilogia=üçleme), sonuna bir satyr oyunu eklemiştir. Doksan kadar oyun yazmış olmasına rağmen  elimize sadece yedi tanesi ulaşmıştır. MÖ 458'de Orestia adlı trilogiasıyla (Agamemnon, Adak sunucuları, Eumenidler) son zaferini kazanmıştır. Trilogianın konusu Orestes in babasının katilinden ve annesinden aldığı öçtür. Yarışmalarda elli iki kez ödül kazandığı sanılıyor. 472'de sahnelediği Persler adlı oyunu diğerlerinden tarihi, konu olarak işleme bakımından farklıdır. Bu oyunda yazar, Atinalıların yiğitliklerini, Perslerin ağzından övüp Perslerin yenilgisini tanrılara bağlar. Elimize geçen yedi oyunundan ilk yazılanı Yalvarıcılar'da elli kişilik koro ve bir kahraman vardır. Eshilos bu oyunda tek bir oyuncu kullanırken Persler, Tebai'ye Karşı Yediler ve Zincire vurulmuş Prometheus adlı oyunlarıyla tragedyaya ikinci oyuncuyu getirmiştir ve böylece karşılıklı konuşmaların oranı artmıştır.

Oidipus'un oğullarının çatışmasını anlatan Tebai'ye Karşı Yediler ile MÖ 467'de birincilik kazanmıştır. Zincire vurulmuş Prometheus'ta koro şarkılarının azalmasıyla oyunu konuşmalar ilerletmiştir. Konusu Promethes'un ateşi çalıp insanlara öğretmesi nedeniyle Zeus tarafından cezalandırılmasıdır.

Eshilos oyunun sunulması ile ilgili de maske, elbise ve yüksek ayakkabılar gibi yenilikler de getirmiştir. Dili güç anlaşılan, ağdalı bir dildi. Toplumdaki dini ve ahlaki konuları işlemiştir. Karakterlerin derinine pek inmemiş, kahramanların kin, intikam, gurur gibi duygularını başarıyla aktarmıştır.

Eshilos kendi doğduğu yer olan Eleusis'te temellerini bulmuş Demeter tapımı Eleusian gizemlerine yönlendirilen Yunanlardan birisiydi. İsminden de anlaşılacağı gibi tapımın üyeleri bir anlamda mistik, ulaşılması güç bilgiler edinmek zorundaydı. Bu tapımın üyeleri aksi takdirde ölüm cezası alacakları koşulda tapım dışındakilere gizemlerle ilgili hiçbir şey anlatmama, tapımın üyelerinin kendilerinden olmayana gizemler konusunda hiçbir şeyi açığa vurmama amacıyla aksi takdirde ölümle cezalandıracakları gerçeği dolayısıyla, gizemlerle ilgili detaylar çok azdır. Bununla birlikte, Aristoteles'e göre Eshilos'un oyunlarından birine gizli bölümlerle ilgili ipuçlarını gizliden aktardığı iddia edilir. Bazı kaynaklara göre halktan kızmış biri sahnede performans sırasında Eshilos'u öldürmeye çalışmış fakat Eshilos kaçmıştır. Kendisi aleyhine açılan dava için hakim önündeyken Eshilos bu yaptığının hoş görülmesini dilemiştir. Fakat onun serbest bırakılması ise sırf Pers Savaşlarında verdiği çabalardan ötürüdür.

Oyunları

 Persler
 Tebai'ye Karşı Yediler
 Agamemnon
 Adak Sunucuları
 Yakarıcılar
 Eumenidler
 Zincire Vurulmuş Prometheus

Kaynakça

 Latacz J., Antik Yunan Tragedyaları

Dış bağlantılar

  Project Gutenberg'de bulunan eserleri
   Perseus'da bulunan eserleri
   Bartleby'de bulunan eserleri.

MÖ 525 doğumlular
Attika doğumlular
MÖ 456 yılında ölenler
MÖ 5. yüzyılda Yunanlar
MÖ 5. yüzyıl yazarları
Antik Atinalılar
Antik Yunan yazarlar

Eshilos


O Global Green Growth Institute (GGGI) é uma organização intergovernamental voltada para o desenvolvimento sustentável com sede em Seul, Coreia do Sul . A organização promove o crescimento verde como um novo paradigma de crescimento econômico que se caracteriza pelo equilíbrio entre o crescimento e a sustentabilidade ambiental. O GGGI fornece suporte técnico, oportunidades de pesquisa e engajamento de stakeholders para planos de crescimento verde, especialmente em países em desenvolvimento.

O Global Green Growth Institute trabalha em quatro áreas prioritárias: energia, água, planejamento do uso da terra e cidades verdes .

História
O GGGI foi lançado pela primeira vez como um think tank em 2010 pelo presidente coreano Lee Myung-bak, e mais tarde foi convertido em uma organização internacional baseada em tratados em 2012 na Cúpula Rio+20 no Brasil.

Trabalho
O trabalho da organização está focado em várias áreas:

 redução de emissão de gases de efeito estufa;
 criação de 'empregos verdes";
 ampliação do acesso à serviços sustentáveis, como energia limpa e acessível, transporte público sustentável, saneamento e gestão sustentável de resíduos;
 melhoraria da qualidade do ar;
 oferta adequada de serviços ecossistêmicos;
 adaptação às mudanças climáticas.

Membros

O Instituto é uma organização baseada em tratados, que exige que os membros em potencial ratifiquem o Acordo sobre o Estabelecimento do Global Green Growth Institute para se tornarem Partes do Acordo. As organizações de integração regional também podem se tornar membros do Instituto mediante a ratificação do Convênio.

Atividades

Planos de crescimento verde em países em desenvolvimento
A GGGI tem trabalhado para desenvolver pesquisas e planos de crescimento verde para dezesseis países em desenvolvimento: Brasil, Camboja, China, Etiópia, Índia, Indonésia, Cazaquistão, Mongólia, Marrocos, Peru, Filipinas, Ruanda, África do Sul, Tailândia, Emirados Árabes Unidos e Vietnã. Em 27 de junho de 2014, a GGGI e o Programa Ambiental da ONU anunciaram uma nova parceria para cooperar na promoção de estratégias de crescimento verde e planos de ação em países ao redor do mundo.

Plataforma de conhecimento de crescimento verde
Em 11 de janeiro de 2012, um Memorando de Entendimento foi assinado entre a GGGI, o PNUMA, a OCDE e o Banco Mundial para estabelecer a Plataforma de Conhecimento de Crescimento Verde. Esta assinatura foi seguida pela conferência inaugural da Green Growth Knowledge Platform na Cidade do México.

Relacionamento com outros organismos internacionais

Assembleia Geral das Nações Unidas
Em dezembro de 2013, o GGGI recebeu o status de observador pela Assembleia Geral das Nações Unidas. O status dá à GGGI o direito de falar nas reuniões da Assembleia Geral e patrocinar e assinar resoluções. A GGGI também poderá emitir votos processuais. Os observadores não estão autorizados a votar nas resoluções.

Convenção-Quadro das Nações Unidas sobre Mudança do Clima
Em novembro de 2013, a GGGI recebeu o status de Organização Observadora Intergovernamental da Convenção-Quadro das Nações Unidas sobre Mudança do Clima (UNFCCC) na Décima Nona Conferência das Partes (COP) da UNFCCC. Em junho de 2015, a GGGI e a UNFCCC assinaram um Memorando de Entendimento para trabalharem juntos em atividades destinadas a abordar questões de crescimento verde em países em desenvolvimento, promovendo um desenvolvimento resiliente ao clima e de baixa emissão que alcançará a estabilização da concentração de gases de efeito estufa (GEE) no atmosfera.

Fundo Verde para o Clima
Em janeiro de 2015, o GGGI foi credenciado como organização observadora do Green Climate Fund (GCF). O GCF foi estabelecido pelas Partes na conferência da Convenção-Quadro das Nações Unidas sobre Mudança do Clima (UNFCCC) de 2010, realizada em Cancun, México, e designada como uma entidade operacional do mecanismo financeiro da convenção. A GGGI apóia seus parceiros governamentais para acessar o financiamento de prontidão do projeto no programa de prontidão do GCF. Desde novembro de 2018, a GGGI apoiou 8 de seus governos parceiros no acesso a financiamento de prontidão, incluindo Vanuatu, Mongólia, Papua Nova Guiné, Tailândia, Laos PDR, Ruanda, Jordânia e Indonésia.

Organização para Cooperação e Desenvolvimento Econômico
A GGGI é membro fundador da Green Growth Knowledge Platform juntamente com a OCDE . Em junho de 2013, a GGGI recebeu o status de elegibilidade para Assistência Oficial ao Desenvolvimento (ODA) pela Organização para Cooperação e Desenvolvimento Econômico – Comitê de Assistência ao Desenvolvimento (OCDE-DAC). A GGGI é observadora da Rede do Comitê de Assistência ao Desenvolvimento da OCDE sobre Meio Ambiente e Cooperação para o Desenvolvimento (DAC ENVIRONET).

Bancos Multilaterais de Desenvolvimento e Comissões Regionais da ONU
Na Vigésima Primeira Conferência das Partes da Convenção-Quadro das Nações Unidas sobre Mudança do Clima, a GGGI juntamente com os bancos multilaterais de desenvolvimento e as comissões regionais das Nações Unidas lançaram uma Parceria de Crescimento Verde Inclusivo. Os membros fundadores da Parceria são GGGI, Banco Asiático de Desenvolvimento, Banco Africano de Desenvolvimento, Banco Interamericano de Desenvolvimento, Comissão Econômica das Nações Unidas para a África, Comissão Econômica das Nações Unidas para a América Latina e o Caribe, Comissão Econômica e Social das Nações Unidas para a Ásia e Pacífico e Comissão Econômica e Social das Nações Unidas para a Ásia Ocidental .

