John A. Fallon III est administrateur d'université et ancien président de l'Université d'Eastern Michigan. Le Dr Fallon a commencé son mandat à l'UEM le 18 juillet 2005, après avoir été président de SUNY Potsdam et William Penn College. Il avait été nommé par le Conseil des régents de l'UEM en mars 2005. Fallon a été licencié par l'Eastern Michigan University le 15 juillet 2007, à la suite d'un scandale lié au meurtre de Laura Dickinson, qui a eu lieu sur le campus l'année précédente.

Jeunesse
Fallon a grandi dans le Michigan et a fréquenté trois des universités publiques de l'État. Il a obtenu un baccalauréat ès sciences en éducation de l'Université de Western Michigan, suivi d'une maîtrise en administration de l'éducation de l'Université de Northern Michigan et d'un doctorat en administration de l'éducation de l'Université d'État du Michigan.

Carrière
John A. Fallon a fait partie des facultés de la Ball State University et de la Saginaw Valley State University, en plus d'être président de SUNY Potsdam et de William Penn College. Il a été nommé par le Conseil des régents de l'Eastern Michigan University en mars 2005. Il a finalement été licencié par l'UEM le 15 juillet 2007.

Bien que l'université n'ait pas indiqué la raison de son licenciement, on pense qu'il est lié à la façon dont Fallon a géré la mort de Laura Dickinson, une étudiante de l'Eastern Michigan University, tuée dans son dortoir le 15 décembre 2006. Fallon et d'autres responsables universitaires ont d'abord déclaré que sa mort n'était pas le résultat d'un acte criminel. Cette déclaration initiale s'est avérée fausse après qu'un autre étudiant de l'université a été arrêté pour le viol et le meurtre de Dickinson.

Fallon a poursuivi l'UEM pour tenter de regagner son ancien poste, alléguant que le conseil des régents avait utilisé la mort de Dickinson pour l'évincer avant qu'il ne puisse rendre publiques les allégations entourant leur "culture du secret".

Références

Professeur à l'université d'État de New York
Étudiant de l'université d'État du Michigan
Étudiant de l'université de Western Michigan
Étudiant de l'université de Northern Michigan

John A. Fallon


Vekselstrømmens sinuskurve er en film instrueret af Kaj Wedell Pape, Svend Holbæk.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1945

Undervisningsfilm om elektromagnetisme fra Danmark

Vekselstrømmens sinuskurve


Orhei este un nume propriu, care se poate referi la una din următoarele:

 Orhei, oraș din Republica Moldova, sediul raionului Orhei.
Cetatea Orhei, veche cetate moldoveană, distrusă în secolul al XIX-lea.

Unități administrative
Ținutul Orhei, (1818–1917), unitate administrativ-teritorială din gubernia Basarabia.
Județul Orhei (1918–1938, 1941–1944), unitate administrativă de ordinul întâi din Regatul României.
Județul Orhei, (1998–2003), județ al Republicii Moldova.
Raionul Orhei (1940–1941, 1944–1949, 1953–1998, 2003–), unul din cele 32 de raioane ale Republicii Moldova.

Alte sensuri
Orheiul Vechi
Parcul Național Orhei

Nume proprii

Orhei (dezambiguizare)


Radio Télévision Suisse (RTS) ist der öffentlich-rechtliche Rundfunk (Radio und Fernsehen) für das französischsprachige Publikum in der Schweiz. Der Sender gehört zur Gruppe SRG SSR.

Geschichte
Der Rundfunkveranstalter ging am 1. Januar 2010 aus dem Zusammenschluss des welschschweizer Fernsehens Télévision Suisse Romande mit dem dortigen Radio Suisse Romande hervor. Am 29. Februar 2012 kam es zu einem Relaunch der Radio- und Fernsehprogramme sowie der Website des Senders, die mit der Umstellung der Ausstrahlung beim Fernsehen auf HDTV zusammenfiel.

Organisation und Finanzierung

Der Sender hat seinen Sitz in Genf und in Lausanne. Er verfügt in jedem welschschweizer Kanton sowie in Bern, Zürich und Lugano über eigene Büros. Ausserdem hat er eigene Auslandskorrespondenten. RTS verfügt im Jahr 2012 über ein Budget von 380 Millionen Schweizer Franken. Der Sender hat etwa 1600 Angestellte.

Programme

RTS produziert vier landesweit zu empfangende Radioprogramme: La Première ist das meistgehörte Programm von RTS, das in der Tradition der französischen radios généralistes steht; Espace 2 ist das Kulturprogramm mit anspruchsvollen Sendungen sowie mit klassischer und Jazz-Musik; die Popwelle Couleur 3 bietet Unterhaltung für ein breiteres junges Publikum; und der Musikkanal Option Musique bringt leichte vorwiegend frankophone Musik.

Daneben gibt es zwei landesweite Fernsehprogramme, RTS Un und RTS Deux, die aus den Vorgängerkanälen TSR 1 und TSR 2 hervorgegangen sind. RTS INFO kann als Livestream in der ganzen Welt empfangen werden.

Empfang

Der Empfang aller Radioprogramme ist terrestrisch analog und digital, über Satellit sowie über eine Internetverbindung per Livestream möglich.

Die Mediathek auf der Website von RTS erlaubt es, beim Abruf innerhalb der Schweiz alle Sendungen nach der Ausstrahlung sieben Tage lang anzusehen. Eine Auswahl an Programmen ist weltweit abrufbar. Seit dem 29. Februar 2012 werden alle Fernsehprogramme von RTS in HD ausgestrahlt. Die Nachrichten folgten in 2014 und sind nun ebenfalls in HD empfangbar.

Da RTS Teilhaber von TV5 Monde ist, können einige Fernsehprogramme auch über diesen Kanal empfangen werden.

Die Schweizer Behörden gaben in 2017 bekannt, dass Ende 2024 der UKW-Radioempfang endgültig eingestellt wird.  Bereits Mitte 2019 wurde der terrestrische TV-Empfang von öffentlich-rechtlichen Programmen aus Kostengründen abgeschaltet.

Weblinks
 Offizielle Website von RTS
 Website des Medienunternehmens RTS – informiert über den Sender

Einzelnachweise

Öffentlich-rechtlicher Fernsehsender
Hörfunk (Schweiz)
Rundfunkveranstalter
Fernsehsender (Schweiz)
Medienunternehmen (Genf)
Verein (Genf)
SRG SSR
Gegründet 2010
Verein (Schweiz)
Organisation (Lausanne)
Romandie

Radio Télévision Suisse


ساراتوغا سبرينغس  هي مدينة في ولاية نيويورك الأمريكية. يبلغ عدد سكانها حسب تعداد سنة 2000: 26,186 نسمة. ويبلغ عددهم حسب تقدير 2007 حوالي:28,782 نسمة.

التركيبة السكانية
حدّد مكتب تعداد الولايات المتحدة بيانات التركيبة السكانية لساراتوغا سبرينغس في تعداد الولايات المتحدة. في ما يلي، التركيبة السكانية حسب تعدادي 2000 و2010.

تعداد عام 2000
بلغ عدد سكان ساراتوغا سبرينغس 26,186 نسمة بحسب تعداد عام 2000، وبلغ عدد الأسر 10,784 أسرة وعدد العائلات 5,982 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 11,584 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 93.53% من البيض و3.11% من الأمريكيين الأفارقة و0.24% من الأمريكيين الأصليين و1.03% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.03% من سكان جزر المحيط الهادئ و0.64% من الأعراق الأخرى و1.41% من عرقين مختلطين أو أكثر و1.85% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 10,784 أسرة كانت نسبة 26.9% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 43.1% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 9.6% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 2.7% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 44.5% من غير العائلات. تألفت نسبة 35% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 12.3% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.21، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 2.88.

بلغ العمر الوسطي للسكان 36.3 عاماً. وكانت نسبة 19.2% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 9% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 27.2% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 23.1% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 12.7% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. يوجد لكل 100 أنثى 93.8 ذكر، ويوجد لكل 100 أنثى في الثامنة عشر من عمرها فما فوق 90.7 ذكر.

بلغ متوسط دخل الأسرة في المدينة 45,130 دولارًا، أما متوسط دخل العائلة فبلغ 59,281 دولارًا. وكان متوسط دخل الذكور 39,573 دولارًا مقابل 29,439 دولارًا للإناث. وسجل دخل الفرد الخاص بالمدينة 26,250 دولارًا. وكانت نسبة 5.5% من العائلات ونسبة 8.8% من السكان تحت خط الفقر، وكان من هؤلاء نسبة 10.7% تحت سن الثامنة عشر ونسبة 5.7% في الخامسة والستين من العمر وما فوق.

تعداد عام 2010
بلغ عدد سكان ساراتوغا سبرينغس 26,586 نسمة بحسب تعداد عام 2010، وبلغ عدد الأسر 11,312 أسرة وعدد العائلات 5,923 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 12,936 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 92.32% من البيض و2.64% من الأمريكيين الأفارقة و0.21% من الأمريكيين الأصليين و1.96% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.03% من سكان جزر المحيط الهادئ و0.64% من الأعراق الأخرى و2.22% من عرقين مختلطين أو أكثر و3.16% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 11,312 أسرة كانت نسبة 22.5% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 41.1% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 7.9% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 3.3% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 47.6% من غير العائلات. تألفت نسبة 36.7% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 12.3% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.13، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 2.84.

بلغ العمر الوسطي للسكان 39.8 عاماً. وكانت نسبة 17% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 15.5% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 24.3% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 27.5% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 15.8% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. وتوزع التركيب الجنسي للسكان بنسبة 48.3% ذكور و51.7% إناث.

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لساراتوغا سبرينغس:

توأمة
لساراتوغا سبرينغس (نيويورك) اتفاقيات توأمة مع كل من:
 تشيخوف
 فيشي

أعلام

 وليام الكسندر غراهام
 جين روبرتس
 ديفيد هايد بيرس
 تيرا ناعومي
 إدوين وايت
 جورج بريغز
 هيلين بادجلي
 مايلز تايلور
 كورنيليوس فاندربلت ويتني
 تشارلز براكيت

معرض صور

مراجع

أماكن مأهولة أسست في 1776
حمامات طبية في ولاية نيويورك
مدن جامعية في الولايات المتحدة
مدن في مقاطعة ساراتوغا (نيويورك)
مدن ولاية نيويورك

ساراتوغا سبرينغس (نيويورك)


The Mad Dash is a television game show created by Sidney M. Cohen (who hosted the pilot episode) which first appeared in 1978 on Canada's CTV network and ran until 1981. The series proved to be a family favourite based on Canada's BBM ratings, and was also popular in parts of the northern United States, where CTV affiliates were available to Americans living near the Canada–United States border, both over the air and via cable. Pierre Lalonde was the MC, and Nick Hollinrake was the announcer for the show, which was taped at the studios of CFCF-TV in Montreal. This classic series is included in the collection of Canadian icons in the 2006 feature film Souvenir of Canada based on the book by Douglas Coupland. The series was later rerun on GameTV in Canada, from 2007 to 2010.

Only a handful of episodes still exist, due to the then common practice known as wiping.  The pilot episode is up on YouTube.

Gameplay
Two pairs of contestants, always composed of a man and a woman and one a returning champion, competed in a giant board game, laid out as a winding path across the studio floor. Each team chose one member to be the "Dasher," moving on the board, and one as the "Roller," answering questions at the host's podium. Both Dashers began on the Start space at one end of the board, with the matchups always being man against woman.

The host asked a series of multiple-choice toss-up questions to the Rollers, and the first to buzz-in with the correct answer rolled an oversized six-sided die. A miss gave the opponent a chance to answer and steal the roll. Five of the die's faces were marked with pips to indicate numbers from 1 to 5, while the sixth face showed a dollar sign. If a number came up, the team's Dasher moved ahead that many spaces. The dollar sign added $10 to the team's bank and gave a free roll; if three consecutive dollar signs came up, the team was credited with $50.

In order to win, a Dasher had to reach the Win space at the end of the path by exact count. If the Roller rolled a number higher than the number of spaces needed to reach Win, the Dasher had to use the excess spaces to back up from Win. (E.g. if the Dasher was one space away from Win, a roll of 3 would leave him/her two spaces away.) When a Dasher reached Win, that team kept all cash and prizes they had banked during the game. If they had banked nothing, the Roller rolled the die once and received either $100 for a dollar sign, or $10 times the number rolled.

Teams remained on the show until they lost twice. For every seven games a team won, they were rewarded with the Lucky 7 jackpot, which consisted of $250 cash and an array of merchandise.

Spaces

Spaces on the board awarded cash or prizes, or affected the movement or gameplay in various ways. Some spaces remained constant, while others changed from one game to the next. Spaces took immediate effect, regardless of whether a Dasher landed on them while moving forward or backward.

Colour designations
The effects of landing on various spaces were differentiated by their colour as follows.

Blue − Added the prize displayed on the space to the team's bank. If a team landed on a space for a prize they had already banked, they were given a free roll. Both teams could bank the same prize.
Green − Banked the displayed amount of money, from $50 to $250. One green space would double the team's entire cash total.
Red − A negative effect, such as moving backward or losing cash/prizes.
Yellow − Other effects, such as moving forward.

In some episodes, orange spaces were used either in place of red and yellow ones, or in addition to them. These spaces affected the gameplay in special ways, such as by requiring the Dashers to trade places.

