Moorsiedlung  gehört zur Bauerschaft Hölter und ist ein Ortsteil von Ladbergen im Tecklenburger Land.

Lage
Moorsiedlung ist eine Ortschaft im Moor des Kattmanns Kamp. Sie hat 89 Einwohner (Stand 2012).

Geschichte
Nach dem Ersten Weltkrieg, in den Jahren von 1920 bis 1925, wurde das Moor im Kattmanns Kamp durch einen Moorpflug, der von einer Dampfmaschine gezogen wurde, tiefgepflügt, um siedlungswillige Kötter anzulocken. Jeder erhielt ca. fünf Hektar Fläche, um einige Kühe halten zu können. Im Jahre 1924 begann die Besiedlung des Moores. Insgesamt bestand die Neusiedlung aus 13 Häusern. Trotz der eigenen, nicht gerade beneidenswerten wirtschaftlichen Lage entschlossen sich die Siedler zum Bau einer "Moorschule", zu der sie auch die Ziegelsteine spendeten. Am 10. August 1929 wurde das Gebäude, das in Eigenarbeit entstanden war, eingeweiht. Der erste Lehrer war Gustav Kollmann aus Holzwickede. 1952 wurde die einklassige Moorschule durch den Anbau einer Dienstwohnung erweitert und durch Lehrer Volpert im Folgejahr bezogen. Später wurden Nebenräume und Toiletten angebaut. Am 9. September 1967 wurde die Schule geschlossen. Im Bereich Moorsiedlung besteht seit dem 5. November 1992 eine Außenbereichssatzung, die weitere Neuansiedlungen ermöglicht. In der Siedlung gibt es nur ein Lebensmittelgeschäft, das gleichzeitig eine Gaststätte ist, die sogenannte "Moorschänke"

Weblinks
 Moorschänke

Literatur
 Willi Untiet: Ladberger Geschichte(n), Heimatverein Ladbergen, 2003
 Friedrich Saatkamp: Ladbergen, Lengerich 1970

Einzelnachweise

Geographie (Ladbergen)
Ort im Tecklenburger Land

Moorsiedlung


Cin (Arapça: جن), İbrahimi dinler de dahil olmak üzere modern veya antik birçok din ve inanışta bulunan bir tür ruhani mitolojik yaratıktır. Farklı inanışlarda farklı karakteristiklere ve özelliklere sahiptir.

Cin; İslam mitolojisinde gözle görülmeyen, çeşitli şekillere girebilen manalarından ötürü, zaman zaman farklı yorumlanmıştır. Kimi yorumlara göre insanlarla cinsel ilişki kurabilen, onları yönetimi ve etkisi altına aldığı gibi birçok korku unsuru fiilin kendilerine yüklendiği ruhanî varlıkları ifade eder.

Modernist yorumculardan bazıları ise onları kelime anlamlarına dayanarak bazıları mikroorganizma, tespit edilemeyen şahıs, radyasyon gibi gözle tespit edilemeyen varlıklar olarak ifade etmişlerdir.

Cin konusu, genellikle toplumda korku ve gizemle ilişkilendirilen bir konudur. Cinlere olan inanç geçmişte veya günümüzde bazı suçların örtülmesi için kullanılmış olabilir. Cinlere inanan insanlar, cinlerin kendilerine veya sevdiklerine zarar verebileceğinden korkabilirler.
Örneğin bir kişi, bir çocuğu taciz ettikten sonra, tacizi cinlerin yaptığını iddia edebilir. Cin çıkarma inançlı kişiler üzerinden gerçekleştirilen önemli bir sömürü alanı olabilir.

Kur'an'da Cinlerin "dumansız ateşten" yaratıldığı yazar.

Cincilik Kültü
İslam öncesinde yaşayan Araplar, kahinlerin cinlerle doğa üstü şekilde iletişime geçebileceğine inanıyorlardı. Bu bağlamda, kahinlerin iletişime geçtiğini söyledikleri cinler için çeşitli adlandırmalar geliştirmişlerdi. Tâbi', ṣâhib, mevlâ, velî, ra'î/ri'î yahut şeyṭânu'l-kâhin gibi tabirlerle adlandırılan bu inanç motifleri, İslam öncesindeki dinsel geleneklerde son derece önemli bir konuma sahipti. İslam öncesinde şairlerin ilham cinleriyle ilişki kurabildiklerine de inanılmaktadır. Bu nedenle, Arap şiirinin başlangıcında cincilik kültünün önemli bir rolü bulunmaktadır.

Antik Roma ve Yunan

Antik Roma ve Antik Yunan olan cinleri, daha yarı tanrı ya da başka bir şekilde ruhlar olarak düşünülmüş, insanlardan üstündür. Cinler, Altın Çağ döneminde ölen ve yaşayan insanların koruyucu olanların ruhlarıydı. Ama şimdiki çağda kahramanca bir kişi de ölümünden sonra bir cin olabilir. Platon'a göre cin, Tanrı'dan gelen birer ışıma (emanation) olarak kabul edilir. Bazı yazarlar cin ve tanrıları eşit kılıyorlardı ve onları sadece insanlarla olan ilişkilerinden ayırdılar. Bazı yazarlar bile eşit tanrı ve tanrılara sahipler ve onları yalnızca insanlara olan bakışlarıyla ayırt ettiler. Romalılar cinlere kurbanlar teklif etti. Cinler ayrıca, kahinlerın da yardımcılarıydı. Yunan filozofu Sokrates için, cin bir "iç ses" idi  ve onu uyardı.

İşler ve Günler adlı eserinin Soylar Efsanesi bölümünde (106-201), ölümsüz tanrıların peş peşe beş insan gibi soyunu yarattığını söyler Hesiodos. Önceki yarışlar cindi (Daimon). Cinlerın en ulusu olan Kronos, ilk soyunu topraktan değil de altın madeninden yaratmış. Bu ilk soy, tanrılar gibi dertsiz belasız, büyük bir mutluluk içinde uzun bir dönem yaşamışlar. İkinci soy ise altından daha az değerli olan gümüş madeninden yaratılmış. Fakat ilk soy gibi değilmiş bunlar. Ergin çağa geldiklerinde taşkınlıklar yapmaya başlamışlar. Bu sırada babası Kronos'u tahtından devirip yerine geçen Olympos'daki tanrı Zeus, gümüş soylu insanların kendisine gereken saygıyı göstermemesine çok öfkelenmiş ve hepsini yerin dibine gömmüş.

Mezopotamya

Eski Mezopotamya inançlarında cinler hem koruyucu hem de zararlı olabiliyordu. Akıl hastalıkları, yaralanmalar ve hastalıklar cinlerle ilişkilendirildi. Buna rağmen cinler de genellikle koruyucuydu. Cinler kovuculara yardım ederler ve ifritlere karşı korurlar. Bazen iyi cinler, kötü bir cin veya ifriti dışarı atmak için ele geçirilmiş bir kişiye girerdi. Kapılardan girmeye çalışabilecek kötülüklere karşı koruyucu muhafızlar oldukları düşünülüyordu. Asurluların apkallu dedikleri, bir kısmı insan, bir kısmı kartal başlı ve kanatlı koruyucu cinler vardı.

Ünlü cinler arasında Lamassu ve Pazuzu bulunur. Pazuzu başlı tılsım, kadınlar tarafından Lamassu'dan korunmak için taşınırdı. Aynı anda Lamassu, pazuzu'ya karşı koruma sağlardı. Bazıları özel koruyucu yeteneklere sahip olacak ve nazardan da koruyabilecekti.

İbrahimi dinler

Yahudilik

Tevrat'ta, cinler, putperestlerin insanları kurban ettikleri yabancı tanrılar olarak görünür. Daha sonra Yahudi Midraş işleri cinlerin daha ayrıntılı bir görüntüsünü hazırladı. Ya iyi ya da kötü olabilirler, ye ve iç, doğurmak ve ölmek. Cinlere olan inanç, asla Yahudiliğin ayrılmaz bir parçası değildi. Musa bin Meymun açıkça cinlerin varlığını reddetti.

Hristiyanlık inancında cinler

Hristiyanlık, genellikle cin ve şeytanları aynı varlık olarak görür. Onlar kötülüğün güçleridir, ilahîlere karşı isyan ederler. Fakat Hanok kitab  göre, cinler düşmüş meleklerin soyundan gelenler ve insanlardır, Nefilim denir. Tufan esnasında bedenleri olan Nefilimler öldüler, cinler ise boğulmadılar, maddeleşmiş bedenlerini ruha çevirerek göğe döndüler ve Tanrı onları kabul etmeyerek alçaltılmış bir durumda (zihinsel karanlık durumu olan Tartaros) bırakıp yeryüzüne attı. Cinler inancında cinler kudretli varlıklardır, insanları aldatırlar ve bazı insanları aracı -medyum- olarak kullanırlar. Buna göre bu medyumun söyledikleri eğer bu cinler medyuma doğruyu söylüyorlarsa doğru olabilir. Zira Kitabı Mukaddes cinlerin İblis gibi yalan söylediklerini belirtir. Ayrıca insanlara zarar verebilirler, bu nedenle Kutsal Metin onlarla ilgili şeylerden, ruhçuluğun her türünden uzak durulması gerektiğini söyler. İblis şeytan ile aynı kişiliktir. Augustinus Enoch Kitabı'nı reddetti. Buna göre, cinler sadece düşmüş melekleri ve İblisın hizmetkarlarıdır.Yaratıldıklarında, Tanrı onlara katılmak ya da reddetmek için onlara bir seçenek verdi.

Hristiyanlıkta bir cin, hatta birçok cin bir kişinin içine girebilir. Bu cinler içine girdikleri kişinin içinden çıkarılabilirler; Hristiyanlık'ta cin çıkarma olgusu mevcuttur.
Cinlerin faaliyetleri üç ana grupta özetlenebilir; insanlara cinsel yaklaşımları (seks), sahte tapınmayı desteklemeleri (dinsel) ve insanlara eziyet etmeleri (sadizm-şiddet). Kutsal Metin insanları falcılık, büyücülük, ruh çağırma, sihirbazlık, ölülerden medet umarak onlara yaklaşmak gibi cinlerle ilgili faaliyetlere karışmak konusunda uyarır. Cinlerin üstün yetenekleriyle insanların beyinlerini etkileme güçleri olduğuna inanılır. Cinlerin rüyaları kendi mesajlarını vermek amacıyla kullanabileceğine inanılır.

