Sollipulli es un complejo montañoso volcánico administrado por CONAF que se encuentra asentado entre las comunas de Melipeuco y Curarrehue, en la Araucanía del Sur de Chile, una de las zonas volcánicas más activas del planeta.

Ubicación
El Volcán Sollipulli ubicado en la Región de la Araucanía a 2282 , caracterizado por el glaciar que llena su cráter en una extensión de 4 kilómetros de diámetro.

Características

En su parte volcánica el Sollipulli corresponde a un complejo compuesto por una doble caldera, cuyos diámetros varían entre 4 y 5 km. Este complejo, conocido como volcán Quetrudugu en la primera cartografía chilena ha sido estudiado en detalle por renombrados científicos, debido principalmente a los fenómenos geológicos que lo rodean. Geólogos estiman que hace alrededor de 2900 años el cráter Alpehue (parte del complejo) habría entrado en erupción generando una columna de tefra y piroclastos (hongo) de 44 km de altura. En la actualidad una erupción como aquella tendría consecuencias inconmensurables a nivel sudamericano, por los efectos de la pluma de dispersión, es decir, la carga de materiales que el viento arroja hacia distintos lugares. La última erupción del Sollipulli se estima en el año 1.200 d.c.
Hoy la caldera del Sollipulli alberga un glaciar con una superficie de 15,6 km³. Mediciones de espesor de dicha capa de hielo señalan que posee una profundidad media de 200m con una máxima en la zona central de 650 m. Su volumen bordea los 3 km. La existencia  de este enorme glaciar en el Sollipulli, como también de un campo geotérmico con cientos de géiseres, además de los paisajes más prístinos de la Araucanía, hacen de los Nevados del Sollipulli un lugar necesario de conocer. Pocos son los afortunados que llegan hasta la cumbre del volcán y privilegiados al presenciar uno de los fenómenos geológicos más interesantes que la naturaleza puede ofrecernos.

Episodios
El Sollipulli tuvo su última erupción hace 1240 años. El amplio perfil del cráter cubierto de nieve se aprecia en el horizonte siendo visible desde las altas cumbres del volcán Villarrica. El glaciar Sollipulli, con sus cráteres laterales se encuentra en la parte este de la cadena volcánica Nevados de Sollipulli. Desde este se puede apreciar desde el Volcán Villarrica hasta los redondeados cerros del complejo volcánico Caburgua-Huelemolle.

Referencias

Sollipulli en Andeshandbook

Calderas volcánicas de Chile
Volcanes de la Región de la Araucanía
Toponimia mapuche de Chile
Montañas glaciarizadas de la Región de la Araucanía

Sollipulli


Friedrich Gottas (* 1. April 1940 in Krompach; † 14. November 2020 in Salzburg) war ein österreichischer Historiker.

Leben und Wirken
Friedrich Gottas wurde als Sohn einer karpatendeutschen Familie in der heutigen Slowakei geboren. 1958 folgte in Wien die Reifeprüfung. Er studierte Geschichte, Germanistik sowie Russisch an der Universität Wien. Gottas wandte sich bereits früh der ost- und südosteuropäischen Geschichte zu. Im Jahre 1964 wurde er in Wien mit einer Studie über den Protestantismus in Ungarn promoviert. Seit 1965 war er Universitätsassistent bei Fritz Fellner an der Universität Salzburg. 1972/73 erfolgte zur Erforschung der ungarischen Geschichte ein Studienaufenthalt in Budapest. 1977 habilitierte sich Gottas mit einer Studie zur Tisza-Ära (1875–1890). Er wurde 1979 zum außerordentlichen Universitätsprofessor ernannt. Gottas lehrte ab 1979 an der Universität Salzburg bis zu seiner Emeritierung 2005 als Professor für Allgemeine Geschichte der Neuzeit mit besonderer Berücksichtigung des Bereiches Ost- und Südosteuropa.

Gottas war von 1986 bis 2000 Vorsitzender der Südostdeutschen Historischen Kommission in Tübingen und wurde 1987 ordentliches Mitglied des Herder-Forschungsrates. Seine Forschungsschwerpunkte umfassten die Geschichte des Protestantismus in der Habsburger Monarchie. Dabei rückten sozialgeschichtliche Fragestellungen zur Urbanisierung, Armenfürsorge, Vereinswesen in den Blickpunkt. Ein weiterer Schwerpunkt war die Geschichte der Deutschen in Südosteuropa. Für seine Forschungen erhielt Gottas den Förderungspreis des Theodor Körner-Stiftungsfonds zur Förderung von Wissenschaft und Kunst (1973), den Sandoz-Preis für besondere Leistungen auf dem Gebiet der Geisteswissenschaften (1976), den Anton Gindely-Preis für Geschichte der Donaumonarchie (1989). Zu seinen akademischen Schülern zählt Dietmar Neutatz.

Schriften
 Ungarn im Zeitalter des Hochliberalismus. Studien zur Tisza-Ära (1875–1890) (= Studien zur Geschichte der Österreichisch-Ungarischen Monarchie. Bd. 16). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1976, ISBN 3-7001-0166-X.
 Die Frage der Protestanten in Ungarn in der Ära des Neoabsolutismus. Das ungarische Protestantenpatent vom 1. September 1859 (= Buchreihe der Südostdeutschen Historischen Kommission. Bd. 14). Oldenbourg, München 1965.

Literatur
 Reinhard R. Heinisch: Friedrich Gottas zum 60. Geburtstag. In: Süddeutsches Archiv, Bd. XLII./XLIII. (1999/2000), S. 159–161.

Weblinks

 Nachruf der Universität Salzburg

Anmerkungen

Osteuropahistoriker
Hochschullehrer (Universität Salzburg)
Theodor-Körner-Preisträger
Österreicher
Geboren 1940
Gestorben 2020
Mann

Friedrich Gottas


Bătălia de la Pasul Kasserine a fost o bătălie din Campania din Tunisia din cel de-- al Doilea Război Mondial, care a avut loc în februarie 1943. Este de fapt o serie de lupte, care au avut loc în jurul pasului Kasserine, o depresiune cu lățimea de trei kilometri în Munții Tunisieni din Munții Atlas. Orașul Kasserine este situat la vest de Tunisia.

Forțele Axei erau comandate de Generalfeldmarschall Erwin Rommel, care erau în primul rând din Afrika Korps, Grupul de Asalt, elemente din Divizia Blindată Centauro italiene și două divizii de Tancuri detașate din Armata 5 de Tancuri, în timp ce alcătuirea forțelor Aliate a constat din Corpul II SUA comandate de general-maior Lloyd Fredendall,
Divizia 6 Britanică comandată de general-maior Charles Keightley) și părți din Armata I-a comandată de general-locotenent Kenneth Anderson).

Bătălia a fost prima mare luptă între americani și forțele Axei din cel de-al Doilea Război Mondial în Africa. Lipsiți de experiență și prost conduse, trupele americane au suferit multe pierderi și au fost repede împinși înapoi cu peste 80 de km din pozițiile lor de vest de Pasul Faïd. După o primă înfrângere, elementele Corpului II SUA, cu întăriri britanice, au păstrat ieșirile prin trecătorile montane în vestul Tunisiei, învingând ofensiva Axei. Ca urmare a bătăliei, Armata SUA a instituit schimbări radicale de organizare și înlocuit comandanții și unele tipuri de echipamente.

Fondul bătăliei
Forțele americane și britanice au aterizat în mai multe puncte de-a lungul coastei franceze în Maroc și Algeria, pe 8 noiembrie 1942, în timpul Operațiunii Torța. Acest lucru a urmat la doar câteva zile după străpungerea liniilor germane de către Armata Britanică a Opta (comandată de general-locotenent Sir Bernard Montgomery) după cea de-a Doua Bătălie de la El Alamein. Ca răspuns, trupe germane italiene au fost transportate cu feribotul din Sicilia pentru a ocupa Tunisia, una dintre puținele zone ușor de apărat din Africa de Nord și fiind la o distanță de o singură noapte de navigare de la bazele din Sicilia. Această distanță scurtă a făcut foarte dificil navelor militare Aliate să intercepteze transportul forțelor Axei, în timp controlul aerian s-a dovedit la fel de dificil, cea mai apropiată  bază aeriană Aliată de la Tunisia, fiind la Malta, a fost de peste 320 km distanță.

Cursa pentru Tunis era în lunile noiembrie și decembrie 1942 ca fiind termenul pentru ca trupele Aliate să încerce să ajungă la Tunis înainte ca întăririle germane și italiene să ajungă acolo. Din cauza condițiilor de drum și feroviare proaste, doar o mică forță de dimensiunile unei divizii a forțelor Aliate putea fi asigurată și în excelentul teren defensiv, era suficient un număr mic de trupe germane și italiene să zădărnicească această încercare. Comasarea trupelor Aliate a continuat, mai multe avioane au devenit disponibile și au fost construite noi aeroporturi în est, în Algeria și Tunisia. Aliații au redus fluxul de trupe și echipamente ale Axei în Tunis și Bizerta, dar o importantă forță a Axei era deja debarcată pe mal.

Pe 23 ianuarie 1943 Armata a Opta Britanică a ocupat Tripoli, baza principală de aprovizionare a lui Erwin Rommel. Rommel se aștepta la acest lucru, mutând linia de aprovizionare la Tunis, intenționând să blocheze partea de sud a Tunisiei de la Tripoli la Gabès. La Linia Mareth, unde francezii au construit linie de apărare împotriva trupelor italiene din Libia, a fost

-Rommel.

Trupele aliate au trecut deja Munții Atlas și au înființat o bază înainte de Faïd, la poalele munților pe brațul estic, o poziție excelentă pentru a controla zona din est până la coastă, divizând forțele Axei în sudul Tunisiei de forțele mai la nord, și  tăind linia lor de aprovizionare din Tunis.

Preludiul bătăliei

Pasul Faïd

Elemente din a Armata a 5-a Panzer, condusă de generalul Hans-Jürgen von Arnim, a ajuns la pozițiile Aliate la poalele estice ale Munților Atlas pe 30 ianuarie. Divizia 21 Panzer a întâlnit trupele franceze la Faïd și în ciuda excelentelor utilizări a tunului francez de 75 mm, care a provocat pierderi grele în rândul infanteriei germane, apărătorii au fost ușor împinși înapoi.
Artileria și tancurile americane din Divizia 1 Blindată a intrat în luptă, distrugând câteva tancuri inamice și forțând restul înapoi în ceea ce părea a fi o retragere.
Acest lucru a fost însă o capcană, și când Divizia 1 Blindată Americană a început să urmărească germanii, a fost atacată de un baraj german de tunuri anti-tanc suferind pierderi grele. Un observator de artilerie aflat într-o poziție înaintată, ale cărui legături radio au fost tăiate de către tirul de artilerie de mai sus, relata:

-Westrate, 1944

Divizia 21 Panzer și-a reluat înaintarea spre Faïd. Victimele infanterie americane au fost exacerbate de practica de a săpa adăposturi superficiale de protecție contra schijelor, în loc de adăposturi defensive de luptă, astfel că conducătorii tancurilor germane puteau zdrobi cu ușurință cu șenila tancului un om retras într-un astfel de adăpost, conducând tancul peste adăpost și făcând în același timp o jumătate de rotire cu tancul.
Multe încercări au fost făcute de către Divizia 1 Blindate de a opri înaintarea germană, dar toate cele trei de comandamente de luptă au constatat, că fiecare poziție defensivă pe care au încercat să le ocupe au fost deja depășite fiind atacați de trupele germane și suferind pierderi grele. Pe 2 februarie, Divizia 1 Blindată a fost obligată să își înceteze atacurile și să se constituie ca rezervă. Germanii au capturat cea mai mare parte din Tunisia blocând intrările joase spre coastă. Aliații au menținut o zonă cu formă aproximativ triunghiulară în Munții Atlas, dar cu ieșirile blocate acest lucru a fost doar un mic avantaj pentru Aliați. Pentru următoarele două săptămâni Rommel și comandanții Axei aflați mai la nord au dezbătut ce să facă în continuare.

Sidi Bouzid
Rommel nu a luat în considerare Armata a Opta ca fiind o amenințare serioasă, pentru că până când Tripoli era deschis, Montgomery își putea păstra doar o forță mică în sudul Tunisiei. Navele au început descărcarea proviziilor pe 9 februarie, dar portul nu a fost pe deplin operațional până la sfârșitul lunii.
Rommel a făcut o propunere la începutul lunii februarie către Comando Supremo (Înaltul Comandament italian de la Roma) de a ataca cu două grupuri de luptă, inclusiv detașamente din Armata a 5-a Panzer, către două baze de aprovizionare americane la vest de brațul vestic al munților din Algeria. O împingere rapidă a trupelor americane ar fi putut avea ca rezultat capturarea proviziilor americane și ar fi putut perturba încercarea SUA de a concentra forțele sale armate lângă Tebessa. Arnim s-a opus și atacul a fost întârziat timp de o săptămână până când s-a ajuns la acordul de începere a operațiunii Frühlingswind, un atac al Armatei a 5-a Panzer prin centrul de comunicații și aprovizionare al SUA din Sidi Bou Zid. Forțele lui Rommel, aflate la 97 km spre sud-vest, trebuiau să efectueze operațiunea Morgenluft pentru a captura Gafsa și să înainteze spre Tozeur.