Comissão Global sobre Economia e Clima
A GGGI é parceira de pesquisa da Comissão Global de Economia e do projeto Nova Economia Climática do Clima. A GGGI trabalha em conjunto com o World Resources Institute, Climate Policy Initiative, Ethiopian Development Research Institute, Indian Council for Research on International Economic Relations, London School of Economics and Political Science, Overseas Development Institute, Stockholm Environment Institute e Tsinghua University. A Comissão Global é composta por ex-chefes de governo e ministros da Fazenda, além de líderes nas áreas de economia, negócios e finanças, e presidida pelo ex-presidente do México Felipe Calderón.

Estrutura Organizacional
A estrutura do instituto é composta por uma Assembleia, um Conselho, uma Secretaria e um Conselho Consultivo.

Assembleia
A Assembleia é o órgão supremo da GGGI e é composta por todos os Estados Membros. Reúne-se a cada dois anos, onde elege membros para o conselho, nomeia o Diretor-Geral e analisa o progresso alcançado em direção aos objetivos do instituto. Além disso, a Assembleia aconselha sobre a direção geral do trabalho do instituto.

A Assembleia elege um presidente e dois vice-presidentes para mandatos de dois anos para servir em seu escritório. A atual direção da Assembleia é a seguinte:

  Ban Ki-moon, President
  Republic of Korea, Vice-President
  Ethiopia, Vice-President

Conselho
O conselho é o órgão executivo do Instituto e, sob a orientação da Assembleia, é responsável por dirigir as atividades do GGGI. Algumas de suas funções incluem: nomear novos Diretores-Gerais, aprovar o programa de trabalho e orçamento anual, aprovar demonstrações financeiras auditadas e aprovar a admissão de novos membros ao Comitê Consultivo.

O Conselho é composto por, no máximo, dezassete membros, nos seguintes termos:

 Cinco membros contribuintes, eleitos pela Assembleia para mandatos de dois anos
 Cinco membros participantes, eleitos pela Assembleia para mandatos de dois anos
 Cinco especialistas ou atores não estatais, nomeados pelo conselho para mandatos de dois anos
 Um assento permanente para o país anfitrião
 O Diretor-Geral

Além disso, o Conselho elege um presidente e dois vice-presidentes para formar sua mesa. A atual liderança do conselho é a seguinte:

  Ban Ki-moon, Chair
  Republic of Korea, Vice-Chair
  Ethiopia, Vice-Chair

Atuais membros do Conselho

 Membros contribuintes
  Austrália
  Indonésia
  Noruega
  Catar
  Reino Unido
 Membros participantes
  Fiji
  Jordânia
  Paraguai
  Ruanda
  Senegal
 Atores especializados e não estatais
 Sr. Ban Ki-Moon
 República da Coreia
 O Diretor-Geral
 Dr. Frank Rijsberman

Secretariado
A Secretaria é o principal órgão operacional do instituto. A Secretaria é dirigida por um Diretor-Geral cujas funções incluem: fornecer liderança estratégica, preparar documentos operacionais e financeiros, relatar a implementação das atividades do instituto, implementar as decisões da Assembleia e do Conselho e representar o GGGI externamente.

A Secretaria está sediada em Seul, República da Coreia e tem operações em outros 24 países. O atual Diretor-Geral é o Dr. Frank Rijsberman.

Diretores-gerais anteriores

Comite Consultivo
O Conselho Consultivo é um órgão consultivo do instituto. Ele serve como um fórum que permite a cooperação público-privada em crescimento verde, além de aconselhar o conselho sobre a estratégia e atividades do GGGI. Não há limite para a composição do Comitê Consultivo.

Referências

Organizações da Coreia do Sul
Organizações ambientais

Global Green Growth Institute


Gen Bencildir (özgün adı: The Selfish Gene), zoolog Richard Dawkins tarafından evrim hakkında yazılmış olan, ilk defa 1976'da yayınlanan kitaptır. Dawkins kitapta, özverili ve bencil davranış kuramları, bencilliğin genetik tanımı, saldırgan davranışların evrimi, kanbağı kuramı, eşey farklarının doğal seçilimi gibi konuları ele alır. Kitap George C. Williams'ın ilk kitabı olan Adaptation and Natural Selection'da yer alan temel teori üzerinde geliştirilmiştir.

Dawkins kitapta, gen merkezli evrim yorumunu açıklamanın bir yolu olarak bencil gen kavramını ortaya atmıştır. Buna göre evrimin etkileri en iyi şekilde genler üzerinde görülebilir ve organizmalar ya da canlı toplumları seviyesindeki seçilim hiçbir zaman genler seviyesindeki seçilime baskın gelemez. Bir organizmanın her zaman dahili sağlığını (inclusive fitness) yani sonraki bireylere geçirdiği gen kopyası sayısını maksimize etmesi beklenir. Böylece canlı toplulukları evrimsel anlamda dengeli bir strateji ile gelişir.

Kitapta ayrıca, insanın kültürel evriminin birimi olarak, biyolojik evrimdeki genlerin benzeri olan, mem kavramı ortaya atılmıştır.  Buna göre, genlerdeki "bencil" replikasyon insan kültürünün gelişimine de model oluşturabilir. Kitabın yayınlanmasının ardından, çeşitli alanlarda çalışmaların yapıldığı memetik bilimi de gelişmiştir.

Kitabın Türkçe çevirisi uzun yıllar Tübitak Popüler Bilim Yayınlarında yayınlanmıştır. Şu anda ise kitap Kuzey Yayınlarının Bilim Serisinde yayınlanmaktadır.

Dış bağlantılar
Video introduction by Richard Dawkins - Google Videos
The Selfish Gene: Thirty Years On ve mp3  - Edge Foundation, Inc.
Richard Dawkins, The Selfish Gene üzerine - BBC World Book Club
Kitabın şu anki Türkçe baskısı  - Kuzey Yayınları

1976 kitapları
1996 kitapları
Evrim kitapları
Richard Dawkins kitapları
İngilizce kitaplar
İngiliz kitapları

Gen Bencildir


Lactarius torminosus (Jacob Christian Schäffer, 1774 ex Samuel Frederick Gray, 1821), denumit în popor râșcov de mesteacăn, părușei, sau râșcov flocos,, al cărui nume generic este derivat din cuvântul latin (= suferind de dizenterie), este o specie de ciuperci în mod normal otrăvitoare din încrengătura Basidiomycota în familia Russulaceae și de genul Lactarius care coabitează, fiind un simbiont micoriza (formează micorize pe rădăcinile arborilor). În România, Basarabia și Bucovina de Nord crește solitar, dar de asemenea în grupuri, pe sol acid și relativ uscat numai sub mesteceni, dezvoltându-se ubicuitar, în, precum la marginea  pădurilor de foioase, prin grădini și parcuri, mereu acolo, unde se află și gazda lui, din iulie până în octombrie.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 4-12 (15) cm, este cărnoasă, la început convexă cu marginea răsfrântă spre picior și legată de el printr-un văl fibros. Apoi devine din ce în ce mai plată, la deplină maturitate ia formă de pâlnie. Resturile vălului parțial, acum rupt, se prezintă la margine ca păr flocos întrețesut. Cuticula este neregulat lânoasă, pâslită și la umezeală unsuroasă, colorată pe fund albicios cu pete mici și dese de la portocaliu-crem peste roz închis la roșu cărămiziu, fiind concentric zonară mai închis, de asemenea în centru. Zonele dispar deseori la bătrânețe.
 Lamelele: sunt strânse unele în altele, tari și nu prea înalte, cu multe muchii intercalate și decurente la picior unde sunt bifurcate, fiind albicioase până roz-gălbuie și ne-schimbând culoarea la presiune.
 Caracteristici microscopice: are spori ovoidali până elipsoidali, hialini (translucizi) și reticulați precum amilozi (ce înseamnă colorabilitatea structurilor tisulare folosind reactivi de iod). Ei au o mărime de 6-10 x 4,2-7 microni. Pulberea sporilor este crem pală dar și roșiatică ca carnea.
 Piciorul: are o înălțime de 3-8 cm și o lățime de 1,5-3 cm, este cilindric, mai gros spre picior precum ușor subțiat la bază, cărnos, inițial plin dar poros, la bătrânețe gol, fiind de culoare albicioasă cu tonuri roz-portocalii precum ușor brumat.
 Carnea: este albicioasă, destul de tare, având un miros fructuos cu nuanțe de terpentină. Gustul este iute și rășinos. Când carnea este tăiată emană un suc.
 Laptele: când carnea este tăiată, emană la început mult suc alb și extrem de iute care conține granule foarte mici de rășină.
 Caracteristici microscopice: are spori ovoidali până elipsoidali, hialini (translucizi) și reticulați precum amilozi (ce înseamnă colorabilitatea structurilor tisulare folosind reactivi de iod). Ei au o mărime de 6-10 x 4,2-7 microni. Pulberea sporilor este crem pală dar și roșiatică ca carnea.
 Reacții chimice: Buretele se decolorează cu fenol maro, cu Hidroxid de potasiu după 20 de minute deschis gri-verzui, cu sulfat de fier ușor roz-gălbui, cu tinctură de Guaiacum imediat gri-verzui și cistoidele cu  albastru.

Toxicitate
Fapt este, că în diverse regiuni ciuperca se folosește în consum (de exemplu Rusia, Norvegia). Pentru a evita o otrăvire, părușeii se țin 6-8 ore în apă, se scurg, se opăresc, apoi se gătesc. Pentru iarna se conservă in oțet, deci prin acest procedeu și-au pierdut fiecare gust de burete.