Common spaces
Roll Forward / Roll Back – Roller rolls again and Dasher moves forward or backward, respectively.
Roll Over – Roller rolls again and opposing Dasher moves forward.
Free Roll / Miss Turn – An extra roll for the team or their opponents, respectively.
Change Places – The Dashers switch places, and the one who had originally landed on "Change Places" receives the effect of the space on which he/she lands.
Back to Start – Dasher returns to Start.
Dash – The Dasher is asked a true/false question, and the Roller rolls the die. A correct answer moves the Dasher forward, but a miss moves him/her back.
Breakaway – Added in season 2; the Roller rolls the die, and the Dasher is given that many seconds (from 1 to 5) to run ahead on the board, stopping when time runs out.  Whatever space the Dasher stops on when time runs out then goes into effect.  If the Dasher makes it to the Win space before time expires, that team wins the game.
Dice Game – The Roller rolls two dice. If both show dollar signs, the team wins $100 and another roll. Otherwise, the Dasher moves ahead according to the total.
Card Game – The Roller draws one playing card from an oversized deck. If a number card is drawn, the Dasher moves ahead that many spaces; an ace counts for one space. However, if a face card (king, queen, jack) is drawn, the Roller rolls the die and the Dasher moves back that many spaces.
Happy Birthday – The Dasher spins two concentric wheels. The outer wheel has six sections, showing five different cash amounts and an insurance policy; the inner wheel has 12 sections, one for each month of the year. If the outer wheel lands on a cash amount, the team banks the cash, or double the value if the inner wheel lands on the Dasher's birth month. However, if the outer wheel stops on the insurance policy, the team receives one to protect against losing their bank.
Go Broke / Return Prizes – The team forfeits their entire cash total, or only their banked prizes, respectively. An insurance policy can be used once to negate either penalty. Cash and prizes won in previous games are not affected.
Pot of Gold – A collection of prizes that the team keeps regardless of the outcome of the game.
Shooting Star - The Dasher throws a maximum of three Velcro-covered balls at a game board with several star-shaped prize and cash spaces. The team wins the first prize or cash amount hit by any of the Dasher's throws. One space is marked "Lose Loss," and will erase a team's first loss (if any) from their record if claimed.
Thin Ice – The Dasher is asked a true/false question. A correct answer allows the team to steal one prize from the opponents' bank, while a miss allows the opponents to steal one instead. If the Dasher answers correctly but the opponents have no prizes, he/she may move ahead up to five spaces at a cost of $10 per space.
Mini-game – The space is marked with the name of a mini-game which the Dasher must play. Position and/or prizes may be affected by the outcome.
Brains or Brawn – The Dasher must choose to answer a question or attempt a physical stunt, and the Roller rolls the die. Success allows the Dasher to move forward, but failure requires him/her to move back.

Mini Dash
If a game ended without leaving enough time at the end of the episode to start a new one, one or more audience members were called to the stage, one at a time, to play a Mini Dash. Each member played for a different prize and chose one of five envelopes, each containing a different set of three questions; two correct answers were needed to win. On some episodes, an "instant win" and "instant loss" were hidden in two of the envelopes instead of questions.

Other versions
The Mad Dash has also been produced internationally. The most successful foreign version of the format was Duety do Mety (literally translating to Duos to the finish line) created for Polish public broadcaster,  TVP2, and aired from 1998 to 2000.

See also
List of Quebec television series imports and exports

References

External links
  The Mad Dash page at TV Hatton
 A Mad Dash fan site

1970s Canadian game shows
1980s Canadian game shows
CTV Television Network original programming
1978 Canadian television series debuts
1981 Canadian television series endings
Television shows filmed in Montreal

pl:Teleturnieje nadawane w TVP2#Duety do mety

The Mad Dash


Aleph es una novela de género narrativo escrita por Paulo Coelho y publicada en España por la Editorial Planeta en el año 2011.

Sinopsis
Paulo Coelho realiza en Aleph un viaje de casi diez mil kilómetros en el tren Transiberiano, desde Moscú a Vladivostok. Allí pondrá a prueba sus propias reacciones que le mostraran una forma de relacionarse con él mismo y con las personas que le rodean. Junto a Hilal, una violinista que va en busca del autor brasileño y con el que consigue una particular conexión; y Yao, su intérprete.

Paulo experimentará la vivencia del Aleph, el punto en el que se concentra toda la energía del Universo, donde se encuentra pasado, presente y futuro, y a través del cual conseguirá recordar vidas pasadas y descubrirá una nueva forma de amor que le permitirá acercarse a la paz interior iniciando una nueva vida.

Personajes principales
 Paulo, el propio escritor y protagonista.
 Yao, su traductor y maestro de Aikido.
 Hilal, una joven violinista que dice tener una conexión especial con Paulo.
 j, maestro de paulo

Canción
La canción oficial del libro, Aleph, fue escrita e interpretada por la cantante y actriz mexicana Anahí Puente. La canción es el quinto álbum de la cantante, Mi Delirio, en 2010.
También, la cantante Tarja Turunen se inspiró en el libro para su canción Railroads, la cual está incluida en el disco In The Raw de 2019.

Referencias

http://tarjaturunen.com/segundo-single-de-in-the-raw-railroads/

Enlaces externos
 Página oficial de la novela Aleph
 Blog oficial  de Paulo Coelho

Novelas de Paulo Coelho
Novelas en español

Aleph (novela)


NE555 (denumit implicit Timerul IC 555, precum și MC1455, LM555CN, LMC555, ICM7555 sau TLC555 – varianta CMOS) este un circuit integrat utilizat într-o varietate de aplicații de temporizare, generate de impulsuri și oscilatoare. Modelul 555 poate fi folosit pentru a oferi întârzieri în timp, ca un oscilator, și ca element flip-flop. Introdusă în 1972 de către Signetics, 555 este încă în uz larg, datorită prețului scăzut, ușurinței de utilizare și stabilității. Acum este făcută de multe companii din tehnologia bipolară originală și din tehnologiile CMOS cu putere redusă. Începând cu 2003, s-a estimat că 1 miliard de unități au fost fabricate în fiecare an. NE555 este cel mai popular circuit integrat fabricat vreodată.

Istorie
Circuitul a fost proiectat în 1971 de Hans R. Camenzind în baza contractului pentru Signetics, achiziționat ulterior de Philips Semiconductors, acum NXP.El a proiectat un amplificator de modulare de puls prin lățime (PWM) pentru aplicații audio.
În 1962, Camenzind s-a alăturat laboratorului de științe fizice din PR Mallory în Burlington, Massachusetts. Deoarece, cu toate acestea, nu a avut succes pe piață, nu a fost inclus un tranzistor de putere. El a devenit interesat de tunere precum un gyrator și o buclă blocată în fază (PLL). El a fost angajat de către Signetics pentru a dezvolta un PLL IC în 1968. Acesta a proiectat un oscilator pentru PLL-uri, astfel încât frecvența să nu depindă de tensiunea sau temperatura de alimentare. Ulterior, Signetics și-a disponibilizat jumătate din angajați din cauza unei recesiuni; dezvoltarea pe PLL a fost astfel înghețată.

Referințe

Bibliografie
 555 Timer Applications Sourcebook Experiments; 2nd Ed; Howard Berlin; BPB Publications; 218 pagini; 2008; .
 Engineer's Mini-Notebook – 555 Timer IC Circuits; 3rd Ed; Forrest Mims III; Radio Shack; 33 pagini; 1989; ASIN B000MN54A6. (1st Ed in 1984)
 IC Timer Cookbook; 2nd Ed; Walt Jung; Sams Publishing; 384 pagini; 1983; . (1st Ed in 1977)
 110 IC Timer Projects; Jules Gilder; Hayden; 115 pages; 1979; .
 IC 555 Projects; E.A. Parr; Bernard Babani Publishing; 144 pages; 1978; .
 Lessons in Electric Circuits - Volume VI - Experiments; Tony Kuphaldt; Open Book Project; 423 pages; 2010. (Chapter 6 and 8)
 Designing Analog Chips; Hans Camenzind (inventor of 555 timer); Virtual Bookworm; 244 pages; 2005; . (Chapter 11)
 Timer, Op Amp, and Optoelectronic Circuits and Projects; Forrest Mims III; Master Publishing; 128 pages; 2004; . (Chapter 1)
 Linear LSI Data and Applications Manual; Signetics; 1250 pages; 1985. (Appnotes AN170/171 and Datasheets NE555/6/8)
 Analog Applications Manual; Signetics; 418 pages; 1979. (Chapter 6)
 TTL Cookbook; Don Lancaster; Sams Publishing; 412 pages; 1974; . (Chapter 4)

Vezi și

 Amplificator operațional
 Componentă electronică
 Computer
 Circuit integrat analogic
 Circuit integrat hibrid
 Circuit logic CMOS
 Diodă
 Electronică
 EPROM
 EEPROM
 EEPROM Serial
 FPGA
 Memorie ROM
 NVRAM
 Pastilă (semiconductor)
 LM358
 LM386
 Televiziunea analogică terestră în România
 Tranzistor
 Tranzistor bipolar
 Tranzistor IGBT
 Tranzistor MOSFET
 Tranzistor unipolar
 Uzinele Electronica

Legături externe

 Common Mistakes When Using a 555 Timer
 Using the 555 Timer IC in Special or Unusual Circuits - Nuts & Volts magazine
 555 timer online calculators: astable multivibrator , monostable multivibrator

Circuite integrate
Fondări în 1972

Circuitul integrat NE555


Pinanga coronata es una especie de palmera endémica de la Indonesia.

Descripción

Pinanga coronata, alcanza un tamaño de hasta 15 metros de altura. El tronco con múltiples clústeres, es delgado y de color verde, con anillos y un capitel. Es originaria de Indonesia, pero ahora es también abundante en Surinam. La hoja en forma de pluma, las plantas jóvenes pueden tener hojas moteadas. La inflorescencia por debajo de la hoja inferior del tallo. La fruta es de color rojo brillante, de forma ovalada, volviéndose negra cuando madura.

Taxonomía

Pinanga coronata fue descrita por (Blume ex Mart.) Blume  y publicado en Rumphia 2: 83–85, t. 112–113, en el año 1836[1839]. (Oct 1839)
Etimología
Pinanga: nombre genérico que es la latinización del nombre vernáculo malayo, pinang aplicado a la palma de betel, Areca catechu y especies de Areca, Pinanga y Nenga en la naturaleza.

coronata: epíteto latino que significa "coronada".
Sinonimia

Referencias

Enlaces externos

coronata
Flora de Malesia
Plantas descritas en 1839

Pinanga coronata


Karaginski (zaljev), zaljev uz istočnu obalu Kamčatke, u Rusiji
 Karaginski (otok), otok u istoimenom zaljevu

Karaginski


Desiderius Rwoma (Ilogero, Tanzânia, 8 de maio de 1947) é um ministro tanzaniano e bispo católico romano de Bukoba.

Desidério Rwoma recebeu o Sacramento da Ordem em 28 de julho de 1974.

Em 19 de abril de 1999, o Papa João Paulo II o nomeou Bispo de Singida. O Arcebispo de Dar es Salaam, Cardeal Policarpo Pengo, o consagrou em 11 de julho do mesmo ano; Os co-consagradores foram o Arcebispo de Tabora, Mario Epifanio Abdallah Mgulunde, e o Bispo Emérito de Singida, Bernard Mabula.

Em 15 de janeiro de 2013, o Papa Bento XVI o nomeou Bispo de Bukoba. Além disso, Desiderius Rwoma foi Administrador Apostólico de Singida até 28 de abril de 2015.

Ver também

Bispos católicos da Tanzânia

Desiderius Rwoma


Hegedal Bakker er nogle skrænter på nordsiden af  Mariager Fjord øst for  Hobro Lystbådehavn, og vest for Bramslev Bakker. De  er  stærkt kuperede og gennemskåret af flere snævre dale, omgivet af marker.

Flora og fauna

Flora
På de afgræssede overdrev findes enebærbevoksninger, hvoraf nogle er høje og står enkeltvis, mens andre er lave og brede. Blandt områdets mange blomster er Maj-Gøgeurt, Skov-Gøgeurt og Kødfarvet Gøgeurt blandt de mere interessante. Disse vilde orkidéer er fredede og må hverken opgraves eller plukkes. De skal nydes på stedet. Engblomme, eng-kabbeleje, Eng-Nellikerod, Gul Iris og Skov-Jordbær vokser også her.

Fauna
Rådyr, ræv og hare er almindelige. Af padder og krybdyr kan nævnes skrubtudse, spidssnudet frø, skovfirben og stålorm. Af fugle vil man lægge mærke til fasan, gøg og musvåge, og ved vandet ses fiskehejre, gravand, strandskade og sølvmåge. På de åbne arealer ses måske en rødrygget tornskade, og fra krattet høres nattergal og måske en karmindompap. I de gamle træer holder grønspætte og stor flagspætte til.

På de sydvendte overdrevs- og hedearealer kan man desuden møde en del forskellige dagsommerfugle. Både de mere  almindelige arter, som tidselsommerfugl, nældens takvinge, admiral , dagpåfugleøje, aurora og grønåret kålsommerfugl, men også arter som spættet bredpande, stregbredpande, græsrandøje, engrandøje, okkergul randøje, storplettet perlemorsommerfugl og lille ildfugl . Af natsommerfugle kan nævnes femplettet køllesværmer og gammaugle.

Naturfredning
I 1937 blev et strandareal ved Hegedal Bakker fredet for at give offentligheden adgang til området af rekreative årsager. I 1970 og 71 blev yderligere arealer i bakkerne fredet for at bevare de naturhistoriske værdier. Det samlede fredede areal er på 74 hektar. Det fredede område består af overdrev og hedeområder, samt enge, der er omkranset af gammel løvskov, granplantage og krat. I vandløb er der anlagt fiskedamme. Ved foden af skrænterne findes visse steder kildevæld, der er afskærmet af strandvolde.