Pe 14 februarie, diviziunile 10 și 21 Panzer au început bătălia de la Sidi Bouzid, la aproximativ 16 km vest de Faïd, în câmpia interioară a Munților Atlas. Tancurile americane au fost înfrânte, iar infanteria, așezată prost pe trei dealuri și incapabilă să-și acorde sprijin reciproc, a fost izolată. Un contraatac a doua zi a fost ușor respins și pe 16 februarie, germanii au avansat spre Sbeitla.  După succesul de la Sidi Bou Zid, Rommel a ordonat grupului de asalt al Afrika Korps să atace Gafsa pe 15 februarie, dar în noaptea precedentă, Anderson a ordonat apărătorilor să evacueze Gafsa și să facă linia principală de apărare a dealurilor din jurul localității Feriana, pentru că credea că Gafsa nu trebuie apărat împotriva unui atac amplu. A doua zi, din cauza amenințării la flancul sudic, Anderson a obținut acordul lui Eisenhower și a ordonat retragerea din estul munților Dorsali, dinspre Feriana spre nord. La începutul zilei de 17 februarie, Fredendall a ordonat retragerea din Sbeitla și Feriana. Corpul II al SUA s-a putut concentra la pasurile Kasserine și Sbiba, pe brațul vestic al munților. Victimele SUA au fost de 2.546 oameni, 103 tancuri, 280 de vehicule, 18 tunuri de campanie, trei tunuri antitanc și o baterie antiaeriană.

Planul de atac al Axei
În această fază a bătăliei în tabăra Axei erau discuții despre ce să facă în continuare; toată Tunisia era sub controlul Axei și nu mai era nimic de făcut până când Armata a opta a ajuns la Mareth. Rommel a decis să atace prin Pasul Kasserine forța principală a Corpului II SUA de la Tébessa pentru a captura provizii SUA pe partea algeriană a brațului vestic al munților, pentru a elimina capacitatea aliaților de a ataca coridorul de coastă care leagă Mareth de Tunis și de a amenința flancul sudic al primei armate. La 18 februarie, Rommel și-a transmis propunerile lui Albert Kesselring, care le-a transmis cu binecuvântarea sa către Comando Supremo din Roma.

La ora 13:30, pe 19 februarie, Rommel a primit acordul Comando Supremo cu privire la un plan revizuit. El trebuia să aibă 10 și 21 de divizii Panzer transferate de la Armata a 5-a Panzer a lui Arnim sub comanda sa și să atace prin pasurile Kasserine și Sbiba către Thala și El Kef spre nord, curățând Dorsalul de Vest și amenințând flancul Armatei 1-a americane.  Rommel era îngrozit; planul dispersa forțele Axei și, prin treceri, expunea flancurile sale. Un atac concentrat asupra Tébessa, deși implica un anumit risc, putea obține aprovizionări extrem de necesare armatei germane, putea distruge potențialul aliat pentru operațiuni în centrul Tunisiei și putea captura aerodromul de la Youks-les-Bains, la vest de Tébessa.

Bătălia

În primele ore ale zilei de 19 februarie, Rommel a ordonat grupului de asalt Afrika Korps de la Feriana, să atace pasul Kasserine. Diviziei 21 Panzer de la Sbeitla i s-a ordonat să atace spre nord prin trecătoarea de la est de Kasserine, care ducea la Sbiba și Ksour Essaf. Kampfgruppe von Broich, grupul de luptă trimis de Arnim din Divizia a 10-a Panzer, a primit ordin să fie concentrat la Sbeitla, unde să fie gata să exploateze succesul în ambii trecători.

Sbiba
Zona Sbiba a fost atacată de grupurile de luptă Stenkhoff și Schuette, rămășițe ale Diviziei 21 Panzer. În fața avansului blindat german se afla Divizia a 6-a de Blindate Britanică (mai puțin a brigada a 26-a blindată care, cu excepția tancurilor din regimentul britanic 16/5 Lancers, a fost trimisă la Thala). De asemenea, în linie se afla cea de-a 18-a Echipă de luptă regimentală din Divizia 1 Infanterie din SUA; și trei batalioane de infanterie din Divizia 34 Infanterie din SUA. Erau, de asemenea, trei batalioane de artilerie de campanie din SUA, elemente ale două regimente antitanc britanice și câteva detașamente franceze. Germanii au făcut puține progrese împotriva puterii de foc combinate a forței de apărare, care a pus și mine. Divizia 21 Panzer a fost verificată și apoi condusă înapoi până pe 20 februarie.

Kasserine

Djebel el Hamra

Note

Notele de subsol

Citări

Referințe

  gen.lt.Kenneth Anderson (1946). Official despatch by Kenneth Anderson, GOC-in-C First Army covering events in NW Africa, 8 noiembrie 1942 – 13 mai 1943 published in

 - Total pages: 80

Lecturi suplimentare

Link-uri externe

 Confruntarea cu Vulpea Deșertului în Pasul Kasserine
 Lideri și Lupte
 Lupte din Pasul Kasserine: Material despre Personal  – Colectarea Surse Primare și Analiza de Luptă compilate de către Armata Statelor Unite, Centrul de Istorie Militară

Bătălii în 1943

Bătălia de la Pasul Kasserine


Derviş Zaimağaoğlu (d. 1964), Kıbrıs Türkü film yönetmeni ve yapımcısıdır.

Hayatı
Boğaziçi Üniversitesinde işletme okumuş (1988), Birleşik Krallık Warwick Üniversitesinde kültürel çalışmalar dalında master yapmıştır (1994). Zaim, İstanbul'da yaşamakta ve çeşitli üniversitelerde sinema konusunda ders vermektedir.

Kariyeri

Edebi kariyeri
TV yönetmenliği ve yazarlığı deneyimine sahip olan Derviş Zaim'in yayımlanmış bir romanı (Ares Harikalar Diyarında (1995)), bulunmaktadır. İlk filmi olan "Tabutta Rövaşata (1996)" ile yurt içinde ve yurt dışında birçok ödül kazanmıştır. 1995'te ilk romanı Ares Harikalar Diyarında ile Türkiye'de Yunus Nadi Roman Ödülü'nü kazandı.

Yönetmenlik
Cenneti Beklerken, yönetmenin planladığı bir üçlemenin ilk filmidir. Geleneksel el sanatlarını temel aldığı bu üçlemede Derviş Zaim, bu sanatların çekim estetiğini sinema estetiği ile harmanlamaya çalışmaktadır. Nokta filmi ise üçlemenin ikinci filmidir. Ancak Derviş Zaim film çalışmalarına 1991'de deneysel filmi Kamerayı As ile başlamış, ardından bir TV belgeseli olan Caminin Etrafındaki Taşı yönetmiştir. Derviş Zaim, ayrıca Londra'da Hollywood Film Enstitüsü tarafından organize edilen bağımsız film yapımcılığı ile ilgili bir kursa katılmıştır.

1992 ve 1995 yılları arasında TV yönetmenliği ve yazarlığı yapan Derviş Zaim, birçok televizyon programı da yönetti.

Derviş Zaim'in uzun metrajlı filmleri ve belgeselleri birçok ödülle döndüğü yerli ve uluslararası film festivallerinde gösterildi.

Filmleri

Ödüller
22. Ankara Uluslararası Film Festivali
En İyi Film (Gölgeler ve Suretler)
En İyi Yönetmen (Gölgeler ve Suretler)
SİYAD En İyi Film Ödülü (Gölgeler ve Suretler)
 32. İstanbul Film Festivali, 2013, Devir, Ulusal Yarışma Jüri Özel Ödülü
 33. Antalya Film Şenliği, 1996, Tabutta Rövaşata, En İyi Senaryo
 37. Antalya Film Şenliği, 2000, Filler ve Çimen, En İyi Yönetmen
 45. Antalya Altın Portakal Film Festivali, 2008, Nokta, En İyi Yönetmen
 45. Antalya Altın Portakal Film Festivali, 2008, Nokta, Dr. Avni Tolunay Jüri Özel Ödülü
 16. İstanbul Film Festivali, 1997, Tabutta Rövaşata, Jüri Özel Ödülü
 23. Siyad Türk Sineması Ödülleri, 2001, Filler ve Çimen, En İyi Yönetmen
 23. Siyad Türk Sineması Ödülleri, 2001, Filler ve Çimen, En İyi Senaryo
 12. Orhan Arıburnu Ödülleri, 2001, Filler ve Çimen, En İyi Film
 12. Orhan Arıburnu Ödülleri, 2001, Filler ve Çimen, En İyi Yönetmen
 14. Orhan Arıburnu Ödülleri, 2003, Çamur, Mehmet Emin Toprak Ödülü
 Venedik Film Şenliği, 2003, Çamur, Unesco Ödülü
 27. Uluslararası İstanbul Film Festivali, En İyi Türk Yönetmeni Ödülü (Nokta)
 45. Antalya Altın Portakal Film Festivali, En İyi Yönetmen, Nokta
 45. Antalya Altın Portakal Film Festivali, Dr. Avni Tolunay Jüri Özel Ödülü, Nokta
 4. Uluslararası Avrasya Film Festivali, Eleştirmenler Ödülü, Nokta
 Kahire Film Festivali 2008, En Iyi Dijital Film
 İpek Yolu Film Festivali, En Iyi Yonetmen
 2020: Cumhurbaşkanlığı Kültür ve Sanat Büyük Ödülü

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Derviş ZAİM , Biyografi

Yaşayan insanlar
1964 doğumlular
Mağusa doğumlular
Kıbrıs Türkü film yönetmenleri
Kıbrıs Türkü film yapımcıları
Kıbrıs Türkü yazarlar
Ankara Uluslararası Film Festivali Ödülü sahibi yönetmenler
Derviş Zaim'in yönettiği filmler
Kıbrıslı roman yazarları

Derviş Zaim


Mamula (eng. Killer mermaid ili Nymph) također poznat i pod nazivmo Nimfa je srpsko-američki horor film iz 2014. godine. Film je režirao Milan Todorović,  a glave uloge su ostvarili Kristina Klebe, Dragan Mićanović, Natalie Burn, Slobodan Stefanović, Sofija Rajović, Franco Nero i Zorana Kostić Obradović.

Radnja filma se vrti oko dvije studentice iz Amerike, Kelly i Lucy, koje odlaze u Crnu Goru da posjete Alexa, prijatelja iz studentskih dana. Poslije nekoliko dana uživanja, njihov prijatelj i kolega s fakulteta ih nagovara da posjete napušteni otok Mamula, iako su upozoreni da se na njemu događaju čudne stvari i čuli razne legende o njemu. Tijekom pustlovine pridružit će im se i Boban, blizak prijatelj Alexove zaručnice Yasmin. Na otoku zatiču samo ribolovca koji drži lijepu djevojku za koju se ispostavi da je sirena, koja neodoljivim izgledom i pjesmom opčinjava, a zatim se ubrzo pretvara u krvožednog monstruma.

Film je premijerno prikazan u Beogradu na FEST-u 8. ožujka 2014. godine.

Glumačka postava

 Kristina Klebe kao Kelly
 Dragan Mićanović kao Boban
 Natalie Burn kao Lucy
 Slobodan Stefanović kao Alex
 Sofija Rajović kao Yasmin
 Franco Nero kao Niko
 Zorana Kostić Obradović kao Scylla-sirena
 Miodrag Krstović kao ribolovac
 Jelena Rakočević kao Ana
 Janko Cekić kao Sergej
 Miki Perić kao Mickey
 Milena Predić kao konobarica

Produkcija

Film Mamula je sniman u periodu od 25. rujna do 10. listopada 2013. godine u Hercegu Novom i okolini, ali je najveći dio filma sniman na otoku Mamula.

Koproducenti filma su: Jerry Catering, Prva srpska televizija, Medija plus i Digital kraft, dok je izvršni producent Victoria film.

Filmski centar Srbije je za postprodukciju ovog filma izdvojio iznos od 4.800.000 dinara.

Izvori

 "Pogledajte trejler za film "Mamula"". blic.rs. pristupljeno 9. 2. 2014.
 "Filmski centar Srbije finansira sedam domaćih filmova". blic.rs. pristupljeno 20. 12. 2013.

Srbijanski filmovi 2010-ih
Američki filmovi 2010-ih

Mamula (2014.)


Ruslands håndboldforbund () er det russiske håndboldforbund. Det hører hjemme i Moskva

Det organiserer de to øverste håndboldrækker samt de russiske landshold, såvel A-landshold som U/19-landshold.

Forbundet blev etableret i 1989 og har Sergej Sjisjkarjov som præsident. Forbundet er medlem af European Handball Federation og det internationale håndboldforbund, International Handball Federation.

Eksterne henvisninger
 Officiel hjemmeside
 Ruslands håndboldforbund hos EHF

Håndboldforbund
Etableret i 1989
Moskva
Håndboldforbund

Ruslands håndboldforbund


Cayuco es una película del año 2007.

Sinopsis
Cayuco es un documental cinematográfico que narra de manera desgarradora las penurias por las que han de pasar aquellos subsaharianos que se embarcan en un incierto viaje a través del desierto y del océano en busca de una vida mejor. Es un retrato intimista de la dura realidad que representa el fenómeno de la inmigración ilegal que busca entrar en Europa a través de las Islas Canarias.