Dar de asemenea fapt este, și acesta este mult mai important, că anual se intoxică oameni cu această ciupercă destul de grav. Râșcovul de mesteacăn conține mai multe toxine. În primul rând provoacă sindromul resinoidian, adică iritații ale mucoasei aparatului digestiv cu grețuri, vărsături, dureri abdominale, diaree, asociate uneori cu tulburări ale funcțiilor cardiace (simptome după 1-3 ore de la ingestie). Prin urmare se pot ivi însemnate pierderi de apă și electroliți, și în urma acestei deshidratări o exsicoză precum o acidoză. Mai departe s-a dovedit, că ciuperca provoacă icter precum daune consecvente ale ficatului. Acest burete este de acea pus în rând cu ciupercile otrăvitoare în acest articol, de asemenea, pentru că această toxicitate este atribuită de aproape toți micologii (ăialalți îl desemnează necomestibil) pe lângă Bruno Cetto între alții: Marcel Bon, Jean-Louis Lamaison, Hans E. Laux sau Meinhard Michael Moser.

Confuzii
Râșcovul de mesteacăn poate fi confundat cu alte soiuri din genul Lactarius, cum ar fi: Lactarius cilicioides (otrăvitor), Lactarius citriolens (necomestibil),  Lactarius glaucescens  sin. Lactarius pergamenus (necomestibil), Lactarius mairei (ușor otrăvitor), Lactarius porninsis (comestibil), Lactarius pubescens (otrăvitor), Lactarius resimus (necomestibil), Lactarius salmonicolor (comestibil), Lactarius scrobiculatus (otrăvitor), Lactarius semisanguifluus (comestibil), Lactarius zonarius (necomestibil), chiar și cu delicioșii Lactarius deliciosus sau Lactarius volemus.

Specii asemănătoare

Note

Bibliografie
 (Marcel) Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012,  ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto, volumul 1-6, vezi note
 Bruno Cetto: "I funghi dal vero", vol. 7, Editura Arte Grafiche Saturnia, Trento 1993, ISBN 88-85013-57-0
 Rose Marie și Sabine Maria Dähncke: "700 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau - Stuttgart 1979 și 1980, ISBN 3-85502-0450
 Rose Marie și Sabine Maria Dähncke: "Pilze", Editura Silva, Zürich 1986
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001,  ISBN 978-3-440-14530-2
 Axel Meixner: "Chemische Farbreaktionen von Pilzen", Editura J. Cramer, Lehre 1975
 Meinhard Michael Moser: " Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Râșcov de mesteacăn, film

Lactarius
Micoriză
Ciuperci otrăvitoare
1774 în știință

Lactarius torminosus


Quidproquo, monotipski biljni rod iz porodice kupusovki smješten u podtribus Brassicinae, dio tribusa Brassiceae. Jedina je predstavnik jednogodišnja biljka Q. confusum, rijetka vrsta iz Izraela, Sirije i Libanona

Sinonimi
 Raphanus confusus (Greuter & Burdet) Al-Shehbaz & Warwick
 Raphanus boissieri Al-Shehbaz

Izvori

Brassiceae

Quidproquo


Liagora, rod crvenih algi iz porodice Liagoraceae. Taksonomski je priznat kao zaseban rod i tipičan za porodicu. Postoji 55 priznatih vrsta.

Tipična je morska alga L. viscida  (Forsskål) C.Agardh

Vrste

 Liagora abbottiae E.Y.Dawson
 Liagora albicans J.V.Lamouroux
 Liagora articulata J.V.Lamouroux
 Liagora australasica Sonder
 Liagora bella Børgesen
 Liagora boergesenii Yamada
 Liagora boninensis Yamada
 Liagora brachyclada Decaisne
 Liagora californica Zeh
 Liagora canariensis Børgesen
 Liagora ceranoides J.V.Lamouroux
 Liagora daemelii Grunow
 Liagora dajingensis Tseng & Li
 Liagora delicatula Huisman
 Liagora distenta (Mertens ex Roth) J.V.Lamouroux
 Liagora donaldiana I.A.Abbott & Huisman
 Liagora dongdaoensis Tseng & Li
 Liagora doridis Zeh
 Liagora engleriana Zeh
 Liagora fanii Tseng & Li
 Liagora filiformis K.C.Fan & W.H.Li
 Liagora fragilis Zanardini
 Liagora galaxauroides Dickie
 Liagora guangdongensis Li
 Liagora gymnarthron Børgesen
 Liagora hainanensis C.J.Tseng & W.Li
 Liagora harveyana Zeh
 Liagora hawaiiana Butters
 Liagora hirta Harvey & Bailey
 Liagora howensis A.H.S.Lucas
 Liagora indica V.Krishnamurthy & Sundararajan
 Liagora izziae Huisman
 Liagora izziella W.Li
 Liagora julieae Abbott & Huisman
 Liagora maderensis Kützing
 Liagora magniinvolucra E.Y.Dawson
 Liagora mannarensis V.Krishnamurthy & Sundararajan
 Liagora mauritiana Børgesen
 Liagora nesophila Popolizio, C.W.Schneider & C.E.Lane
 Liagora pikeana Børgesen
 Liagora qishuiwanensis Li
 Liagora rhizophora Tseng & Li
 Liagora robusta Yamada
 Liagora rubra C.K.Tseng & Li
 Liagora segawae Yamada
 Liagora sinensis K.C.Fan, Y.C.Wang & K.Y.Pan
 Liagora subdichotoma Tseng & Li
 Liagora tetrasporifera Børgesen
 Liagora tsengii Huisman & M.J.Wynne
 Liagora turneri Zanardini
 Liagora viscida (Forsskål) C.Agardh - type
 Liagora voeltzkowii Zeh
 Liagora wenchangensis C.K.Tseng & W.Li
 Liagora wilsoniana Zeh
 Liagora xuwenensis Tseng & Li

Izvori

Liagoraceae

Liagora


Edward, Prince of Wales may refer to:

Edward II of England, Prince of Wales 1301–1307
Edward, the Black Prince, Prince of Wales 1343–1376
Edward of Westminster, Prince of Wales 1453–1471
Edward V of England, Prince of Wales 1471–1483
Edward of Middleham, Prince of Wales 1483–1484
Edward VI of England, Prince of Wales 1537–1547
Edward VII, Prince of Wales 1841–1901
Edward VIII, Prince of Wales 1910–1936

All but Edward II were also Duke of Cornwall. Both Edward VII and Edward VIII were also Duke of Rothesay.

Edward, Prince of Wales


Tarot je šesti studijski album španjolskog simfonijskog metal sastava Dark Moor. Sve pjesme s albuma nazvane su po Velikoj Arkani, špilu kartaške igre tarot. Prvi singl s albuma bila je pjesma "The Chariot". Na albumu gostujuće vokale pridonosi Manda Ophius, pjevačica nizozemskog simfonijskog metal sastava Nemesea.

Popis pjesama

Osoblje

Izvori

Albumi iz 2007.
Albumi sastava Dark Moor

Tarot (album)


Să nu uităm este un film românesc din 1981 regizat de Olimp Vărășteanu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1981 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1981

Să nu uităm


was a district located in Kumamoto Prefecture, Japan.

As of 2003, the district had an estimated population of 31,088 and the density of 472.39 persons per square kilometer. The total area was 65.81; km2.

Former towns and villages
Kahoku
Kamoto
Kaō
Kikuka
Ueki

Mergers
On January 15, 2005 - the towns of Kahoku, Kamoto, Kaō and Kikuka were merged into the expanded city of Yamaga.
On March 23, 2010 - the town of Ueki, along with the town of Jōnan (from Shimomashiki District), was merged into the expanded city of Kumamoto. Kamoto District was dissolved as a result of this merger.

References

Former districts of Kumamoto Prefecture

Kamoto District, Kumamoto


වයිරි දත් කැටියා (Oligodon taeniolatus) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ආසියාවේ හමුවන නිර්විෂැති සර්ප විශේෂයකි. ඉංග්‍රීසි භාෂාවෙන් මොවුන් Streaked Kukri Snake, Variegated Kukri හෝ the Russell's Kukri ලෙස හැඳින්වේ.

ව්‍යාප්තිය
ඉන්දියාව, පාකිස්තානය, ශ්‍රී ලංකාව, ද. තුර්ක්මෙනිස්තානය, නැ. ඉරානය, ඇෆ්ඝනිස්තානය, බංග්ලාදේශය (උප-විශේෂය: fasciatus) යන රටවල ව්‍යාප්ත වී ඇත.

ආශ්‍රේයයන්

 Bauer, A.M. 2003 On the status of the name Oligodon taeniolatus (Jerdon, 1853) and its long-ignored senior synonym and secondary homonym, Oligodon taeniolatus (Daudin, 1803). Hamadryad 27: 205-213.
 Boulenger, George A. 1890 The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma. Reptilia and Batrachia. Taylor & Francis, London, xviii, 541 pp.
 Dotsenko I B 1984 Morphological characters and ecological peculiarities of Oligodon taeniolatus (Serpentes, Colubridae). Vestnik Zoologii 1984 (4): 23-26
 Jerdon,T.C. 1853 Catalogue of the Reptiles inhabiting the Peninsula of India. Part 2. J. Asiat. Soc. Bengal xxii: 522-534 [1853]
 Wall, Frank 1921 Ophidia Taprobanica or the Snakes of Ceylon. Colombo Mus. (H. R. Cottle, govt. printer), Colombo. xxii, 581 pages

බාහිර සබැඳි
 http://members.fortunecity.com/ukp001/naja/colubridae/oligodon_taeniolatus.htm

 http://itgmv1.fzk.de/www/itg/uetz/herp/photos/Oligodon_taeniolatus.jpg
 http://itgmv1.fzk.de/www/itg/uetz/herp/photos/Oligodon_taeniolatus2.jpg
 http://itgmv1.fzk.de/www/itg/uetz/herp/photos/Oligodon_taeniolatus3.jpg
 http://itgmv1.fzk.de/www/itg/uetz/herp/photos/Oligodon_taeniolatus4.jpg
 http://itgmv1.fzk.de/www/itg/uetz/herp/photos/Oligodon_taeniolatus5.jpg
 http://reptile-database.reptarium.cz/species?genus=Oligodon&species=taeniolatus
 http://www.indiansnakes.org/content/russells-kukri

taeniolatus
ඇෆ්ඝනිස්තානයේ උරගයෝ
පාකිස්තානයේ උරගයෝ
තුර්ක්මෙනිස්තානයේ උරගයෝ
1853දී විස්තර කළ උරගයෝ

Oligodon taeniolatus


Sergey Karyakin (Ukrayna dili: Сергій Карякін; Rusça: Сергей Карякин; d. 12 Ocak 1990, Akmescit) Ukrayna asıllı Rus satranç büyükustası. Küçük yaşta dünyanın en iyi oyuncuları arasına girmeyi başarmıştır. 12 yaşındayken (12 yıl 7 ay) büyükusta (grandmaster) olmuştur.