Fredningen blev etableret på foranledning af  byrådet i Hobro rejste sagen om fredning i 1930'erne, fordi   ejeren, en gårdmand Nielsen, der ellers havde tilladt, at folk opholdt sig i området, nu var begyndt at kræve entré! Han satte et forbudsskilt op og henviste til, at et adgangskort kunne købes for 5 kr. pr person. Sagen endte med, at ejeren fik et engangsbeløb på 3.000 kr. (som byen og staten deltes om), området blev fredet, og dermed var en offentlig adgang sikret.

Eksterne kilder og henvisninger

 Om Hegedal Bakker og naturfredningen på fredninger.dk
 Folder om Hegedal- og Bramslev Bakker

Fredede arealer i Danmark
Lokaliteter i Mariagerfjord Kommune

Hegedal Bakker


Alexander Peya (født 27. juni 1980) er en Østrigsk mandlig tennis spiller. Han nåede sin karrieres højdepunkt som nr. 92 i verdensranglisten i single i april 2007. Hans karrieres højdepunkt inden for doubble var verdens nr. 3, hvilket han opnåede i august 2013. Han blev født i Wien, Østrig, og bor i øjeblikket der.

I september 2008 hjalp Peya Østrig til en Davis Cup play-off sejr mod Storbritannien. Peya slog Alex Bogdanovic i fire sæt afgørende sæt.

Betydelige finaler

Grand Slam finalen

Double: 1 (1 runner-up)

Mixet double: 1 (1 runner-up)

Masters 1000-finalen

Double: 5 (2 titler, 3 runner-up)

ATP karriere finaler

Double: 40 (14 titler, 26 runners-up)

Singler

Doubler
2017 Miami Åben

Tennisspillere fra Østrig

Alexander Peya


Tangibility is the property of being able to be perceived by touch. A commonplace understanding of "tangibility" renders it as an attribute allowing something to be perceptible to the senses.

In criminal law, one of the elements of an offense of larceny is that the stolen property must be tangible.

In the context of intellectual property, expression in tangible form is one of the requirements for copyright protection.

In the context of international tax law, article 5(1) of the OECD Model Tax Treaty requires to date a permanent establishment to consist of a tangible place of business. This is problematic concerning the taxation of the Digital Economy.

In the context of trade, "tangibles" are physical goods (as opposed to "intangible" services and software).

See also
 Tangible property
 Tangible media
 Tangible user interface
 Tangible investment
 Tangible common equity

References

Legal terminology

Tangibility


Krzysztof Kłosek (* 16. Juli 1978 in Świętochłowice) ist ein polnischer Sänger und Bassist.

Er war Mitglied von Horrorscope (2010–2012), Black From The Pit (2003–2012), Darzamat (2005–2007), Thorn.S (1999–2005, 2008–2010) und Killjoy (2008, 2009–2010).

Diskografie
 Thorn.S – From the Inside (1999)
 Thorn.S – Place Of No Return (2001)
 Thorn.S – Promo MMIII (2003)
 Black From The Pit – Doublecrow Soul (2004)
 Darzamat – Transkarpatia (2005)
 Darzamat – Live Profanity (Visiting the Graves of Heretic) (2007)

Einzelnachweise

Musiker (Polen)
Sänger
Bassist
Pole
Geboren 1978
Mann

Krzysztof Kłosek


Bolivia deltog i vinter-OL 2018 i Pyeongchang, Sydkorea i perioden 9. – 25. februar 2018.

Deltagere
Bolivia deltog i følgende sportsgrene:

Medaljer

Lande ved vinter-OL 2018
2018

Bolivia ved vinter-OL 2018


was a district located in Kagoshima Prefecture, Japan.

As of June 30, 2005 population data (following the January 1, 2006 merger), the district had an estimated population of 14,761 and a density of 134 persons per km2. The total area was 110.31 km2.

The day before the dissolution on November 30, 2007, the district had only one town:

District Timeline
On October 15, 1956 - the village of Kiire was elevated to town status.
On November 1, 2004 - the town of Kiire, along with the towns of Kōriyama and Matsumoto (both from Hioki District), and the towns of Sakurajima and Yoshida (both from Kagoshima District), was merged with the expanded city of Kagoshima.
On January 1, 2006 - the towns of Kaimon and Yamagawa were merged into the expanded city of Ibusuki.
On December 1, 2007 - the town of Ei, along with the towns of Chiran and Kawanabe (both from Kawanabe District), was merged to create the city of Minamikyūshū. Ibusuki District was dissolved as a result of this merger.

References
Japanese Wikipedia article on Ibusuki District

Former districts of Kagoshima Prefecture

Ibusuki District, Kagoshima


This is a list of words coming to English from or via Czech, or originating in the Lands of the Bohemian Crown, often called Czech lands. Words and expressions derived from the Czech language are called Bohemisms.

Absurdistan (in Czech Absurdistán) – word created by Eastern Bloc dissidents, passed into English mainly through works of Václav Havel.
háček – a diacritical mark, literally "little hook", e.g. č is letter c having háček. Also known as "caron".
howitzer – from houfnice, a 15th-century Hussite catapult; houf meaning crowd or band
kolache – from koláč or koláček.
koczwarism – Sexual asphyxiophilia in medical slang; after František Kočvara
pistol – from píšťala, a 15th-century Hussite firearm (alternative sources have been suggested, see the article for details)
polka – from Polák or polský, a Czech dance named in remembrance of the November Uprising of 1830; or from Půlka, in English half because of its tempo
pram – from Czech prám, a flatbottomed boat, through Dutch praam and Middle Dutch praem
robot – from Czech robot (machine resembling a human being), introduced in Karel Čapek's play R.U.R. from the 1920s.
Semtex – a plastic explosive named after Semtín, part of the city of Pardubice, Czech Republic, location of its manufacturer.

Sometimes it is mistakenly claimed hocus-pocus has Czech origin since pokus means trial (attempt) or experiment.

References

See also
Lists of English words of international origin

Lists of English words of foreign origin

List of English words of Czech origin


A Unidade Antiterrorista (, ATU), também conhecida como Brigada Antiterrorista, foi uma força paramilitar do governo da Libéria, estabelecida pelo então presidente Charles Ghankay Taylor em 1997-1998. Chuckie Taylor, filho de Charles Ghankay Taylor, serviu como comandante da força por um período. A unidade foi inicialmente organizada ostensivamente para proteger prédios governamentais, a mansão executiva, o aeroporto internacional e fornecer segurança para algumas embaixadas estrangeiras. Foi um grupo de forças especiais composto predominantemente por estrangeiros de Burkina Faso e Gâmbia, bem como ex-combatentes da Frente Revolucionária Unida de Serra Leoa.

Segundo a Human Rights Watch a "unidade militar pró-governo, também cometeu crimes de guerra durante o conflito armado na Libéria de 1999 a 2003. Nos anos em que "Chuckie" Taylor chefiou a unidade, esses crimes de guerra incluíram assassinatos extrajudiciais de civis e prisioneiros, estupros e outras torturas, sequestros e recrutamento de crianças-soldados".

A Unidade Antiterrorista não tinha base legal para sua existência e não estava sob o comando do Ministério da Defesa.
Sam Bockarie (também conhecido como Mosquito) foi nomeado como um dos quadros superiores  da Unidade Antiterrorista em um relatório publicado em outubro de 2001. De acordo com um relatório do Painel de Peritos da ONU sobre Diamantes e Armas em Serra Leoa, publicado em dezembro de 2000, um antigo oficial da Força de Defesa da África do Sul, Fred Rindel, treinou até 1.200 membros da unidade entre setembro de 1998 e agosto de 2000, quando Rindel rescindiu seu contrato após atenção negativa da mídia.

Obras citadas

Globalsecurity.org, Antiterrorist Unit (ATU)

Organizações paramilitares
Política da Libéria

Unidade Antiterrorista (Libéria)


Răzbunarea (titlul original: în )  este un film dramatic spaniol, realizat în 1958 de regizorul Juan Antonio Bardem, protagoniști fiind actorii Carmen Sevilla, Raf Vallone, Jorge Mistral.

Filmul a fost prezentat la Festivalul de la Cannes în 1958.

Conținut

După zece ani, Juan Díaz, condamnat nevinovat pentru crimă, este eliberat din închisoare. Andrea, sora lui, stârnește ura lui Juan împotriva lui Luis el Torcido, fratele victimei crimei și presupusul criminal. Cum toată lumea trebuie să câștige un ban, el se alătură altor trei lucrători agricoli, pentru a căuta de lucru în Castilia. În timpul lucrului situația escaladează de mai multe ori, iar Juan jură în mod repetat să-l omoare pe Luis. Dar Andrea se îndrăgostește de Luis, pe care înainte atât la urât și încearcă să-l oprească pe Juan de la crimă...

Distribuție
 Carmen Sevilla – Andrea
 Raf Vallone – Luis "el Torcido"
 Jorge Mistral – Juan Díaz
 Fernando Rey – scriitorul
 Xan das Bolas – lucrătorul galițian
 Conchita Bautista – cântăreața
 José Marco Davó – bărbatul
 Manuel Alexandre –  Pablo "el Tinorio"
 Rafael Bardem – medicul
 Maria Zanoli – mama
 Manuel Peiró – Maxi "el Chico"

Premii și nominalizări
 1959: Nominalizare la Premiile Oscar ca Cel mai bun film străin
 1960: Premio Sant Jordi la categoria "cel mai bun film" și "Cea mai bună imagine într-un film spaniol" lui Mario Pacheco

Referințe

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Filme din 1958
Filme regizate de Juan Antonio Bardem
Filme în limba spaniolă
Filme dramatice

Răzbunarea (film din 1958)


The Don Killuminati: The 7 Day Theory er det femte og sidste studiealbum, som blev lavet af Tupac. Dette blev det eneste album, han lavede under kunstnernavnet Makaveli.
Albummet blev indspillet lige før Tupacs død. Albummets udgivelsesdato blev 5. november 1996.

Sporliste

 «Intro/Bomb First (My Second Reply)» (med E.D.I. Mean og Young Noble) – 4:56
 «Hail Mary» (med Kastro, Young Noble, Yaki Kadafi og Prince Ital Joe) – 5:09
 «Toss It Up» (med Danny Boy, K-Ci & JoJo og Aaron Hall) – 5:06
 «To Live & Die in L.A.» (med Val Young) – 4:33
 «Blasphemy» (med Prince Ital Joe og Jamala Lesane) – 4:38
 «Life of an Outlaw» (med Bo-Roc, Young Noble, E.D.I. Mean, Kastro og Napoleon) – 4:55
 «Just Like Daddy» (med E.D.I. Mean, Yaki Kadafi og Young Noble) – 5:07
 «Krazy» (med Bad Azz) – 5:15
 «White Man'z World» (med Darryl «Big D» Harper) – 5:38
 «Me and My Girlfriend» (med Virginya Slim) – 5:08
 «Hold Ya Head» (med Hurt M Badd) – 3:58
 «Against All Odds» – 4:37

Total varighed: 59:24

Musik

The Don Killuminati: The 7 Day Theory


අයිවර් කෝස්ට්, බටහිර අප්‍රිකාවේ පිහිටා ඇති රටකි. මෙම රට ඉංග්‍රීසි බසින් මෙනමින් පොදුවේ හඳුන්වනු ලබන මුත් එසේ ව්‍යවහාර කිරීම, අයිවරි රාජ්‍ය විසින් නිල වශයෙන් අධෛර්යමත් කරයි. ඔවුන්ගේ මනාපය වන්නේ සියළු භාෂාවන්ගෙන් ස්වකීය රටෙහි ප්‍රංශ නාමය වන'කොටෙ ඩී අයිවරි' (cote d' Ivoire)  යන්නෙන් හඳුන්වනු ලැබීමටයි. අයිවරි කෝස්ට් රාජ්‍ය සතුවන භූමි ප්‍රමාණය වර්‍ග කි.මී. 322462 කි. රටේ දේශ සීමාවන් වන්නේ ලයිබීරියාව, ගිනියා, මාලි, බුර්කිනා ෆසෝ හා ඝානා යන රටවල්ය. එහි දකුණු දිග මායිම ගිනියා බොක්ක හරහා වැටී තිබේ. 1998 වසරේ දී 15, 366, 672 ක්වූ ජනගහනය, 2009 දී 20,617,068 ක් වනු ඇතැයි ඇස්තමේන්තු කර  තිබිණි.

යුරෝපීය ආක්‍රමණයන්ට පෙරාතුව අයිවර් කෝස්ට් රාජ්‍යය බොහෝ වැදගත් රාජ්‍යයන්ට නිවහන වී තිබිණි.  එවැනි රාජ්‍යයන් අතර ගයාමාන්, කොං අධිරාජ්‍යය  (Kong Empire)   සහ 'බොලෙ' (Baoule)  විය. තවද, ප්‍රංශ යටත් විජිත සමය පුරාවටම සහ අයිවරි කෝස්ට් රාජ්‍යයට නිදහස ලැබීමෙන් පසුව පවා, වෙන්කොට හැඳින්වෙන  ස්වකීය අනන්‍යතාවයන් තවදුරටත් රැකගැනීමට වෑයම් කළ 'අග්නි' රාජධානිය දෙක  (Agno Kingdoms)  'ඉන්ඩෙනී'  (Indenie)  සහ 'සන්වි'   (Sanwi) යන රටවල් ද, අයිවරි කෝස්ට් රාජ්‍යයට අයත්ව තිබිණි. වර්‍ෂ 1843 – 1844 කාලයේ දී එකඟ වූ ගිවිසුමකට අනුව අයිවරි කෝස්ට් ප්‍රංශයේ ආරක්ෂිත යටත් රාජ්‍යයක් බවට පත්වූ අතර, 1893 දී එය අප්‍රිකාව සඳහා වූ යුරෝපීයන්ගේ අරගලයේ කොටසක් ලෙසින්  ප්‍රංශයේ යටත් විජිතයක් බවට පත් කරන ලදි.