Referencias

Cayuco (película)


Maratonul Berlin (denumit BMW Berlin Marathon din motive de sponsorizare) este un eveniment sportiv de masă organizat anual în Berlin, Germania. Cursa de maraton realizată pe distanța oficială de 42,195 km se desfășoară pe un traseu aflat pe străzile din oraș, iar în cadrul ei participă atât sportivi profesioniști cât și amatori. Inițiat în 1974, evenimentul are loc în mod tradițional în ultimul weekend din septembrie, excepție făcând anul 2000, din cauza unui conflict cu data maratonului din cadrul Jocurilor Olimpice, și 2018, când a avut loc cu două săptămâni mai devreme din cauza pregătirilor pentru Ziua Unității Germane.

Rezultate

 Recorduri mondiale

Bărbați

Femei

Note

Legături externe

Evenimente sportive repetitive
Sport în Germania
Competiții de atletism
Maraton
Berlin

Maratonul Berlin


A mousepad or mousemat is a surface for placing and moving a computer mouse. A mousepad enhances the usability of the mouse compared to using a mouse directly on a table by providing a surface to allow it to measure movement accurately and without jitter. Some mousepads increase ergonomics by providing a padded wrist rest.

History

During a 1968 presentation by Douglas Engelbart marking the public debut of a mouse,
Engelbart used a control console designed by Jack Kelley of Herman Miller that included a keyboard and an inset portion used as a support area for the mouse.
According to Kelley
and also stated by Alex Pang, Kelley designed the first mousepad a year later, in 1969.

Details of a mousepad designed by Armando M. Fernandez were published in the Xerox Disclosure Journal in 1979 with the description:

By 1982, most users of the Xerox ball mouse were using special pads to increase the friction of the ball in the mouse.

The first commercial manufacturer of mousepads was Moustrak, founded by Bob McDermand. The company began gaining traction when Apple decided to distribute its mousepads, featuring the Apple logo, to computer stores in the United States. Moustrak signed licensing deals with Disney, Paramount, and LucasFilm, and advertised in magazines including MacWorld. However, by the end of the 1980s, lower cost mousepads turned the product into a commodity.

The Oxford English Dictionary tracks the term mouse pad to the August 24, 1983, publication of InfoWorld, and the predominantly British term mousemat to October 17, 1989, in the publication 3D.

Benefits

The three most important benefits of the introduction of the mousepad were higher speed, more precision, and comfort for the user.  A secondary benefit was keeping the desk or table surface from being scratched and worn by continuous hand and mouse rubbing motion.  Another benefit was reduction of the collection of debris under the mouse, which resulted in reduced jitter of the pointer on the display. Also, it is important to clean mousepads.

The mousepads can be cleaned by special detergents, liquid soap, hand wash or dry cleaning. Not all mousepads are machine washable.

When optical mice, which use image sensors to detect movement, were first introduced into the market, they required special mousepads with optical patterns printed on them. Modern optical mice can function to an acceptable degree of accuracy on plain paper and other surfaces.  However, some optical mouse users (especially gamers, designers, and other heavy users) may prefer a mousepad for comfort, speed and accuracy, and to prevent wear to the desk or table surface.

Types

A variety of mousepads exist with many different textured surfaces to fit various types of mouse technologies.

After the steel mouse ball was given a silicone rubber surface, the popular fabric-surface mousepad was found to be the most appropriate. It helped keep the rubberized roller-ball surface cleaner and gave better tracking, speed, and accuracy than just a desk surface. Such surfaces collected dirt which was then deposited onto the internal rollers that picked off ball movement. Dirty rollers caused erratic pointer movement on the screen.

Early types of optical mice have the problem of not working well on transparent or reflective surfaces such as glass or highly polished wood. These surfaces, which often include desk and table surfaces, cause jitter and loss of tracking on the display pointer as the mouse moves over these reflective spots. The use of mousepads with precision surfaces eliminates the spot-jitter effects of older and/or low-quality optical mice.

Newer generations of mouse pads incorporate a wireless charging system into the pad, allowing a wireless mouse to be used without the need to replace or recharge batteries. (ex. Logitech PowerPlay)

Materials
Modern mousepads are typically made of lesser density rucomposites (open cell styrene, butadiene rubber or open cell SBR) with fabric bonded to the upper surface. However, many other types of material have been used, including fabric, plastics, recycled rubber tires, neoprene, silicone rubber, leather, glass, cork, wood, aluminum, stone and stainless steel.

See also
Computer mouse
Touchpad

References

External links

pad

Computer mice
History of human–computer interaction
American inventions
Computer-related introductions in 1969

Mousepad


Kocurany este o comună slovacă, aflată în districtul Prievidza din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 516 locuitori.

Istoric
Localitatea Kocurany este atestată documentar din 1113.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Kocurany


Taşıt, ulaşım aracı veya vasıta, yük ve yolcu taşımaya yarayan araçların genel adıdır.

Karayolu taşıtları

Motorsuz kara yolu taşıtları

İnsan gücü ile hareket eden taşıtlar

Pedallılar

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||  ||  ||  ||  ||
|-
|Bisiklet || Üç tekerli bisiklet || Velotaksi || Tandem bisiklet||Quadricycles||Tekteker
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||
|-
|Çok kişilik||Yatay bisiklet
|}

Sürüklemeliler

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||||
|-
|Su kayağı||Kar kayağı||Kızak
|}

Yük taşımak için

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
||| ||||
|-
|Yük taşıma arabası|| Valiz taşıma arabası ||El arabası||El arabası(Small)||
|}

Diğer
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||||||||
|-
|Tahtırevan || Çekçek||Tekerlekli sandalye|||Scooter(Manuel)|||Taşıma sedye||Tekerlekli sedye||Kaykay||Tekerlekli paten
|}

Hayvan gücü ile hareket eden tekerlekli taşıtlar

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||  ||||  ||  ||||
|-
|Diligence||Coach||Savaş arabasıChariot||iki tekerli at arabası(Calash)|| Kupa(Brougham)|| Berline ||Posta arabası(Stagecoach)
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||  ||  ||||||||
|-
|üstü açılabilir araba(Cabriolet) || FaytonBarouche  || Buggy|| Dogcart ||Cart||Surrey||Tandem Horse
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
| ||||||||||
|-
| Buckboard||||Kağnı ||Köpek arabası||Omnibus
|}

Sürüklemeliler
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||
|-
|Köpek kızağı||Troyka
|}

Kullanılan hayvanlar

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||  ||  ||||
|-
|Keçi|| Deve|| Fil||Öküz||Zebra
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  ||
|-
|At||Eşek
|}

Treylerler

Treyler, bir kamyon, otobüs veya otomobil tarafından çekilen ve taşıyacağı yükün özelliklerine has bir şekilde tasarlanıp imal edilen en az bir dingili ve çekildiği taşıta çeki oku, döner tabla, kanca vb. adlarla tanımlanan bir bağlantı aygıtı aracılığı ile bağlanan yük taşıma amaçlı kara yolu taşıt aracıdır.

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
||| || || ||||||
|-
|Otomobil transfer treyleri||||||||||Karavan||Römorkör
|}

Motorlu kara yolu taşıtları

Otomobiller

Otomobil (Auto: Yunancadaki anlamıyla kendiliğinden + mobile: Latincedeki anlamıyla hareketli demektir). Otomobil kavramının ilk ortaya çıktığı zamanı göz önüne alırsak at kullanılmadan, itmeden veya çekmeden kendiliğinden hareket edebilen öz itmeli taşıt

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||||
|-
|Sedan||Station Wagon||Roadster||Cabriolet||Hatchback||Coupe||Grand Tourer
|}

Motosikletler

Motosiklet, iki tekerlekli, bisiklet benzeri, içten yanmalı motora sahip bir ya da iki kişilik ulaşım aracıdır.

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||
|-
|Scooter||Arazi motosikletiOff-Road motosiklet||Mobilet||Gezi motosikletiTouring motosikleti
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||||||
|-
|Alçak motosikletChopper motosiklet||Spor motosiklet||Enduro motosiklet||Supermoto
|}

Otobüsler

Otobüs, kara yolu taşıma yönetmeliğine göre sürücü dâhil 25 kişiden fazla yolcu kapasitesi olan motorlu kara taşıtıdır.

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||||
|-
|Çift katlı otobüs||Çift katlı körüklü otobüs||Körüklü otobüs||Çift körüklü otobüs||Metrobüs||Troleybüs||Off-road otobüs
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||||||
|-
|Okul otobüsü||Üstü açık otobüs||Minibüs||Midibüs
|}

Kamyonlar

Kamyon, ağır yük taşımaya yarayan motorlu araç. Otomobil prensibine göre çalıştıklarından büyük yük otomobili olarak da tanımlanırlar.

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
||| || || || || ||
|-
|İtfaiye kamyonu||Troleybüs kamyon||Çekici kamyonu||Kurtarıcı kamyonu||Damperli kamyon||Tanker kamyonu||Dökme yük taşıma kamyonu
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
||| ||
|-
|Yarış kamyonu||Otobüs kamyon||Kamyonet
|}

Diğer motorlu araçlar

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||||
|-
|Lokomobil||Traktör||Amfibiyen
|}

Raylı taşıtlar

Trenler

Tren (Fransızca : train), demiryolu üzerinde bir lokomotifin çektiği arabalar dizisidir. Modern anlamı ilk kez 1820'lerde İngiltere'de kullanılmıştır.

Lokomotifler

Lokomotif (Fransızca : locomotif), raylar üstünde bir vagon dizisini çekmede kullanılan buharla ya da bir motorla çalışan makinedir.

Vagonlar

Vagon (Fransızca : wagon), yük ve yolcu taşımakta kullanılan, lokomotifin çektiği demir yolu aracı

Tramvaylar

Tramvay, raylı şehir içi ulaşım aracı Kökeni İngilizce Tramway kelimesi olan Tramvay, Türkçeye Fransızcadan geçmiştir.
Tramvay taşımacılığının kent içi trafiği açısından yol boyunca yerleştirilmiş ray ve elektrik hattı gereksinmesi gibi bazı sakıncaların olmasına karşılık, bir yandan da duman çıkartmamak ve her gün fiyatı biraz daha artan petrol ürünleri yerine elektrikle çalışmak gibi üstün yanları vardır.

Monoraylar

Monoray (Fransızca monorail)Tek bir raydan oluşan demir yolu.

Füniküler

Füniküler (Fransızca funiculaire) raylı bir taşıma aracıdır. Bir dağ veya tepe gibi eğimli arazide, halatlarla yukarıya çekilerek çalışır. İki ayrı aracın aynı anda kullanımı, vagonların her birini karşı ağırlık olarak etkilemesi prensibi ile çalışır.

Su taşıtları

Gemiler

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||
|-
|Buzkıran||Şilep||Vapur||Mavna||Yelkenli||Deniz otobüsü
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||
|-
|Yat||Feribot||Katamaran||Römorkör||Kruvaziyer||Arabalı vapur
|}

Savaş gemileri

{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||||||||
|-
|Fırkateyn||Korvet||Uçak gemisi||Monitor||Gambot
|}
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|||
|-
|Kruvazör||Muhrip
|}

Diğer su taşıtları
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||||||||||
|-
|Eskimo kayığı||Amfibiyen||Sal||Gabar||Kano||Gondol||Hoverkraft
|}

Su altında
{| style="border:1px solid #ddd; text-align:center; margin: auto;" cellspacing="15"
|  || ||
|-
|Denizaltı
|}

Atmosferik taşıtlar

Kanat yapılarına göre atmosferik taşıtlar

Sabit kanatlılar

Sabit kanatlı uçak veya kısaca uçak, havanın kanatların altında basınç oluşturması yardımı ile yükselip ilerleyebilen motorlu bir hava taşıtıdır. Eski kullanımı tayyare (Arapça kökenli) (bazı ağızlarda teyyare ) şeklindedir.

Kullanım amaçlarına göre uçaklar

Kanat yapılarına göre uçaklar

Dönen kanatlılar

Kanat çırpanlar

Yükselmelerine göre atmosferik taşıtlar

Gaz basıncı ile yükselenler

Aerodinamik yapılarıyla yükselenler

Kaynakça

Taşıt


Mlada dama i huligan (rus. Барышня и хулиган) ruski je film redatelja Jevgenija Slavinskog i Vladimira Majakovski.

Radnja
Radnja filma se odvija u predrevolucionarnoj Rusiji. Film prikazuje proturječja čovjeka: spoj njegove buntovnosti s nesebičnom ljubavlju.

Uloge
 Vladimir Majakovski
 Alexandra Rebikova
 Fjodor Dunaev

Izvori

Vanjske poveznice
 Mlada dama i huligan na Kino Poisk

Ruski filmovi 1910-ih

Mlada dama i huligan


2 (İki) aşağıdaki anlamlara gelebilir.

Sayılar, yıllar
 En küçük asal sayı - 2 (sayı)
 MS 2 yıl
 MÖ 2 yıl
 1902 yıl

Bilim ve teknoloji
 Helyum'un atom numarası.
 İki Avrupa, Güney Afrika, Orta Doğu ve Japonya'nın DVD bölge ayarıdır.
 Uluslararası telefon kodlarında, Afrika'nın neredeyse tamamı için 2 ile başlayan kodlar kullanılır. Birçok telefonda 2 tuşu A, B, ve C harflerini temsil eder. BlackBerry'de ise T ve Y harflerini temsil eder.