Kariyeri
Karjakin satrancı beş yaşındayken öğrenmeye başlamıştır. Kramatorsk'deki bir satranç kulübüne katılmış, Vladislav Borovikov tarafından eğitilmiştir. 11 yaşındayken (11 yıl 11 ay) International Master (IM) olmuştur. 2002'de Moskova'daki bir turnuvada Bu Xiangzhi'yi yenerek 12 yaşında (12 yıl 7 ay) büyükusta olmuş ve en genç büyükusta rekorunu kırmıştır.

Sergey Karyakin'den önce en genç büyük usta unvanını elde eden bazı oyuncular şunlardır:

 Parimarjan Negi: 13 yıl 4 ay
 Magnus Carlsen: 13 yıl 4 ay
 Wei Yi: 13 yıl 8 ay
 Bu Xiangzhi: 13 yıl 10 ay
 Samuel Sevian: 13 yıl 10 gün

Kişisel hayatı
Karjakin, Mayıs 2014'te  Galiya Kamalova ile evlenmiştir ve bir çocuğu bulunmaktadır. Daha öncesinde Ukraynalı kadın büyükusta Kateryna Dolzhikova ile evlenmişti. 25 Temmuz 2009'da Rusya Başbakanı Dmitri Medvedev'in kararnamesi ile Rus vatandaşlığını kabul etti. 2009'dan beri Rusya'da yaşamaktadır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Karyakin'un oyunlarından 30 önemli pozisyon

1990 doğumlular
Ukraynalı satranç oyuncuları
Yaşayan insanlar
Satranç büyükustaları
Rus satranç oyuncuları
Ukrayna asıllı Ruslar

Sergey Karyakin


Três Barras do Paraná es un municipio brasileño del estado de Paraná. Su población estimada en 2004 era de 11.882 habitantes. Representa 0,12% de la población del estado, con 4.931 habitantes en la zona urbana (41,71%) y 6.891 habitantes en la zona rural (58,29%).

Economía
La economía de la ciudad se basa en la agricultura.

Educación
La ciudad posee escuelas para educación hasta el nivel medio.

Referencias

Enlaces externos

 ;

Localidades de Paraná

Três Barras do Paraná


Aceasta este o listă a membrilor Comitetului Central al Partidului Comunist Român, organul central executiv al Partidului Comunist Român (membri supleanți, membri) în ordine alfabetică.

A

B

B

C

Note

Bibliografie
 Florica Dobre (coordonator): Consiliul Național pentru Studiera Arhivelor Securității. Membrii C.C. al P.C.R. 1945–1989. Dicționar. Editura Enciclopedică, București 2004, , S. 61 (PDF; 12,1 MB).

Vezi și
 Listă de comuniști români
 Listă de conducători ai Partidului Comunist Român

Lista
Comitetul Central PCR

Lista membrilor Comitetului Central al Partidului Comunist Român


La  (PLA), fondée en 1944, est une division de la American Library Association (ALA) dont le but déclaré est de renforcer les bibliothèques publiques et leur contribution aux communautés qu'elles desservent. Son siège se trouve à Chicago.

Histoire

Formation
En mars et octrobre 1944, le ALA Council vote pour la création de la Division of Public Library. Le but de la division serait de « promouvoir les intérêts des bibliothèques publiques et de participer à promouvoir les services de bibliothèque en général ». Au moment de sa formation, la Public Library Association est composée de 1295 membres et se divise en huit sections dédiés respectivement à l'éducation des adultes, aux bibliothécaires en succursales, aux affaires et la techologie, au prêt de documents, aux bibliothécaires de bibliothèques publiques de grande surface, aux commandes et à la sélection de livre, aux bibliothécaires de service et aux petites bibliothèques.

Années 1970
Dans les années 1970, l'Association met en place un nouveau projet, la Proposed Public Library Goalts Feasibility Study, et crée trois groupes de travail associés à différents groupes d'âges afin d'examiner les objectifs, les missions et les normes de services présentes au sein des bibliothèques publiques. Durant ces activités, l'accent est mis sur les besoins du public plutôt ce qui est traditionnellement offert à l'époque et sur les mesures qualitatives plutôt que quantitatives. Cette démarche mène à la création du Planing Process for Public Libraries. Le document, qui serait publié en avril 1980, fournit des instructions pour les bibliothèques publiques souhaitant s'engager dans un processus de planification stratégique.

Publications

Public Libraries
Public Libraries est le magazine officiel de l'association. Le magazine, publié au départ de manière trimestrielle, devient une publication bimensuelle vers la fin des années 1980. Public Libraries Online est le site web complémentaire du magazine.

Public Library Data Service Statistical Report
Le Public Library Data Service Statistical Report rassemblait les résultats de l'enquête annuelle du Public Library Data service (PLDS) avant que l'annulation de cette dernère ne soit votée par le Mesurement, Evaluation and Assessment Committee (MEAC) à partir de l'année 2019. Le rapport avait été conçu pour aider les bibliothèques à obtenir des informations sur les bibliothèques les plus performantes, à comparer les niveaux de services et l'utilisation des technologies et à fournir des documents pour les demandes de financement. Les données statistiques anciennement publiées dans le rapport peuvent être consultées par les abonnés à partir de l'outil Benchmark: Library Metrics and Trends depuis le lancement de ce dernier, en 2021.

Voir aussi
 American Library Association
 Chicago Public Library

Références

Liens externes
Public Library Association
American Library Association
Public Libraries Online

Association ou organisme professionnel
Association ou organisme lié à l'éducation
Association ou organisme ayant son siège à Chicago
Sciences de l'information et des bibliothèques
Bibliothèque publique

Public Library Association


In functional analysis, a branch of mathematics, nest algebras are a class of operator algebras that generalise the upper-triangular matrix algebras to a Hilbert space context. They were introduced by  and have many interesting properties. They are non-selfadjoint algebras, are closed in the weak operator topology and are reflexive.

Nest algebras are among the simplest examples of commutative subspace lattice algebras. Indeed, they are formally defined as the algebra of bounded operators leaving invariant each subspace contained in a subspace nest, that is, a set of subspaces which is totally ordered by inclusion and is also a complete lattice. Since the orthogonal projections corresponding to the subspaces in a nest commute, nests are commutative subspace lattices.

By way of an example, let us apply this definition to recover the finite-dimensional upper-triangular matrices. Let us work in the -dimensional complex vector space , and let  be the standard basis. For , let  be the -dimensional subspace of  spanned by the first  basis vectors . Let

then N is a subspace nest, and the corresponding nest algebra of n × n complex matrices M leaving each subspace in N invariant   that is, satisfying  for each S in N – is precisely the set of upper-triangular matrices.

If we omit one or more of the subspaces Sj from N then the corresponding nest algebra consists of block upper-triangular matrices.

Properties
 Nest algebras are hyperreflexive with distance constant 1.

See also
flag manifold

References

Operator theory
Operator algebras

Nest algebra


Naselje Jug ili samo Jug je četvrt, koja se nalazi u jugozapadnom dijelu grada Bjelovara, a prostire se uz glavnu prometnicu - ulicu Krste Frankopana.

Unutar četvrti nalazi se Vatrogasni dom grada Bjelovara. Četvrt se sastoji od dva naselja, Bakačevo naselje znato i kao Vinkovićevo naselje (južno od ulice Krste Frankopana) te Frankopansko naselje nekada znano kao Lenjinovo naselje (sjeverno od ulice Krste Frankopana).

Bjelovar

Naselje Jug (Bjelovar)


Dragan Đukić ()  un antrenor de handbal sârb al echipei naționale din Muntenegru.
La Jocurile Olimpice de Vară din 2012 a antrenat echipa națională de handbal a Marii Britanii. El a ocupat o poziție națională de antrenor cu echipa națională de handbal a Israelului în 2012. Trei ani mai târziu, Đukić și-a părăsit rolul de antrenor al echipei naționale israeliene, iar la începutul sezonului 2016-17 a semnat cu Maccabi Tel Aviv, echipă pe care a condus-o la prima sa calificare la etapa a calificării în EHF Cup.
Începând cu data de 18 octombrie 2018 antrenează echipa de handbal feminin CSM București.

Note

Sârbi în viață
Antrenori de handbal sârbi
Nașteri în 1962
Sârbi expatriați în Ungaria
Sârbi expatriați în Muntenegru
Sârbi expatriați în România

Dragan Đukić


القلب الأيسر مصطلح يطلق على كل من الأذين الأيسر والبطين الأيسر ويمثل الجزء من القلب الذي يحتوي على الدم المؤكسج.

يصل الدم الرئوي المؤكسج إلى الأذين الأيمن عبر الأوردة الرئوية الأربعة. يقوم الأذين الأيمن بعدها بضخ الدم عبر الصمام التاجي إلى البطين الأيسر والذي يقوم بدوره بضخ الدم عبر الصمام الأبهري إلى الأبهر.