1960 අගෝස්තු 7 වන දින මෙම රාජ්‍යය නිදහස ලැබීය. 1960 සිට 1993 දක්වා මෙරටට නායකත්වය දුන්නේ 'හවුපොඑට් බොයිග්නි' (Houphouet Boigny)  විසින්ය. අයිවරි  කෝස්ට් රාජ්‍ය ස්වකීය බටහිර අප්‍රිකානු අසල්වැසි රටවල් සමඟ දේශපාලනික, හා ආර්ථික සමීප සබඳතා  පවත්වාගෙන යයි. එසේම, බටහිර ජාතීන් සමඟ විශේෂයෙන්ම ප්‍රංශය සමඟ සමීපව ඇසුරු කරයි. කෙසේ වෙතත් 'හවුපොඑට් බොයිග්නි 'ගේ පාලනය අවසන් වීමෙන් පසුව, මෙම රට නීත්‍යානුකූල නොවන කුමන්ත්‍රණ දෙකකට (1999 දී හා 2001 දී) සහ සිවිල් යුද්ධයකට මුහුණ දුන්නේ ය. එහෙත් මෑතකදී පවත්වන ලද මැතිවරණය ද නව රජය හා කැරලිකරුවන් අතර  ඇතිකර ගත් දේශපාලන එකඟතාවය ද මෙරටට නැවත සාමය ගෙන ඒමට හේතු භූත විය.

අද වනවිට අයිවරි කෝස්ට් රාජ්‍යය ජනාධිපතිවරයාට ප්‍රබල විධායක බලතල ආරෝපණය  කරනු ලැබ ඇති ජනරජයක් වෙයි. නීතියට අනුව මෙරටෙහි අගනුවර වනුයේ 'යමොසොවුක්රො' ය (Yamoussoukro). රාජ්‍ය භාෂාව ප්‍රංශ බසය. මෙම රට පළාත් 19 කට ද, ප්‍රදේශ  58 කට ද බෙදා ඇත. අයිවරි කෝස්ට් රාජ්‍යය කෝපි සහ කොකෝවා නිෂ්පාදනය තුලින් 1960 ගණන් වලදී සහ 1970 ගණන් වලදී බටහිර අප්‍රිකාවේ ඉතා ප්‍රබල ආර්ථිකයක් සහිත රටක් බවට පත් වී තිබිනි. කෙසේ වෙතත් 1980 ගණන් වලදී මෙම රාජ්‍ය මුහුණ දුන් ආර්ථික අර්බුදය, දේශපාලන හා සමාජීය ප්‍රචණ්ඩ හා කැළඹිලි සහිත කාලපරිච්ඡේදයක් වෙත රට ගෙන ගියේය.

21 වන සියවසේ අයිවරි කොස්ට් ආර්ථිකය පුළුල් වශයෙන් වෙළෙඳපොල පදනම් කරගන්නක් වු අතර දැඩි විශ්වාසයක් රැදවූයේ කෘෂිකර්මාන්තය මතය. මෙහිදී අලෙවිය සඳහා කෘෂි නිෂ්පාදනයෙහි යෙදුනු කුඩා වතු හිමියෝ පුමුඛ වුහ. ජනගහනයෙන් හතරෙන් එකක් පමණ දිවි ගෙවන්නේ ජාත්‍යන්තර අවම දෛනික ආදායම වූ ඇමෙරිකන් ඩොලර් 1.25 කටත් වඩා අඩු ආදායමක් ලබමිනි.

අයිවර් කෝස්ට්


Alphonse James Albert Symons (pronúncia: SIMM-ons; 16 de agosto de 1900 – 26 de agosto de 1941) foi um escritor e bibliógrafo inglês.

Infância e Educação
Symons foi o mais velho de quatro filhos e uma filha do leiloeiro Morris (ou Maurice) Albert Symons (falecido em 1929), de ascendência judaica e imigrante russo-polonesa, e Minnie Louise (falecida em 1964), nascida em Bull.

Devido às dificuldades financeiras da família, sua educação foi limitada, sendo principalmente autodidata. Ele foi obrigado a trabalhar cedo, aos 14 anos, e por três anos teve uma "vida de trabalho penoso" como aprendiz de um peleteiro. Symons viveu com um sentimento de "intensa humilhação" enquanto trabalhou no comércio de peles, comparando-o com "o tempo de Dickens na fábrica de graxa em Warren".

Carreira
Em 1922, Symons criou a First Edition Club, e sua intenção era publicar edições limitadas e organizar exposições de livros raros e manuscritos.

Em 1924 publicou uma bibliografia das primeiras edições das obras de Yeats, e em 1930 fundou a revista Book Collector's Quarterly. Ele era uma autoridade em escritores e edições da década de 1890, e publicou An Anthology of 'Nineties Verse em 1928.

Symons terminou sua primeira biografia, Emin, Governor of Equatoria, em 1928. Em 1933 publicou uma biografia do explorador H. M. Stanley. Nenhuma das duas obteve grande reconhecimento.

Em 1934, porém, Symons publicou a sua obra-prima, The Quest for Corvo, uma biografia do autor inglês e excêntrico Frederick Rolfe (autointitulado Barão Corvo). Com o subtítulo "An experiment in biography", The Quest for Corvo foi um trabalho inovador: mais do que ser uma simples narrativa de vida, descreve a busca de um autor por conhecimento sobre um assunto, revelando aspectos da vida e do caráter de Rolfe. Embora pareça totalmente natural, o trabalho é muito bem orquestrado. O resultado é um retrato vívido e prismático de Rolfe, daqueles que o conheceram e do próprio Symons.

Symons teve dificuldades ao escrever, e recorreu ao estudo da psicanálise. Ele deixou várias obras inacabadas, incluindo uma longa biografia de Oscar Wilde. Seu irmão autor, Julian Symons (1912–1994), publicou sua biografia em 1950.

Vida Pessoal
Um dândi e epicurista, Symons dedicou grande parte de sua energia à manter uma vida confortável. Em 1933, fundou a Wine and Food Society com André Simon. Em 1924, se casou com Gladys Weeks; e em 1936, se divorciou. Em 1939 ele adoeceu, sofrendo de paralisia parcial. Ele morreu em 1941 de um tumor no tronco cerebral.

Bibliografia

 PH Muir, 'Bibliomanes I: AJA Symons: Part 1', em The Book Collector, outono de 1954 (a parte 2 apareceu em The Book Collector, em 1954, e a parte 3 apareceu em The Book Collector, em 1955).
 Robert Scoble, The Corvo Cult: The History of an Obsession, Strange Attractor Press, 2014, páginas 225–329.
 Julian Symons, AJA Symons: His Life and Speculations, Eyre & Spottiswoode, 1950.
 [Julian Symons ed. ], AJA Symons, Ensaios e Biografias, Cassell, 1969.

Referências

Mortes por câncer no Reino Unido
Mortes por câncer de cérebro
Mortos em 1941
Nascidos em 1900
Escritoras
Escritores do Reino Unido

A. J. A. Symons


المدرسة الوطنية للعلوم الاعلامية ENSI وهي من المدارس الهندسية بتونس في مجال تكنولوجيا المعلومات والاتصالات. تعنى بتكوين مهندسين في عدة اختصاصات في مجال العلوم الإعلامية. تأسست المدرسة سنة 1984م ويقع مقرها حاليا في المركب الجامعي بولاية منوبة.

مرحلة تكوين المهندسين
تمكن المدرسة طلبتها من شهادة وطنية ذات قيمة عالية لمهندس في العلوم الإعلامية بعد ثلاث سنوات من التكوين والدراسة يتم من خلالها تقييم الطالب بصفة مستمرة ودائمة. ويتوجه إلى هذه المدرسة الطلبة الناجحون في المناظرة الوطنية للدخول إلى مرحلة تكوين المهندسين حسب رتبهم أو الطلبة الأوائل المتحصلون على إجازة من المدارس التقنية في علوم الإعلامية.

المديرين المتعاقبين عليها
 1984 - 1990: محمد بن أحمد
 1991 - 1993: منتصر والي
 1994 - 1999: فاروق كمون
 2000 - 2002: عبد الحميد بن يوسف
 2002 - 2008: خالد غديرة
 2008 - 2011: ليلى عزوز سعيدان
 2011 - 2014: عبد الفتاح بلغيث
 2014: ليلى عزوز سعيدان
 2014 - 2017: فوزي غربال
 2017 - ؟: نرجس بالأمين بن سعود

مراجع

تأسيسات في تونس
جامعة منوبة

المدرسة الوطنية لعلوم الإعلامية


Ilona Elek, cunoscută și ca Ilona Schacherer, după numele tatălui () a fost o scrimeră ungară specializată la floretă. Cu trei medalii olimpice – două de aur și una de argint – și unsprezece medalii mondiale de aur, inclusiv trei la individual, este cea mai titrată scrimeră. A fost și primul campion olimpic din Ungaria, atât la bărbați, cât și la femei.

Tatăl ei era evreu iar mama catolică. În conformitate cu legea în momentul respectiv, a fost educată în religia mamei. S-a apucat de scrima sub îndrumarea maestrului italian Italo Santelli. Sora sa, Magrit Elek, a fost și ea campioană la scrimă.

Referințe

Legături externe
  Prezentare la Comitetul Olimpic Maghiar

Floretiști
Scrimeri olimpici maghiari
Medaliați olimpici cu aur unguri
Medaliați olimpici cu argint maghiari
Scrimeri la Jocurile Olimpice de vară din 1936
Scrimeri la Jocurile Olimpice de vară din 1948
Scrimeri la Jocurile Olimpice de vară din 1952

Ilona Elek


Uloborus shendurneyensis est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Uloboridae.

Distribution
Cette espèce est endémique du Kerala en Inde. Elle se rencontre dans le district de Quilon dans le sanctuaire de faune de Shendurney.

Description
La femelle holotype mesure  et le mâle paratype .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Asima, Sudhikumar et Prasad en 2021.

Étymologie
Son nom d'espèce, composé de shendurney et du suffixe latin , « qui vit dans, qui habite », lui a été donné en référence au lieu de sa découverte, le sanctuaire de faune de Shendurney.

Publication originale
 Asima, Sudhikumar & Prasad, 2021 : « Description of a new species of Uloborus Latreille, 1806 (Araneae: Uloboridae) from Shendurney Wildlife Sanctuary of Western Ghats, India. » Serket, , , .

Liens externes

Notes et références

Uloboridae
Espèce d'araignées (nom scientifique)
Faune endémique du Kerala

Uloborus shendurneyensis


Christopher John Davison (), cu numele de scenă Chris de Burgh, este un cântăreț si compozitor britanic. Scrie si interpretează muzică art rock precum și piese muzicale mai apropiate genului pop. Este cel mai bine cunoscut pentru melodia "The Lady in Red" din 1986, care a ajuns numărul unu în topurile din mai multe țări. De Burgh a vândut peste 45 de milioane de albume în întreaga lume.

Viața timpurie
De Burgh s-a născut în Venado Tuerto, Argentina, fiu al Colonelului Charles Davison, un diplomat britanic, și a lui Maeve Emily de Burgh, o secretara irlandeza. Bunicul matern a fost Sir Eric de Burgh, un ofițer al Armatei Britanice, care a fost Șef al statului major general în India în timpul celui de-al Doilea Război Mondial. El a luat numele mamei sale, "de Burgh", atunci când a început să cânte. Tatăl său a avut afaceri in agricultură, iar Chris a petrecut o mare parte din primii săi ani în Malta, Nigeria și Zair.

Familia Davison s-a stabilit în cele din urmă în Bargy Castle, County Wexford, Irlanda, un castel din secoulul XII, pe care Eric de Burgh îl cumparase în anii '60. Castelul a fost transformat in hotel, iar tânărul Chris cântat pentru invitați.

Chris de Burgh a absolvit Trinity College la Universitatea din Dublin,  cu o diplomă de Masterat în istorie, franceză si engleză.

Cariera muzicală
Chris de Burgh a semnat primul său contract cu A&M Records în 1974 și a participat cu Supertramp la turneul Crime of the Century, construindu-și o mică bază de fani. Albumul sau de debut a fost Far Beyond the Castle Walls, lansat in 1974, care nu a reușit să pătrundă în topuri.

Primul mare succes a venit in 1986 cu balada "Lady in Red", care a ajuns pe locul 1 în topurile britanice și pe locul 3 în Statele Unite. Albumul însoțitor, Into the Light, a ajuns numărul doi în UK și numărul 25 în SUA.

Viața personală
Chris de Burgh este căsătorit cu Diana din 1977 și locuiește în Enniskerry, Comitatul Wicklow, Irlanda, unde cei doi s-au mutat in 1997 venind din Dublin . Au doi fii, Hubie și Michael, și o fiică, Rosanna, care a câștigăt Miss World în 2003 pentru Irlanda.

De Burgh s-a remarcat prin interesul acordat istoriei, mai ales Primului și Celui de-al Doilea Război Mondial. Cântecele sale conțin numeroase referiri la soldați și scene de luptă. In 2006, el a cumpărat cu 14.400 de lire sterline o scrisoare rară din Primul Război Mondial, scrisă de un soldat necunoscut, care a fost martor direct la Armistitiul de Craciun din 1914.