Amerikan klavyelerde "2", "@" işareti ile, ingiliz klavyelerde "2", " işareti ile ilişkilendirilmiştir. Türkçe Q klavyelerde - ' - işareti ile, Türkçe F klavyelerde ise
- " - işareti ile ilişkilendirilmiştir.

 İki zamanlı motor

Biyoloji
 Amfibyumlar—2 yaşamlılar

Botanik
 İki sıralı sarmal
 İki çenekliler

Sanat

Kitap
 İki Kule
 Yer Eksi İki (kitap)

Film
 Yüzüklerin Efendisi: İki Kule

Müzik
 İki Elim Yakanda (albüm)
 İki (albüm)

Diğer
 II. Dünya Savaşı
 İki nokta—noktalama işareti
 İki At Savunması--satrançta bir açılış.
 TRT 2
 Turksat 2A

2 (anlam ayrımı)


Hochleistungsstrecken sind Eisenbahnstrecken in Österreich, die von der Bundesregierung gemäß § 1 Abs. 1 Hochleistungsstreckengesetz (HlG) zu solchen erklärt wurden. Diesen Strecken muss eine besondere Bedeutung für einen leistungsfähigen Verkehr mit internationalen Verbindungen oder für den Nahverkehr zukommen. Es können sowohl "bestehende" als auch "geplante" Eisenbahnen (Ausbaustrecken und Neubaustrecken) und hier wieder "Strecken oder Streckenteile" zu Hochleistungsstrecken erklärt werden.

Verordnungsentwürfe, die die Erklärung einer geplanten oder bestehenden Eisenbahn zur Hochleistungsstrecke gem § 1 HLG zum Gegenstand haben, sind gem § 3 Abs 1 Z 1 lit a des Bundesgesetzes über die strategische Prüfung im Verkehrsbereich (SP-V-Gesetz, BGBl I 2005/96) einer strategischen Umweltprüfung zu unterziehen.

Da bis dato keine Hauptbahnverordnung gemäß § 4 Abs. 1 Z 2 Eisenbahngesetz 1957 erlassen wurde, ergibt sich die Summe der österreichischen Hauptbahnen aus den nachfolgend angeführten bisher ergangenen 6 Verordnungen der Bundesregierung gemäß § 1 Hochleistungsstreckengesetz:

1. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl 1989/370 idF BGBl II 1998/397)
 St. Pölten—Attnang/Puchheim
 Volders/Baumkirchen—Gärberbach (Umfahrung Innsbruck)
 Landeck—Bludenz
 Salzburg—Schwarzach/St. Veit—Villach—Staatsgrenze bei Rosenbach
 Gloggnitz—Mürzzuschlag
 Wien (einschließlich Terminal Inzersdorf)–Pottendorf–Wiener Neustadt
 St. Michael—Bischofshofen

2. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl 1989/675)
 Raum Wien-St. Pölten;
 Attnang/Puchheim-Staatsgrenze bei Salzburg
 Staatsgrenze bei Kufstein-Innsbruck-Staatsgrenze am Brenner
 Innsbruck-Landeck
 Bludenz-Staatsgrenze bei Feldkirch
 Villach-Staatsgrenze bei Thörl-Maglern
 Raum Wien-Baden-Gloggnitz
 Mürzzuschlag-Bruck an der Mur-Graz (einschließlich Güterterminal)-Staatsgrenze bei Spielfeld-Straß
 Wien-Staatsgrenze bei Nickelsdorf
 Bruck an der Mur-St. Michael
 Selzthal-Linz und Traun-Marchtrenk
 Wels-Passau

3. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl 1994/83)
 Salzburg – Wörgl
 St. Michael – Klagenfurt – Villach
 Wien – Eisenstadt – Oberwart – Graz – Klagenfurt – Villach – Staatsgrenze Österreich/Italien
 Wien – Staatsgrenze bei Bernhardsthal
 Parndorf – Staatsgrenze bei Kittsee

4. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl II 1997/273)
 Raum Graz-Staatsgrenze bei Mogersdorf
 Neumarkt/Kallham-Staatsgrenze bei Braunau am Inn
 Linz-Staatsgrenze bei Summerau
 Raum Tulln-Staatsgrenze bei Gmünd

5. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl II 2012/11)
 Gänserndorf – Marchegg;
 Wien – Staatsgrenze bei Marchegg.

6. Hochleistungsstreckenverordnung (BGBl II 2018/36)
 Wien Hauptbahnhof – Flughafen Wien – Bruck an der Leitha.

Die österreichischen Teile der Transeuropäischen Netze (TEN-Verkehr) des Eisenbahnbereiches sind auch zu Hochleistungsstrecken nach dem Hochleistungsstreckengesetz (Hochgeschwindigkeit oder konventionell) erklärt. Es gibt aber auch einige Abweichungen.

Im Gegensatz zu reinen Hochgeschwindigkeitsstrecken (HGV) für den Personenverkehr sollen auf Hochleistungsstrecken auch konventionelle Züge, einschließlich Güterverkehr, weiterhin zum Einsatz kommen und einen Mischverkehr ermöglichen.

Planungsgrundlage für den Bau und Ausbau von Hochleistungsstrecken sind die "Richtlinien für das Entwerfen von Bahnanlagen-Hochleistungsstrecken" ("HL-Richtlinien") der Österreichischen Bundesbahnen.

Weblinks
 Bundesgesetz über die strategische Prüfung im Verkehrsbereich (SP-V-Gesetz, BGBl I 2005/96 idgF); Rechtsinformationssystem des Bundes (RIS)

Einzelnachweise

Schienenverkehr (Österreich)

Hochleistungsstrecke


Golrujsor Safi (; ; Dusambé, 1947) eminente iranóloga tayika y poeta en lengua persa. Ha sido redactora jefe del periódico Pionero de Tayikistán.

Golrokhsar es conocida por su contribución a la iranología y por su contribución a la poesía y la canción persas actuales.

Referencias

Nacidos en Dusambé
Escritores de la Unión Soviética
Escritores en persa
Escritores del siglo XX
Escritores del siglo XXI
Tayikas del siglo XX
Tayikas del siglo XXI
Escritoras de Tayikistán
Poetisas
Poetas de Tayikistán
Miembros del Partido Comunista de la Unión Soviética

Gulrukhsor Safieva


Attilia Boschetti Lombini (Forlì, 26 de diciembre de 1946) es una actriz italiana nacionalizada peruana.

Biografía
En 1964 entró a estudiar actuación en el Centro Experimental de Cinematografía de Roma, culminó sus estudios en 1966 graduándose como actriz. Empezó su carrera en 1977 con el montaje La casa de Bernarda Alba, bajo la dirección del uruguayo Marcelino Duffau y producción del TNP (Teatro Nacional Popular) en Perú. Debutó en la televisión participando en el show de Tulio Loza y diversos programas cómicos de América Televisión.

En 1985 participó en la telenovela Carmín, del director Luis Llosa para Panamericana Televisión; luego de ello fue parte de Malahierba de Francisco Lombardi, también para el mismo canal.

A través de los años noventa actuó en varias telenovelas, incluidas Los unos y los otros, Lluvia de arena y La rica Vicky, además de en la película La cuerda floja.

Volvió a la televisión en 2011 con la telenovela Ana Cristina, y el año siguiente en La Tayson, corazón rebelde. En estos últimos años se ha dedicado especialmente al teatro.

Filmografía

Televisión
 El show de Tulio Loza (1980—1982)
 El dedo (1983)
 Yo amo a mi mujer (1984)
 Carmín (1985)
 Malahierba (1987)
 Nazca, más allá de una simple mirada
 Hombre de ley
 Los unos y los otros (1995) como Inés.
 Lluvia de arena (1997)
 La rica Vicky (1997) como Raquel "Raquelita".
 Milagros (2000—2001) como Micaela "Chela".
 El profe (2007)
 Mi problema con las mujeres (2007), Dos episodios como Mamá de José.
 Ana Cristina (2011) como Isabel "Chabela" Martinelli Vda. de De Ribera.
 La Tayson, corazón rebelde (2012) como Angélica Vda. de Del Prado.
 Mi amor, el wachimán (2012) como Marieta De La Valle.
 Lucas (2016)
 De vuelta al barrio (2019) como Margarita Zamudio.
 Al fondo hay sitio (2022) como Antonia Beltrán.

Películas
 La familia Orozco (1980)
 La cuerda floja (1997)
 Muerto de amor (2002) como Madre de Mario.
 Dioses (2008) como Toti.
 Contracorriente (2009) como Sra. La Rosa.
 Tarata (2009) como Josefa.
 Cementerio General 2 (2015)
 La peor de mis bodas (2016)
La peor de mis bodas 2 (2017)
La Restauración  (2018)

Teatro
La casa de Bernarda Alba (1977)
Reina por un día
Madre Coraje
El que se fue a Barranco
Calígula
Mujer modelo para armar (1989)
Azul resplandor (2005) como Blanca Estela Ramírez.
Los ojos abiertos de ella (2006) como Ella.
El misterio del ramo de rosas (2009)
Solo si te quieres (2008) Dirección y producción.
Los monólogos de la vagina (2010)
Caperucita, un espectáculo feroz (2011)
Eres tú pequeño (2013)
Todos eran mis hijos (2014)
La Cándida Eréndira y su abuela desalmada (2015)
En lo mejor de mi vida (2015)
Mrs. Klein (2016)
Un día muy particular  ( 2017)
Mi hijo solo camina un poco más lento (2019)
La Golondrina (2019)

Referencias

Enlaces externos

Actores de televisión de Perú
Actores de teatro de Perú
Actrices de cine de Perú
Directores de teatro de Perú
Emigrantes italianos hacia Perú
Nacidos en Forlì

Attilia Boschetti


روب لوو  (ولد في 17 مارس 1964) ممثل أمريكي، أصبح ذا شهرة بعد أدائه مجموعة أفلام في الثمانينيات ،مثل : The Outsiders، St. Elmo's Fire، كما أنه عرف بدور سام سيبروم في مسلسل الجناح الغربي (The West Wing)، وبدور السيناتور روبيرت ماكلستير في مسلسل ( Brothers & Sisters).

قائمة أفلامه
 Schoolboy Father 1980
 Class (film) 1983
 The Outsiders (film) 1983
 Oxford Blues 1984
 The Hotel New Hampshire (film) 1984
 St. Elmo's Fire (film) 1985
 Youngblood (1986 film) 1986
 About Last Night (film)... 1986
 Square Dance (film) 1987
 Illegally Yours (film) 1988
 Masquerade (1988 film) 1988
 Bad Influence (film) 1990
 The Finest Hour (Film) 1991
 Wayne's World (film) 1992
 The Stand (TV miniseries) 1994
 Tommy Boy 1995
 Frank & Jesse 1995
 1996 On Dangerous Ground (فيلم تليفزيوني)
 Contact (film) 1997
 For Hire 1997
 Hostile Intent 1997
 Austin Powers: International Man of Mystery 1997 (كوميدي)
 Austin Powers: The Spy Who Shagged Me 1999
 1999 The West Wing (مسلسل تليفزيوني) (1999-2003)
 Atomic Train 1999
 Proximity (film) 2000
 The Specials (film) 2000
 The Christmas Shoes 2002
 Austin Powers in Goldmember 2002
 View from the Top 2003
 Framed (2003 film)2003
 Salem's Lot (2004 TV mini-series) 2004
 Beach Girls (TV Miniseries) 2005
 The Christmas Blessing 2005
 Thank You for Smoking 2006
 Brothers & Sisters (2006 (مسلسل تليفزيوني 2006)
 A Perfect Day (2006 television film 2006
 This Side of the Truth 2009
 سوبر تروبرس 2 2018

مراجع

وصلات خارجية
 Official Rob Lowe Fan Website

أسقفيون أمريكيون
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من شارلوتسفيل
أشخاص من ماليبو (كاليفورنيا)
أمريكيون من أصل ألماني
أمريكيون من أصل أيرلندي
أمريكيون من أصل إسكتلندي
أمريكيون من أصل إنجليزي
أمريكيون من أصل ويلزي
رواة كتب صوتية
شخصيات ذكرت ضمن فضائح جنسية
كتاب غير روائيين أمريكيون في القرن 21
كتاب مذكرات أمريكيون
كتاب مذكرات أمريكيون في القرن 21
كتاب مذكرات في القرن 21
كتاب من دايتون (أوهايو)
كتاب من فرجينيا
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 21
مسجلو بث صوتي أمريكيون
ممثلو أداء صوتي رجال أمريكيون
ممثلو أفلام أمريكيون
ممثلو تلفزيون أمريكيون
ممثلو مسرح أمريكيون
ممثلون أمريكيون في القرن 20
ممثلون أمريكيون في القرن 21
ممثلون ذكور من أصل أيرلندي
ممثلون ذكور من أصل إسكتلندي
ممثلون من أصل ألماني
ممثلون من دايتون (أوهايو)
ممثلون من سانتا مونيكا (كاليفورنيا)
ممثلون من ولاية فيرجينيا
ممثلون من ولاية كاليفورنيا
مواليد 1964
مواليد في شارلوتسفيل
أمريكيون أسقفيون في القرن 20

روب لوو


Sinj, hrvatska građevinska tvrtka sa sjedištem u Sinju.