مراجع

تشريح القلب

قلب أيسر


Marvel's Jessica Jones, eller kortere Jessica Jones, er en amerikansk net-tv-serie skabt for Netflix af Melissa Rosenberg. Den er baseret på Marvel Comics-skikkelsen med samme navn. Den finder sted i "Marvels filmunivers", "Marvel Cinematic Universe", og deler baggrund med flere andre film i denne serien. Den er den anden Netflix-serie som leder op til Defenders-miniserien. Tv-serien er produceret af Marvel Television i samarbejde med ABC Studios og Tall Girls Productions, med Rosenberg som showrunner.

Handling

Afsnit

Medvirkende

Hovedroller

 Krysten Ritter som Jessica Jones
 Mike Colter som Luke Cage
 Rachael Taylor som Trish "Patsy" Walker
 Wil Traval som Will Simpson
 Erin Moriarty som Hope Shlottman
 Eka Darville som Malcolm
 Carrie-Anne Moss som Jeri Hogarth
 David Tennant som Kilgrave

Biroller
 Susie Abromeit som Pam
 Rebecca De Mornay som Dorothy Walker
 Colby Minifie som Robyn
 Kieran Mulcare som Ruben
 Clarke Peters som Oscar Clemons
 Michael Siberry som Albert Thompson
 Robin Weigert som Wendy Ross-Hogarth

Gæsteoptrædener
 James Colby som Brian Jones: Jessicas far.
 Rosario Dawson som Claire Temple
 Lisa Emery som Louise Thompson, Kilgraves mor.
 Parisa Fitz-Henley som Reva Connors
 Royce Johnson as Brett Mahoney
 Thomas Kopache som Kozlov
 Billy McFadden som Phillip Jones
 Miriam Shor som Alisa Jones, Jessicas mor.

Stan Lee er i kraft af fotografier, de samme som blev set i Daredevil.

Referencer

Eksterne henvisninger

Amerikanske tv-serier fra 2010'erne
Marvel Comics
Tv-serier fra Netflix
Marvel Cinematic Universe-serier

Jessica Jones (tv-serie)


Dido abandonada (título original en italiano, Didone abbandonata) es una ópera en tres actos del compositor italiano Nicola Porpora (Nápoles, 1686 – Nápoles, 1768) con libreto de Pietro Metastasio, cuyo estreno tuvo lugar en el Teatro del Pubblico de Reggio Emilia, el 10 de mayo de 1725, con ocasión de la feria de la ciudad de ese año.

Antecedentes
El libreto de Didone abandonata fue escrito por Metastasio para que fuera utilizado por el compositor italiano Domenico Natale Sarro para componer una ópera homónima en tres actos, cuyo estreno tuvo lugar en el Teatro San Bartolomé de Nápoles, el 1 de febrero de 1724. Posteriormente a Sarro fueron más de 70 los compositores que crearon óperas sobre el mismo libreto, entre ellos Händel, Hasse, Paisiello o Päer, siendo el último Carl Gottlieb Reissiger cuya Dido se estrenó en Dresde justo 100 años después, en 1824.

Libreto
Las fuentes a las que acudió Metastasio para escribir el libreto fueron La Eneida  y  Los Fastos  de los poetas romanos Virgilio y Ovidio respectivamente.
El libreto es el segundo de la producción de Metastasio, estando comprendido entre Siface, re di Numidia  (1723) y  Siroe, re di Persia (1726). Se considera el primer libreto que sigue el modelo apropiado para la ópera seria, el estilo predominante en la ópera italiana durante gran parte del .

Personajes

Argumento

La acción se desarrolla en Cartago.
Dido, viuda de Siqueo, tras serle asesinado el marido por su hermano Pigmalión, rey de Tiro, huyó con inmensas riquezas a África donde, comprando suficiente territorio, fundó Cartago.

Fue allí solicitada como esposa por muchos, particularmente por Jarbas, rey de los moros, rehusando siempre, pues decía querer guardar fidelidad a las cenizas del extinto cónyuge.

Mientras tanto, el troyano Eneas, habiendo sido destruida su patria por los griegos, cuando se dirigía a Italia fue arrastrado por una tempestad hasta las orillas de África, siendo allí recogido y cuidado por Dido, la cual se enamoró de él ardientemente; pero mientras éste se complacía y se demoraba en Cartago por el cariño de la misma, los dioses le ordenaron que abandonara aquel cielo y que continuara su camino hacia Italia donde le prometieron que habría de resurgir una nueva Troya. Él partió, y Dido, desesperadamente, después de haber intentado en vano retenerlo, se suicidó.

Todo esto lo cuenta Virgilio, uniendo el tiempo de la fundación de Cartago a los errores de Eneas, en un bello anacronismo.

Ovidio, en el tercer libro de sus Fastos, recoge que Jarbas se apoderó de Cartago tras la muerte de Dido, y que Ana, hermana de la misma, a la que llamaremos Selene, estaba ocultamente enamorada de Eneas.

Por comodidad de la representación se finge que Jarbas, atraído por ver a Dido, se introduce en Cartago como embajador de sí mismo, bajo el nombre de Arbace.

Cuadros escénicos
Acto primero

1.1 Escena 1 -  Gran atrio

Gran atrio con el trono para las audiencias públicas. Vista a lo lejos de la ciudad de Cartago, que está construyéndose.

1.2 Escena 9 - Patio

Patio

1.3 Escena 15 - Templo de Neptuno

Templo de Neptuno con escultura del mismo

Acto segundo

2.1 Escena 1 - Galería en los apartamentos reales

Galería en los apartamentos reales con una mesita.

2.2 Escena 10 - Soportales reales

Soportales reales.

2.3 Escena 14 - Lavabo

Lavabo con sillas.

Acto tercero

3.1 Escena 1 - Puerto marítimo

Puerto marítimo con navíos para el embarco de Eneas

3.2 Escena 3 - Bosquecillo hermoso

Bosquecillo hermoso entre la ciudad y el puerto.

3.3 scena 10 - Enorme palacio real

Enorme palacio real con vistas a la ciudad de Cartago incendiada.

Influencia
Metastasio tuvo gran influencia sobre los compositores de ópera desde principios del  a comienzos del . Los teatros de más renombre representaron en este período obras del ilustre italiano, y los compositores musicalizaron los libretos que el público esperaba ansioso. Didone abbandonata fue utilizada por más de 70 compositores para componer otras tantas óperas de las que casi ninguna de ellas ha sobrevivido al paso del tiempo.

En el plano musical, en la versión de Nicola Porpora destaca la calidad y cantidad del recitativo acompañado en el final de los actos.

Producciones

Otros responsables en las distintas producciones desde el estreno

Versión de 1745
En la representación del Carnaval de 1745 del Teatro Regio de Parma fue modificada la partitura, pues como dice una advertencia del libreto "las arietas ahora han sido alteradas y completamente cambiadas". Debió ser el mismo Porpora el encargado de recomponer las arias dado que es el compositor que consta en el impreso.

Una de las razones de esto es la adición de un personaje más, el de Acate, según dice el libreto, "para acomodarse a la habilidad de los actores y a la vez conservar el número de personajes con el que han representado el Ciro Riconosciuto". Es posible que esto último se refiera a la representación de la ópera Ciro riconosciuto de Niccolò Jommelli que se realizó en Ferrara en el año 1744, en la que participaron también Marianna Marini y Filippo Elisi, los protagonistas en esta versión de Dido abandonada. Sin embargo, dado que esto se produjo un año antes y no todos los actores de ambas representaciones coinciden, se hace difícil saber a que producción se refiere realmente en el libreto.

Véase también

 Anexo: Óperas tituladas "Dido abandonada"
 Anexo: Óperas con libreto de Metastasio

Referencias

 Die Musik in Geschichte und Gegenwart, 2ª Ed. (2008)
 New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2ª Ed. (2001)

Enlaces externos
Libreto de 1725 en Corago

Libreto de 1731 en la Biblioteca Estatal de Berlín

Libreto de 1745 en la Biblioteca Nacional Braidense

Óperas de Nicola Porpora
Óperas en italiano
Óperas de 1725
Óperas estrenadas en Reggio Emilia
Porpora

Dido abandonada (Porpora)


.ec Ekvador için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. (CcTLD)

Ekvador'da iletişim
ec

.ec


Avalancha Producciones ist ein Musiklabel aus Buenos Aires, das sich auf Hardcore Punk und dessen Subgenres spezialisiert hat. Avalancha ist auch eine Konzertagentur, welche Konzerte und Tourneen vieler Bands, die beim Label unterschrieben haben, organisiert. Das Label arbeitet unter anderem mit Firme y Alerta Discos zusammen.

Bands

Weblinks
 Offizielle Homepage (spanisch)

Rock-Label
Punk-Label
Metal-Label
Independent-Label
Argentinisches Musiklabel
Unternehmen (Buenos Aires)

Avalancha Producciones


Roger Mortimer, 1st Baron Mortimer of Wigmore (1231 – 27 October 1282), of Wigmore Castle in Herefordshire, was a marcher lord who was a loyal ally of King Henry III of England and at times an enemy, at times an ally, of Llywelyn ap Gruffudd, Prince of Wales.

Early career
Born in 1231, Roger was the son of Ralph de Mortimer and his Welsh wife, Gwladys Ddu, daughter of Llywelyn ab Iorwerth and Joan Plantagenet, daughter of John, King of England.

In 1256 Roger went to war with Llywelyn ap Gruffudd when the latter invaded his lordship of Gwrtheyrnion or Rhayader.  This war would continue intermittently until the deaths of both Roger and Llywelyn in 1282.  They were both grandsons of Llywelyn ab Iorwerth.

Mortimer fought for the King against the rebel Simon de Montfort, 6th Earl of Leicester, and almost lost his life in 1264 at the Battle of Lewes fighting Montfort's men. In 1265 Mortimer's wife, Maud de Braose helped rescue Prince Edward; and Mortimer and the Prince made an alliance against de Montfort.