Yehova'nın Şahitleri cinlerin, bize fiziksel olarak da zarar verebileceklerini fakat Yehova'ya inanıyorsak ve cinlerden korunmak için dua edersek korunabileceğimizi anlatır. Ayrıca cinler tarafından saldırıya uğrayan insanların geçmişte veya hâlen Ruhçuluk ile uğraşmış olabilecekleri anlatılır. Önceleri Ruhçuluk ile uğraşmış bazı insanlar, cinler tarafından rahatsız edildikten sonra; Yehova'nın Şahidi olup ve ruhçulukla uğraşmayıp, onunla bağlantılı her şeyden (ruhçuluğu teşvik eden müzik kayıtları, kitaplar, dergiler, posterler ve videolar, tılsımlar, muskalar, nazarlıklar) kurtulduktan sonra bir daha hiç rahatsız edilmediklerinden bahsederler.

İslam inancında cinler

Cinler

Kur'an'a göre, Muhammed peygamber olarak hem insanlara hem de cinlere gönderilmiştir. Kur'an'ın 72. suresinin adı cinlerden bahseden, yirmi sekiz âyetten oluşan Cin Suresi bulunmaktadır ve cinleri anlatır. Ayrıca Kur'an'da insanüstü yetenek ve icraatlarıyla anlatılan Süleymanla ilişkileri söz konusu edilen Saba melikesi Belkıs hakkında bazı rivayetler onun annesinin bir cin olduğunu söyler. Bu rivayetlere dayanarak cinlerle evliliğin mümkün ve caiz olup olmadığı konuları İslam'da uzun uzadıya tartışılmıştır.

Kur'an'a göre insan topraktan, cinler ise ateş ve hava karışımı yaratılmıştır. "Cinleri de 'yalın-dumansız bir ateşten' yarattı" (er-Rahmân 55/15), "And olsun biz insanı, kuru kara çamurdan, şekillenmiş kara balçıktan yarattık. Cinleri de daha önce dumansız ateşten yaratmıştık". (el-Hicr 15/26-27)

Tefsirlere göre (Taberî, Süyûtî, Kurtubî, İbn Kesir, Şevkânî ve diğerleri) yeryüzünde yaratılan ilk canlılar cinlerdir. El-Cân'in yönetimi altında yaşıyorlardı. Daha sonra kötü işler yapmaya başladılar: Allah'a ibadet etmeyi unutarak ve birbirlerine kan döktüler. Allah daha sonra Azâzil'in komutasında bir melek ordusu gönderir. Cinleri dünyanın bir ucuna ya da yeraltına sürdüler. Bu nedenle birçok cin, insanın yeryüzündeki yeni şöhretini kıskanır.

İslam mitolojisinde cinlerin ateş ve hava karışımı ve insanlardan önce yaratıldığına inanılır. Bazı açılardan insanlara benzerler; iradeleri mevcuttur, iyi veya kötü eylemlerde bulunabilirler, insanlar gibi yiyip içer, evlenip, çoğalabilirler. Erkeklik ve dişiliklerinin olduğuna inanılır, yani doğar, büyür ve ölürler. Fakat ömürlerinin insanlarınkine oranla daha uzun olduğuna inanılır. İslam dininde cinler de insanlar gibi inanan ve inanmayan şeklinde ayrılır. İnanmayan cinlerin sayısının daha fazla olduğu düşünülür. İnsanlar gibi ibadet ile yükümlüdürler. İnanan cinlerin inanan insanlarla beraber cennete gideceğine, inanmayan cinlerin ise inanmayan insanlarla birlikte cehenneme gideceğine inanılır.

Bunların dışında cinlerin insanlardan farklı çeşitli özellikleri olduğu düşüncesi çerçevesinde birçok varsayım mevcuttur. Bunlardan bazıları; çeşitli şekillere girebildikleri, çok kuvvetli olup bazı ağır işleri gerçekleştirebilecekleri, istedikleri takdirde gözle görülebilir olabildikleri, çok hızlı hareket edebildikleri şeklinde sıralanabilir. İslam'da cinler mutlaka kötü varlıklar olarak kabul edilmez ve onlar şeytanlar değildir. Hatta bazen cinler insanlara görünüp onları destekleyebilir. Ancak cinler ve insanlar genellikle birbirlerinden uzak dururlar. Genel kanının tersine İslam inancına göre cinler geleceği ve gaybı bilemezler.

Genel kanının tersine İslam inancına göre cinler geleceği ve gaybı bilemezler. Her ne kadar ruhani bir varlık türü olduklarından insanların bilmediği bazı gizemleri bildiklerine inanılsa da, geleceği ve gaybı bilmezler.

Cinler insandan evvel yeryüzünün idare ve tedbirini görmekle vazifelendirilmişlerdir; ancak yeryüzünde çok kötülük yaptıkları, fesat çıkardıkları için, sonunda bu görevden azledilmişlerdir. Yerlerine, insanoğlu tayin edilmiş, yeryüzünün sahipliği makamına getirilmiştir.

Kur'an'a göre İslam peygamberi Muhammed bin Abdullah, insanlara olduğu gibi cinlere de elçi olarak gönderilmiş, tebliğ vazifesini cinler arasında da yerine getirmiştir. Kur'an'da Cin Suresi'nde bu husus, açık bir şekilde beyan edilmiştir.

Cin-Şeytan Farkı
Hıristiyanlığın aksine, İslam'da cinler mutlaka şeytan değildir. Cinler de kötü (kâfir cinler) olabilseler de, şeytanlarla aynı şey değildirler.

Cin ve şeytanlar; saf ateşten, yani, dumansız ateş alevinden ve havadan yaratılmış ruhani varlıklardır. Ama cinde hava, şeytanda ateş fazladır. Cinler de şeytanlar gibi görünmeyen gizli varlıklar olup çeşitli suret ve şekle girmeye ve zor işler başarmaya muktedir, fakat cin ve mahiyet bakımından şeytanlardan ayrı yaratıklardır. Cinlerin atası Ebu Cân'dır, şeytanların atası ise İblis'tir.

Cinler arasında da insanlar gibi evlenme vardır. Onlar da Allah'a iman ve ibadetle mükelleftirler. Bazıları isyankar olup kâfir, bazıları da itaatli mümindirler. Ancak şeytanların hepsi isyankar ve kâfirdirler. Sırf şer işleyen, insanları yoldan çıkarmakla meşgul olan varlıklardır.

Şeytanların mü'mini ve itaatlisi yoktur. Cinler, Allah'ın izni ve hükmü olmadan hiç kimseye ne iyilik ne de kötülük yapabilirler. Cinler gaybı bilmez, Allah'ın peygamberlerine bildirdiği İlahi vahye muttali olamazlar.

Cinler, insanın doğrudan beynine, aklına, düşünce sistemine nüfuz edebilir, o bölgeleri tesir altına alabilir. (Korku, endişe, ürperti, hayal kurma gibi olaylarda olduğu gibi)

Şeytanlar ise farklıdır, o yaratılış gereği kalbe ve inanç merkezine nüfuz eder. Kalbin yanında bulunan lümme-i şeytaniye denilen yerde, devamlı surette insana vesvese verir, onu ifsat etmeye çalışır.

Şeytan, en büyük düşman olduğu halde, gerektiğinde cinleri, gerektiğinde habis ruhları, gerektiğinde ise insî şeytanları kullanarak, kötülüklerini bunlar vasıtasıyla sergileyerek varlığını insanlara unutturmaya çalışır. Bu gaflet hâlinden kurtulmak için, insanın inancı kuvvetli, düşünce ufku berrak, temiz kalbli, hizmet şuurundaki insanlarla münasebetinin çok olması, hakikat derslerinin yapıldığı sohbetlere sık sık gitmesi ve dünyayı bir misafirhane olarak görmesi gerekir.

Farsça kaynaklarda, onlar şeytanlar devlerle  karşılaştırılmıştır.

Diğer geleneklerde
Anadolu'da cin çarpmış ve ruhsal hastalıklı anlamında Çorlu tabiri kullanılır. İyicil veya kötücül olanları mevcuttur. Her yerde bulunabilirler fakat göze görünmezler. Koruyucu ruh değildirler. Başıboşturlar fakat bir yere bağlı olabilirler. Ağaç altı, karanlık kuytular, örenler, yıkık evler, su kıyıları, köprü altları gibi doğanın sınırı olan yerlerde yaşamaları onların tılsımlı ve karanlık güçlerle olan ilgisini daha ilk başta ortaya koyar. Demirden korkarlar. Besmele çekmek onları uzaklaştırır. (Besmele'den çekinmeleri İslam'ın etkisiyle gelmiş bir unsurdur.) Cinlerin başlarındaki kalpak veya papak ele geçirildiğinde o cin ölür. Ölmeden önce de görünmezliğini yitirir. Çünkü görünmezliği sağlayan başındaki kalpaktır. Yeri gelmişken belirtmek gerekir ki, masal ve destanlarda sihirli börkünü giyerek görünmez olan kahramanlar vardır. Bu başlıkların cinlerden ele geçirilmiş olması olasılığı yüksektir. Yılan ve kuş görünümünde olanları vardır. Kılıktan kılığa girebilirler. Çor vurması, çor çarpması, çor değmesi gibi deyimler cinlere bağlı hastalıkları ifade eder.

Diğer kültürlerde de dahiler inanıyordu. Tenerife antik Guançe mitolojisinde (Kanarya Adaları) olarak adlandırılan Maxios yerli dahiler ve doğa bir dizi Ceia olduğunu. Evil dahilerin de Tibicenas çağırdı. Onlar denilen şeytan kendisi Guayota da İslam'da İblis gibi, bir deha gibi görünüyordu. Guançeler Kuzey Afrika'daki Berberi kökenliydi. Eski Mezopotamyalılar dünyanın birçok cinlere ev sahipliği yaptığına inanıyorlardı. Keldani mitolojisinde yedi cin, "shedu" olarak biliniyordu. Kraliyet saraylarının koruyucu cinleri olduğuna inanılıyordu.

Cinlerle ilişkilendirilen varlıklar

"Cin", çok çeşitli görünmez varlıklara atıfta bulunabilir. Genellikle eylemlerine, yeteneklerine ve ahlaki uyumlarına göre sınıflandırılırlar.

 Cinni: Cine cinni de denir. İnsani özelliklere sahiptirler ve karada veya havada yaşarlar.
 Peri: "Peri", genellikle dişi olan kanatlı bir cindir ve doğada yaşar.
 İfrit: Cehennemden bir cin. Kötüdürler ve insanlara zarar verirler.
 Dev: Görünmez güçlü, kuvvetli, iri ve insan suretinde olan cinlerdir.
 Hortlak: Mezarlıkta dolaşan kafir cinlerdir.
 Kaf Dağı: Cin devlerinin yaşadığı sanılan yer. (İsmi olup, kendisi olmayan bir dağ)
 Zümrüd-ü Anka: Cinlerin kuş şeklinde olanları.
 Cadı: Cinlerin kafir olan yaşlı dişileri.
 Ammar: İnsanlarla birlikte yaşayan, onlarla oturan cinniye ammar ya da ummar denir.
 Ervah: Çocukların karşısına çıkan cinniye ervah denir.
 Marid: Dev için başka bir terim
 Şeytan: Cin kötü ve kötülüğe niyetliyse o şeytandır. Şeytanlar İblis'in hizmetkarlarıdır.
 İblis: Tanrıya isyan eden ve insanları saptıran bir cin. Sık sık dünyaya kötülük getirmekle suçlanır.
 Düşmüş melek: Bir cin iyiydi, ama kötülük oldu. Cin olduysa şeytanlara dönüşürler. Bazıları düşmüş melekler insanlara dönüşür ve görünür hale gelir.
 Melek: Allah'ın hizmetinde iyi bir cin.