Osnovi podatci
Osnovna djelatnost je građevinarstvo. Svojevremeno je imala i po 500 zaposlenika. Za nju se može reći da je izgradila suvremeni grad Sinj. Pretvorbom pretvorena u dioničko društvo. Stečajni postupak otvoren bio je 12. studenoga 2001. godine. Tvrtka je još raspolagala vrijednom imovinom, na što su računali vjerovnici. Pretkraj poslovanja imala je 222 radnika.

Vidi
Dodatak:Popis velikih gospodarskih subjekata iz Splitsko-dalmatinske županije

Izvori

Hrvatske tvrtke
Sinj
Građevinarstvo

Sinj (poduzeće)


Consumerismul este o ordine social-economică ce încurajează achiziția de bunuri și servicii în cantități din ce în ce mai mari. Odată cu revoluția industrială, mai exact în secolul XX, producția în masă a dus la o criză economică în urma căreia a apărut supraproducția – oferta de bunuri existentă a depășit cererea, iar astfel producătorii au apelat la uzura planificată și la campanii publicitare pentru a manipula cheltuielile consumatorului. În 1899, în cartea sa despre consumerism The Theory of the Leisure Class, Thorstein Veblen se axează pe valorile și instituțiile răspândite la scară largă odată cu dezvoltarea și extinderea conceptului de "timp liber" în secolul XX. Autorul "consideră că activitățile și obiceiurile de consum ale membrilor acestei noi clase sociale a oamenilor care dispun de foarte mult timp liber sunt ostentative, discreționare și risipitoare. Acestea sunt motivate în principal de nevoia de a afișa un anumit statut social, nu de funcționalitatea sau utilitatea achizițiilor".

În domeniul economic, consumerismul se poate referi la politicile economice care pun accentul pe consum. Într-un sens abstract, conceptul accentuează ideea că libertatea de a alege a consumatorului ar trebui să influențeze într-o foarte mare măsură alegerile producătorilor în ce privește tipul de produse propuse și modul în care acestea sunt fabricate, orientând, astfel, organizarea economică a întregii societăți (a se compara cu ideologia numită în engleză "producerism", în special în sensul britanic al cuvântului). În acest sens, în loc să se bazeze pe sloganul "un om, o voce", consumerismul funcționează pe principiul "un dolar, o voce", care poate reflecta sau nu contribuția pe care oamenii o aduc în societate.

Termen
Termenul de "consumerism" are multiple definiții. Uneori, aceste definiții nu au nicio legătură una cu cealaltă și se pot contrazice, creând confuzie.

 Unul dintre sensurile acestui termen are legătură cu eforturile de a susține interesele consumatorilor. Până la începutul anilor 70, termenul a devenit acceptat în domeniu și a început să fie folosit cu următoarele accepțiuni:
 Consumerismul este ideologia conform căreia consumatorii trebuie să devină decidenți informați în cadrul pieței. În acest sens, consumerismul se referă la studiile și practicile care își propun să le ofere consumatorilor informații de încredere, precum rapoartele de testare a produselor.
 Consumerismul este ideologia conform căreia piața însăși este cea care asigură justiția socială prin intermediul unor practici economice echitabile. Politicile și legislația din domeniul protecției consumatorului obligă producătorii să fabrice produse de calitate.
 Consumerismul se referă la domeniul care vizează studierea, reglementarea sau interacțiunea consumatorilor cu piața. Mișcarea consumatorilor este mișcarea socială care înglobează toate acțiunile și instituțiile din domeniul pieței care își arată grija față de consumator.
 În timp ce definițiile de mai sus deveneau tot mai des folosite, unii specialiști au început să utilizeze termenul "consumerism" pentru a se referi la "niveluri mari de consum". Această definiție a devenit tot mai populară din anii 70 până în prezent, fiind folosită cu următoarele accepțiuni:
 Consumerismul se referă la acumularea egoistă și superficială de produse cunoscută și sub numele de materialism economic. În acest sens, consumerismul capătă conotații negative, fiind în antiteză cu stilul de viață sănătos și traiul simplu promovate de anti-consumerism.
 Consumerismul este o forță din cadrul pieței care distruge individualitatea și afectează societatea. În această accepțiune, termenul este corelat cu globalizarea și este contestat cu vehemență de promotorii mișcării "anti-globalizare".

Într-un discurs din 1955, John Bugas (al doilea in ierarhia de conducere a companiei Ford Motor) a stabilit termenul de "consumerism" ca înlocuitor pentru "capitalism" pentru o mai bună descriere a economiei americane:

Definiția lui Bugas este în acord cu viziunea fondatorului economiei austriece Carl Menger (în cartea sa Principiile economiei publicată în 1871) asupra autorității consumatorului, conform căreia preferințele, alegerile și evaluările consumatorului controlează în totalitate economia (un concept în directă opoziție cu percepția marxistă a economiei capitaliste ca fiind un sistem de exploatare).

Vance Packard a lucrat la schimbarea sensului termenului de "consumerism" dintr-un cuvânt cu conotație pozitivă despre activitățile consumatorilor, într-unul cu conotație negativă, însemnând materialism excesiv și risipă.
Reclamele pentru cartea sa, The Waste Makers, publicată în anul 1960, au folosit abundent cuvântul "consumerism" cu o conotație  negativă.

Istorie

Originile
Societatea de consum a apărut la sfârșitul secolului al XVII-lea și s-a intensificat în cursul secolului al XVIII-lea.În timp ce unii afirmă că schimbarea a fost inițiată de către ascensiunea clasei mijlocii, care a acceptat noi idei despre consumul de lux și importanța evoluției modei ca un factor decisiv ce stă în avantajul achiziționării, decât în cel al necesității, mulți critici susțin că ideea de consumerism a fost o necesitate politică și economică pentru reproducerea concurenței capitaliste pentru piețe și profituri. Totodată, alții optează pentru creșterea puterii politice a organizațiilor internaționale a claselor muncitoare  în timpul unei creșteri rapide a productivității tehnologice și a scăderii deficitului necesar ca declanșator pentru dezvoltarea unei culturi a consumatorilor bazată pe divertisment terapeutic, proprietate și datorie.  Opinia "clasei de mijloc" consideră că această revoluție a adus cu sine și o creștere în construcția de imobile pe o suprafață întinsă a țării  proiectată special  pentru a asigura confortul și disponibilitatea sporită a bunurilor de lux care vizează o piață în dezvoltare.  Astfel de produse includ zahăr, tutun, ceai și cafea ; acestea au fost cultivate din ce în ce mai mult pe plantații vaste (din punct de vedere istoric din cauza sclavilor ) în Caraibe, pe măsură ce cererea a crescut constant.  În Marea Britanie mai ales, consumul de zahăr a crescut cu 20% pe parcursul secolului al XVIII-lea.

Criticii susțin că, într-adevăr, colonialismul a dus la consumerism, dar aceștia ar pune mai mult accentul pe cerere și nu pe oferta de competențe ca și factor motivator.  O cantitate mare a importurilor exotice, precum și a producătorilor autohtoni, ar trebui să fie consumată de același număr de oameni care consumau mult mai puțin decât era necesar.  În trecut, ideea că nivelul ridicat al consumului de bunuri este același lucru ca și atingerea succesului sau chiar libertatea și nu a precedat producția capitalizată la scară largă și importurile coloniale. Mai mult sau mai puțin strategic,  idee a fost creată  mai târziu, mai mult sau mai puțin strategic, pentru a intensifica consumul pe plan intern și pentru a face culturile rezistente mai flexibile pentru a crește consumul pe plan intern și pentru a face culturile rezistente mai flexibile pentru a-și extinde granițele.

Cultura consumului

Acest model a fost vizibil în special în Londra, unde se stabilise mica nobilime și comercianții prosperi dând naștere unei culturi a luxului și a consumului, care s-a  extins treptat de-a lungul decalajului social-economic.   Piața ia forma centrelor comerciale, spre exemplu, New Exchange, deschis de către Robert Cecil pe strada Strand. Magazinele, împreună cu teatrele, au început să devină locuri importante de întâlnire și socializare pentru londonezi. Transformarea Londrei a implicat și înmulțirea clădirilor de lux ce reprezentau o apartenență la o anumită poziție socială, oamenii care au stat la baza acestei schimbări fiind Nicholas Barbon și Lionel Cranfield.

A avut loc și o dezvoltare a ramurilor industriale, precum producția de sticlă și de mătase, și mediatizarea din timpul respectiv a avut scopul de a justifica viciul privat pentru bunurile de lux spre interesul publicului larg. Acest mod de gândire, atunci considerat scandalos, a instigat controverse prin publicarea lucrării pline de influență a lui Bernard Mandeville, Fable of the Bees, în anul 1714, în care argumentează că prosperitatea unei țări se află pe ultimul plan al propriului interes al consumatorului.

Publicitatea joacă un rol important în crearea unei societăți consumeriste, pe măsură ce bunurile sunt comercializate cu ajutorul a numeroase platforme în aproape toate aspectele vieții se promovează mesajul că un anumit produs este indispensabil vieții individului. Consumerismul este aprofundat  în manualul Media in Everyday Life. În opinia autorilor, "consumerismul este profund integrat în viața de zi cu zi și în cultura vizuală a societăților în care trăim, adesea în moduri de care nici măcar nu ne dăm seama" (Smulyan, 266). În note adiționale, "Astfel, chiar și produsele care sunt vândute ca și exemple ale tradiției și moștenirii. De exemplu, cerealele "Quaker Oats" sunt comercializate prin schimbarea constantă a mesajelor publicitare"(Smulyan, 266). Publicitatea se schimbă odată cu consumatorii pentru a ține pasul cu obiectivul lor, indentificând nevoile și asocierilor lor de mărci și produse înainte ca individul să își dea seama. În timp ce comercianții încearcă constant să ia legătura cu publicul, diferitele metode prin care oamenii sunt supuși reclamelor sunt într-o continuă creștere și schimbare și se conformează variatelor strategii de captare a atenției. De exemplu, panourile publicitare au fost create în jurul perioadei în care mașina a devenit din ce în ce mai populară în societate și au fost folosite cu scopul de a oferi oamenilor scurte informații despre o firmă sau un slogan pe care un șofer l-ar putea observa, recunoaște și reține (Smulyan, 273). În secolul XXI se pune accentul pe tehnologia și digitizarea culturii. Prin diverse metode, o mare parte din publicitate se face prin strategii coerente care fac aproape imposibilă ignorarea mesajelor companiei. Aram Sinnreich scrie despre relația dintre publicitatea online și editori și despre modul în care a fost consolidată aceasta prin digitizarea mijloacelor de informare în masă, întrucât datele consumatorilor sunt întotdeauna colectate prin intermediul activității lor online (Sinnreich, 3). Astfel, consumatorii sunt direcționați pe baza căutărilor anterioare și bombardați cu informații despre mai multe bunuri si servicii de care poate au nevoie.

Aceste tendințe au luat amploare în secolul XVIII, pe măsură ce creșterea prosperității și a mobilității sociale au sporit  numărul de persoane cu venituri disponibile pentru consum. Schimbările importante au inclus, în primul rand, comercializarea de bunuri pentru persoane, spre deosebire de obiectele de uz casnic, iar în al doilea rând, statutul bunurilor ca indice al statutului social înalt, legat de schimbările în modă și atracția spre frumos, spre deosebire de utilitatea lor. Josiah Wedgwood, inovator al tehnicii industriale a ceramicii și producător al unor fabrici de ceramică, a remarcat tendințele în modă ale aristocraților, ele însele supuse unor schimbări de direcție, treptat pătrunse prin intermediul societății. El a fost cel care a introdus marketingul strategic pentru a influența și manipula gusturile și preferințele pentru ca bunurile sale să fie acceptate în rândul aristocrației. A fost doar o chestiune de timp până ce bunurile sale să fie rapid cumpărate și de clasa mijlocie. Exemplul său a fost urmat și de alți producători a unor game largi de produse, iar răspândirea și importanța modurilor de consum au devenit din ce în ce mai importante.

Producția în masă
Revoluția Industrială a crescut dramatic disponibilitatea bunurilor de consum, chiar dacă mai întâi s-a pus accentul pe sectorul bunurilor de capital  și pe infrastructura industrială (de exemplu, industria minieră, oțelul, uleiul, rețele de transport, rețele de comunicare, orașele industriale, centre financiare etc.). Apariția magazinului universal a reprezentat o schimbare în experiența cumpărăturilor. În premieră, clienții aveau acces la o varietate uimitoare de produse, toate într-un sigur loc, iar cumpărăturile au devenit o activitate populară de a petrece timpul liber. Deși, în trecut acest domeniu fusese lipsit de resurse, epoca industrială a creat o situație economică fără precedent. Pentru prima dată în istorie, produsele erau disponibile în cantități enorme și la prețuri extrem de mici, fiind astfel valabile aproape pentru toți oamenii din Occidentul industrial.

La sfășitul secolului XX, muncitorul obișnuit din vestul Europei sau din Statele Unite cheltuia 80-90% din veniturile sale pe mâncare și pe alte necesități. Tot ceea ce era necesar pentru a propulsa cosumerismul propriu-zis, a fost un sistem de producție în masă și de consum, exemplificat de Henry Ford, producătorul american de mașini. După ce a analizat liniile de asamblare în industria cărnii, Frederick Winslow Taylor nu a aplicat teoria managementului științific doar în domeniul organizării liniei de asamblare, ci și în alte industrii; aceasta a declanșat o productivitate incredibilă și a redus costurile tuturor mărfurilor produse pe liniile de asamblare.