Referințe

Legături externe
 Site-ul oficial
 Audio interviu la BBC Wiltshire
 Interviu  cu Akira Don

Nașteri în 1948
Absolvenți ai Trinity College, Dublin
Irlandezi în viață
Muzicieni care folosesc pseudonime
Cântăreți britanici

Chris de Burgh


شركة خليج هدسون أو شركة هادسون باي هي أقدم مؤسسة تجارية في كندا ومن أقدمها في العالم. كانت بمثابة حكومة الأمر الواقع في شمال أميركا قبل وصول الاستعماريين الأوروبيين لإنشاء مستوطناتهم. وكانت تعتبر في وقت من الأوقات من أكبر ملاكي الأراضي في العالم لامتلاكها أرض روبيت الضخمة حول خليج هادسون. وكانت تتحكم بتجارة الفراء في كل مناطق الحكم البريطاني وساهمت في الكثير من عمليات الاستكشاف في ذلك الزمن. وكان مركزها مستوطنة يورك فاكتوري على خليج هدسون. وكان مستكشفوها من أول من إنشاء علاقات تجارية مع سكان اميركا الأصليين. وأصبحت مواقعها التجارية أساس السلطات المحلية للكثير من المناطق في غربي كندا والولايات المتحدة. وفي القرن التاسع عشر أصبحت أراضيها الجزء الأساسي من الاتحاد الكندي (الدومينيوم). ومع انحسار تجارة الفراء تحولت إلى بيع السلع الأساسية للمستوطنين. والآن أصبحت شركة أقسام في كل أنحاء كندا.

ملكية الشركة الآن تعود لـNRDC الاميركية مالكة لورد وتايلور وفرتانوف.

انظر أيضًا

 قائمة أقدم شركات العالم

المراجع

الاستعمار الإنجليزي للأمريكتين
الاستعمار البريطاني للأمريكتين
الاكتتابات العامة الأولية 2012
تأسيسات سنة 1670 في إنجلترا
تاريخ جبال روكي
تاريخ شمال غرب المحيط الهادئ
تاريخ كندا الاقتصادي
تجارة الفراء
شركات أصدرت بمرسوم
شركات أسست في 1670
شركات تجارة
شركات تجارة التجزئة أسست في 1670
شركات تجارة التجزئة أسست في القرن 17
شركات متعددة الجنسيات مقرها الرئيسي في كندا
شركات مقرها في برامبتون (أونتاريو)
علامات تجارية كندية
عمليات الدمج والاستحواذ 2008
عمليات الدمج والاستحواذ 2020
تراث شعبي كندي

شركة خليج هدسون


What About Mimi?, (conocida en España como ¿Qué le pasa a Mimi? y en Hispanoamérica como ¿Qué tal Mimi? o simplemente Mimi) es una serie animada estrenada en el canal Teletoon en el año 2000. La protagonista de esta serie es Mimi Mortin (Morton en el doblaje mexicano), una niña pelirroja de 11 años de edad llena de imaginación e inteligencia. La serie está ambientada en la ciudad ficticia de Starfish Bay. La serie fue producida por Nelvana Limited and Studio B Productions. Además de Canadá, la serie se transmitió en Reino Unido por Sky One y PopGirl, en Latinoamérica y Brasil por Fox Kids, y también en México por el canal de cable KW Televisión.

Personajes

 Mimi Mortin (Mimi Morton en el doblaje mexicano)- Una chica de 11 años inteligente, optimista, y pelirroja que estudia el sexto grado. Es una excelente resolvedora de problemas, y puede aclarar cualquier malentendido con ayuda de sus amigos (y a veces sus enemigos), y con algo de ayuda de su activa imaginación.
 Voz en inglés: Chiara Zanni, voz en español: Leyla Rangel.

 Elaine Pituskin- Amiga de Mimi de ascendencia asiática. Le gustan los animales y la naturaleza.
 Voz en inglés: Kori Cook, voz en español: Isabel Martiñón. voz en España: Sonica Torrecilla

 Russell Van Eden- Amigo de Mimi de cabello rubio, está enamorado de Sincerity.
 Voz en inglés: Rhys Huber, voz en español: Alfredo Leal.

 Sincerity Travers- Una chica presumida de cabello rosa, quien por lo general no se lleva bien con Mimi, a pesar de que mucho tiempo antes fueron mejores amigas. Sin embargo, aún tiene cierto respeto por Mimi y le llega a ayudar en sus planes, mostrando que Sincerity aún considera a Mimi como una buena y verdadera amiga.
 Voz en inglés: Carly McKillip, voz en español: Mayra Arellano.

 Bradley Mortin/Morton- El hermano menor de Mimi, de 7 años de edad. Siempre percibe las fallas en los planes de Mimi.
 Voz en inglés: Keith William Miller, voz en español: Héctor Emmanuel Gómez.

 Jason Mortin/Morton- El hermano mayor de Mimi, de unos 16 años de edad. Se considera un chico rebelde, pero respetuoso.
 Voz en inglés: Samuel Vincent, voz en español: Víctor Ugarte.

Episodios

La serie contó con tres temporadas y 39 episodios (la última temporada no fue doblada al español), transmitidos entre 2000 y 2003.

Temporada 1 (2000)
 1- Segunda luna de miel (Second Honeymoon)
 2- La gran campaña (The Great Campaign)
 3- Niñera de corazón (The Stepford Twins)
 4- Rana castigada (Leapfrog)
 5- Cosa salvaje (Wild Thing)
 6- El chico Limonada (Lemonade Kid)
 7- En el bosque (Into the Woods)
 8- La obra de teatro (The Play's The Thing)
 9- El rey falso (The King of Uncool)
 10- Verano en la ciudad (Summer in the City)
 11- Gato de anuncio (Poster Cat)
 12- La maestra del año (Teacher of the Year)
 13- Estrellas frustradas (A Star Isn't Born)

Temporada 2 (2001-02)
 14- Luces, Cámara, Acción (Lights, Camera, Action)
 15- La bromista (Joker's Wild)
 16- La regla de la Medusa (Jellyfish Rule)
 17- Consiguiendo trabajo (Get a Job)
 18- Las flechas de Cupido (Cupid's Arrows)
 19- El periódico escolar (The Scoop)
 20- Aventura en el Oeste (High Toon)
 21- El naufragio (Deep Sea Mimi)
 22- Sr. Ojos Azules (Mr. Blue Eyes)
 23- Fuera de onda (Outta Sync)
 24- La maldición egipcia (Museum Mayhem)
 25- La gran pijamada (The Big Sleepover)
 26- Esquiar es creerlo (Skiing is Believing)

 Temporada 3 (2003-04)
 27- Animal House / Our Little Einstein (Animal House / Our Little Einstein)
 28- The Birthday Present / Close Encounters of the Herbert Kind (The Birthday Present / Close Encounters of the Herbert Kind)
 29- Sticky Fingers / Not in My Biosphere (Sticky Fingers / Not in My Biosphere)
 30- Lonely Hearts / Brock's Robot (Lonely Hearts / Brock's Robot
 31- Club Mimi / Down on the Farm (Club Mimi / Down on the Farm)
 32- Forget Etiquette / This Old House (Forget Etiquette / This Old House)
 33- Tough Guy / Critic's Choice (Tough Guy / Critic's Choice)
 34- My Fair Brocky / Her Girl Mimi (My Fair Brocky / Her Girl Mimi)
 35- Uniformity / Caddy Girl (Uniformity / Caddy Girl)
 36- Save the Rainforest / Father's Day (Save the Rainforest / Father's Day)
 37- The Creeps / Sports Day (The Creeps / Sports Day)
 38- Millionaire Mogul / Block Party (Millionaire Mogul / Block Party)
 39- Law and Disorder / Where's the Fire? (Law and Disorder / Where's the Fire?)

Season 4 (2005-06)
 Ep 1
 Ep 2

Series de televisión animadas de Canadá
Series de televisión animadas de los años 2000
Series dobladas al español en México
Series dobladas al español en España

What about Mimi?


Guaraci es un municipio brasilero del estado de São Paulo. Se localiza a una latitud 20º29'55" sur y a una longitud 48º56'41" oeste, estando a una altitud de 481 metros. Tiene una población de 9.976 habitantes (IBGE/2010) y área de 641,5 km². Guaraci pertenece a la Microrregión de São José do Río Preto y se localiza en los márgenes del Rio Grande.

Historia
El núcleo inicial que dio origen a la ciudad de Guaraci surgió alrededor del  a partir de la donación de un patrimonio religioso. Se emancipó en 1944, siendo hasta entonces distrito del municipio de Olímpia.

A partir de los años 70 con el llamado boom de la naranja, el sector de la citricultura dio un nuevo impulso a la economía regional. La plantación de naranja fue, a partir de la década de 1990 y en especial en los años 2000 gradualmente suplantada por la plantación de la caña de azúcar, debido a varios factores que llevaron a la decadencia de la citricultura. A partir de la instalación de la central de azúcar y alcohol en el municipio, esa actividad pasó a integrar la mayor fuente de salario local.

Geografía

Clima
Temperatura media anual

Media anual máxima: 30,9 °C
Mayor - 32,3 °C (septiembre y octubre)
Menor - 28 °C (julio)

Media anual mínima: 17,1 °C
Mayor - 20,2 °C (febrero)
Menor - 12,8 °C (julio)

Media anual: 24 °C, siendo el mes más caliente, el mes de febrero, con media de 26 °C y el mes más frío, el mes de julio, con media de 20,6 °C.

El volumen de lluvias es irregularmente distribuido por todo el año, siendo una característica regional, los veranos calientes y húmedos y los inviernos amenos y secos, con gran amplitud térmica diária. La media de lluvias mensuales sobrepasa los 100 mm de octubre a marzo, siendo el mes de enero el más lluvioso (275,5 mm.). De abril a septiembre, transcurren los meses más secos, siendo que las medias mensuales están en los 15,5 mm. en julio (mes más seco) y 73,1 mm. en abril. El total de lluvias anuales en el municipio de Guaraci es de 1421,6 mm.

Demografía
Datos del Censo 2010

Población total: 9.976
 Urbana: 8.927
 Rural: 1.049
 Hombres: 5.084
 Mujeres: 4.892
Densidad demográfica (hab./km²): 15,55

Mortalidad infantil por 1000 nascidos vivos: 7,46

Expectativa de vida (años): 69,24

Tasa de fertilidad (hijos por mujer): 2,20

Tasa de alfabetización: 88,74%

Índice de Desarrollo Humano (IDH-M): 0,758
 IDH-M Salario: 0,688
 IDH-M Longevidad: 0,737
 IDH-M Educación: 0,850
(Fuente: IPEADATA)

Composición de la población
Fuente: PNAD - IBGE (2005)

La población de la Región Administrativa de Barretos, que engloba Guaraci y otros 18 municipios es étnicamente formada por:

Blancos: 74,1%
Negros y Pardos: 25,3%
Asiáticos e Indígenas: 0,6%

Hidrografía
 Rio Grande
 Río Criciúma
 Río Bocaina
 Río Santana
 Río Agua Dulce
 Río Bebedouro
 Río Puerto Velho
 Río Rico
 Río Limoeiro.

Carreteras
 SP-322

Administración
 Prefecto: Renato Azeda Ribeiro Aguiar (2009/2012)
 Viceprefecto: Elson Machado de la Silveira
 Presidente de la cámara: Auro Ribeiro Guimarães (2009/2010)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de São Paulo

Guaraci (São Paulo)


Unicursal may refer to:
 Eulerian path, a sequential set of edges within a graph that reach all nodes
 Labyrinth, a unicursal maze
 Unicursal curve, a curve which is birationally equivalent to a line
 Unicursal hexagram, a star polygon

Unicursal


جراح بن صباح الصباح (1845  - 17 مايو 1896)، كان شريك أخيه محمد بن صباح الصباح في حكم الإمارة. اغتاله مع أخيه الشيخ محمد أخوهما الشيخ مبارك، فقتله ابن أخيه الشيخ جابر المبارك الصباح بينما قتل الشيخُ مبارك أخاه الشيخ محمد . وكان ذلك ليلة 25 ذو القعدة 1313 هـ الموافقة ليوم 17 مايو 1896.

نبذة عن ميول الأخوة الثلاثة
إن دواعي النفرة وأسباب الخلاف بين الشيخ مبارك وبين أخويه الشيخين محمد وجراح تعود إلى تفاوت في المبادئ والتباين في الميول والاختلاف بالأخلاق والطبائع. فالشيخ محمد رجل طيب القلب مسالم لا يتعرّض بالأذى لأحد كان، ومع ذلك فقد كان ضعيف الإرادة مغلوباً على أمره غير ميّال لكسب الشهرة وبعد الصيت مقتنعا بما هو تحت يده لا يطمع بالمزيد على ذلك. والشيخ جراح كان رجلاً محباً للمال حريصاً على جمعه شديد الحذر من التفريط به لا يلهيه عن الانصراف لجمعه أي سبب آخر مهما تعالى أو سما. بينما الشيخ مبارك كان محباً للمجد إلى درجة الإفراط. شجاعًا مقدامًا، كريما لدرجة التفريط. بالإضافة إلى ما يتمتع به من دهاء ومسايرة الناس واستمالتهم.

أسباب الخلاف بين الأخوة والاغتيال
ألقى الشيخ محمد بن صباح الصباح مقاليد الحكم جميعها في الكويت إلى يوسف الإبراهيم حتى صارت له الكلمة العليا ولم تعد تسمع كلمة آل صباح مما أغضب هذا الوضعُ الشيخ مبارك وأثار حماسه، بالإضافة إلى ميول أخويه إلى العثمانيين بينما رأى الشيخ مبارك المصلحة مع البريطانيين. وقد باءت جميع محاولات الشيخ مبارك لاستمالة أخويه بالفشل، وباءت محاولات السيد خلف النقيب للإصلاح بينهم أيضا بالفشل.