Galeri

Konuyla ilgili yayınlar
Esat Ayyıldız, Klasik Arap Şiirinde Emevî Dönemine Kadar Hiciv. Ankara: Gece Kitaplığı, 2020. s.35.

Ayrıca bakınız

 Büyü
 Hiciv
 Lanet
 Rahu
 Pazuzu

Kaynakça

Dış okumalar
  Cin inancının sosyal boyutu

Mitolojik kavramlar
Metafizik kavramları
Metafizik
Doğaüstü
Doğaüstü efsaneler

Cin


Annika Langvad (* 22. März 1984 in Silkeborg) ist eine ehemalige dänische Radrennfahrerin und mehrfache Weltmeisterin, die im Straßenradsport, Mountainbikesport und Cyclocross aktiv war.

Sportliche Laufbahn
Ihr Karriere im Mountainbikesport begann Langvad im Jahr 2008 beim Holte Mountainbike Klub. Bereits ein Jahr später gewann sie ihren ersten nationalen Meistertitel im Cross-Country XCO. Im Jahr 2010 wurde Annika Langvad dreifache dänische Meisterin, im Straßenrennen, im Einzelzeitfahren und im Cross-Country. Im Jahr 2011 folgte der erste Titel im Cyclocross und im Jahr 2018 im MTB-Marathon XCM. Insgesamt gewann sie 19 nationale Meistertitel, 12 im Cross-Country XCO und XCM, 4 auf der Straße und 3 im Cyclocross.

Im Jahr 2010 wechselte Langvad zum Team Fujibikes Rockets und begann ihre internationale Karriere. Sie startete sowohl im olympischen Cross-Country, im MTB Marathon als auch bei Cross-Country-Etappenrennen. Ihre ersten internationalen Erfolge hatte sie auf den Langdistanzen. 2011 errang sie den Weltmeistertitel im Mountainbike-Marathon, nachdem sie 2010 schon den dritten Platz belegt hatte. Den Gewinn der Weltmeisterschaft konnte sie noch viermal in den Jahren 2012, 2014, 2017 und 2018 wiederholen.

Fünfmal gewann Annika Langvad das südafrikanische Mountainbike-Etappenrennen Cape Epic: 2014, 2015 und 2016 gemeinsam mit Ariane Kleinhans, 2018 mit Kate Courtney und 2019 mit Anna van der Breggen. Auch bei anderen Etappenrennen wie den Swiss Epic oder beim Cyprus Sunshine Cup stand sie regelmäßig auf dem Podium.

Ihren Durchbruch im UCI-Mountainbike-Weltcup hatte Langvad im Jahr 2015, als sie in Val di Sole ihr erstes Weltcup-Rennen Cross-Country gewann. Es folgten zwei Siege zu Beginn der Saison 2016, die Führung in der Gesamtwertung verlor sie erst im letzten Rennen der Saison an Catharine Pendrel. Dafür wurde sie im Jahr 2016 Weltmeisterin im XCO. Nachdem sie im Jahr 2012 die Teilnahme an den Olympischen Sommerspielen nach einem Rippenbruch zwei Wochen vor Beginn verpasst hatte, konnte sie im Jahr 2016 teilnehmen und belegte den 11. Platz.

Nachdem im Jahr 2018 der Cross-Country Short Track (XCC) als neue Disziplin in den Weltcup aufgenommen worden war, gewann Langvad die Premiere der Disziplin in Albstadt. Insgesamt dominierte sie den Short Track in der Saison 2018: sie beendete fünf der sechs Saisonrennen auf Platz 1 und ein Rennen auf Platz 2. Mit diesem Ergebnis und zwei Siegen über die olympische Distanz beendete sie die Saison nochmals auf Platz 2 der Weltcup-Gesamtwertung, diesmal hinter Jolanda Neff.

Zur Saison 2019 kam es zu einem Kontakt mit dem Boels Dolmans Cyclingteam von Anna van der Breggen, der zu einem gemeinsamen Start bei der Cape Epic führte. Im Gegenzug bekam Langvad die Möglichkeit, an Rennen auf der Straße teilzunehmen. Dabei wurde sie u. a. Zweite bei der Strade Bianche femminile, Dritte beim La Flèche Wallonne Féminine und Vierte beim Amstel Gold Race Ladies Edition.

Im Oktober 2020 erklärte Langvad ihren Rücktritt vom Leistungsradsport.

Privates
Neben ihrer Sportlerkarriere studierte Langvad Zahnmedizin. Das Studium schloss sie 2016 ab, nach ihrem Karriereende möchte sie als Zahnärztin arbeiten.

Erfolge

Mountainbike

Weblinks

 Website von Annika Langvad

Einzelnachweise

Olympiateilnehmer (Dänemark)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2016
Radsportler (Dänemark)
Weltmeister (Radsport)
Dänischer Meister (Radsport)
Mountainbikefahrer
Cyclocrossfahrer
Däne
Geboren 1984
Frau

Annika Langvad


An Luzula rufescens in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Fisch. ngan Ernst Meyer. An Luzula rufescens in nahilalakip ha genus nga Luzula, ngan familia nga Juncaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Luzula

Luzula rufescens


Huara, es un género de arañas araneomorfas pertenecientes a la familia Amphinectidae. Se encuentra en Nueva Zelanda.

Especies
Según The World Spider Catalog 12.0:
 Huara antarctica (Berland, 1931)
 Huara chapmanae Forster & Wilton, 1973
 Huara decorata Forster & Wilton, 1973
 Huara dolosa Forster & Wilton, 1973
 Huara grossa Forster, 1964
 Huara hastata Forster & Wilton, 1973
 Huara inflata Forster & Wilton, 1973
 Huara kikkawa Forster & Wilton, 1973
 Huara marplesi Forster & Wilton, 1973
 Huara mura Forster & Wilton, 1973
 Huara ovalis (Hogg, 1909)
 Huara pudica Forster & Wilton, 1973

Referencias

Enlaces externos

 ION
 Nomenclator Zoologicus

Amphinectidae

Huara (araña)


Mass evacuation, forced displacement, expulsion, and deportation of millions of people took place across most countries involved in World War II. A number of these phenomena were categorised as violations of fundamental human values and norms by the Nuremberg Tribunal after the war ended. The mass movement of people – most of them refugees – had either been caused by the hostilities, or enforced by the former Axis and the Allied powers based on ideologies of race and ethnicity, culminating in the postwar border changes enacted by international settlements. The refugee crisis created across formerly occupied territories in World War II provided the context for much of the new international refugee and global human rights architecture existing today.

Belligerents on both sides engaged in forms of expulsion of people perceived as being associated with the enemy. The major location for the wartime displacements was East-Central and Eastern Europe, although Japanese people were expelled during and after the war by Allied powers from locations in Asia including India. The Holocaust also involved deportations and expulsions of Jews preliminary to the subsequent genocide perpetrated by Nazi Germany under the auspices of Aktion Reinhard.

World War II deportations, expulsions and displacements
Following the invasion of Poland in September 1939 which marked the beginning of World War II, the campaign of ethnic "cleansing" became the goal of military operations for the first time since the end of World War I. After the end of the war, between 13.5 and 16.5 million German-speakers lost their homes in formerly German lands and all over Eastern Europe.

Aftermath of the invasion of Poland

 1939 to 1945: The Nazis planned to ethnically cleanse the whole Polish population apparently  to a germanisation Master Plan called Generalplan Ost. Eventually in the course of Nazi occupation up to 1.6 to 2 million Poles were expelled, not counting millions of slave labourers deported from Poland to the Reich.
 1939 to 1940: Expulsions of 680,000 Poles from German-occupied Wielkopolska (German -Reichsgau Wartheland). From the city of Poznań Germans expelled to General Government 70,000 Poles. By 1945, half a million Volksdeutsche Germans from Soviet Union, Bessarabia, Romania, and the Baltic Germans had been resettled during action "Heim ins Reich" by German organisations like Hauptamt Volksdeutsche Mittelstelle and "Resettlement departament" of RKFDV (Stabshauptamt Reichkomissar für die Festigung deutsches Volkstums) from Eastern Europe.
 1939 to 1940: Expulsions of 121,765 Poles from German-occupied Pomerania. On Polish places 130,000 Volksdeutsche was settled including 57,000 Germans from East Europe countries: Soviet Union, Bessarabia, Romania and the Baltic states. Deportation was a part of German "Lebensraum" policy ordered by German organisations like Hauptamt Volksdeutsche Mittelstelle and "Resettlement departament" of RKFDV.
 1939 to 1940: The first evacuation of Finnish Karelia was the resettlement of the population of Finnish Karelia and other territories ceded by Finland to the Soviet Union after and during the Winter War into the remaining parts of Finland. Some of the territories were evacuated during the war or before it, as part of the course of the war. Most of the territory was evacuated after the Soviet Union gained it as a part of the Moscow peace treaty. In total, 410,000 people were transferred.
 1940 to 1941: The Soviets deported hundreds of thousands of Polish citizens, most in four mass waves.  The accepted figure was over 1.5 million.  The most conservative figures use recently found NKVD documents showing 309,000 to 381,220.  The Soviets didn't recognise ethnic minorities as Polish citizens, some of the figures are based on those given an amnesty rather than deported and not everyone was eligible for the amnesty therefore the new figures are considered too low. The original figures were: February 1940 over 220,000; April around 315,000; June–July between 240,000 to 400,000; June, 1941, 200,000 to 300,000.
 1940 to 1941: Expulsions of 17,000 Polish and Jewish residents from the western districts of city Oświęcim from places located directly adjacent to Auschwitz Concentration Camp, and also from the villages of Broszkowice, Babice, Brzezinka, Rajsko, Pławy, Harmęże, Bór, and Budy. The Expulsion of Polish civilians was a step towards establishing the Camp Interest Zone, which was set up in order to isolate the camp from the outside world and to carry out business activity to meet the needs of the SS. German and Volksdeutsche settlers move in. This was one of the numerous forced migrations associated with the Holocaust.