Consumerismul nu a evoluat din capitalism, ci mai degrabă s-a dezvoltat în urma unor principii anterior fondate. De exemplu, în anul 1932, Earnest Elmo Calkins  a adus în atenția colegilor săi, directori de publicitate, faptul că "strategia de abordare a consumatorilor trebuie să se asigure de epuizarea stocului anumitor produse, care acum abia sunt folosite", în timp ce teoreticianul american Christine Frederick, a observat în anul 1929 că "modul de a depăși impedimentul reprezentat de un nivel de trai scăzut este de a cheltui liber și chiar de a rispi creativ."

Termenul și conceptul vechi de "consum ostentativ" au apărut la începutul secolului XX, în scrierile sociologului și economistului, Thorstein Veblen. Termenul descrie o formă aparent  irațională și confuză  a comportamentului economic. Propunerea dură a lui Veblen,că acest consum inutil este o formă de a pune în evidență statutul social este formulat prin observații sarcastice, cum ar fi următoarele: :

Termenul "consum ostentativ" s-a răspândit în anii 1960, în Statele Unite pentru a descrie consumerismul, dar la scurt timp a fost asociat cu dezbaterile despre teoria presei, bruiajul cultural  și cu productivitatea sa corolară.

În secolul XXI

Madeline Levine a criticat ceea ce a considerat ca fiind  o schimbare majoră în cultura americană -- "o trecere de la valorile comunității, spiritualității și integrității, la competiție, materialism și deconectare."

Înterprinderile au realizat că cele mai atractive ținte ale marketingului sunt clienții bogați. Gusturile, stilul de viață și preferințele clasei superioare tind să devină standarde pentru toți consumatorii. Consumatorii care nu sunt atât de bogați pot "să cumpere ceva nou care să indice poziția socială pe care o dețin în lumea înstărită. . Un client poate simți satisfacția instantanee când cumpăra un  produs scump pentru a-și îmbunătăți statutul social.

Emulația este, de asemenea, un element de bază al consumerismului din secolul XXI. Ca o tendință generală, clienții obișnuiți caută să îi imită pe cei care le sunt superiori în ierarhia socială. Cei săraci se străduiesc să-i imită pe cei bogați, iar cei bogați imită celebritățile și alți idoli. Promovarea produselor de către celebrități poate fi văzută ca o dovodă a dorinței clienților moderni de a cumpăra porodusele doar  pentru  a imita persoanele cu status social superior. Acest comportament de consum al cumpărătorului se poate regăsi în mintea acestuia ca o imagine a propriei persoane, ca fiind individualist.

Capitalul cultural, valoarea socială intangibilă a bunurilor, nu este generată doar de "poluarea culturală". De asemenea, subculturile manipulează valoarea și frecvența anumitor mărfuri, prin procesul de bricolaj. Bricolajul este procesul prin care produsele tradiționale sunt adoptate și transformate de subculturi. Aceste elemente dezvoltă o funcție și un înțeles ce diferă de intenția producătorului corporatist . În multe cazuri, mărfurile care au trecute  prin procesul de bricolaj adesea dezvoltă sensuri politice. Spre exemplu, bocancii Dr. Martens au fost comercializați inițial ca bocani pentru muncitori, dar au câștigat popularitate cu ajutorul mișcării punk și grupurilor de activiste SIDA și au devenit simbol pentru apartenența unui individ în acel grup social. Când America corporatistă a observat popularitatea bocancilor Dr. Martens, a suferit încă o schimbare în sensul cultural, prin intermediul contra-bricolajului.Vânzarea și comercializarea pe scară largă a acestora a reintrodus bocancii Dr. Martens în sfera clientelei comune. În timp ce America corporatistă avea din ce în ce mai mult profit de pe urma bocancilor tot mai scumpi, și de pe urma celor contrafăcute, bocancii Dr. Martens și-au pierdut scopul lor inițial. Consumatorii de rând au folosit bocancii Dr. Martens și articole similare pentru a crea o indentitate "individualizată", prin preluarea elementelor declarate din subculturile pe care le-au admirat.

Atunci când consumerismul este considerat drept o mișcare pentru a îmbunătăți drepturile și autoritatea cumpărătorilor față de vânzători, există anumite drepturi și puteri tradiționale ale vânzătorilor și ale cumpărătorilor.

Concluzia este evidentă :  nu democrația politcă, ci consumerismul a  fost cel care a câștigat secolul. Regimurile bazate pe mobilizarea oamenilor în jurul ideilor de solidaritate socială, par să aibă un sfâșit infernal sau cel puțin birocratic și corupt. Chiar și obiectivele relativ deschise și ușoare ale democrației liberale pentru viața publică nu au reușit să concureze cu consumul.

Critici

Rezumat

De când consumerismul a luat amploare, diferite persoane și grupuri au căutat un stil de viață alternativ. Aceste mișcări variază pe o scară largă, de la un stil de viață simplu, cumpărăturile eco-conștiente și achizițiile de la magazinele locale, la cealaltă extremă, Freeganismul. Inițiată de aceste mișcări, economia ecologică imprimă implicații macro-economice, sociale și ecologice ale unei economii orientate, în principal, spre consumator.

În diferite contexte importante, consumerismul a fost utilizat pentru a descrie tendința oamenilor de a se identifica cu produsele sau serviciile pe care le folosesc, mai ales cu cele care sunt de la o firmă cunoscută sau care au câștigat un renume, spre exemplu, o mașină de lux, haine de la un anumit designer sau bijuterii scumpe. Consumerismul poate lua forme extreme – spre exemplu, când consumatorul își pierde foarte mult timp și foarte mulți bani nu doar pentru a achiziționa, dar și pentru a sprijini în mod activ o anumită firmă. Așa cum afirma Gary Cross în cartea sa All Consuming Century: Why Consumerism Won in Modern America "consumerismul a luat amploare acolo unde alte ideologii au eșuat, deoarece acesta a exprimat concret esența idealurilor politice ale vremii -- libertate și democrație -- cu un caracter relativ mic de auto-distrugere sau umilire personală" (Cross, 2). Acesta explică cum consumerismul a învins prin formele sale de exprimare.

Cei care se opun consumerismului argumentează că multe dintre lucrurile luxoase sau lucrurile care nu sunt neapărat necesare consumatorului pot acționa ca un mecanism social care le permite oamenilor să se identifice ca indivizi care împărtășesc aceleași opinii prin afișarea de produse similare, din nou făcând uz de aspectele simbolice pentru a estima statutul socioeconomic și stratificarea socială. Unii oameni consideră că relațiile cu un produs sau cu o firmă înlocuiesc relațiile interumane autentice care lipsesc în cadrul societății, și împreună cu consumerismul creează un monopol cultural fiind parte a procesului general de control social din societatea modernă. Criticii consumerismului aduc adesea în vedere faptul că societățile consumeriste sunt mai dispuse să altereze mediului înconjurător, să contribuie la încălzirea globală și să consume resursele într-un procent mai mare decât alte societăți. Dr. Jorge Majfud afirmă că "A încerca să reduci poluarea mediului înconjurător fără a reduce consumerismul este ca și cum ai combate traficul de droguri fără a reduce dependența de acestea."

În 1955, economistul Victor Lebow a afirmat:

Printre cei care critică consumerismul se numără Papa Benedict al XVI-lea, Papa Francisc, istoricul german Oswald Spengler (1880-1936), care a afirmat: "Viața în America este bazată exclusiv pe economie, lipsindu-i profunzimea", și scriitorul francez Georges Duhamel (1884-1966), care vedea materialismul American ca pe "un simbol al mediocrității care amenință să diminueze influența civilizației franceze". De asemenea, Papa Francis critică consumerismul în cartea sa Laudato Si' On Care For Our Common Home. Acesta analizează impactul pe care îl are consumerismul asupra mediului și susține că:" Cercetarea problemelor mediului nu poate fi separată de studiul ființei, familiei, contextelor profesionale și urbane, și nici de  felul în care indivizii se raportează la propria persoană, care duce, în schimb, la felul în care aceștia se raportează la ceilalți și la mediu." Papa Francis consideră că obsesia individului pentru consumerism ne îndepartează de ceea ce suntem cu adevărat și ne face să uităm de interdependența dintre noi și mediul în care trăim.
Francis Fukuyama învinuiește consumerismul pentru compromisuri morale.

Un alt critic este James Gustave Speth.  El susține că imperativul de creștere reprezintă principalul scop al consumismului capitalist.  În cartea sa Podul de pe marginea lumii, el observă: "Practic, sistemul economic nu funcționează atunci când vine vorba de protejarea resurselor de mediu, iar sistemul politic nu funcționează atunci când vine vorba de corectarea sistemului economic".

Într-un segment de opinie al revistei New Scientist , publicat în august 2009, reporterul Andy Coghlan a citat William Rees de la Universitatea Columbia Britanică și epidemiologul Warren Hern de la Universitatea din Colorado de la Boulder, spunând că oamenii, în ciuda faptului că se gândesc la gânditori civilizați, sunt "subconștient încă impulsionată de un impuls pentru supraviețuire, dominație și expansiune ... un impuls care se regăsește acum în ideea că creșterea economică inexorabilă este răspunsul la toate și, în timp, va remedia toate inegalitățile existente ale lumii ".   Conform cifrelor prezentate de Rees la reuniunea anuală a Societății Ecologice din America , societatea umană se află într-o "depășire globală", consumând 30% mai mult material decât este sustenabil din resursele lumii.  Rees a afirmat că, în prezent, 85 de țări depășesc "bio-capacitățile" lor interne și compensează lipsa lor de material local prin epuizarea stocurilor altor țări care au un excedent material datorită consumului redus.   Nu numai acest lucru, dar McCraken indică faptul că modalitățile prin care bunurile și serviciile de consum sunt cumpărate, create și utilizate ar trebui luate în considerare atunci când se studiază consumul.

Mai mult decât atât, unii teoreticieni își fac griji în ceea ce privește locul pe care îl ocupă comoditatea în definirea propriei persoane. Teoreticianul media Straut Ewen a inventat termenul de "autocomoditate" pentru a descrie o personalitate bazată pe bunurile pe care le consumă. . Spre exemplu, adesea, oamenii se identifică drept utilizatori de computer/ Mac, sau se definesc mai degrabă consumatori de Coca Cola decât de Pepsi. Abilitatea de a alege un produs dintr-o mulțime de alte produse îi permite individului să își formeze un simț "unic" de individualitate, în ciuda numărului mare de utilizatori Mac sau în ciuda gustului aproape identic de Coca Cola sau Pepsi.  . Prin însușirea unui produs de la o anumită firmă, însușirea de proprietar a unui individ devine un mod de afișare a unei identități care este asociată ideilor pe care le promovează firma respectivă. Corporațiile profită de conceptul de liber arbitru, prin care pretind că vând "unicitatea" și baza unei personalități. "Autocomoditatea" reprezintă motorul societăților consumeriste, urmărind nevoile omului pentru a forma stima de sine.

Nu toți cei care sunt împotriva consumerismului se opun și consumului în sine, ci se opun creșterii consumului resurselor peste limitele viabilității ecologice. . Jonathan Porritt afirmă că, adesea, consumatorii nu sunt conștienți de efectele negative pe care producția de numeroase bunuri și servicii le au asupra mediului și că bogata industrie publicitară contribuie doar la consolidarea creșterii consumului.De asemenea, alți economiști în domeniul ecologic precum, Herman Daly și Tim Jackson recunosc conflictul inerent dintre consumul orientat spre cumpărător și degradarea ecologică la nivel planetar.

Consumerismul ca ideologie culturală
În economia globalizată a secolului XXI, consumerismul a devenit o parte remarcabilă a culturii.   Opozanții fenomenului nu numai că au criticat consumerismul din cauza durabilității ecologice, dar și din cauza răspândirii consumerismului în aspecte culturale.  Cu toate acestea, mai mulți cercetători au scris despre interferența dintre cultura consumatorilor și mediul înconjurător.  De exemplu, Gustave Speth  , specializat în dreptul mediului, și Naomi Klein,  , activist social, dezbat aspecte precum factorii de mediu și implicațiile asupra ideologiilor; Gary Cross  , un istoric cultural, își concentrează atenția asupra consumatorului, iar  Leslie Sklair propune, în lucrările sale, critica prin prisma ideologiei culturale a consumerismului.  El afirmă că,  "În primul rând, capitalismul a introdus un nou model de globalizare în perioada anilor 1950. Pe măsură ce revoluția electronică a luat amploare, s-au produs schimbări semnificative în productivitatea fabricilor capitaliste, în sistemele de extragere și prelucrare a materiilor prime, în proiectarea produselor, în comercializarea și distribuția de bunuri și servicii.  […] În al doilea rând, legăturile tehnice și sociale care au structurat mass-media în întreaga lume au făcut ca stilul de viață al consumatorului să fie mai ușor și să devină motivul principal pentru aceste mijloace de comunicare, care, la nivel global, s-au transformat în metode extraordinar de eficiente pentru transmiterea ideologiei culturale a consumerismului."   Astăzi, oamenii sunt expuși la consumersimul în masă și la plasarea de produse, în presă sau chiar în viața lor de zi cu zi.   Granița dintre informație, divertisment și promovarea produselor este neclară, astfel încât oamenii sunt mai deschiși cu privire la comportamentul de consum.    Centrele comerciale sunt un exemplu reprezentativ al unui  loc unde oamenii sunt expuși în mod explicit unui mediu care încurajează și este propice consumului, deoarece unele dintre ele sunt deschise non-stop. Cross spune că proiectanții centrelor comerciale "se străduiesc să redea un alt motiv pentru existența centrului comercial, să manipuleze comportamentul cumpărătorilor prin configurația spațiului și să conceapă intenționat un cadru simbolic care provoacă bunăstare și dispoziție cumpărătorului.   Despre omniprezența consumerismului în viața de zi cu zi, istoricul Gary Cross spune că "Gamele variate de îmbrăcăminte, călătorii și divertisment au asigurat fiecăruia o oportunitate la individualism, indiferent de rasă, vârstă, sex sau clasă socială."