وأدّى ذلك إلى اغتيالهما في ليلة 25 ذو القعدة 1313 هـ الموافقة ليوم 17 مايو 1896، حيث قام الشيخ مبارك بقتل أخيه محمد بن صباح الصباح ، بينما قتل جابر المبارك الصباح عمه جراح بن صباح الصباح.

أبنائه
له من الأبناء أربع وهم:
الشيخة موضي.
الشيخ حمود.
الشيخ شملان.
الشيخة مريم.

انظر أيضاً
 يوسف بن عبد الله الإبراهيم.

المراجع

آل صباح
كويتيون مغتالون
مواليد 1845
وفيات 1313 هـ
وفيات 1896
أشخاص قتلوا في الكويت

جراح بن صباح الصباح


Svetozar Petrović (Karlovac, 28. lipnja 1931. – Novi Sad, 23. listopada 2005.) bio je hrvatski i srpski književni teoretičar i povjesničar.

Životopis
U Karlovcu je pohađao osnovnu i srednju školu, a studirao je u Zagrebu i u Alahabadu u Indiji. Završio je studij jugoslavistike 1957. godine na Filozofskom fakultetu u Zagrebu gdje je i doktorirao radom Problem soneta u starijoj hrvatskoj književnosti. Na Sveučilištu u Alahabadu studirao je indologiju od 1954. do 1956. godine.

Radio je na Odsjeku za komparativnu književnost Filozofskog fakulteta u Zagrebu od 1959. do 1970., a od 1970. do 1977. godine bio je profesor na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu. Radio je na Filološkom fakultetu u Beogradu od 1977. do 1996. godine kada se umirovio. Gostovao je na stranim sveučilištima, a u više navrata na Sveučilištu u Chicagu. Bio je član Vojvođanske akademije znanosti i umjetnosti.

Znanstveni rad
U znanstvenom se radu bavio metodologijom proučavanja književnosti, teorijom i poviješću stiha, indološkim temama kao urednik i prevoditelj (antologija Savremena indiska proza, 1957.). Jedan je od autora i urednika povijesnog prikaza književnosti Istoka u Povijesti svjetske književnosti (I, 1982.).

Djela
Njegova djela uključuju:

 Kritika i djelo, 1963.
 Priroda kritike, 1972., ²2003.
 (ur.) Povijesti svjetske književnosti I, 1982.
 Oblik i smisao. Spisi o stihu, 1986., ²2003.
 Problem soneta u starijoj hrvatskoj književnosti, 2003.
 Spisi o starijoj književnosti, 2007.
 Pojmovi i čitanja, 2008.
 Književnosti starog Orijenta, 2009.
 Nauka o književnosti, 2009.
 O indijskoj književnosti, 2011.

Nagrade
Dobio je Nagradu Vladimir Nazor 1972. godine za knjigu Priroda kritike, Nagradu grada Zagreba za knjigu Kritika i djelo 1963., Nagradu Đorđe Jovanović i Nagradu SIZ-a kulture Vojvodine za knjigu Oblik i smisao 1986. godine.

Izvori

Hrvatski književni teoretičari
Životopisi, Karlovac
Hrvatski komparatisti
Komparatisti
Književni teoretičari
Životopisi, Srbija

Svetozar Petrović


Walter Otto Hugo Karl Amtrup (født 15. marts 1904 i Hamborg, død 7. august 1974 i Erfurt var en tysk skuespiller, dubber, operasanger (bas) og drama lærer.

Kunstnerisk karriere

Uddannelse og engagements
 1925–1931: Studium på Hochschule für Musik i Berlin, specialisering skuespiller/operasanger
 1932–1933: Landestheater Altenburg
 1933: Stadttheater Meißen
 1934: Stadttheater Neiße
 1935: Neues Schauspielhaus der Jadestädte, Wilhelmshaven
 1936: Stadttheater Hanau
 1937–1941: Staatstheater Schwerin
 1941–1945: Städtische Bühnen Chemnitz
 1947–1951: Städtische Bühnen Flensburg
 1955–1966: Städtische Bühnen Erfurt
 1966–1969: Meininger Theater

Teater
Meininger Theater (uddrag)
 Das Feuerwerk (Albert Oberholzer)
 Der Besuch der alten Dame (butler)
 Herodes und Mariamne (Sameas, farisæer)
 Unterwegs (konduktør)
 Die Räuber (Daniel, husholder)
 Maria Stuart (Melvil, majordomo)
 Caesar und Cleopatra (3. tjenestemand / majordomo)
 Amphitryon (Argatiphontidas)

Film og TV
Skuespiller
 1957: Polonia-Express
 1959: Der Spekulant (TV)
 1960: Die Hunde bellen nicht mehr (TV)
Dubber
 1958: Kassendiebe – Bocek (tjekkoslovakiske film)
 1958: Testpiloten – Anufrijew (Mosfilm)
 1959: Die Erfindung des Verderbens – Graf Artigas (tjekkoslovakiske film)
 1959: Die letzte Chance (italiensk film)
 1960: Tierfänger – dyr catcher – ikke nævnt ved navn (sovjet film)
 1961: Das schwarze Gesicht – ikke nævnt ved navn (ungarsk film)

Noter

Eksterne henvisninger

 Walter Amtrup: Ringparabel (Nathan der Weise; Lessing)

Skuespillere fra Tyskland
Personer fra Hamborg

Walter Amtrup


Hidulfo (también conocido como Hildulfo, Hidulfus, Hidulphus, Hiduiphus, Hidulphe, Hydulphe) (f. 707) fue una abad benedictino, fundador de la abadía de Moyenmoutier, obispo de Tréveris.

Crónicas contemporáneas afirman que no fue obispo diocesano ni abad de la abadía Saint-Dié en Francia. Su festividad se celebra en el 11 de julio en la iglesia católica y en la ortodoxa.

Referencias

Benedictinos de Francia del siglo VIII
Abades benedictinos
Santos católicos de Francia del siglo VIII
Santos de la Iglesia ortodoxa
Obispos de Tréveris
Santos benedictinos
Nacidos en Ratisbona

Hidulfo de Tréveris


Baixo Mondego alt bölgesi, Portekiz'in Avrupa kıtasında bulunan istatistiki alt bölgelerinden biridir. Centro bölgesinde bulunur.

Belediyeler
Bölgede 8 belediye (Portekizce: concelho) yer almaktadır.

 Cantanhede
 Coimbra
 Condeixa-a-Nova
 Figueira da Foz
 Mira
 Montemor-o-Velho
 Penacova
 Soure

Baixo Mondego


A eleição presidencial cazaque de 2022 foi realizada, antecipadamente, em 20 de novembro de 2022 para eleger o presidente do Cazaquistão. Esta foi a sétima eleição presidencial realizada desde a independência do Cazaquistão em 1991.

Originalmente prevista para dezembro de 2024, o presidente Tokayev durante seu discurso anual sobre o Estado da Nação, realizado em setembro de 2022, após os protestos de janeiro e o subsequente referendo constitucional, pediu eleições presidenciais antecipadas a serem realizadas no outono deste ano, bem como o aumento do mandato presidencial para um mandato de sete anos não renovável por meio de emenda constitucional após a votação. A partir daí, Tokayev também anunciou sua intenção de inicialmente concorrer à reeleição em um segundo mandato de cinco anos. No entanto, isso levou à confusão e legalidade das propostas de Tokayev em relação ao seu mandato com especulações de que isso lhe permitiria servir mais de dois mandatos como presidente e, como resultado, Tokayev em 12 de setembro apelou ao Conselho Constitucional com sua proposta de lei de mandato presidencial de sete anos elaborada pelo partido governante, Amanat. Em 13 de setembro, o Conselho Constitucional em uma decisão decidiu a favor do pedido de Tokayev, e com a ratificação do Parlamento, as emendas propostas em 17 de setembro foram assinadas em lei por Tokayev. Ele então estabeleceu a data da eleição através de um decreto presidencial em 21 de setembro.

Um total de 12 candidatos foram nomeados para a presidência, com Tokayev sendo apoiado pela Coligação Popular, uma aliança eleitoral formada pelos partidos políticos pró-governo (Amanat, Ak Jol e o Partido Popular), bem como várias associações públicas. Nūrjan Ältaev, ex-deputado do Amanat legalista e membro da dividida Coligação das Forças Democráticas, foi impedido de concorrer como candidato da oposição depois de ter sido encontrado em falsificar o protocolo da sua nomeação presidencial pela associação pública Mũqalmas, deixando assim Nurlan Auesbaev, do Partido Social-Democrata Nacional, (que pela primeira vez disputa uma corrida presidencial) para se tornar o único adversário da oposição a Tokayev. O titular Kassym-Jomart Tokayev foi reeleito por uma vitória de 81,3% dos votos.

Contexto

A eleição presidencial de 2019, viu o então presidente interino Kassym-Jomart Tokayev ser oficialmente eleito como o segundo presidente do Cazaquistão. Durante esse tempo, o presidente Tokayev, de acordo com numerosos comentaristas políticos e observadores, foi considerado um leal fiel a Nazarbayev com a intenção de garantir uma sucessão política para, eventualmente, transferir o poder para a filha mais velha de Nazarbayev, Dariga Nazarbayeva, que foi posteriormente nomeada como presidente do Senado cazaque, o cargo de mais alto escalão dentro da linha de sucessão presidencial. Nazarbayev continuou a ser visto como o líder de fato do Cazaquistão devido à sua presidência vitalícia do Conselho de Segurança, bem como carregando um título constitucional de "Elbasy" ("líder da nação"), o que lhe permitiu manter muitos dos poderes executivos pós-presidenciais e influência sobre o governo.

No entanto, Tokayev eventualmente começou a exercer sua própria influência política a partir de 2020 com a demissão de Dariga de seu cargo senatorial. Ele também chefiou a presidência da Assembleia do Povo e, mais tarde, o partido governante Amanat, que anteriormente eram ocupados pelo próprio Nazarbayev. Apesar do aumento dos autopoderes de Tokayev contraditórios com os de Nazarbayev, sua presidência foi criticada por estar ausente e aquém dos padrões internacionais e democráticos e traria pouca mudança geral para o Cazaquistão.

Eleições legislativas de 2021

As eleições parlamentares para os Majilis foram realizadas em janeiro de 2021 pela primeira vez sob a presidência de Tokayev, onde várias leis antes da votação foram adotadas na tentativa de desenvolver um sistema multipartidário no Cazaquistão, que eram: reduzir um limite de filiação partidária para registro, formação de uma oposição parlamentar, e estabelecer uma cota obrigatória de 30% de mulheres e jovens dentro da lista do partido, e estabelecimento de uma cota obrigatória de 30% de mulheres e jovens dentro da lista do partido. Embora nenhum partido político tenha sido registrado em resultado, assim, deixando apenas seis partidos registrados no total para concorrer nas eleições legislativas com um único partido de oposição qualificada, o Partido Social-Democrata Nacional, boicotando a votação.

Apesar das promessas anteriores do presidente Tokayev para um sistema multipartidário e expressando esperanças de que diferentes partidos entrem no Parlamento, a composição do parlamento recém-eleito praticamente permaneceu a mesma, ao contrário de 2016, com o partido governante Nur Otan ainda mantendo seu controle majoritário do Majilis com a Organização para a Segurança e Cooperação na Europa criticando a votação como sendo pouco competitiva com a falta de escolha genuína. As eleições legislativas de 2016 também viram o retorno de Nazarbayeva como deputada de Majilis, o que alimentou especulações mais uma vez sobre a influência pós-presidencial e a sucessão política de Nazarbayev. Como o parlamento se reuniu em 15 de janeiro, Tokayev em um determinado discurso revelou um terceiro pacote de reformas que visavam promover o desenvolvimento do sistema político cazaque e melhorar os mecanismos de proteção dos direitos humanos.

Recuperação pós-pandemia e crescente descontentamento social

A pandemia de COVID-19 no Cazaquistão trouxe uma série de convulsões socioeconômicas, educacionais, de saúde e políticas. Em resposta, o governo cazaque introduziu uma série de medidas para combater a crise e lidar com os efeitos da pandemia, com a Human Rights Watch em resposta alegando que a COVID-19 tinha "elevado a desigualdade" e pediu ao governo cazaque que "expandisse urgentemente os programas de socorro e fornecesse proteção social mais forte".

No início de 2021, a vacinação começou no Cazaquistão, que inicialmente se saiu mal devido ao ceticismo e desconfiança do público. Para acelerar a absorção de vacinas, o governo cazaque introduziu requisitos obrigatórios de vacinação, testes e passes de saúde em ambientes públicos que receberam resultados mistos, pois aumentaram as taxas de vacinação no Cazaquistão, embora prejudicados pelo uso maciço de passaportes fraudulentos de vacinas e pessoas não vacinadas sendo contadas erroneamente como vacinadas. A política controversa também foi recebida com protestos antivacinas não sancionados que ocorreram em várias cidades.

Embora a economia cazaque, afetada pela pandemia de COVID-19 devido aos baixos preços do petróleo e à atividade doméstica, tenha começado a se recuperar no final de 2020 e, eventualmente, atingir sua taxa de crescimento real do PIB pré-pandemia de 3,5% em outubro de 2021, o Cazaquistão também enfrentou o aumento da inflação, com o custo dos alimentos sendo o mais impactado. Com a taxa de inflação em torno de 8,5% no final de 2021, ela cresceu acentuadamente a partir da primavera de 2022 como resultado do aumento dos preços, o que levou a um aumento das greves trabalhistas, especialmente no oeste do Cazaquistão a partir de 2021 e, no verão daquele ano, a situação estava aparentemente se tornando preocupante com o Rastreador de Protestos da Ásia Central da Sociedade Oxus registrando mais greves do que nos anos de 2018 a 2020, indicando um aumento do descontentamento social.