World War II
 1940: A population exchange between Bulgaria and Romania is carried out. 103,711 Romanians, Aromanians and Megleno-Romanians are transferred to Romania and 62,278 Bulgarians are evacuated to Bulgaria.
 1940 to 1941: The deportation of Volga Germans by Soviet Union to Kazakhstan, Altai Krai, Siberia, and other remote areas.
 1941: The deportation of Estonians, Latvians and Lithuanians by Soviet Union.
 1941: The deportation and massacres of prisoners in Western Soviet Union
 1941 to 1944: During the Finnish occupation of East Karelia during World War II the Russian-speaking population  was held in East Karelian concentration camps.
 1941 to 1944: Expulsion of Poles from Zamość region was performed in November 1941, and continued by June/July 1943 which was code named Wehrwolf Action I and II to make room for German (and to a lesser extent, Ukrainian) settlers as part of Nazi plans for establishment of German colonies in the conquered territories. Around 110,000 people from 297 villages were expelled. Around 30,000 victims were children who, if racially "clean" (i.e. had physical characteristics deemed "Germanic") were planned for germanisation in German families in the Third Reich. Most of the people expelled were sent as slave labour in Germany or to concentration camps.
1941 to 1944: in Kosovo and Metohija, some 10,000 Serbs lost their lives, and about 80,000 to 100,000 or more were ethnically cleansed.
 1941 to 1945: More than 250,000 Serbs were expelled from Croatia and Bosnia by the extreme nationalist Ustaše regime during the Serbian Genocide.
 1941 to 1949: During World War II, Japanese-Americans and Japanese-Canadians were interned in camps.
 1942: Deportation of the Ingrian Finns from Soviet controlled territory of the Leningrad Blockade.
 1943 to 1944: The Deportation of Crimean Tatars, Kalmyks, Chechens, Ingush, Balkars, Karachays, and Meskhetian Turks by Soviet Union to Central Asia and Siberia.
 1943 to 1944: The ethnic cleansing and Massacres of Poles in Volhynia and Eastern Galicia by the nationalist UPA with the bulk of victims reported in summer and autumn 1944.
 1943 to 1960: The Istrian–Dalmatian exodus involved the diaspora of 350,000, mostly ethnic Italians (Istrian Italians and Dalmatian Italians) together with anti-communist Slovene and Croat people, from Istria, Fiume and Dalmatian lands (mainly from the city of Zara), after the collapse of Italian fascist regime.
 1944: The displacement of the majority ethnic Estonian population from the Estonian city of Narva by Soviet occupation authorities.
 1944: The second Evacuation of Finnish Karelia. Some 280,000 Finns had returned to areas ceded in 1940 to the Soviet Union and subsequently re-conquered by Finland in 1941. During summer and autumn 1944, Finland re-ceded these areas back to the Soviet Union, and re-evacuated the Finnish population.
 1944: The evacuation of almost total civilian population of Finnish Lapland, as a joint Finnish-German effort, before Finnish and German troops commenced hostilities. The evacuees, numbering 168,000 were able to return home within a year.
 1944 to 1945: The ethnic cleansing of Hungarians, or the massacres in Bačka by Titoist partisans during the winter of 1944–45; about 40,000 massacred. Afterwards, between 45 and 48, internment camps were set which led directly to the death of 70,000 more, of famine, frost, plagues, tortures and executions.
 1944 to 1945: Between 16,000 and 20,000 Cham Albanians fled from Thesprotia Prefecture to Albania. Between 200 and 300 were killed.

Defeat of Nazi Germany and Imperial Japan

 1944 to 1947 & 1951 The mass deportation of Ukrainian speaking ethnic minorities from the territory of Poland after World War II, culminating in 1947 with the start of Operation Vistula.
 1944 to 1947 & 1951: 1.5 million Poles were deported from the eastern territories annexed by the Soviet Union into the western territories, which Soviets transferred from Germany to Poland. By 1950, 1.6 million Poles from the eastern territories annexed by the Soviet Union had been settled in what the government called the Regained Territories.
 1944 to 1948: Flight and expulsion of Germans after World War II. Between 13.5 and 16.5 million German-speakers fled, were evacuated or later expelled from Central and Eastern Europe, making this the largest single instance of ethnic cleansing in recorded history. Estimated number of those who died in the process is being debated by historians and estimated between 500,000 and 3,000,000.
November and December 1944: more than 200,000 Danube Swabians in Yugoslavia were expelled from their homes and interned in starvation and Nazi concentration camps for the old, young and disabled.  Some 30,000 workers were expelled to Russia as slave laborers for war reparations.
 Tens of thousands of the refugees were repatriated to Yugoslavia and massacred in the Yugoslav death march of Nazi collaborators.
 Repatriation of Cossacks after World War II
 In 1945, American and Republican Chinese forces returned Japanese colonizers from northeast China in what was termed the Japanese repatriation from Huludao. In those areas liberated by the Soviets and not the Americans, these Japanese became Japanese prisoners of war in the Soviet Union.
 After Japan surrendered, the Soviet Union occupied northern Korea and southern Sakhalin. These had been Japanese territories before the war and had millions of Japanese residents, who were now to be expelled. Roughly two-thirds of the Korean residents of Sakhalin were also expelled to Japan, but the others remained stranded in Sakhalin.
 Taiwan was ceded to Japan in 1895 as a consequence of the First Sino-Japanese War and by the beginning of World War II many Japanese civilians had settled there.  Between the Japanese surrender of Taiwan in 1945 and 25 April 1946, the occupying Republic of China forces expelled 90% of the Japanese living in Taiwan.
More than 30,000 Serbs colonists were expelled from Bulgarian-occupied Macedonia and south-eastern Serbia
Aliyah Bet was the code-name for illegal immigration of Jews to the Levant in the 1930s and 1940s, while the Holocaust was occurring, and the existence of numerous displaced people, of Jewish identity, was a major reason for the birth of the state of Israel. Those migrants were helped by an underground group called Bricha. After Israel was born, European Jewish migration to Israel continued, contributing to Israel's population growth. The Kielce pogrom and other anti-Semitic incidents were contributing factors. (This migration could be seen as an expulsion, given the conditions faced by European Jews at the time.)

Establishment of refugee organisations
The United Nations Relief and Rehabilitation Administration was set up in 1943, to provide humanitarian relief to the huge numbers of potential and existing refugees in areas facing Allied liberation. UNRRA provided billions of US dollars of rehabilitation aid, and helped about 8 million refugees. It ceased operations in Europe in 1947, and in Asia in 1949, upon which it ceased to exist. It was replaced in 1947 by the International Refugee Organization (IRO), which in turn evolved into United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) in 1950.

See also
 The March (1945)

References

External links
  Poles:  Victims of the  Nazi  Era (USHMM)
 The Expulsion of the Citizens of Skierbieszów

Further reading
 Applebaum, A. (2004). GULAG A History, Penguin, .
 Cienciala, M. (2007). Katyn A Crime Without Punishment, Yale University, .
 Davies, N. (1986). God's Playground A History of Poland Volume II, Clarendon, .
 Douglas, R.M.: Orderly and Humane. The Expulsion of the Germans after the Second World War. Yale University Press, 2012. .
 Feferman Kiril, "A Soviet Humanitarian Action?: Centre, Periphery and the Evacuation of Refugees to the North Caucasus, 1941-1942." In Europe-Asia Studies 61, 5 (July 2009), 813–831.
 Ferguson, N. (2006). The War of the World, Allen Lane, .
 Gross, J. T. (2002). Revolution from Abroad, Princeton, .
 Hope, M. (2005). Polish Deportees in the Soviet Union, Veritas, .
 Jolluck, K. (2002). Exile & Identity, University of Pittsburgh, .
 Krizman, Serge. Maps of Yugoslavia at War, Washington 1943.
 Krupa, M. (2004). Shallow Graves in Siberia, Birlinn, .
 Malcher, G. C. (1993). Blank Pages, Pyrford, .
 Mikolajczyk, S. (1948). The Pattern of Soviet Domination, Sampsons, low, Marston & Co.
 Naimark, Norman: Fires of Hatred. Ethnic Cleansing in Twentieth - Century Europe. Cambridge, Harvard University Press, 2001.
 Nikolić, Kosta; Žutić, Nikola; Pavlović, Momčilo; Špadijer, Zorica (2002): Историја за трећи разред гимназије природно-математичког смера и четврти разред гимназије општег и друштвено-језичког смера, Belgrade, .
 Piesakowski, T. (1990). The Fate of Poles in the USSR 1939~1989, Gryf, .
 Piotrowski, T. (2004). The Polish Deportees of World War II, McFarland, .
 Polian, P. (2004). Against their Will, CEU Press, .
 Prauser, Steffen and Rees, Arfon: The Expulsion of the "German" Communities from Eastern Europe at the End of the Second World War. Florence, Italy, Europe, University Institute, 2004.
 Rees, L. (2008). World War Two Behind Closed Doors, BBC Books, .
 Roudometof, Victor. Collective Memory, National Identity, and Ethnic Conflict Greece, Bulgaria, and the Macedonian Question.

Aftermath of World War II
Deportation

World War II evacuation and expulsion


El camarón langostino o camarón blanco del Pacífico (Litopenaeus occidentalis) es una especie de crustáceo de la familia Penaeidae, nativo del oriente del Océano Pacífico, desde América Central hasta el Perú.

Hábitat
Vive en aguas someras, generalmente asociadas a fondos fangosos, concentrándose entre los 2 y 27 m de profundidad, aunque puede encontrarse hasta los 160 m en la plataforma continental. Los adultos se encuentran en el mar, mientras que la cría y
levante se realiza en los estuarios.

Descripción
Alcanza una longitud máxima de 215 mm.  Es de color blanquecino con tonos que van desde el rosado al rosa amarillento claro, ocasionalmente azul violáceo muy claro; presenta franjas azules en el rostro, la parte posterior del caparazón y los segmentos abdominales y una mancha azul circular u ovalada en el sexto segmento del abdomen, más visible en las hembras. Rostro con nueve a doce dientes superiores y tres a cinco inferiores, anteriores al diente epigástrico.

Vulnerabilidad
Se registra una sobreexplotación pesquera y los ecosistemas costeros utilizados por la especie durante su fase de crecimiento, han sufrido importantes procesos de deterioro.

Referencias

Penaeidae
Crustáceos del océano Pacífico
Animales descritos en 1871

Litopenaeus occidentalis


Ciklus romana U traganju za izgubljenim vremenom životno je djelo Marcela Prousta čiji se cjelokupni prijevod u Hrvatskoj pojavio 1965. godine u izdanju poduzeća "Zora". Radi se o najvažnijem francuskom romanu 20. stoljeća, a literatura o tom djelu je najopsežnija u francuskoj povijesti književnosti. To djelo je jedna od odrednica kretnji u razvoju modernog romana u cijelom svijetu.

"Proustovo je djelo rezime psiholoških romana XIX stoljeća i najviši domet simbolističkih ambicija - istodobno nasljeđuje francuski klasicizam, Balzaca, Stendhala, Flauberta i Dostojevskog. Ono je snažno utjecalo na sveukupni moderni roman, među ostalim na Gidea, Huxleya, Durella, kao i na suvremeni novi roman u Francuskoj."