Victor at Evesham
In August 1265, de Montfort's army was surrounded by the River Avon on three sides, and Prince Edward's army on the fourth. Mortimer had sent his men to block the only possible escape route, at the Bengeworth bridge. The Battle of Evesham began in earnest. A storm roared above the battle field. Montfort's Welsh soldiers broke and ran for the bridge, where they were slaughtered by Mortimer's men. Mortimer himself killed Hugh Despencer and Montfort, and crushed Montfort's army. Mortimer was awarded Montfort's severed head and other parts of his anatomy, which he sent home to Wigmore Castle as a gift for his wife, Lady Mortimer.

Welsh wars and death

Llewellyn's objections to Mortimer's construction of a new castle Cefnllys contributed to the climate of distrust that preceded Edward I's 1282 campaign. During the war, Mortimer was put in charge of operations in mid-Wales. It was a major setback for Edward when Mortimer died in October 1282.

Marriage and children
His wife was Maud de Braose, daughter of William de Braose, Lord of Abergavenny by Eva Marshal. Roger Mortimer had married Maud in 1247. She was, like him, a scion of a Welsh Marches family. Their seven known children were:
 Ralph Mortimer, died 10 August 1274, Sheriff of Shropshire and Staffordshire.
 Edmund Mortimer, 2nd Baron Mortimer (1251–1304), married Margaret de Fiennes, the daughter of William II de Fiennes and Blanche de Brienne. Had issue, including Roger Mortimer, 1st Earl of March
 Isabella Mortimer, died 1292. She married (1) John Fitzalan (1246–1272), and (2) Robert de Hastang;
 Margaret Mortimer, died 1297. She married Robert de Vere, 6th Earl of Oxford
 Roger Mortimer, 1st Baron Mortimer of Chirk, died 1326.
 Geoffrey Mortimer, died 1273.
 William Mortimer, (c.1259-before June 1297, was hostage for his father in 1264. He was knighted, and married Hawise, daughter and heir of Robert de Mucegros. Died childless.

Their eldest son, Ralph, died in his youth. The second son, Edmund, was recalled from Oxford University and appointed his father's heir.

Epitaph
Roger Mortimer died on 27 October 1282 at Kingsland, Herefordshire, and was buried at Wigmore Abbey, where his tombstone read:
 Here lies buried, glittering with praise, Roger the pure, Roger Mortimer the second, called Lord of Wigmore by those who held him dear. While he lived all Wales feared his power, and given as a gift to him all Wales remained his. It knew his campaigns, he subjected it to torment.

Ancestry

Notes

Sources
Mortimer, Ian. The Greatest Traitor: The Life of Sir Roger Mortimer, 1st Earl of March, Ruler of England 1327-1330, Jonathan Cape, London, 2003.
Remfry, P.M., Wigmore Castle Tourist Guide and the Family of Mortimer ()
Remfry, P.M., Brampton Bryan Castle, 1066 to 1646 ()
Dugdale, Sir William The Baronage of England, Vol. 1, 1661.

1231 births
1282 deaths
Barons Mortimer of Wigmore
English people of Welsh descent
People from Herefordshire
People from Powys
Roger
People of the Barons' Wars
13th-century English people


Belinda Jane Cordwell (Wellington, Nueva Zelanda, 21 de septiembre de 1965), es una extenista neozelandesa, ganadora de un título de la WTA y que llegó a alcanzar el puesto número 17 del ranking femenino. También representó a su país en los Juegos Olímpicos de Seúl 1988.

Referencias

Tenistas femeninas de Nueva Zelanda
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Seúl 1988
Nacidos en Wellington

Belinda Cordwell


Carl Hermann Schleifer (* 22. Februar 1942 in Berlin) ist ein deutscher Jurist, Verwaltungsbeamter und Manager.

Leben
Nach dem Abitur studierte Carl Hermann Schleifer von 1963 bis 1968 Rechtswissenschaft an den Universitäten in Kiel, Freiburg und Berlin. Er legte das Erste Juristische Staatsexamen ab, absolvierte von 1968 bis 1972 das Referendariat in der schleswig-holsteinischen Finanzverwaltung und bestand schließlich das Zweite Juristische Staatsexamen. 1973 promovierte er zum Doktor der Rechte. Bis 1988 war er in der Finanzverwaltung des Landes Schleswig-Holstein tätig, von 1983 bis 1988 als Staatssekretär im Finanzministerium. Als solcher war er unter anderem Mitglied des Aufsichtsrates der Howaldtswerke-Deutsche Werft (HDW).

Schleifer wechselte nach seinem Ausscheiden aus dem Staatssekretärsamt in die Versicherungswirtschaft und war von 1993 bis 1997 Vorstandsvorsitzender der Colonia Krankenversicherung AG sowie von 1994 bis 1997 zugleich Vorstandsvorsitzender der Colonia Lebensversicherung AG und der Nordstern Lebensversicherung AG. Daneben war er Vorstandsmitglied der Colonia Konzern AG und in dieser Funktion für Vertrieb und Marketing verantwortlich. 1997 wurde er Geschäftsführender Mitgesellschafter und Vorsitzender der Geschäftsführung der Unternehmensgruppe Damp. Von 1998 bis 2005 war er Vorstandsvorsitzender der Klinikgruppe Damp Holding AG. 2006 nahm Schleifer eine Tätigkeit als Rechtsanwalt und Steuerberater in Kiel auf. Im gleichen Jahr wurde er Mitglied des Aufsichtsrates der Glücksburg Consulting AG (GLC). Von 2007 bis 2010 wirkte er als Strategie- und Sanierungsberater für das Universitätsklinikum Schleswig-Holstein (UKSH). Seit dem 1. September 2010 ist er erneut Vorstandsvorsitzender der Damp Holding AG.

Neben seiner beruflichen Tätigkeit beteiligte sich Schleifer 1986 an der Mitbegründung des Schleswig-Holstein Musik Festivals.

Carl Hermann Schleifer ist verheiratet und hat drei Kinder.

Ehrungen
 Verdienstorden des Landes Schleswig-Holstein, 2010

Weblinks
 Carl Hermann Schleifer bei der GLC Group

Staatssekretär (Schleswig-Holstein)
Verwaltungsjurist
Manager
Träger des Verdienstordens des Landes Schleswig-Holstein
Person (Nordstern)
Deutscher
Geboren 1942
Mann

Carl Hermann Schleifer


Za grčku provinciju, pogledajte Dorida.

Dorida (grčki Δωρις, Dôris) morska je nimfa iz grčke mitologije.

Etimologija
Doridino je ime povezano s dvije grčke riječi – dôron ("dar") i zôros ("čisto"). Njezino se ime koristi kao žensko ime u obliku Doris.

Mitologija
Prema Heziodovoj Teogoniji, Dorida je Okeanida – kći Titana Okeana i njegove sestre Tetije, koji zajedno predstavljaju rijeku slatke vode koja, prema starijim mitovima, okružuje svijet. Heziod opisuje Doridu kao "ljepokosu" te također kaže da se udala za morskog boga Nereja, kojem je rodila kćeri Nerejide. Najpoznatije među njima su Tetida (majka junaka Ahileja) i Amfitrita (supruga vladara mora, boga Posejdona). Doridina sestra je Metida, majka božice Atene.

Jedini sin Doride i njezinog muža, rođen nakon mnogobrojnih kćeri, je Nerites, kojeg je Afrodita pretvorila u školjku.

Izvori i bilješke

Nimfe

Dorida (nimfa)


An Pitcairnia fimbriatobracteata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Werner Rauh. An Pitcairnia fimbriatobracteata in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia fimbriatobracteata


Zouïvka (en , en , Zouïevka) est une commune de type urbain située à l'est de l'Ukraine dans le Donbass et l'oblast de Donetsk. Depuis 2014, elle appartient à la république populaire de Donetsk.

Géographie
Zouïvka se trouve à 45 km à l'est de la ville de Donetsk et fait partie du conseil rural de Zouïvka qui dépend administrativement du conseil municipal de Khartsyzsk.

Le bourg se trouve dans la partie orientalo-centrale de l'oblast de Donetsk sur les pentes de la rive gauche de la rivière Krynka, à la confluence de la rivière Olkhova, affluent gauche de la Krynka. La frontière de la commune s'étend de l'ouest au sud le long de la Krynka et au nord, le long de l'Olkhova. Trois réservoirs s'étendent près du bourg: au nord-est celui de l'Olkhova; au nord-ouest le réservoir Khanjonkivské; et au sud celui de Zouïvka. une partie du territoire se trouve dans le parc naturel de Zouïvka.

Histoire
Ce territoire appartient du  au khanat de Crimée. Il est constitué d'immenses steppes quasiment inhabitées. Des centaines de paysans échappant au servage se sont réfugiés plus précisément à la confluence de la Krynka et de l'Olkhova au cours des années sur la berge élevée ou dans des endroits protégés dans ce qui était autrefois appelé .

En 1777, le général-major des cosaques du Don, Dmitri Ilovaïski, frère de l'ataman Alexeï Ilovaïski, reçoit ces terres de Catherine II de Russie en remerciement de la capture de Pougatchev. Il y construit son manoir et nomme la sloboda en Zouïvka. Elle se développe et il fait venir en 1785 plus de cinq cents familles paysannes russes du gouvernement de Saratov pour l'exploitation des terres. Certaines s'installent dans son domaine près de Makiïvka, d'autres à Zouïvka. Ce sont entre autres les familles Skouratov, Popkov, Marassine, Kisseliov, etc. La première église de bois est construite en 1796 et consacrée à la Mère de Dieu, et une autre en pierre pour l'hiver est construite plus loin en 1803 et consacrée le 25 septembre 1804. Elle est démolie lors d'une campagne d'athéisme dans les années 1930. Le village reçoit le statut de commune urbaine en 1938.