Protestos de janeiro de 2022

Com o aumento do custo de vida e o descontentamento social, as perspectivas situacionais sofreram uma reviravolta a partir de 2022, quando protestos eclodiram na cidade produtora de petróleo de Zhanaozen em 2 de janeiro por causa de um súbito aumento acentuado sobre o preço do gás liquefeito de petróleo (GLP). Antes disso, o governo cazaque subsidiava o combustível doméstico e estava em um processo de elevação do teto de preços e fazendo com que o custo do GLP fosse determinado por um mercado digital, um movimento que essencialmente levou a um aumento nos preços do GLP que impactou esmagadoramente os proprietários de veículos da região de Mangghystau, pouco rica.

Enquanto os protestos que ocorreram no oeste do Cazaquistão no início foram essencialmente discretos e de pequena escala, com as demandas de simplesmente reduzir o custo do GLP, a eventuais apelos por reformas políticas e socioeconômicas, enquanto o descontentamento logo se espalhou rapidamente para outros lugares. Em uma tentativa de apaziguar o público, o presidente Tokayev ordenou que o governo restabelecesse um teto de preços de seis meses para GLP, gasolina, diesel e produtos alimentícios básicos, além de incluir uma moratória sobre os preços dos serviços públicos domésticos, juntamente com um subsídio de aluguel para residentes de baixa renda. Ele também pediu aos cidadãos cazaques que não perturbem a ordem pública e que todas as demandas legítimas dos manifestantes sejam consideradas. No entanto, as concessões de Tokayev não conseguiram subjugar a raiva e, na terceira noite, as manifestações se transformaram em tumultos que começaram na maior cidade do país, Almati, onde violentos confrontos eclodiram entre manifestantes e forças do governo, levando a tiros e saques ocorrendo em toda a cidade. Vários edifícios governamentais em todo o Cazaquistão foram invadidos e incendiados, bem como relatos de apagões na Internet, aos quais, em resposta à anarquia generalizada, levaram Tokayev a decretar um estado de emergência e demitir o governo do primeiro-ministro Askar Mamin. Ele também solicitou à Organização do Tratado de Segurança Coletiva uma intervenção de manutenção da paz e autorizou a força mortal a ser usada contra os manifestantes como parte da "operação antiterrorista".

As consequências dos protestos supostamente deixaram 225 pessoas mortas e mais de 2.600 feridas, bem como o valor estimado de mais de US$ 2 bilhões em danos. Devido à sua gravidade, a revolta tornou-se infamemente conhecida como "Janeiro Sangrento". Muitos grupos locais e internacionais de direitos humanos relataram o uso subsequente pelo governo cazaque de tortura, maus-tratos e mortes sob custódia nas prisões para mais de 10.000 detidos, que incluíam manifestantes, jornalistas, ativistas de direitos humanos e transeuntes. Durante esse período, o governo cazaque foi criticado por não conduzir uma investigação independente adequada das mortes de civis durante os distúrbios e, essencialmente, recusou-se a publicar a lista oficial de vítimas da agitação até agosto de 2022, que apenas previa os sobrenomes e as iniciais dos nomes das vítimas, em vez de uma informação totalmente detalhada e, por sua vez, elevou o número de mortos.

O próprio presidente Tokayev acusou a agitação de janeiro como sendo uma "tentativa de golpe de Estado" que foi infiltrada por 20.000 terroristas apoiados por estrangeiros de países vizinhos da Ásia Central, Afeganistão e Oriente Médio, uma alegação que foi rejeitada por numerosos especialistas políticos e analistas, pois nenhuma evidência mostrou de quaisquer sinais de envolvimento estrangeiro dentro dos protestos. Outros sugeriram uma luta pelo poder orquestrando a agitação, com o ex-presidente Nazarbayev e seu sucessor Tokayev sendo os principais atores do conflito. Um dos principais sinais visíveis veio com a demissão de Nazarbayev de sua posição vitalícia no Conselho de Segurança. No entanto, o próprio Nazarbayev negou quaisquer alegações de alegado conflito de elite para o qual ele as descreveu como sendo rumores.

Apesar das garantias de Nazarbayev em descartar as especulações de luta pelo poder, Tokayev começou uma série de expurgos e repressões contra vários funcionários que eram vistos como leais a Nazarbayev, começando com a prisão do ex-primeiro-ministro e presidente do Comitê de Segurança Nacional Karim Masimov, quando ele foi acusado de traição. O vice de Masimov e sobrinho de Nazarbayev, Samat Abish, também foi demitido da UQK. Outros funcionários que eram parentes de Nazarbayev enfrentaram demissões de vários papéis de liderança da empresa, nos quais a Eurasianet descreveu os resultados como parte da "Desnazarbayenificação". Outro movimento veio dentro do parlamento em fevereiro de 2022, de onde uma série de projetos de lei foram aprovados que garantiram totalmente o fim da presidência vitalícia de Nazarbayev do Conselho de Segurança e da Assembleia do Povo. Dariga Nazarbayeva, que foi anteriormente eleita deputada em 2021, também renunciou ao seu assento no Majilis.

Referendo constitucional de 2022 e especulações de eleições antecipadas

Após a revolta de 2022, o presidente Tokayev no Discurso do Estado da Nação de março de 2022 anunciou reformas políticas e constitucionais para reduzir seus poderes executivos e conceder ao Parlamento mais autoridade. Para isso, ele iniciou um referendo constitucional que alteraria 33 dos 98 artigos do documento. Durante o processo de elaboração, várias mudanças controversas foram propostas que teriam retirado o russo como a língua oficial, bem como concedido ao ex-presidente Nazarbayev um novo título como sendo o "fundador do Cazaquistão independente", que foi descartado devido à extensa reação pública. Ao longo da campanha, as emendas propostas e a realização de um referendo constitucional foram virtualmente apoiadas por todos os partidos políticos pró-governo, instituições estatais, ONGs, figuras públicas e estadistas, enquanto a oposição criticou o referendo por seu custo financeiro, curto prazo para a campanha e falta de diálogo entre o governo cazaque e os cidadãos durante a elaboração. As mudanças constitucionais no final foram oficialmente aprovadas por 77,2% dos eleitores.

A realização de um referendo constitucional em 2022 foi vista por analistas políticos como uma tentativa de aumentar a legitimidade do presidente Tokayev e potenciais ambições de segundo mandato. O cientista político Dosym Satpaev descreveu o referendo como um "miniensaio das próximas eleições presidenciais", enquanto que, de acordo com Gaziz Abishev, cientista político e editor-chefe do Turan Times, sugeriu a possibilidade de uma eleição presidencial antecipada ocorrer até o final de 2022, embora observando que a medida reduziria a duração de Tokayev no cargo em alguns anos e, em vez disso, sugerindo para a eleição presidencial antecipada sendo realizada em 2023 ou no início de 2024, o mais tardar, para deixar "ampla margem de manobra" por Tokayev. O próprio presidente do Senado, Mäulen Äşimbaev, em declarações às eleições presidenciais antecipadas que estão sendo realizadas no outono de 2022, chamou as especulações de "rumores infundados", dizendo que "as eleições serão realizadas dentro de um certo período de tempo [e] tudo será realizado de acordo com a lei".

Discurso do Estado da Nação e anúncio de eleições antecipadas
Em 1º de setembro de 2022, durante o Discurso do Estado da Nação, o presidente Tokayev anunciou eleições presidenciais antecipadas que ocorrerão no outono daquele ano, insistindo que um "novo mandato de confiança do povo" é necessário como base de sua decisão.

De acordo com o artigo 51.º da Lei Constitucional "Sobre as Eleições", uma eleição presidencial antecipada realiza-se por decisão do Presidente e deve realizar-se no prazo de dois meses a contar da data da sua nomeação. Em relação às especulações sobre a data exata em que as eleições seriam realizadas, o cientista político Daniar Äşimbaev, ao levar em conta a campanha eleitoral, sugeriu 20, 24 de novembro ou 4 de dezembro como sendo as datas prováveis para a eleição presidencial de 2022. Enquanto KazTAG  aludiu 13 de novembro sendo o dia da eleição, como uma entrevista com a deputada do Partido Popular Irina Smirnova quando perguntado se os candidatos tinham tempo para se preparar para eleições antecipadas ao que, em resposta Smirnova afirmou que quaisquer partidos ou movimentos devem estar sempre preparados para a candidatura e insinuou que as pesquisas cairiam em uma data de domingo.

Em 21 de setembro de 2022, o presidente Tokayev assinou um decreto presidencial, estabelecendo o domingo, 20 de novembro, como o dia da eleição. Em seu discurso à nação, Tokayev prometeu que a eleição levaria a "uma redefinição radical de todo o sistema político" e que seria conduzida sob "estrita conformidade com a lei", sendo "justa, aberta e com a ampla participação de observadores nacionais e internacionais".

Sistema eleitoral

O presidente do Cazaquistão é eleito utilizando sistema de dois turnos; se mais de dois candidatos presidenciais forem incluídos na cédula de votação e ninguém receber a maioria dos votos no primeiro turno, um segundo turno é realizado entre os dois principais candidatos o mais tardar dois meses após o primeiro turno. Se a eleição presidencial for declarada nula e sem efeito ou não tiver determinado o vencedor, a Comissão Eleitoral Central (CEC) pode agendar uma nova eleição o mais tardar dois meses após a realização de uma votação inicial.

De acordo com o artigo 41 da Constituição, um cidadão do Cazaquistão por nascimento deve ter pelo menos 40 anos de idade, ter um mínimo de cinco anos de experiência trabalhando no serviço público ou cargos eleitos, ser fluente na língua do Estado e ser um residente do Cazaquistão nos últimos 15 anos, para ser eleito e servir como presidente. O direito de nomear candidatos presidenciais nos termos do artigo 55.º da Lei Constitucional "Sobre as Eleições" é reservado apenas às associações públicas republicanas registadas.

O artigo 51.º da Lei Constitucional "Sobre as Eleições" estabelece o primeiro domingo de dezembro como data geral para as eleições presidenciais, nas quais teria originalmente ocorrido em 1 de dezembro de 2024, uma vez que o mandato de cinco anos de Tokayev estava previsto para terminar até então.

Candidatos
O artigo 54.º da Constituição estipula que a Comissão Eleitoral Central (CEC) estabelece o cumprimento de um candidato presidencial como requisitos estabelecidos na Constituição e na Lei Constitucional "Sobre as Eleições" no prazo de cinco dias a contar da data de apresentação do extrato do órgão supremo de uma reunião da associação pública republicana sobre a nomeação do candidato, bem como o seu consentimento para concorrer à presidência com o documento que certifica a pagamento de uma taxa eleitoral.  O candidato presidencial deve depositar uma taxa eleitoral no valor de 50 salários-mínimos estatutários (3 milhões de tenge) na conta da CEC. Os candidatos receberão um pagamento por terem sido eleitos como presidente ou receberem pelo menos cinco por cento da parcela de votos, como no caso da morte do candidato. Em todos os outros casos, a taxa não é reembolsável e é transferida para as receitas do orçamento nacional.

Registrados
O CEC realiza o registo de candidatos qualificados mediante a apresentação dos documentos necessários que incluem extratos da reunião do órgão supremo de uma associação pública, o consentimento participativo de um candidato, assinaturas de apoio recolhidas pelos cidadãos, dados biográficos de um candidato, declarações de bens e passivos pelo candidato e seu cônjuge, confirmação de uma taxa eleitoral depositada, bem como exames médicos sobre o estado de saúde do candidato.

O registo dos candidatos teve lugar a partir de dois meses antes das eleições na sequência da nomeação e apresentação de documentos ao CEC e terminou às 18h00, hora local, quarenta dias (21 de outubro) antes do dia da eleição. A CEC registou um total de seis candidatos, sendo duas mulheres e quatro homens, um funcionário público, um representante do setor comercial, quatro representantes do setor não governamental e um representante de um partido político.

Rejeitados

Debates
Em 21 de outubro de 2022, a Comissão Eleitoral Central (CEC) anunciou a realização de debates presidenciais que estavam programados para serem transmitidos na Agência Khabar. Antes da estreia em 9 de novembro, foi revelado que a participação em debates estaria aberta aos cidadãos cazaques sob o programa especial da Agência Khabar , "Pergunte a um Candidato!", com os eleitores tendo a oportunidade até 10 de novembro de encaminhar a um candidato qualquer pergunta através de uma mensagem de vídeo de um minuto para a Agência Khabar.

Os debates televisionados ocorreram em 11 de novembro de 2022, onde quase todos os candidatos participaram, com exceção do presidente Tokayev, que fez uma visita de trabalho a Samarcanda, no vizinho Uzbequistão, no mesmo dia, com ele sendo representado por Erlan Qoşanov. O debate consistiu em quatro rodadas, com a primeira etapa do debate, cada candidato ao lado de seus atuais substitutos apresentando suas propostas eleitorais e foi seguido pela segunda etapa, onde os candidatos receberam 30 segundos para fazer perguntas a dois de seus oponentes escolhidos, que receberam dois minutos para responder aos seus respectivos questionadores. Na terceira etapa do debate presidencial, os participantes responderam recebendo gravações de vídeo dos eleitores de perguntas, que foi então prosseguida para a quarta e última etapa, onde os candidatos fizeram seu próprio discurso diretamente ao eleitorado.