Dijelovi ciklusa u izdanju poduzeća "Zora" su:
 Put k Swannu (Combray, Jedna Swannova ljubav, Zavičajna imena - ime)
 U sjeni procvalih djevojaka (Oko gospođe Swann, Zavičajna imena - zavičaj)
 Vojvotkinja de Guermantes
 Sodoma i Gomora
 Zatočenica
 Bjegunica
 Pronađeno vrijeme

Kronološki niz izdanja

U knjizi [1] se nalazi kratka biografija Prousta (str. 10-12) iz koje se mogu citirati podaci o francuskim izdanjima romana:

 1913. Put k Swannu izlazi kod Grasseta, na račun autora, jer su svi izdavači, pa i Gallimard, odbili tiskati rukopis.
 1914. Časopis Novuelle Revue Francaise tiska odlomke iz U sjeni procvalih djevojaka.
 1918. Gallimard tiska U sjeni procvalih djevojaka i iste godine Proust dobiva Goncourtovu nagradu za to djelo.
 1920. Izlazi prvi svezak Vojvotkinje de Guermantes.
 1921. Izlazi drugi svezak Vojvotkinje de Guermantes i prvi svezak Sodome i Gomore.
 1922. Izlazi drugi svezak Sodome i Gomore.
 1923. Izlaze oba sveska Zatočenice.
 1925. Izlazi Bjegunica.
 1927. Izlazi Pronađeno vrijeme.

Sažetak

Iz strukturalne lektire u [1] može se napraviti parafraza sažetka romana U traganju za izgubljenim vremenom.

Početak romana je sjećanje protagonista na dječačke praznike u mjestu Combray, u kući tetke Leonie, koje je provodio s roditeljima. Sada tridesetogodišnjak, provodi veći dio noći u obnavljanju uspomena, sjećanje na koje postaje intenzivno kada podaci s osjetila ožive davno minule doživljaje. Čitatelj tako upoznaje članove obitelji - majku, baku, oca, bolesnu tetku Leonie, energičnu sluškinju Francoise i zanimljivog susjeda Swanna. Saznajemo da Combray ima dva puta za šetnju u okolicu, na jednoj strani je Swann sa ženom Odette i kćerkom Gilberte, dok je druga strana u znaku stare aristokratske obitelji de Guermantes. Dječak se divi književniku Bergotteu i želi postati piscem, ali misli da nema dara za pisanje.

Drugi svezak romana Jedna Swannova ljubav posvećen je Swannu. Protagonist ovdje ne sudjeluje u događajima, nego prenosi priče koje je čuo u obitelji i kasnije od samog Swanna. U prvom planu nalazi se obitelj Verdurin, koja prezire aristokraciju i okuplja u svom salonu odabrane prijatelje. To su: liječnik Cottard, profesor Brichot, jedan nepoznati slikar, jedan glazbenik i mnogi drugi, te bivša glumica Odette. Ona uvodi Swanna u to društvo koje ga ubrzo odbacuje. Swann očajava zbog ljubomore prema Odette i počinje kritički promatrati spomenuto društvo.

Zavičajna imena - ime ima u središtu zbivanja protagonista (kao i svi ostali dijelovi kasnije). Nekoliko godina je prošlo i dječak u Parizu susreće Gilbertu u koju se zaljubljuje. Viđa je svakodnevno sve dok se ti susreti ne počinju prekidati. Dječak živi u očekivanju njena povratka.

U sjeni procvalih djevojaka sadrži promjene u likovima: doktor Cottard je postao uvaženi profesor, diplomat Norpois, koji ima utjecaj na oca protagonista, odobrava dječakovo zanimanje za književnost, Gilberte se vraća i dječak je smije posjećivati, jer se sprijateljio s njenim roditeljima i upoznao književnika Bergottea, kojemu se oduvijek divio. To, međutim, ne traje dugo - Gilberte ne uzvraća njegovu ljubav i on odluči da je više ne posjećuje. Nekoliko godina prolazi i protagonist boravi u Balbecu. Tu upoznaje gospođu de Villeparisis, rođakinju Guermantesovih, Roberta de Saint-Loupa, mladog plemića koji mu uskoro postaje prijateljem, baruna Charlusa, te nekoliko djevojaka, jedna od njih - Albertine - postat će njegovom ljubavlju.

U Vojvotkinji de Guermantes protagonist i njegova obitelj se sele u novi stan, u sklopu palače de Guermantesovih u Parizu. On se divi članovima visokog društva i napokon upoznaje vojvotkinju de Guermantes i njegovo zanimanje za nju postaje nalik ljubavi. Baka umire, ali protagonist ne shvaća veličinu tog gubitka. Obnavlja prijateljstvo s Albertine i u jednom trenutku bude razočaran banalnošću uspjeha u visokom društvu.

U Sodomi i Gomori protagonist do kraja razotkriva ravnodušnost i okrutnost aristokracije i spoznaje prazninu koju je ostavila smrt bake. Njegova veza s Albertine se obnavlja, no on sumnja da Albertine voli djevojke.

Zatočenica je prikaz života s Albertine. Ljubav je jednostrana, ali protagonist nema snage za prekinuti taj odnos. Bergotte i Swann umiru, a on nakon svađe s Albertine primjećuje jedno jutro da je ona nestala.

U Bjegunici protagonist saznaje da je Albertine nesretnim slučajem poginula i on u svom duhu obnavlja njihove susrete i život. Malo po malo on je ipak zaboravlja. S majkom odlazi na put u Veneciju, gdje se opet pojavljuju poznata lica iz Combraya i Pariza.

Nakon mnogo godina provedenih u bolnici protagonist se ponovno vraća u Pariz i susreće lica iz svoje mladosti, sada promijenjena. Postane svjestan proteklog vremena i odlučuje da će knjiga koju će napisati biti "veliko groblje" i "sav njegov protekli život". Tako završava Pronađeno vrijeme.

Zaključak
Roman U traganju za izgubljenim vremenom je roman o vremenu čija tema je metaforička, jer je čitavo djelo alegorija života koji traga za svojim opravdanjem, ono je slika puta koji je razmaženi dječak prošao do umjetničkog zvanja.

"Proust je s utvrdivih klasnih pozicija ocrtao društveno raslojavanje francuske aristokracije u opadanju i preuzimanje vlasti od strane bogate buržoazije. Proust je smatrao da slika prototipove ljubavi, ljubomore, snobizma i slično, a zapravo je slikao veoma izvjesne tipove određenog društva u određenom času."

Izvori

Vanjske poveznice
Hrvatska enciklopedija u svojoj natuknici o Marcelu Proustu sadrži paragraf o ovome romanu. Stranica Open Library sadrži tekstove originalnih izdanja romana.

Književnost 20. stoljeća
Francuska književnost
Romani

U traganju za izgubljenim vremenom


Corinne Mae Griffith (født 21. november 1894, død 13. juli 1979) var en amerikansk filmskuespiller. Hun medvirkede i 70 film og var en meget populær stumfilmsstjerne i 1920'erne. Hun stoppede sin karriere i 1932, men medvirkede dog i filmen Paradise Alley fra 1962. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle i 1930, for sin præstation i filmen The Divine Lady.

For sit bidrag til filmbranchen har hun en stjerne på Hollywood Walk of Fame på 1560 Vine Street.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Texas
Filmskuespillere fra USA
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Hollywood Walk of Fame
Oscar-nominerede skuespillere

Corinne Griffith


Czytelnik (în ) este o editură din Polonia. A fost înființată în 1944 în spatele liniei frontului sovietic sub denumirea Spółdzielnia Wydawnicza "Czytelnik" (Cooperativa editorială "Czytelnik"). În prezent, ea este cea mai veche editură apărută în Polonia după cel de-al Doilea Război Mondial. Cuvântul czytelnik înseamnă "cititor" în limba poloneză.

Destinată a fi situată la Varșovia după retragerea trupelor germane naziste, editura a avut temporar sediul în orașele Lublin și Łódź. În iulie 1945 sediul editurii a fost mutat la Varșovia. Inițial, Czytelnik a publicat ziare, reviste și cărți. Începând din 1951 activitatea de tipărire a ziarelor și revistelor a fost transferată Cooperativei editoriale muncitorești "Prasa" ("Presa"), care a fost reorganizată și s-a extins foarte mult în 1973, devenind monopolul Prasa-Książka-Ruch ("Mișcarea-Carte-Presă") finanțat de Partidul Muncitoresc Unit Polonez până la sfârșitul regimului comunist.

În perioada 1945-1948 editura s-a aflat sub influența scriitorului și activistului comunist stalinist Jerzy Borejsza și a fost de facto un monopol editorial în Polonia Comunistă, care a fost descris de Czesław Miłosz ca "statul în stat personal (al lui Borejsza -n.n.) pentru cărți și presă". Borejsza a fost eliminat de la conducerea editurii odată cu înlăturarea lui Władysław Gomułka din fruntea partidului în 1948, ca parte a campaniei sovietice împotriva "deviației naționaliste" a Partidului Muncitoresc Polonez.

Directori
 1944: Jerzy Borejsza
 1948: Jerzy Pański
 1952: Jan Stefczyk
 1955: Ludwik Kasiński
 1975: Stanisław Bębenek
 1989: Wacław Sadkowski
 1990: Jerzy S. Sito
 1991: Stefan Bratkowski
 1992: Marek Bogucki
 1994: Włodzimierz Michalak
 1995: Marek Żakowski

Note

Edituri din Polonia

Czytelnik


Die 43. Eisschnelllauf-Sprintweltmeisterschaft wurde am 28. und 29. Januar 2012 im kanadischen Calgary im Olympic Oval ausgetragen. Calgary war zum vierten Mal Austragungsort der Sprintweltmeisterschaft.

Bei den Frauen siegte erstmals Yu Jing aus China vor Lokalmatadorin Christine Nesbitt und ihrer Landsfrau Zhang Hong.

Bei den Männern gewann Stefan Groothuis aus den Niederlanden. Der koreanische Titelverteidiger Lee Kyou-hyuk gewann Silber vor seinem Teamkollegen Mo Tae-bum.

Wettbewerb
Bei der Sprintweltmeisterschaft werden vier Strecken gelaufen, je zweimal über die Distanz von 500 m und 1.000 m, An beiden Tagen werden je zwei Strecken gelaufen. Wenn ein Sportler über eine Distanz am ersten Tag auf der Innenbahn startet, so startet er am zweiten Tag auf der Außenbahn oder umgekehrt. Nur die 24 besten Frauen und Männer nach drei Strecken qualifizieren sich für die vierte Strecke.

Die erzielten Zeiten werden in Punkte umgewandelt. Über 500 m entspricht die gelaufene Zeit der Punktzahl, über 1.000 m ergibt die gelaufene Zeit in Sekunden geteilt durch 2 die Punktzahl. Der Athlet mit der niedrigsten Gesamtpunktzahl nach vier Strecken gewinnt die Sprintweltmeisterschaft.