Succesul ideologiei culturale poate fi observat în întreaga lume.  Oamenii se îmbulzesc la mall pentru să cumpere produse și sfârșesc prin a cheltui banii de pe cardurile lor de credit ,  astfel intrând într-un cerc vicios al sistemului financiar al globalizării capitaliste .

Vezi și

Anthropological theories of value
Bourgeois personality
Commercialism
Commodity fetishism
Consumer Bill of Rights
Consumer capitalism
Consumer ethnocentrism
Consumtariat
Cost the limit of price
Ecoleasing
Economic materialism
Frugality
Geoffrey Miller (psychologist)
Greed
Homo consumericus
Horace Kallen (philosopher)
Hyperconsumerism
Hypermobility (travel)
"Keeping up with the Joneses"
Life spans of home appliances
Moonlight clan
Overconsumption
Participatory culture
Philosophy of futility
Planned obsolescence
Planetary boundaries
Post-materialism (economics)
Productivism
Prosumer
Sharing economy
Steady state economy

Consumerismul și anti-consumismul în cultura populară

American Psycho
Fight Club
One-Dimensional Man
The Century of the Self
The Paradox of Choice: Why More Is Less
They Live

Referințe

Ideologii economice

Consumerism


The year 1618 in science and technology involved some significant events.

Astronomy
 March 8 – May 15 – Johannes Kepler formulates the third law of planetary motion.
 July 21 – Pluto (not known at this time) reaches an aphelion. It next comes to aphelion in 1866.
 Johann Baptist Cysat, Swiss Jesuit geometer and astronomer and one of Christoph Scheiner's pupils, becomes the first to study a comet through the telescope and gives the first description of the nucleus and coma of a comet.
 September 6–25 – The Great Comet of 1618 is visible to the naked eye. James I described it as "Venus with a firebrand in her arse".

Biology
 Fortunio Liceti's De spontaneo Viventium Ortu supports the theory of spontaneous generation of organisms.

Medicine
 The College of Physicians of London publishes the Pharmacopœia Londinensis.

Births
 April 2 – Francesco Maria Grimaldi, Italian physicist, discoverer of the diffraction of light (died 1663)
 Jeremiah Horrocks, English astronomer (died 1641)

Deaths
 June 6 – Sir James Lancaster, English navigator (born 1554)
 October 29 – Walter Ralegh, English explorer (born c. 1554)
 Luca Valerio, Italian mathematician (born 1553)

References

17th century in science
1610s in science

1618 in science


The Philadelphia Zoo, located in the Centennial District of Philadelphia on the west bank of the Schuylkill River, is the first true zoo in the United States. It was chartered by the Commonwealth of Pennsylvania on March 21, 1859, but its opening was delayed by the Civil War until July 1, 1874. The zoo opened with 1,000 animals and an admission price of 25 cents. For a brief time, the zoo also housed animals brought to U.S. from safaris by the Smithsonian Institution, which had not yet built its National Zoo.

The Philadelphia Zoo is one of the premier zoos in the world for breeding animals that are difficult to breed in captivity. The zoo also works with many groups around the world to protect the natural habitats of the animals in their care.

The zoo is  and the home of nearly 1,300 animals, many of which are rare and endangered. Special features include a children's petting zoo, a paddleboat lake, a rainforest themed carousel, a ropes course, and many interactive and educational exhibits.

History

The opening of the London Zoo to the public in 1847 inspired America's intellectual class to show interest in building a zoo in the U.S. Dr. William Camac of Philadelphia had traveled throughout Europe in the 1850's and visited the London Zoo. Upon returning to the U.S. he advocated to build a Zoo in Philadelphia. On March 21, 1859, the Pennsylvania legislature incorporated the Zoological Society of Philadelphia. The incorporation paper reads: "The purpose of this corporation shall be the purchase and collection of living wild and other animals, for the purpose of public exhibition at some suitable place in the City of Philadelphia, for the instruction and recreation of the people." Camac worked with other Zoological Society members to raise funds and secured 33 acres on the West Philadelphia side of the Schuylkill River previously owned by John Penn, grandson of William Penn. The opening of the Zoo was delayed by the Civil War which lasted from 1861 to 1865.

When the Philadelphia Zoological Garden first opened its Victorian gates on July 1, 1874, to over 3,000 visitors, it was the only institution of its kind in the New World. The zoo began with varied exhibits containing 200 mammals, including buffalo, deer, wolves, foxes, bears, and monkeys, and 67 bird species and 15 reptiles. Reptiles and small mammals were housed in The Solitude, a mansion built by John Penn in 1785. A carriage house was located at the entrance for horses that had transported visitors to the zoo. The landscaping and architecture mimicked a Victorian garden atmosphere that is still represented in the present zoo grounds.

The 1876 Centennial Exposition was held in Fairmount Park, a few blocks from the  zoo. U.S. President Ulysses S. Grant had officiated at the Exposition and visited the zoo on April 23. Zoo attendance increased to nearly 680,000 visitors in 1876, a 36 percent increase over the preceding year, and set a record that would remain unmatched until nearly 858,000 visited in 1951.

The Penrose Research Laboratory was established in 1901. The first of its kind in any zoo, the Penrose Research Lab contributed to a reduced rate of disease, increased vigor, and longevity among zoo animals. In 1901, the lab began performing necropsies on every zoo animal that became ill and died. The lab's history of preventive medicine reflected the foresight of Dr. Charles B. Penrose and Dr. Cortland Y. White, professors at the Medical School of the University of Pennsylvania.

The zoo received railroad visitors at the Zoological Garden station on 34th Street and Girard Avenue from its opening in 1874 until the station was closed in 1902. Since 2013, zoo officials have been working to get the station restored and reopened, to potentially increase attendance and alleviate parking issues on their busiest days.

Philadelphia Zoo has developed a distinguished breeding program over the years and is credited with many "firsts" including: the first successful birth of an orangutan and a chimpanzee in a U.S. zoo in 1928, the first cheetahs born in a zoo in 1956, the first successful birth of an echidna in North America in 1983, and the first successful birth of a giant river otter in North America in 2004. The first recorded parent-reared Guam kingfisher was bred at the zoo in 1985.

Philadelphia Zoo also pioneered the first captive management of flamingos under the direction of curator emeritus John A. Griswold. Through innovative feeding techniques, the zoo was the first to gain the pink and red pigmentation of these birds. The zoo was the first to successfully breed Chilean and greater flamingos in captivity.

The brown tree snake was introduced to the island of Guam in the 1940s, and as a result, bird species endemic to the island were driven to extinction in the wild by the invasive serpent. In 1983, the Guam Bird Rescue Project was spearheaded by the Philadelphia Zoo in an attempt to save the Guam kingfisher and the Guam rail, two native species still present in large enough numbers to benefit from intervention. The rescue plan called for the capture of all kingfishers and rails on Guam, along with the development of a captive management program. The captive breeding was carried out in U.S. zoos in an effort to save the two species from extinction until reintroduction became feasible.

In the early morning of December 24, 1995, a fire in the World of Primates building killed 23 animals, including a family group of six western lowland gorillas, a family group of three orangutans, four white-handed gibbons, and 10 lemurs (two ruffed lemurs, six ring-tailed lemurs, and two mongoose lemurs). All were members of endangered species. The animals died in their sleep from smoke inhalation (carbon monoxide poisoning); none were burned. 10 primates housed in an adjoining building, the Discovery House, survived. At the time of the fire, detection equipment existed in only 20 percent of the zoo buildings; the primates building, which had been constructed in 1985, was not one of them. In the 10 months following the fire, the zoo installed fire detection equipment in all animal buildings.

On July 1, 1999, the zoo opened a new primate exhibit featuring  of indoor and outdoor areas with 10 species of primates, including Sumatran orangutans, western lowland gorillas, lemurs, langurs, and gibbons. In 2006, the zoo opened a new big cat exhibit showcasing lions, Siberian tigers, Amur leopards, snow leopards, cougars, and jaguars in exhibit spaces reminiscent of their natural habitats. On May 30, 2009, the zoo opened a new aviary featuring two birds that are extinct in the wild: the Guam rail and the Guam kingfisher. In July 2009, the last two elephants, both African bush, were relocated to a sanctuary.

In 2010, a special exhibit called Creatures of Habitat was unveiled featuring 10 animal stations throughout the zoo, with endangered animals represented by more than 30 life-size Lego brick statues. The statues were created by Lego-certified professional artist Sean Kenney.

Philadelphia Zoo opened Treetop Trail in 2011, the first component of its Zoo360 animal exploration trail system. Zoo360 is a network of see-through mesh trails, consisting of elevated and ground-level structures, along which animals can explore the zoo away from their enclosures. Subsequent additions to the system include the Great Ape Trail, Big Cat Crossing, Gorilla Treeway, and Meerkat Maze.

On April 13, 2013, the zoo opened KidZooU on the site of the old Pachyderm House. Also known as the Hamilton Family Children's Zoo and Faris Family Education Center, it is one of the largest projects undertaken by the zoo and replaces the old Children's Zoo open for over 50 years prior. KidZooU is notable for many ecologically conscious features, such as rain gardens and cisterns, geothermal wells, and green roofs, making it the first LEED-certified exhibit at the zoo.

On December 29, 2016, Zenda, the oldest African lion in the U.S. zoo population, was euthanized following a sudden loss of appetite and failing health. Zenda was 25. On February 20, 2018, Coldilocks, a 37-year-old polar bear was euthanized after declining health including potential liver and spinal problems. The average age for a polar bear in the wild is 23 years.

In 2019, the zoo opened WildWorks, a  high ropes course with bridges, ropes, and obstacles. Participants wear climbing harnesses. Two courses are available, each designed for a different age group and skill level. A smaller system for children under  is also available.

Features

Zoo360: a first-of-its-kind animal trail system, consisting of five trails—Big Cat Crossing, Gorilla Treeway, Treetop Trail, Great Ape Trail, and Meerkat Maze—which allow the animals to travel along suspended and ground-level mesh structures throughout parts of the zoo.
The Rare Animal Conservation Center: interactive graphics and up-close views of some of the world's most endangered animals including Rodrigues fruit bats, naked mole-rats, blue-eyed black lemurs, golden lion tamarins, François' langurs, and Bolivian gray titi monkeys.
Hamilton Family KidZooU & Faris Family Education Center: a children's zoo with indoor and outdoor exhibits of smaller animals that include petting and feeding opportunities, and educational games.
African Plains: features a southern white rhinoceros, Ankole cattle, Mhorr gazelles, red river hogs, southern ground hornbills, reticulated giraffes, plains zebras, and hippos.
McNeil Avian Center: an aviary featuring many species of birds, mainly from Africa and the Pacific Islands, including the hamerkop, the Mariana fruit dove, the metallic starling, and the Victoria crowned pigeon, as well as the extinct-in-the-wild Guam kingfisher and Guam rail, and the critically endangered Bali mynah.
Bird Valley: features American flamingos, various species of geese, and trumpeter swans.
Bear Country: features four sloth bears and an Andean bear.
Big Cat Falls: features numerous species of wild cats including African lions, Amur tiger, Amur leopards, snow leopards, jaguars, and cougars.
Small Mammal House: features mammalian species such as pygmy loris, meerkat, pygmy marmoset, harvest mouse, dwarf mongoose, Malagasy giant rat, Hoffmann's two-toed sloth, and vampire bat. An outdoor trail system called Meerkat Maze allows the meerkats to travel through mesh tunnels near visitors.
Monkey Junction: includes a pair of black-headed spider monkeys a pair of brown spider monkeys, and squirrel monkeys.
Outback Outpost: includes emus and a mob of red kangaroos.
PECO Primate Reserve: opened in 1999 with primate species including Sumatran orangutans, western lowland gorillas, lar gibbons, and four types of lemurs—aye-aye, black-and-white ruffed, Coquerel's sifaka, and ring-tailed.
Penguin Point: opened in June 2018 as a remodel of the former polar bear habitat, now houses 17 Humboldt penguins.
The Reptile and Amphibian House: features many species of amphibians and reptiles, including giant tortoises, crocodilians, endangered amphibians like the Panamanian golden frog, and the venomous king cobra; also features an outdoor exercise yard for reptiles from June through August, and a special area for the Aldabra and Galápagos tortoises from April through October.
Water is Life: features a family of rare giant otters (the first successfully bred giant otters in North America), red pandas, and a fossa.
Wings of Asia: an outdoor aviary with an Asian garden where guests may hand-feed Asian birds such as golden pheasants, satyr tragopans, Temminck's tragopans, and spotted doves.