Zouïvka est occupée par l'armée allemande du Troisième Reich du 26 octobre 1941 au 3 septembre 1943. Des soldats allemands et italiens y sont cantonnés. Des communistes, des membres du Komsomol, des juifs sont arrêtés et des villageois sont envoyés travailler dans des mines allemandes. Cent soixante et onze résistants sont fusillés et quatre cents soldats soviétiques sont enfermés dans un camp de concentration dans le territoire du kolkhoze. On élève en 1953 un monument aux morts sur la fosse commune des quatre-vingt quinze soldats soviétiques morts pour la libération du village.

Dans les années 1970, l'économie repose sur l'exploitation du charbon. En 1978, Zouïvka compte 5 800 habitants. Il y a une station hydroélectrique, un sovkhoze d'élevage avicole, une usine de produits ménagers et une école moyenne, une polyclinique, deux clubs et deux bibliothèques. En 1989, la population est de 4 282 habitants. Elle tombe à 3 107 habitants en 2019.

La bourgade fait partie de la république populaire de Donetsk depuis 2014.

Monuments

On a trouvé près du village une sculpture de pierre datant du  provenant des tribus nomades. Une statue de bronze de Nicolas II de Russie avec une plaque en hommage à l'empereur Alexandre se trouvait depuis le début du  sur la place du Bazar. Elle a été démolie par les bolchéviques en 1920. On a érigé en 1922 un obélisque sur la fosse commune de révolutionnaires fusillés en décembre 1919 par l'armée blanche.

Les soldats soviétiques morts pour la libération de Zouïvka ont été enterrés dans un nouvel emplacement en 1955 avec un monument aux morts, ainsi que les tombes des soldats morts dans le camp de concentration de Zouïvka.

On trouve un monument à Lénine érigé en 1954-1955 devant le club du kolkhoze Gorniak-4 et une statue de la jeune résistante Zoïa Kosmodemianskaïa érigée en 1974 devant l'école .

Transport
Zouïvka se trouve à 8 km au nord-est de la gare de chemin de fer de Khartsyzsk, sur la ligne Iassynouvata-Ilovaïsk.

Autres
C'est en l'honneur du village qu'ont été baptisées la station hydroélectrique de ZouGRES (aujourd'hui ZouETETS) et celle de ZouGRES-2 (aujourd'hui ZouTES) qui à leur tour ont donné son nom à la ville de Zouhres.

Le nom est un acronyme formé sur l'abréviation Zou (pour Zouïvka) suivi de G pour gossoudarstvennaïa (national), de R pour raïonnaïa (de raïon) pour local suivi de E pour elektritcheskaïa (électrique) et enfin de S (stantsia) pour station.

Notes et références

Liens externes
 Легенда о возникновении названия поселка Зуевка
 Краткое описание РЛП «Зуевский» на портале «Донецк»
 Характеристика, описание и план проезда к Зуевскому скалодрому на портале любителей скалолазания Baurock.ru
 Описание посёлка на портале «История городов и сёл Украины» (приведена перепечатка книги 70-х годов).

Commune urbaine dans l'oblast de Donetsk

Zouïvka (oblast de Donetsk)


Les Aneuretinae sont une sous-famille d'insectes hyménoptères de la famille des formicidés (fourmis).

Liste des genres
Selon  :

 genre Aneuretellus Dlussky, 1988 †
 genre Aneuretus Emery, 1893
 genre Britaneuretus Dlussky & Perfilieva, 2014 †
* genre Burmomyrma Dlussky, 1996
 genre Cananeuretus Engel & Grimaldi, 2005 †
 genre Mianeuretus Carpenter, 1930 †
 genre Napakimyrma LaPolla & Barden, 2018 †
 genre Paraneuretus Wheeler, 1915 †
 genre Protaneuretus Wheeler, 1915 †

Selon  :

 genre Aneuretellus Dlussky, 1988
 genre Aneuretus Emery, 1893
 genre Mianeuretus Carpenter, 1930
 genre Paraneuretus Wheeler, 1915
 genre Protaneuretus Wheeler, 1915

Selon  :

 genre Aneuretus

Notes et références

Liens externes

Sous-famille de Fourmis (nom scientifique)
Taxon décrit en 1913

Aneuretinae


Manuel Fraga Iribarne (23 Kasım 1922; Vilalba, Lugo, Galiçya, İspanya - 15 Ocak 2012; Madrid, İspanya), Galiçyalı muhafazakâr bir siyasetçi ve devlet adamı. 15 yıl boyunca Galiçya Başbakanlığı yapmıştır. İspanya'da Franco rejiminin en önemli ideologlarından biridir. Ayrıca İspanyol Halk Partisi'nin onursal başkanıdır.

Dış bağlantılar
 Manuel Fraga Iribarne'nin biyografisi

1922 doğumlular
2012 yılında ölenler
İspanya içişleri bakanları
İspanya başbakan yardımcıları
İspanya'nın Birleşik Krallık büyükelçileri
İspanya turizm bakanları
Enformasyon bakanları
Siyasi parti liderleri
Siyasi parti genel sekreterleri

Manuel Fraga Iribarne


تلخ اطهر  بفتح التاء وكسر الخاء وفتح الألف والطاء، والهاء والراء، (بالفارسية: روستاى تلخ اطهر ) قرية صغيرة تـتبع ناحية كوخرد (بالفارسية: بخش كوخرد ) من توابع مدينة بستك في محافظة هرمزگان في جنوب إيران. تقع هذه القرية على بعد 10 كيلومترات في شرق قرية كوران.

حدود قرية تلخ اطهر
من الشمال: جبل، ومن الجنوب نهر مهران و، ومن الغرب قرية كوران، ومن الشرق تنتهي بـقرية انجيره.

السكان
يبلغ عدد سكان هذه القرية حسب تعداد السكان لعام 2006 للميلاد، (155) نسمة تشكل (30) عائلة، من أهل السنة والجماعة وعلى المذهب الشافعي. يتكلمون الفارسية باللهجة المحلية، بها مسجد ومدرسة ابتدائية، وكذلك بها بعض البرك لحفظ مياه الأمطار إذا سالت الأودية أثناء الأمطار الموسمية. في القرية عين ماء عليها 100 نخلة مثمرة، وكذلك بها أراضي خصبة لزراعة القمح والشعير،

يمتهن سكان القرية بمهنة تربية المواشي والأغنام، والزراعة، وكذلك يجلبون الأعشاب الطبية الموجودة على سفح الجبل وبيعها في القرى المجاورة لهم.

مراجع

المصادر والمراجع
 الكوخردى، محمد، بن يوسف، (كُوخِرد حَاضِرَة اِسلامِيةَ عَلي ضِفافِ نَهر مِهران kookherd، an Islamic District on the bank of Mehran River) الطبعة الثالثة، دبى: سنة 1997 للميلاد.
 محمدیان، کوخردی، محمد، " «به یاد کوخرد» "، ج1. چاپ أول، دبی: سال انتشار 2002 میلادی.(فارسي)
 سلامى، بستكى، احمد.  (بستک در گذرگاه تاریخ)  ج2 چاپ أول، 1372 خورشيدى.
 عباسی، قلی، مصطفی،  «بستک وجهانگیریه»، چاپ أول، تهران : ناشر: شرکت انتشارات جهان معاصر، سال 1372 خورشیدی.
 محمدیان، كوخردى، محمد،  (شهرستان بستک وبخش کوخرد) ، ج1. چاپ أول، دبی: سال انتشار 2005 میلادی.
 بالود، محمد.  (فرهنگ عامه در منطقه بستک)  ناشر همسايه، چاپ زيتون، انتشار سال 1384 خورشیدی.
 بنى عباسيان، بستكى، محمد اعظم،  « تاريخ جهانگيريه»  چاپ تهران، سال 1339 خورشيدى.
 بختيارى، سعيد، ،  « اتواطلس إيران » ، " مؤسسه جغرافيايى وكارتگرافى گيتا شناسى، بهار 1384 خورشيدى

انظر أيضاً
  كوخرد حاضرة إسلامية على ضفاف نهر مهران

وصلات خارجية
 الادارية لمحافظة هرمزگان
 الادارية لمحافظة هرمزگان (بلده كوخرد)

أماكن مأهولة في مقاطعة بستك
بلدة كوخرد
مدن إيران

تلخ اطهر


The Bathtub refers to the underground foundation area at the site of the World Trade Center and accompanying buildings in New York City. The term bathtub is something of a misnomer, as the area does not hold any water; rather the purpose of its design is to keep water out. The name is more so used to describe its shape of a deep basin with high walls, like a bathtub.

Description

The Bathtub, built in 1967–1968, encompasses a large, roughly rectangular excavation down to bedrock surrounded by reinforced concrete walls, intended to serve as dams to prevent water intrusion from the nearby Hudson River (North River). It enclosed nearly the entire original World Trade Center. The World Trade Center site was located on man-made water-clogged landfill that had accumulated over centuries, providing an extension of land out onto the Hudson River from the original Manhattan shoreline, with bedrock located  below. Manually removing water from this area would have severely altered the water levels surrounding the World Trade Center site and thus would have jeopardized the foundations of nearby buildings, causing them to sink. This is why the Bathtub method was used.

The Bathtub contains a  site, including seven basement levels, the downtown terminal of the PATH rapid transit line, and the preexisting New York City Subway's IRT Broadway–Seventh Avenue Line (). The South Tower of the World Trade Center was actually built around the PATH tubes that passed through the foundation area, thus service was uninterrupted throughout the whole of the construction period. The waterproof walls were  thick and  high.

The excavated material that was dug up to build the bathtub was again used as landfill to construct Battery Park City, and the same method was also used to construct the foundation area of the Willis Tower in Chicago.

There are several structures that penetrate the Bathtub wall: DWV, utility systems, and PATH trains. Today, a passageway leads between Brookfield Place and the World Trade Center Transportation Hub.