Teilnehmer
 61 Athleten nahmen am Wettkampf teil, 27 Frauen und 34 Männer. Insgesamt waren 20 verschiedene Nationen vertreten.

Ergebnisse

Frauen

Endstand
 Zeigt die zwölf erfolgreichsten Sportlerinnen der Sprint-WM.

Im Falle von Punktgleichheit entscheidet die Zeit der letzten Strecke über die Platzierung.

1. Lauf 500 Meter

1. Lauf 1.000 Meter

2. Lauf 500 Meter

2. Lauf 1.000 Meter

Männer

Endstand
 Zeigt die zwölf erfolgreichsten Sportler der Sprint-WM.

Im Falle von Punktgleichheit entscheidet die Zeit der letzten Strecke über die Platzierung.

1. Lauf 500 Meter

1. Lauf 1.000 Meter

2. Lauf 500 Meter

2. Lauf 1.000 Meter

Einzelnachweise

Weblinks
 Offizielle Ergebnisseite der ISU

2012
Sportveranstaltung 2012
Sprintweltmeisterschaft 2012
Olympic Oval

Eisschnelllauf-Sprintweltmeisterschaft 2012


Atentatul din Orlando, cunoscut internațional și ca masacrul din Orlando, se referă la un atac armat ce a avut loc în primele ore ale zilei de 12 iunie 2016 într-un club de noapte gay din orașul american Orlando, Florida. 50 de oameni au fost uciși în atac. Atentatul din Orlando este al doilea cel mai grav atac armat din istoria Statelor Unite după atacul armat din Las Vegas de la 1 octombrie 2017, atac în care 59 de oameni au fost uciși și alți 527 răniți.

Atacatorul a fost identificat ca Omar Mir Seddique Mateen, cetățean american în vârstă de 29 de ani, musulman cu origini afgane. Agenția de știri Amaq, afiliată ISIS, a raportat că grupul militant islamist este responsabil pentru atentat. Totuși, președintele Barack Obama a declarat că nu s-a descoperit nicio legătură a autorului masacrului cu organizația teroristă Stat Islamic.

Context
În perioada în care au putut funcționa în mod deschis, cluburile LGBT din Statele Unite au fost scenele a numeroase atacuri homofobe. Acestea includ un atac prin incendiere nerezolvat în UpStairs Lounge, în 1973, care a ucis 32 de oameni; un atac cu bombă comis de Eric Rudolph în Otherside Lounge, în 1997; focuri de armă trase într-un bar din Roanoke, Virginia, de Ronald Edward Gay în 2000; un atac cu topor și pistol din 2006 în interiorul Puzzles Lounge, situat în New Bedford, Massachusetts, în care au fost rănite patru persoane; și o tentativă de atac prin incendiere din 2013 asupra clubului de noapte Neighbours din Seattle, comis de Musab Mohammed Masmari.

Pe 11 iunie 2016, Pulse, un club de noapte gay din Orlando, Florida, organiza Noaptea Latino, un eveniment săptămânal de sâmbătă seara, la care luau parte în special tineri hispanici. În jur de 320 de oameni se aflau în club la ora locală 2:00 când a început atacul.

Atacul

Clubul Pulse

Pulse a fost fondat în 2004 de Barbara Poma și Ron Legler. Fratele lui Poma, John, a murit în 1991 după o lungă luptă cu SIDA, iar clubul este "numit pentru ca pulsul lui John să dăinuie", potrivit unui agent de marketing al clubului. Pulse găzduiește în fiecare noapte show-uri tematice și are un program lunar de evenimente educaționale destinate comunității LGBT.

The Washington Post descrie clubul ca fiind "un centru comunitar pentru prevenirea HIV, conștientizarea cancerului la sân și drepturile imigranților". Clubul este situat pe 1912 South Orange Avenue.

Clubul a fost scena altui incident armat în mai 2013.

Desfășurarea atacului

Mateen a ajuns la club cu o furgonetă în primele ore ale zilei de 12 iunie. Acesta era înarmat cu o pușcă de asalt AR-15 și un pistol semiautomat Glock 17. Inițial s-a crezut că suspectul avea și o bombă asupra sa, însă autoritățile au spus ulterior că este vorba despre un semn de ieșire sau detector de fum care a căzut. Un agent de pază înarmat, care era ofițer în cadrul Departamentului de Poliție din Orlando (OPD) în afara programului de serviciu, a tras mai multe focuri de armă în direcția atacatorului. Cu toate acestea, Mateen a reușit să pătrundă în clădire și a început să tragă în clienți. Ofițerului i s-au alăturat curând alți doi polițiști care au început să tragă spre Mateen. Atacatorul se baricadase în club, unde a luat ostatici aproximativ 100 de oameni. La ora locală 2:11, nouă minute după ce a început ploaia de gloanțe, pe pagina de Facebook a clubului Pulse din Orlando a fost postat mesajul: "Toată lumea să iasă afară din Pulse și să fugă".

În timpul atacului, oamenii prinși în interiorul clubului au sunat și au trimis mesaje prietenilor și rudelor. Inițial, unii au crezut că focurile de armă erau de fapt petarde. Mulți au descris o stare generală de panică și confuzie cauzată de zgomotul muzicii și întuneric. O persoană care se ascundea în baie s-a acoperit cu trupurile victimelor pentru protecție. Unii animatori s-au ascuns în camerele de toaletare și au reușit să se târască afară din club după ce polițiștii au demontat unitatea de aer condiționat. Una dintre chelnerițe a declarat că s-a ascuns sub barul de sticlă. Supraviețuitorii au povestit cum Mateen râdea isteric în timp ce trăgea în cei care încercau să se ascundă.

Numeroase echipaje de urgență – inclusiv ofițeri OPD, adjuncți ai șerifului Comitatului Orange, agenți FBI, precum și paramedici și pompieri de la trei departamente – au ajuns la fața locului. Un negociator era, de asemenea, prezent, întrucât atacatorul s-a baricadat în interiorul clubului și a luat ostatici.

Potrivit lui Patience Carter, unul dintre ostatici, Mateen a intrat în baia unde se ascunseseră mai mulți oameni și a deschis focul, rănind mulți dintre ei. Carter, ascunsă într-o boxă cu alte persoane, a fost ranită de gloanțe și bucăți din peretele căzut în urma ploii de gloanțe. Pușca lui Mateen s-a blocat apoi pentru scurt timp, moment în care a oprit focul și a luat supraviețuitorii ostatici.

La ora 2:22, între două schimburi de focuri, Mateen a făcut un apel la 911 din baia clubului în care și-a exprimat simpatia pentru Tamerlan și Djohar Țarnaev, teroriștii de la maratonul din Boston, și a făcut referire la Moner Mohammad Abu Salha, o cunoștință de-a lui, care a murit într-un atentat sinucigaș în Siria în 2014. Mateen a spus că a fost inspirat de moartea lui Abu Salha pentru Frontul Al-Nusra și, în ciuda faptului că Frontul Al-Nusra este în război cu ISIS, Mateen și-a declarat loialitatea față de organizația din urmă.

După un asediu de trei ore, în jurul orei 5 dimineața, ofițerii SWAT au intrat în clădire prin perete cu un vehicul blindat, apoi au folosit două grenade paralizante pentru a-l distrage pe Mateen. Mateen a fost împușcat și ucis în schimbul de focuri, în care au fost implicați 11 ofițeri. Cinci minute mai târziu, poliția a declarat că o echipă de pirotehniști a efectuat o explozie controlată. Marteen a fost declarat mort de polițiști la ora locală 5:53. 30 de ostatici au fost eliberați în timpul operațiunii poliției, iar un ofițer a fost împușcat în casca kevlar și internat în spital cu leziuni oculare.

Autorul atacului

CBS News relata că autorul atacului este Omar Mir Seddique Mateen. Mateen era un cetățean american din Fort Pierce, Florida, născut din părinți afgani în 1986, la New York. Mateen era musulman. Potrivit unor surse din rândul forțelor de ordine, Mateen a apelat numărul unic de urgență 911 înainte de a comite atacul, jurând credință liderului ISIS Abu Bakr al-Baghdadi.

Tatăl atacatorului, Seddique Mateen, a declarat pentru un post de televiziune american că familia sa regretă "întregul incident". Acesta a adăugat că atacul nu a avut nimic de-a face cu religia, doar că fiul său a fost iritat de imaginea unui cuplu homosexual sărutându-se în Miami cu câteva luni înainte, în prezența soției lui, Noor Zahi Salman, și a fiului lor de trei ani. Însă câteva ore mai târziu, tatăl lui Mateen a postat un videoclip pe pagina sa de Facebook în care condamnă homosexualitatea, spunând că "nu este un subiect cu care oamenii ar trebui să aibă de-a face". Videoclipul a fost între timp șters de pe pagina de Facebook. Într-un alt videoclip postat de Seddique pe YouTube în 2014, acesta își exprimă gratitudinea față de talibanii afgani. Mai mult, tatăl lui Omar se opune vehement Pakistanului și președintelui afgan, Ashraf Ghani.

Mateen, care locuia la câțiva kilometri de Orlando, în Fort Pierce, lucra ca agent de pază pentru G4S Secure Solutions din 2007. Un fost coleg de muncă a declarat pentru NBC News că Mateen era rasist, agresiv și "toxic". Aceeași părere este împărtășită de fosta lui soție, Sitora Yusifiy, care l-a acuzat de violență domestică. Mariajul lor s-a încheiat după doar patru luni, în 2011, din pricina abuzurilor fizice la care era supusă. Potrivit acesteia, Omar suferea de tulburare bipolară și era "în mod evident tulburat, închis și traumatizat". Fostul ofițer de poliție din Fort Pierce, Daniel Gilroy, îl descria pe Mateen ca "dezechilibrat" mental. Potrivit propriilor declarații, Gilroy a încetat să lucreze cu Mateen, dezgustat fiind de remarcile homofobe și rasiste ale acestuia. Mateen "vorbea deseori despre uciderea oamenilor și-și exprima ura față de homosexuali, negri, femei și evrei".

Mateen avea permis de port-armă și, potrivit unui oficial ATF, cel puțin două arme de foc au fost achiziționate legal de Mateen în săptămâna premergătoare atentatului, însă nu se știe dacă aceste arme au fost folosite în atac.