Special behind-the-scenes experiences are offered, as well as overnight stays for scout groups, families, and youth groups. A summer concert series and other events occur annually at the zoo, such as Boo at the Zoo (Halloween), the Summer Ale Festival, and the Global Conservation Gala.

Gallery

See also

Association of Zoos and Aquariums
Fairmount Park
Zoo Junction

References

External links

Historic American Buildings Survey documentation, filed under Philadelphia, Philadelphia County, PA:

1874 establishments in Pennsylvania
Buildings and structures in Philadelphia
Historic American Buildings Survey in Philadelphia
Landmarks in Philadelphia
Tourist attractions in Philadelphia
West Fairmount Park
West Philadelphia
Zoos established in 1874
Zoos in Pennsylvania

Philadelphia Zoo


Bilge Kağan (Eski Türkçe: 𐰋𐰃𐰠𐰏𐰀:𐰴𐰍𐰣, Bilgä Qaγan, Çince: 毗伽可汗, Pinyin: píjiā kěhàn, Wade-Giles: p'i-chia k'o-han) Resmi unvan: "Tengriteg Тengride bolmuş Türk Bilge Kagan" :Tanrı gibi gökte olmuş Türk Bilge Kağanı  İkinci Göktürk Kağanlığı'nın kağanlarındandır. Türk tarihinin en önemli figürlerinden biri olarak değerlendirilir.

İlk yılları
683 yılında, kağanlığın o zamanki merkezi olan Çugay-Ḳuz Dağı dolaylarında doğdu. 8 yaşında iken, babası İlteriş Kağan'ın 691 yılında vefat etmesiyle birlikte amcası Kapgan Kağan'ın himayesinde büyüdü.

Şadlığı
Yine amcası tarafından 697 yılında Tarduşlar üzerine şad olarak atanan Bilge Kağan, atamanı (Selçuklulardaki atabey ve Osmanlılardaki lala kurumlarına benzer işlev gösteren bir kuruluş) Köli Čor'un denetiminde yetişti. 698 yılında, amcası Kapgan Kağan'ın isteği üzerine Türgişler ile yapılan Bolçu Savaşı'na katıldı. 699 yılında amcası Kapgan Kağan tarafından Sağ Kanat Şad'ı tayin edildi ve emrine 20,000 kişilik bir ordu verildi. Bilge Kağan, 700 yılında Tangutlar üzerine askeri bir sefer düzenledi. Savaş sonunda yenilgiye uğrattığı Tangutların çocuklarını, kadınlarını, at sürülerini ve bütün mal varlıklarını ele geçirdi. 701 yılında Güney Ordos bölgesinde Kapgan Kağan komutasındaki Göktürk ordusu ile Ong Tutuk komutasındaki 50,000 kişilik Tang ordusu arasında meydana gelen Iduk Baş Savaşı'na katıldı. Savaş sonunda Soğd kolonileri Göktürklerin eline geçti. 703 yılında Göktürklere vergi vermeyi kesen Basmıllar üzerine sefer düzenledi ve onların Iduk Kut unvanlı idarecesini yenilgiye uğratıp onları yeniden itaat altına aldı. 17 Ocak 707 tarihinde Kapgan Kağan komutasındaki Göktürk ordusu ile Çaça Sengün komutasındaki Tang ordusu arasında meydana gelen büyük Ming Şa Muharebesi'nde yer aldı. Bilge Kağan, 709 yılında Tang Hanedanlığı'nın kışkırtma siyaseti sonucunda Göktürk konfederasyon birliğine karşı ayaklanan Çiklerin Örpen'de, 710 yılında Kırgızların Kögmen'de, 711 yılında Türgişlerin Bolçu'da itaat altına alınmasında önemli rol oynadı. 711 - 712 yıllarında, Müslümanların Maveraünnehir'i fethi sırasında, Maveraünnehir'deki Göktürk müttefiklerinin yardım istemesi üzerine, Araplara karşı düzenlenen sefere katıldı. Ancak bu sefer istenilen sonuca ulaşamamıştır. Bilge Kağan, 714 yılında hiçbir sorunları yokken ayaklanan Karlukları Tamag Iduk Baş'ta yaptığı savaşta yenilgiye uğrattı. Karluklar bu yenilgiden sonra Tang Hanedanlığı'na sığındılar. 715 - 716 yılları, Göktürklerin kendilerine bağlı boylar birliğine karşı yaptıkları mücadelelerin en şiddetli geçtiği yıl oldu. Bu kez ayaklananlar kağanlığın bel kemiğini oluşturan Dokuz Oğuzlardı. Ayrıca yalnız da değillerdi, yanlarında Karluklar ve Basmıllar da vardı. Bilge Kağan, kardeşi Kül Tigin ile birlikte bir yılda dört kez onlarla savaşmak zorunda kaldı. İlk savaş Togu Balık'ta gerçekleşti. Birbirlerine üstünlük kuramayan taraflar Andırgu'da kozlarını ikinci kez paylaştı. Yine yenişemeyen taraflar Çuş Irmağı başında üçüncü kez vuruştular. Yine sonuçsuz kalan bu savaştan sonra taraflar kesin sonuç için Ezginti Kadız'da karşı karşıya geldiler. Burada gerçekleşen muharebe Türklerin kendi aralarında yaptıkları en kanlı muharebelerden biri oldu. Kıran kırana geçen savaşta Göktürkler, Oğuzları silip süpürdü. Amcası Kapgan Kağan'ın Bayırku Seferi dönüşünde öldürüldüğü 22 Temmuz 716 tarihinden sonra, Türk Toyu  amcasının oğlu İnel'i kağan olarak seçti. Geçen birkaç ay sonucunda İnel Kağan'ın genç ve deneyimsiz olması nedeniyle kağanlığı toparlayamaması, kutun İnel'den alındığı şeklinde yorumlanmasına neden oldu. Çok geçmeden Tonyukuk'un karşı çıkmasına rağmen Alp Eletmiş tarafından desteklenen ve Kül Tigin tarafından planlanıp uygulanan oldukça kanlı bir darbe ile İnel Kağan, akrabaları, destekçileri ve yakınları ile birlikte 717 yılının şubat ayında idam edildi.

Kağanlığı
Darbenin ardından Bilge, Tanrı Gibi Gökte Olmuş Türk Bilge Kağan unvanı ile kardeşi Kül Tigin tarafından kağan olarak ilan edildi. Bilge, kağan olduğu zaman ortada herhangi bir devlet otoritesi kalmamıştı. Bilge Kağan, kendi yazıtında bu durumdan şöyle söz etmektedir:  Önce töreleri yeniden uygulamaya koyan Bilge Kağan, ilk seferini 717 yılında Uygurlar üzerine düzenledi. Kargan Savaşı'nda Uygurları bozguna uğratan Bilge Kağan onların birçok at, hayvan sürüsünü ele geçirdi. 718 yılında Bilge'nin kağanlığını tanımayan Karluklara karşı Bilge Kağan, Tudun Yamtar komutasında bir ordu gönderip onları itaat altına aldı. Daha sonra Çin'e karşı bir sefer yapmayı düşündüyse de Tonyukuk tarafından ikna edilerek bu düşüncesinden caydı. Ardından bir barış yapmak için Tang Hanedanlığı'na elçiler gönderdiyse de Tang imparatoru Hsüan Tsung bunu kabul etmedi ve savaş hazırlıklarına başladı. 720 yılının kış aylarında Tang Hanedanlığı, Göktürklere karşı büyük bir ittifak oluşturdu. Bu ittifaka Basmıllar, Tatabılar ve Kitanlar katıldı. Ancak Tonyukuk'un yerinde ve zamanında yönlendirmeleriyle ilk önce zayıf olan Basmıllar bozguna uğratıldı. Tang ordusu soğuk iklim koşullarından ötürü yay ve oklarını kullanamamaları ve derilerinin soğuktan çatlaması nedeniyle başarısız olup geri çekilmek zorunda kaldı. Kendi yazıtından anlaşıldığına göre Bilge Kağan, savaşın birinci günü on yedi bin, ikinci günü ise düşman piyade ordularını tamamen yok etmiştir. Bilge Kağan 721 yılının kış aylarında Kitanlara, 722 yılının ilkbaharında da Tatabılara karşı seferler düzenleyerek ittifakın diğer üyelerini cezalandırdı.

Kültürel Gelişmeler
Bilge Kağan, Tang Hanedanlığı ile barış tesis ettikten sonra ülkenin ekonomik, sosyal ve kültürel açıdan kalkınması için gayret gösterdi. Onun döneminde Ongin Yazıtı (719 - 720), Altun Tamgan Tarkan Yazıtı (724), Tonyukuk Yazıtı (725), Kül Tigin Yazıtı (732) vb. birçok yazıt dikilerek Türk edebiyatı'nın ilk örnekleri verildi. Yine kültürel alanda Budizm'e meyledip bir tapınak inşa ettirmişse de devlet adamı Tonyukuk'un uyarıları üzerine bu isteğinden caydı. Ardından milletini yerleşik hayata geçirmeye heveslendi. Bunun için de kaleler inşa edecekti ki yine devlet adamı Tonyukuk ile ters düştü. Damadı ile arası açılan Tonyukuk devleti zayıflatacak bir çatışmaya girmek yerine uzaklara gitmeyi kararlaştırdı. Ailesi ve boyunu toplayıp Orhun Vadisi'nin yaklaşık 400 km uzağındaki Tula Nehri kıyılarına çekildi. Kendisi, vefat ettiği 726 yılına kadar ömrünü burada geçirmiştir.

Ölümü
734 yılında bakanı Buyruk Çor tarafından zehirlendi. Neden zehirlendiği konusunda kaynaklarda hiçbir bilgi yoktur. Ancak bilinen tek şey 727 yılında Buyruk Çor'un, Tang Hanedanlığı'na Göktürk elçisi sıfatıyla gönderilmesidir. Burada Buyruk Çor'un, Bilge'yi zehirlemesi konusunda Çinliler tarafından ikna edilmiş olması olasılık dahilindedir. Daha sonra zehirlendiğini anlayan Bilge Kağan, Buyruk Çor'u ve bütün ailesini idam ettirdi. Ancak kendisi de  25 Kasım 734 tarihinde öldü. Kendisi için çok büyük bir cenaze töreni düzenlendi. Cenaze törenine komşu ülkelerden yoğun katılım oldu. 22 Haziran 735 tarihinde defnedilen Bilge Kağan'a, yazıtında yazdığına göre Türk milletinin kendisine duyduğu minnet şöyle anlatılmaktadır:  Bilge Kağan'ın mezarının başına oğlu Tengri Kağan tarafından Bilge Kağan Yazıtı dikilmiş olup bu yazıtı kağanın, edebi yönüyle öne çıkan diğer oğlu Yollıg Kağan 34 günde yazmıştır. Bilge Kağan, Türk tarihi'nin en önemli şahsiyetlerinden biri olarak değerlendirilmektedir.

İddia
Ahmet Akyol tarafından yapılan bir iddiaya göre Bilge Kağan, bakanı Buyruk Çor tarafından değil hanımı Pofu Hatun tarafından zehirlenmiştir. Yine Akyol'un iddiasına göre 720 yılında Tang Hanedanlığı'na karşı barışçıl bir politika gütmeye başlayan Bilge Kağan'ın isteği üzerine sınır bölgelerinde pazarlar kurulmuştu. Bu pazarlarda Türkler ve Çinliler arasında at, ipek vb. hayvan ve eşyaların ticareti yapılıyordu. İlerleyen zamanlarda bu ilişkiler gelişirse Bilge'nin, Tang imparatoru Hsüan Tsung'un öz kızıyla evlenmesi pek muhtemeldi. Zaten Bilge'nin Çinli bir prensesle evlenme konusunda Tang imparatoru Hsüan Tsung'a sürekli baskı yaptığı ancak Tang imparatoru Hsüan Tsung'un bunu sürekli geçiştirdiği bilinmektedir. Bilge'nin bunu yapmasının amacı kişisel zevklerden ziyade hakim olduğu boy ve toplulukların gözündeki prestijini arttırmaktı. Bu tür bir evliliğin gerçekleşme ihtimalini bile kabullenemeyen Bilge'nin hanımı Pofu Hatun, kocasını zehirledi. Akyol'un iddiasını destekleyecek yönde bazı veriler bulunsa da konu ile ilgili kaynaklardaki bilgilerin yetersizliği kesin bir şey söylemeyi elverişsiz hale getirmektedir.

Bilge Kağan'ın Kötü Devlet Adamlarına Eleştirisi
Bilge Kağan'ın ağzından ifade edilen bu eleştirilerde, Göktürklerin bağımsızlığını kaybetmesi başta olmak üzere, toplumun yoksullaşmasının ve devletin yıkılmasının ana nedeni; başa geçen kağanların, "Bilgisiz, iradesiz, öngörüsüz" olmalarıdır. Bu eleştiriler sadece kağanlarla sınırlı kalmamış, kağanların beyleri ve yer yer bu kötü devlet adamlarına uyan, ya da bilgili kağanlarının sözünü dinlemeden, başına buyruk hareket eden, millet (bodun) de eleştirilmiştir.

Resim galerisi

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Bilge Kağan'ın heykeli bulundu iddiası

683 doğumlular
734 yılında ölenler
Doğu Göktürk kağanları
Zehirlenerek ölenler
Suikast sonucu ölen hükümdarlar
Tengrici hükümdarlar
8. yüzyıl Türkleri

Bilge Kağan