Problems

Once constructed, the bathtub walls relied on the presence of the basement floors of the WTC to give lateral support. When these were partially destroyed following the collapse of the Twin Towers during the September 11 attacks, it was feared that removing the resulting debris pile could weaken the walls and cause them to fail, endangering workers and possibly compromising other buildings and flooding a significant portion of the subway system. During the recovery and clean-up operation, dangerous degradation of the walls was discovered, prompting an emergency operation to install tiebacks to the bedrock to shore up the bathtub walls. Excavation of a new Bathtub was conducted between 2006 and 2008, with the new Bathtub reaching  underground.

References

World Trade Center
Aftermath of the September 11 attacks

The Bathtub


Géolocaliser l'amour est un roman du québécois Simon Boulerice paru en 2016 et édité par les Éditions de Ta Mère. Il s'agit d'un roman par poèmes à saveur d'auto-fiction. Simon y incarne le personnage principal et son meilleur ami, Jocelyn, dans le roman est également son meilleur ami dans la vie. Géolocaliser l'amour est paru à l'automne 2016, peu de temps après son autre roman L'Enfant Mascara.

Résumé
Géolocaliser l'amour raconte le désarroi d'un jeune homme qui s'en remet à des applications de rencontre pour trouver l'âme sœur et qui s'écartèle aux quatre coins de Montréal, y laissant chaque fois un peu de sa dignité. Le livre est divisée en deux parties : «Je me déplace», et «Je reçois». Son personnage se déplace beaucoup en métro à Montréal.

Dans la première partie, le personnage s'écartèle et se perd complètement à travers les rencontres éphémères et sexuelles. La deuxième portion du roman porte une plus grande solitude et le personnage est plus casanier, prend soin de lui et se construit un nid en essayant d'y introduire l'autre, sans que ce dernier ne bouscule tout.

Thématiques
Le roman de Simon Boulerice parle des relations à l'ère des téléphones intelligents, et de la grande solitude qui peut accompagner la recherche de l'âme sœur dans un milieu urbain : fausses photos de profil, ghosting, déceptions, malentendus. L'auteur parle des applications de rencontre comme d'un «buffet à volonté» devant lequel la prochaine tentation n'est jamais très loin.

« Toutes les rencontres fortuites ont quelque chose d'intéressant. La chimie opère ou n'opère pas. Ce sont des rencontres humaines, donc ça pétille, dans tous les sens. Il y a des rencontres fusionnelles éphémères, un passage qui flirte avec le viol, des moments où on éclate de rire. » (Simon Boulerice)

Adaptation
Géolocaliser l'amour a fait l'objet d'une adaptation en série télé qui est sortie le 5 mai 2022. La série a été adaptée par son auteur et il y tient également le rôle titre.

Voir aussi

Articles connexes

 Géolocaliser l'amour (série télévisée)

Références

Roman québécois
Roman canadien paru en 2016

Géolocaliser l'amour (roman)


Nick Raider izmišljeni je strip detektiv čiju je seriju od 1988. do 2005. objavljivao Sergio Bonelli Editore u Italiji. Grafički nadahnut američkim glumcem Robertom Mitchumom, stvorili su ga književnik Claudio Nizzi i crtač Giampiero Casertano. Njegovog partnera Marvina Browna nadahnuo je Eddie Murphy. Priče Nicka Raidera smještene su u New York.

Među pisce koji su radili na redovnim serijama su Gianfranco Manfredi, Stefano Piani, Tito Faraci i Gino D'Antonio; crtači su Gustavo Trigo, Ivo Milazzo, Ferdinando Tacconi, Sergio Toppi i Luigi Siniscalchi. Mladi Iginio Straffi, koji će kasnije stvoriti animiranu seriju Winx Club, bio je glavni kreativni umjetnik.

Godine 2006. IF Edizioni objavio je miniseriju Nick Raider s 4 broja, koju je također napisao Nizzi.

U Indiji izdavači Prakash redovito objavljuju priče o Nick Raideru u svojoj marki Tamil Comics, Muthu Comics, počevši od 1990-ih. U njihovim je pričama nazvan detektiv Robin.

Izvori

Vanjske poveznice
Sergio Bonelli's page

Talijanski strip

Nick Raider


Los afropitecinos o subfamilia Afropithecinae son un clado de primates extintos. Se han encontrado sólo cuatro géneros a partir de restos fósiles: Heliopithecus, Nacholapithecus, Equatorius y Afropithecus.

Referencias

Enlaces externos
 Mikko's Phylogeny Archive

Hominoidea
Primates extintos
Mamíferos del Mioceno

Afropithecinae


Helcmanovce este o comună slovacă, aflată în districtul Gelnica din regiunea Košice, pe malul râului Hnilec. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.429 de locuitori.

Istoric
Localitatea Helcmanovce este atestată documentar din 1297.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Helcmanovce


FIA Grup 5 yarış sınıfı, Uluslararası Otomobil Federasyonu FIA'nın spor otomobil yarışları için kullandığı düzenlemelerdir. İlk düzenlemede yarışacak araçtan 50, daha sonra ise 25 kopya üretilmesi şart koşulmasına rağmen 1970'lerin ortasından itibaren düzenlemeler daha serbest olmuş, Grup 5 araçlar Grup 1 ile Grup 4 arasındaki araçların daha büyük gövde kitleri ve daha güçlü motorları olan versiyonları haline gelmiştir.

Le Mans 24 Saat
FIA

FIA Grup 5


Metteniusa, biljni rod dvosupnica iz porodice Metteniusaceae, jedina u redu Metteniusales. Njegovih danas sedam priznaztih vrsta vazdazelenog drveća rašireno je po tropskim područjima Južne Amerike.

Vrste
 Metteniusa cogolloi Lozano
 Metteniusa cundinamarcensis  Lozano
 Metteniusa edulis H.Karst.
 Metteniusa huilensis Lozano
 Metteniusa nucifera (Pittier) Sleumer
 Metteniusa santanderensisLozano
 Metteniusa tessmanniana (Sleumer) Sleumer

Izvori

Dvosupnice

Metteniusa


Juan Carlos Sierra es un pelotari mexicano. En el Campeonato del Mundo de Pelota Vasca de 2002 obtuvo la medalla de bronce en la especialidad de Cesta punta junto a Francisco Valdés Basaguren.

Referencias
 Campeones mexicanos del 15º Campeonato Mundial de Pelota Vasca de 2002

Puntistas
Pelotaris de México

Juan Carlos Sierra


Ganfei, Portekiz'de Valença belediyesine bağlı olan, 9,35 km² yüzölçümüne sahip, 1.312 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Valença

Ganfei


التَكرار هو فعل الشيء مرة بعد مرة، وقد يكون:

 مقصودا، ومنه التكرار الألفاظ عند أهل البلاغة والحروف
 في علم الوراثة، التكرار هو طفرة وراثية تتميّز بتكاثر المعلومات في صبغي.
 غير مقصودا، ومنه التكرار عند الخطاطين

وقد يقصد به أيضا:

انظر أيضا

تكرار (توضيح)


Allah Süngüleri, Attilâ İlhan'ın bir romanıdır. Aynanın İçindekiler dizisinin altıncı romanıdır. Türk Kurtuluş Savaşı'nı ve Atatürk ve çevresinin o dönemde yaşadıklarını anlatmaktadır. Kurtuluş Savaşı'nın en hareketli günlerini Mustafa Kemal'in yaşamı içinde anlatan roman, Kuvâ-yi Milliye'nin İzmir'e girişi ve Trakya'nın geri alınması ile biter.

Hikayesi
1920 yılında Anadolu'ya geçen Admir Paşa ile birlikte milletvekilleri Ankara'ya toplanmaktadırlar. Yurdun dört bir yanında direnişin ateşi harlanmış ancak kışkırtma ve ayaklanmaların da ardı arkası kesilmemektedir. Admir Paşa bir yandan savaşı yönetirken, bir yandan da tasarladığı geleceğin tohumlarını atmaktadır. Allah'ın Süngüleri bu direnişin öyküsünü ve onun kahramanlarının anlatmaktadır.

Mustafa Kemal, İsmet İnönü, Hâlide Edip, Yunus Nâdi, Makbûle Hanım, Zübeyde Hanım, Fikriye hanım, Fevzi Çakmak (Hoca Paşa), Mustafa Suphi, Çerkez Ethem, Kâzım Karabekir gibi tarihi kişiler romanda karakter olarak hayat bulmaktadır. Romanda hem İstanbul'un zengin konaklarında geçenler ve tıklım tıklım direnişçi dolu trenler ile bazen meclise giden tozlu yollar anlatılmaktadır.

Romanın görsel dili Türk Kurtuluş Savaşı'nın en hummalı günlerinin ürpertici atmosferini ve Reis Paşayla birlikte Ankara'yı anlatmaktadır.

Tarihî romanlar
Aynanın İçindekiler
Çağdaş Türk romanları
2004 romanları
Savaş romanları
Mustafa Kemal Atatürk ile ilgili kitaplar
Konusu Osmanlı İmparatorluğu'nda geçen romanlar
Türkiye ile ilgili kitaplar
Konusu İstanbul'da geçen romanlar
Konusu Ankara'da geçen romanlar
Konusu İzmir'de geçen romanlar

Allah'ın Süngüleri: Reis Paşa


بلدية مونيوسانتشو (بالإسبانية: Muñosancho) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية مونيوسانتشو 124 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية مونيوسانتشو

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

مونيوسانتشو


مدرسة كوبنهاغن للدرسات الكتابية (The Copenhagen School) أو المدرسة المعتدلة (minimalist school) هي مدرسة للتفسير الكتابي نشأت عن النقد العالي تؤكد أن الكتاب المقدس يمكن قراءته وتحليله كمجموعة قصص وليس كوصف تاريخي دقيق لأحداث قبل تاريخية في الشرق الأوسط.

مراجع

انظر أيضًا
 دراسة الكتاب المقدس (مسيحية)

تفسير الكتاب المقدس
علم الآثار الكتابي

مدرسة كوبنهاغن (ثيولوجيا)