Mateen a intrat în atenția FBI în mai 2013 după afirmații "inflamatorii" despre un contract de muncă pentru postul de agent de pază. Mateen le-a spus colegilor de muncă că a avut legături de familie cu al-Qaeda și că a fost membru Hezbollah. FBI a deschis o anchetă preliminară și l-a audiat pe Mateen de două ori. Mateen a admis că a făcut astfel de declarații, dar "a explicat că le-a spus la furie, deoarece colegii săi îl tachinau". FBI a închis cazul după zece luni, socotind că Mateen nu reprezintă o amenințare. Mateen figura într-o listă de urmărire a teroriștilor pe timpul anchetei, însă a fost înlăturat odată ce ancheta s-a încheiat. În iulie 2014, numele lui Mateen intră din nou în atenția FBI pentru o presupusă legătură cu Moner Mohammad Abu Salha, primul kamikaze american în Siria, unde a luptat cu Frontul Nusra, un grup militant afiliat al-Qaeda. Cei doi bărbați se cunoșteau din întâmplare (Abu Salha locuia în orașul vecin, Vero Beach) și frecventau aceeași moschee. Agentul special responsabil cu divizia Orlando a FBI, Ron Hopper, a declarat că legătura dintre cei doi a fost "minimă" și "nu constituia o relație substanțială sau o amenințare la acel moment". În martie 2011 și martie 2012, Mateen a călătorit în Arabia Saudită pentru Umrah, un pelerinaj al musulmanilor. După verificări în comun cu oficialii saudiți, Directorul FBI, James Comey, a declarat că nu au găsit nimic incriminator în cele două călătorii.

Potrivit Orlando Sentinel, cel puțin patru clienți obișnuiți ai clubului l-au văzut pe Mateen frecventând clubul de mai multe ori. În unele ocazii, Mateen ar fi băut într-un colț singur, "iar alte ori ar fi fost atât de beat încât devenea zgomotos și agresiv". Un alt martor, care l-a recunoscut pe Mateen în afara clubului cu o oră înainte de atac, le-a povestit agenților FBI că atacatorul îi trimitea mesaje printr-o aplicație de dating pentru gay numită "Jack'd" timp de un an înaintea atacului. Un altul a declarat că Mateen folosea aplicațiile Grindr si Adam4Adam pentru socializare online cu bărbați gay și posta fotografii cu el pe ambele site-uri. Unul din foștii săi colegi de la Academia de Poliție a declarat că Mateen i-a cerut să iasă împreună în 2006 și că au petrecut timp împreună la baruri gay după cursuri, crezând că Mateen era gay. El l-a descris, de asemenea, "ciudat din punct de vedere social" și spunea că "nimeni nu-l plăcea".

A doua soție a lui Omar Mateen, Noor Zahi Salman, ar putea fi inculpată pentru implicare în atacul armat. Ea a declarat poliției că ar fi încercat să discute cu soțul său despre intenția de a ataca clubul de noapte Pulse. Mai mult, Noor Zahi Salman ar fi mers cu Omar Mateen să cumpere muniție și l-ar fi lăsat la clubul de noapte Pulse cu alte ocazii pentru că dorea să supravegheze locul. De asemenea, în aprilie, Mateen și soția sa ar fi vizitat Walt Disney World pentru a-l cerceta ca o potențială țintă. Procurorii au declarat că intenționează să o acuze pe Noor Zahi Salman de complicitate la uciderea a 49 de persoane și de tentativă de ucidere în cazul a alte 53 de persoane, precum și de neavertizarea autorităților pentru a împiedica atacul armat. Există posibilitatea ca Mateen să-și fi sunat soția din interiorul clubului în timpul atacului, au declarat surse citate de Fox News. Deși Salman a fost interogată de polițiști după atac, ea nu a fost plasată sub arest.

Victime
49 de oameni au fost uciși în atacul armat (50 inclusiv autorul atacului). Alți 53 au fost răniți, mulți dintre ei necesitând intervenție chirurgicală în spitalele locale. Atentatul este astfel cel mai sângeros atac armat din istoria recentă a Statelor Unite, cel mai grav incident de violență îndreptat împotriva comunității LGBT din Statele Unite, dar și cel mai grav act terorist de la atentatele din 11 septembrie 2001. 38 de persoane au fost declarate decedate la fața locului, în timp ce alte 11 au murit în spitale din cauza rănilor grave.

Aproape toate victimele care au fost ucise sau rănite în atac au fost civili. Un singur ofițer de poliție a suferit un traumatism la ochi atunci când un glonț i-a lovit casca de protecție în schimbul de focuri cu Mateen. Cele mai multe dintre victime au fost bărbați, 18 dintre aceștia având 25 sau sub 25 de ani, iar peste 90% dintre victime erau latino-americani, jumătate din ei cu origini puerto-ricane.

Clubul este situat la trei blocuri distanță de Centrul Medical Regional Orlando, principalul centru de traumă din regiune, iar multe dintre victime au fost transportate acolo; alte două spitale din oraș au primit victime. Până pe 13 iunie, 48 din cele 49 de victime au fost identificate. Pe 14 iunie a fost identificată și cea de-a 49-a victimă.

 Stanley Almodovar al III-lea, 23
 Amanda Alvear, 25
 Oscar A. Aracena-Montero, 26
 Rodolfo Ayala-Ayala, 33
 Antonio Davon Brown, 29
 Darryl Roman Burt al II-lea, 29
 Angel L. Candelario-Padro, 28
 Juan Chevez-Martinez, 25
 Luis Daniel Conde, 39
 Cory James Connell, 21
 Tevin Eugene Crosby, 25
 Deonka Deidra Drayton, 32
 Simon Adrian Carrillo Fernandez, 31
 Leroy Valentin Fernandez, 25
 Mercedez Marisol Flores, 26
 Peter O. Gonzalez-Cruz, 22
 Juan Ramon Guerrero, 22
 Paul Terrell Henry, 41
 Frank Hernandez, 27
 Miguel Angel Honorato, 30
 Javier Jorge-Reyes, 40
 Jason Benjamin Josaphat, 19
 Eddie Jamoldroy Justice, 30
 Anthony Luis Laureanodisla, 25
 Christopher Andrew Leinonen, 32
 Alejandro Barrios Martinez, 21
 Brenda Lee Marquez McCool, 49
 Gilberto Ramon Silva Menendez, 25
 Kimberly Morris, 37
 Akyra Monet Murray, 18
 Luis Omar Ocasio-Capo, 20
 Geraldo A. Ortiz-Jimenez, 25
 Eric Ivan Ortiz-Rivera, 36
 Joel Rayon Paniagua, 32
 Jean Carlos Mendez Perez, 35
 Enrique L. Rios jr., 25
 Jean C. Nives Rodriguez, 27
 Xavier Emmanuel Serrano Rosado, 35
 Christopher Joseph Sanfeliz, 24
 Yilmary Rodriguez Solivan, 24
 Edward Sotomayor jr., 34
 Shane Evan Tomlinson, 33
 Martin Benitez Torres, 33
 Jonathan Antonio Camuy Vega, 24
 Juan P. Rivera Velazquez, 37
 Luis S. Vielma, 22
 Franky Jimmy Dejesus Velazquez, 50
 Luis Daniel Wilson-Leon, 37
 Jerald Arthur Wright, 31

Anchetă

Șeful poliției din Orlando, John Mina, a declarat că un pistol și o armă semiautomată de tip SIG Sauer MCX, precum și mai multe cartușe, au fost recuperate de la cadavrul lui Mateen. Mina a descris atacul ca pe un act de terorism pus la cale de un "lup singuratic". Șeriful Comitatului Orange, Jerry Demings, spunea: "Acesta este un incident, după cum am văzut, pe care cu siguranță îl clasificăm drept un act de terorism domestic". Când a fost întrebat despre islamism, agentul FBI Ronald Hopper a răspuns: "Nu avem indicii care să ne sugereze că acest individ ar fi putut avea înclinații spre această ideologie". Mina a declarat că Mateen era organizat, bine pregătit și nu din zona locală. FBI a înființat o linie de telefon pentru persoanele cu informații despre atac.

Un cont de social media, Online Dawah Operations, despre care se crede că ar aparține unor simpatizanți ISIS, "a gratulat atacul", în timp ce chiar ISIS a revendicat atacul, potrivit agenției de presă Amaq, afiliată ISIS.

Pe 13 iunie, Directorul FBI James Comey declara că "până acum, nu avem niciun indiciu că acest complot a fost dirijat din afara Statelor Unite sau că el [atacatorul] făcea parte din vreo rețea". Comey a adăugat că Comunitatea de Informații a Statelor Unite este "ferm convinsă că acest criminal a fost radicalizat cel puțin în parte prin intermediul internetului" și că ancheta a descoperit "indicii solide ale radicalizării acestui criminal și ale potențialei inspirații din organizațiile teroriste străine". Oficialii americani au declarat că ISIS ar fi putut să-l inspire pe Mateen fără a-l antrena, instrui sau avea vreun contact direct cu el; numeroase atacuri teroriste din trecut, inclusiv cel din San Bernardino, au fost comise de atacatori "autoradicalizați". ISIS a revendicat în mod frecvent responsabilitatea pentru atacurile comise de indivizii autoradicalizați, care i-au jurat credință, în ciuda lipsei oricărei legături directe cu atacatorii.

O transmisiune din 13 iunie prin postul de radio al-Bayan, afiliat ISIS, informa că Mateen era un "soldat al califatului", dar nu specifica nimic în legătură cu implicarea grupării în atentat. Yoram Schweitzer de la Institutul israelian pentru Studii de Securitate Națională a opinat că Mateen a asociat atacul cu ISIS pentru a căpăta notorietate și că este foarte puțin probabil ca ISIS să fi știut de Mateen înainte de atac.

După atac, ofițeri de la numeroase agenții federale, statale și locale (inclusiv FBI, ATF, Departamentul pentru Aplicarea Legii din Florida, Biroul Șerifului Comitatului St. Lucie și Departamentul de Poliție din Fort Pierce) au descins în casa lui Mateen din Fort Pierce și la o altă casă din Port St. Lucie. O echipă de pirotehniști a fost, de asemenea, prezentă la casa lui Mateen pentru a căuta explozibili.

Reacții

Naționale

La câteva ore de la atac, primarul orașului Orlando, Buddy Dyer, a decretat starea de urgență. Guvernatorul Floridei, Rick Scott, a emis o declarație de sprijin pentru cei afectați și a menționat că centrul pentru situații de urgență monitorizează incidentul.

Organizația neguvernamentală OneBlood a făcut apel la populație pentru donarea de sânge 0 negativ, 0 pozitiv și AB. De asemenea, politicianul Marco Rubio și actrița Mia Farrow i-au îndemnat pe locuitorii heterosexuali ai orașului Orlando să doneze sânge, pe fondul interdicției impuse de FDA bărbaților homosexuali activi. La ora locală 10:45, aproximativ 1.000 de oameni așteptau să doneze sânge la un centru OneBlood din oraș.

Compania Facebook a activat funcția de "safety check" pentru ca persoanele implicate în atacul armat din clubul Pulse din Orlando să își anunțe prietenii că sunt în siguranță. Mai mult, este pentru prima dată când "safety check"-ul este activat pe teritoriul Statelor Unite.