Resultados

Eleições no Cazaquistão
Eleições em 2022
2022 no Cazaquistão

Eleições presidenciais no Cazaquistão em 2022


An Amorphophallus hayi in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Wilbert Leonard Anna Hetterscheid. An Amorphophallus hayi in nahilalakip ha genus nga Amorphophallus, ngan familia nga Araceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Amorphophallus

Amorphophallus hayi


Nijopole ( în macedoneană Нижеполе, Nijepole   ; în     ; în greacă : Νιζόπολη     , Nizopolu, în aromână Nijopolea) este un sat de munte în comuna Bitola din Republica Macedonia. În mod tradițional, satul are o majoritate aromână.

Geografia
Acesta este situat în Muntele Baba, în zona Pelagonia, la 12 km vest de Bitola.

Istoria

În secolul al XIX-lea, Nisepole este un mare sat mixt bulgaro-aromân în caaza Bitola  al Imperiului otoman . Biserica Sf. Parascheva a fost construită în 1835.  Din secolul al XIX-lea, există Biserica Sfântul Atanasie . În sat există o biserică " Sf. Parascheva " și o moschee. Locuitorii din Nijopole au legături comerciale cu Tesalia .  În 1870 a fost deschisă o școală greacă, care a fost închisă în 1914 de către autoritățile sârbe.

Alexandre Synvet (" Les Grecs de l'Empire Ottoman.  Etude Statistique et Ethographique "), pe baza datelor grecești, scria în 1878 că 1000 de greci locuiesc în Nizopolis. Etnografia Adrianopolului, a Monastirului și a Salonicului , publicată în Constantinopol în 1878 și care reflectă statisticile populației 1873 bărbați, Magarovo , Tirnovo și Tchontchopoli (Magarovo, Tirnovo et Tchontchopoli), sunt numite în mod colectiv populația de 3000 de aromâni și 500 de albanezi . În 1881, Gușu Marku a deschis o școală românească în Nijopole. Conform statisticilor Vasil Kanchov ( " Macedonia. Etnografie și statistici ") din 1900 Nizho Polje sau Jinja Polje are 2030 de locuitori, 190 dintre acestea sunt bulgari creștini , 250 arnăuți creștini și 1590 vlahii creștini.

După revolta de Sfântul Ilie (Ilinden), la începutul anului 1904, bulgarii din Nijopole au trecut sub conducerea exarhatului bulgar .   Propaganda română a apărut în Nijopole și unii dintre locuitorii săi au abandonat limba greacă .  Potrivit secretarului bulgar Exarhatul Dimitar Mishev ( " La et sa Populație salată Chrétienne ") , în 1905 , în Nizhopole are  160 de bulgari și 780 vlahi și funcționează școala  greacă și românească.

La izbucnirea războiului din Balcani în 1912, un bărbat din Nijopole era voluntar în Corpul macedonean-adrianopol.

În 1961, Nijopole avea 577 de locuitori. După aceasta, emigrarea în masă a început în sat, cu cel mai mare număr de emigranți nijopoleni care se mută în Bitola, țările de peste mări și Europa.  Conform recensământului din 2002, satul are 186 de locuitori după cum urmează:

Nijopole se află în raza mănăstirii Stavropol din Arhiepiscopia ortodoxă din Ohrid a Sfântului Ioan Gură de Aur .

Personalități
 Născute în Nijopole

 Vasile Tolev Țanovski (1922 - 1944), un partizan iugoslav, un luptător NOVM și oa treia brigadă de partid grevă macedoneană
 Vasile Kovata (1879 - 1942), editor și avocat român
 Vasko Tașkovski (1937), artist din Republica Macedonia de Nord
 Ghena Nakovska (p.1959), poet aromân
 Theodoros Adam , căpitan grec al antarților

Bibliografie
 Angelopoulos, Athanasios A., "Comunitățile ortodoxe grecești din sudul Iugoslaviei, a doua jumătate a secolului al XIX-lea", Simpozionul "Comunismul fără sfârșit al Macedoniei în Macedonia", Salonic 1991.

Note

Sate din Macedonia de Nord

Nijopole


El Nissan URGE es un prototipo de automóvil desarrollado por la compañía automotriz Nissan y presentado en el Salón del Automóvil de Detroit de 2006. Muchos de los elementos de diseño del Automóvil fueron influenciados por una encuesta de Internet dirigido a jóvenes aficionados a los videojuegos de automoción.

Características
El motor es delantero y el coche lleva tracción en las ruedas traseras. Posee suspensiones independientes, frenos Brembo (como en el 350Z), llantas de aleación de aluminio y nueve radios de 19 pulgadas delante y 20 pulgadas detrás y con neumáticos Michelin (195/45R19 y 225/35R20).
El diseño incorpora elementos tecnológicos únicos, incluyendo una consola de juegos Xbox 360. La carrocería está hecha de aluminio y fibra de carbono.

Referencias
https://web.archive.org/web/20111130205217/http://www.supermotor.com/revista/novedades/264294/nissan-urge:-tres-plazas-muy-divertido.html

URGE
Prototipos de automóviles

Nissan URGE


Parascotia fuliginaria, communément appelé l'Inégale, est une espèce de Lépidoptères nocturnes de la famille des Erebidae, de la sous-famille des Boletobiinae.

Description
Cette espèce est caractérisée par  ainsi qu'une apparence générale rappelant celle des espèces de la famille des Geometridae. Elle se différencie de la Petite Inégale (Parascotia nisseni) par sa couleur plus foncée et son envergure plus grande, allant de .

Distribution
Cette espèce est présente au travers de l'Europe jusqu'en Asie mineure, plus particulièrement en Europe centrale et en Scandinavie. Elle est aussi présente en Europe du Sud, où elle est généralement rencontrée dans les vallées des massifs montagneux. On retrouve cette espèce en France, exceptée en Corse, elle semblerait être plus rare dans les régions à climat méditerranéen. Parascotia fuliginaria a été introduite aux États-Unis.

Biologie
Ce papillon vole en France de mai à septembre, la chenille se nourrit de différents champignons tels que Trametes versicolor, Stereum hirsitum, Piptoporus betulinus ainsi que de divers lichens poussant sur les troncs d'arbres.

Systématique
Le nom valide complet (avec auteur) de ce taxon est Parascotia fuliginaria (Linnaeus, 1761).

L'espèce a été initialement classée dans le genre Phalaena sous le protonyme Phalaena fuliginaria Linnaeus, 1761.

Ce taxon porte en français les noms vernaculaires ou normalisés suivants : Inégale.

Parascotia fuliginaria a pour synonymes :
 Boletobia carbonaria (Denis & Schiffermüller, 1775)
 Boletobia robiginosa Staudinger, 1892
 Geometra carbonaria Denis & Schiffermüller, 1775
 Parascotia carbonaria (Denis & Schiffermüller), 1775
 Parascotia flava Hormuzak
 Parascotia lignaria Fabricius, 1794
 Parascotia lunulata Fabricius, 1794
 Parascotia magna Diószeghy, 1930
 Parascotia mineta Franclemont, 1985
 Parascotia nigra Lempke, 1966
 Parascotia sachalinensis Matsumura, 1925
 Parascotia variegata Lempke, 1949
 Phalaena fuliginaria Linnaeus, 1761

Liens externes

Notes et références

Erebidae
Espèce de Lépidoptères (nom scientifique)
Taxon décrit par Carl von Linné

Parascotia fuliginaria


Mariano Giaquinta (* 14. März 1947 in Caltagirone) ist ein italienischer Mathematiker, der sich mit Analysis beschäftigt, vor allem mit partiellen Differentialgleichungen und Variationsrechnung.

Giaquinta studierte an der Universität Pisa mit dem Diplomabschluss (Laurea) 1969. Als Post-Doktorand war er an der Universität Paris VI. Ab 1971 war er Assistent in Pisa, 1976 außerordentlicher Professor in Modena, ab 1978 in Ferrara und ab 1979 an der Universität Florenz, wo er im gleichen Jahr ordentlicher Professor für mathematische Analysis wurde. Ab 1996 war er Professor für mathematische Analysis an der Universität Pisa. Er ist seit 1999 Professor an der Scuola Normale Superiore in Pisa und Direktor des 2001 gegründeten Centro Ennio de Giorgi in Pisa. Er war unter anderem Gastprofessor in Bonn, Heidelberg, Prag, in Japan, Canberra, Taiwan, Peking, am Courant Institute of Mathematical Sciences of New York University, der Universität Paris VI, der ETH Zürich, dem Mittag-Leffler-Institut in Stockholm und am Steklow-Institut in Leningrad.

Giaquinta gilt international als ein führender Experte für Variationsrechnung. Er beschäftigte sich unter anderem mit Minimalflächen mit Hindernissen, Regularitätsproblemen in der Variationsrechnung und nichtlinearer elliptischer Systeme und auch mit Anwendungen in (nichtlinearer) Elastizitätstheorie und auf Flüssigkristalle. In jüngster Zeit befasste er sich mit geometrischer Maßtheorie, ursprünglich in Zusammenhang mit nichtparametrischen Variationsproblemen, wobei er den Begriff des kartesischen Stromes einführte. Er befasst sich auch mit Mathematikgeschichte im Rahmen der Kulturgeschichte.

Er war Invited Speaker auf dem Internationalen Mathematikerkongress 1986 in Berkeley (The problem of the regularity of minimizers) und auf dem ersten Europäischen Mathematikerkongress 1992 in Paris (Analytic and geometric aspects of variational problems for vector valued mappings).

1993 bis 2005 war er Herausgeber von Calculus of Variations and Partial Differential Equations.

1979 erhielt er den Bartolozzi-Preis der Italienischen Mathematischen Union, 1990 den Humboldt-Forschungspreis und 1998 den Preis Luigi Tartufari der Accademia dei Lincei.

Giaquinta ist seit 2002 Mitglied der Leopoldina und Mitglied der toskanischen Akademie der Wissenschaften La Colombaria.

Schriften
 mit Giuseppe Modica: Mathematical Analysis, Birkhäuser Verlag:
Band 1: Functions of one variable, 2003
Band 2: Approximation and discrete processes, 2004
Band 3: Linear and metrical structures and continuity, 2007
Band 4: An introduction to functions of several variables, 2009
Italienische Ausgabe: Analisi matematica, Editrice Pitagora, Bologna, 5 Bände, 1998 bis 2005
Multiple Integrals in the Calculus of Variations and Nonlinear Elliptic Systems, Annals of Mathematical Studies, Princeton University Press 1983
mit Stefan Hildebrandt Calculus of variations, 2 Bände, Springer Verlag, Grundlehren der mathematischen Wissenschaften, 1995, 1996 (Band 1 The Lagrangian Formalism, Band 2 The Hamiltonian Formalism)
mit Giuseppe Buttazzo, Stefan Hildebrandt One dimensional variational problems. An introduction, Oxford University Press 1998, 2. Auflage 2004
Introduction to regularity theory for nonlinear elliptic systems, Lectures in Mathematics ETH Zürich, Birkhäuser 1993
mit G. Modica, Jiri Soucek Cartesian currents in the calculus of variations, 2 Bände, Springer Verlag 1998, Ergebnisse der Mathematik und ihrer Grenzgebiete
mit Luca Martinazzi An introduction to the regularity theory for elliptic systems, harmonic maps and minimal graphs, Edizione della Normale, Pisa 2005
La forma delle cose. Idee e metodi di matematica tra storia e filosofia. Band 1 (De Talete a Galileo e un po ´oltre), Edizioni di storia e leteratura, Rom, 2010
mit G. Anzellotti, U. Massari, G. Modica, L. Pepe Note sul problema di Plateau, Editrice Tecnico Scientifica, Pisa 1974

Weblinks

 Homepage
 Weitere Homepage in Pisa mit italienischer Biographie

Einzelnachweise

Mathematiker (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Universität Florenz)
Hochschullehrer (Universität Pisa)
Mitglied der Leopoldina (21. Jahrhundert)
Italiener
Geboren 1947
Mann

Mariano Giaquinta


est un film américain réalisé par Percy Adlon et sorti en 1993.

Synopsis
Jonathan tient une boutique dont il a hérité des parents de sa femme. Celle-ci doit s'accomoder de ses infidélités et de son irresponsabilité. Cependant, un jour, elle surprend son mari en pleins ébats et meurt d'une attaque cardiaque. Peu après, Jonathan est hanté par le fantôme de sa femme qui vient le narguer.

Fiche technique
 Titre :
 Réalisation : Percy Adlon
 Scénario : Percy Adlon, Felix O. Adlon
 Producteur : Eleonore Adlon, Percy Adlon
 Photographie : Bernd Heinl
 Chorégraphe : Patsy Swayze
 Musique : Hans Zimmer, Michael Glenn Williams
 Montage : Suzanne Fenn
 Pays d'origine :
 Durée : 99 minutes
 Dates de sortie :
  : Festival de Cannes
  : Festival du film de Chicago
  : Festival du film de Tokyo
  : Allemagne
  : Argentine

Distribution
 Donald Sutherland  : Jonathan Younger
 Brendan Fraser  : Winston Younger
 Lolita Davidovich  : Penny
 Sally Kellerman  : ZigZag Lilian
 Julie Delpy  : Melodie
 Linda Hunt  : Frances
 Pit Krüger  : Roger
 Nicholas Gunn : Benjamin

Réception
Le film a reçu un accueil mitigé de la part des critiques et du public.

Distinctions
 Corbeau d'argent pour Percy Adlon au Festival international du film fantastique de Bruxelles
 Meilleure actrice pour Lolita Davidovich au Festival du film de Tokyo

Notes et références

Liens externes

 https://www.percyadlon.com/film_and_stage/younger_1.html

Film américain sorti en 1993
Comédie dramatique américaine
Film fantastique américain

Younger and Younger