Casa Albă a emis o declarație prin care își exprimă condoleanțele victimelor. Președintele Barack Obama a ordonat guvernului federal să ofere orice ajutor necesar pentru a "continua ancheta și susține comunitatea". Într-o declarație de presă, președintele a descris atacul ca un "act de ură" și "act de teroare". Președintele a emis, de asemenea, o proclamație prin care toate steagurile americane din întreaga lume să fie coborâte în bernă până pe 16 iunie la apus, pentru a onora memoria victimelor atentatului din Orlando. Mai mult, Statele Unite a făcut apel la toate cele 193 de state membre ONU nu numai să condamne terorismul, dar și să protejeze persoanele LGBT de astfel de atacuri. Ambasadorul adjunct al Statelor Unite la ONU, David Pressman, a declarat ca protecția demnității tuturor ființelor umane ar trebui să fie obiectul de activitate al Adunării Generale.

Cea mai mare organizație a statului care militează pentru drepturile LGBT, Equality Florida, a demarat o acțiune de strângere de fonduri pentru a ajuta victimele și familiile lor, colectând 767.000 de dolari în primele nouă ore. Până pe 14 iunie, peste 3 milioane de dolari s-au strâns în conturile organizației.

Mulți oameni de pe social media și din alte părți, inclusiv candidați la președinția Statelor Unite, membri ai Congresului, alte figuri politice, lideri străini, dar și diverse celebrități și-au exprimat șocul cu privire la evenimente și au transmis condoleanțe celor afectați. Clădiri simbol din toată lumea au fost iluminate în culorile steagului LGBT pentru a onora memoria victimelor atacului. Printre acestea se numără Turnul Eiffel, One World Trade Center, Sydney Harbour Bridge și Sky Tower (Auckland).

"Consiliul de înțelepți musulmani", cu sediul la Abu Dhabi și condus de marele imam Ahmed Al-Tayeb, considerat cea mai înaltă autoritate a islamului sunit, a declarat într-un comunicat că respinge complet "aceste acte teroriste respingătoare care contrazic învățăturile islamului". Acest consiliu este o instituție ce reunește demnitari musulmani din diferite țări, dintre care Egipt, Emiratele Arabe Unite și Somalia. În același timp, secretarul general al consiliului, Ali al-Nouaimi, "a criticat faptul că se profită de astfel de atacuri pentru incitare (la ură) împotriva musulmanilor și răspândirea islamofobiei", potrivit comunicatului.

Ceremonia ediției din 2016 a Premiilor Tony a fost dedicată victimelor atacului, cărora gazda James Corden le-a prezentat omagii în monologul de deschidere. Lin-Manuel Miranda a recitat un sonet, compoziție proprie, în onoarea celor decedați, în timpul discursului de acceptare a Premiului Tony pentru cea mai bună partitură pentru musicalul Hamilton. Adele a dedicat un întreg show pe care l-a susținut în Anvers, Belgia, victimelor atacului din Orlando. J. K. Rowling, autoarea seriei Harry Potter, a postat un mesaj pe Tweeter dedicat lui Luis Vielma, una dintre victimele atentatului din Orlando. Luis Vielma era angajat al The Wizarding World of Harry Potter, parc tematic în Disneyland Orlando.

Cântăreața australiană Sia a lansat pe 5 septembrie videoclipul single-ului "The Greatest", despre care presa internațională scrie că este un omagiu adus victimelor masacrului din Orlando. Anterior, într-un concert în statul american Colorado, Sia a cedat în timp ce interpreta piesa "Titanium", dedicată și aceasta celor 49 de victime din clubul Pulse.

Internaționale

Organisme supranaționale
  Secretarul general al NATO, Jens Stoltenberg, a emis o declarație în care spune: "Condamn atacul terorist oribil din Orlando. Plâng alături de cei care au pierdut pe cineva drag, comunitatea LGBT și Statele Unite".

Țări

  Președintele Ashraf Ghani a condamnat atacul și a declarat că "nimic nu poate justifica uciderea civililor".
  Președintele sud-african Jacob Zuma a transmis un mesaj de condoleanțe guvernului și poporului american și a condamnat atacurile împotriva comunității LGBTQI.
  Ambasadorul Arabiei Saudite în Statele Unite, Abdullah Al-Saud, a emis o declarație în care spunea: "Regatul Arabiei Saudite condamnă în termenii cei mai fermi atacul asupra oamenilor nevinovați din Orlando, Florida, și transmite cele mai sincere condoleanțe familiilor și prietenilor victimelor și poporului american".
  Prim-ministrul australian Malcolm Turnbull a condamnat "ura ucigașă împotriva persoanelor gay" și a calificat atentatul drept "un atac josnic împotriva libertății... un atac împotriva a noi toți". Manifestări de solidaritate cu familiile victimelor au avut loc în întreaga Australie.
  Ministrul Afacerilor Externe din Azerbaidjan a emis o declarație în care condamnă atacul și-și exprimă condoleanțele familiilor victimelor. Membrii comunității LGBT locale s-au strâns în fața ambasadei Statelor Unite pentru a protesta împotriva homofobiei.
  Președintele interimar al Braziliei, Michel Temer, proaspăt investit în funcție, spunea: "Regret nespus tragedia din Statele Unite care a ucis zeci de americani. De asemenea, doresc să exprim solidaritatea Braziliei cu familiile victimelor acestui atac".
  Prim-ministrul canadian Justin Trudeau, cunoscut susținător al drepturilor LGBT, și soția lui, Sophie Grégoire Trudeau, au oferit "condoleanțe și rugăciuni familiilor și prietenilor celor pierduți" și au urat "însănătoșire grabnică tuturor celor răniți". Trudeau și-a exprimat, de asemenea, solidaritatea cu comunitatea LGBT.
  Ministrul de Externe din Chile a oferit "condoleanțele sale poporului american și familiilor victimelor brutalului atac din Orlando".
  Președintele Xi Jinping a transmis profunda simpatie și sincere condoleanțe poporului american și și-a exprimat durerea pentru victimele atacului terorist.
  Președintele columbian Juan Manuel Santos a condamnat atacul și și-a exprimat solidaritatea cu victimele.
  Prim-ministrul danez Lars Løkke Rasmussen a fost unul dintre puținii lideri mondiali care a cerut în mod direct drepturi egale pentru toți: "Oripilat de atacul din Orlando. Să ne unim în lupta pentru drepturi egale. Gândurile mele sunt cu victimele și cei afectați".
  Președintele François Hollande a condamnat atacul armat, exprimându-și "sprijinul deplin pentru poporul american". Marine Le Pen, președintele partidului de extremă dreaptă Frontul Național, și-a exprimat "simpatia poporului american și rudelor numeroaselor victime".
  Prim-ministrul Israelului Benjamin Netanyahu și-a exprimat condoleanțele familiilor victimelor atentatului din Orlando și a declarat că Israelul este "umăr la umăr" cu Statele Unite în combaterea terorismului. Clădirea primăriei din Tel Aviv a fost iluminată în culorile steagului LGBT "în semn de solidaritate cu orașul Orlando". De asemenea, președintele Reuven Rivlin i-a scris omologului său american într-o postare pe Twitter: "Acest atac împotriva comunității LGBT din Orlando este pe cât de laș, pe atât de dezgustător". El a mai adăugat că Israelul sprijină Statele Unite "în lupta morală și justă împotriva tuturor formelor de violență și ură".
  Prim-ministrul Matteo Renzi scria pe Twitter: "Solidaritate și compasiune din partea guvernului italian pentru masacrul atroce din Orlando, Florida. Inimile noastre sunt cu frații noștri americani".
  Într-un mesaj destinat președintelui Obama, prim-ministrul Shinzō Abe a denunțat atacul și a declarat că "Japonia stă alături de Statele Unite și poporul american în aceste momente grele".
  Ministrul de Externe kenyan Amina Mohamed a declarat pe Twitter: "Acest act dezgustător doar îngreunează hotărârea noastră de a învinge această amenințare asupra vieții noastre, modului nostru de viață și valorilor noastre".
  Într-o postare pe Twitter, prim-ministrul David Cameron spunea că este oripilat și și-a exprimat condoleanțele victimelor și familiilor lor. La scurt timp după ce și-a sărbătorit aniversarea de 90 de ani la Londra, Regina Elisabeta a II-a a emis o declarație în care spunea: "Prințul Philip și eu am fost șocați de evenimentele din Orlando. Gândurile și rugăciunile noastre sunt cu toți cei care au fost afectați". Kate Middleton și Prințul William au vizitat ambasada Statelor Unite în Londra, unde au semnat o carte de condoleanțe pentru victimele atacului. Sadiq Khan, primul primar musulman al Londrei, a scris pe Twitter: "Stau alături de orașul Orlando împotriva urii și bigotismului. Gândurile mele sunt cu toate victimele acestui oribil atac". Khan, împreună cu miniștri de cabinet, liderul Partidului Laburist Jeremy Corbyn și alte mii de persoane au participat la o manifestație de solidaritate în Soho.
  Președintele Enrique Peña Nieto a declarat că Mexicul regretă profund violența atacului armat și și-a exprimat solidaritatea cu familiile victimelor și poporul american.
  Prim-ministrul Erna Solberg a spus că este îngrozită și a numit atacul o "brutalitate fără sens". Ea a mai spus că gândurile ei sunt cu victimele și cei dragi lor.
  Ministrul de Externe olandez, Bert Koenders, și-a exprimat condoleanțele Secretarului de Stat al Statelor Unite, John Kerry.
  Prim-ministrul Nawaz Sharif a emis o declarație în care spunea că "niciun om nevinovat, bărbat, femeie sau copil, nu ar trebui să trăiască cu frica de a fi împușcat sau ucis pentru cine este într-o societate progresivă și democratică. Acest lucru este împotriva oricărui principiu al pluralismului, toleranței și umanității pentru care ne luptăm. Acest lucru nu reprezintă voința marii majorități a musulmanilor".
  Președintele României Klaus Iohannis a transmis condoleanțe familiilor victimelor atacului armat din Orlando. "Sunt profund întristat de vestea tragediei care a avut loc într-un club din Orlando, Florida. În aceste momente dificile, România este alături de Statele Unite ale Americii, partener strategic al țării noastre, cât și de poporul american. Îmi exprim întreaga solidaritate și transmit sincere condoleanțe familiilor victimelor", a spus Klaus Iohannis.
  Președintele Vladimir Putin și-a exprimat condoleanțele familiilor victimelor și lui Barack Obama.
  Președintele Maithripala Sirisena scria pe Twitter: "Condoleanțele mele sincere pentru cei dragi ai victimelor atacului armat din Orlando. Trebuie să facem lumea un loc mai sigur pentru toate comunitățile".
  Prim-ministrul Stefan Löfven a transmis condoleanțe președintelui Obama și poporului american. Acesta a pledat pentru combaterea urii, violenței și terorii, precum și pentru susținerea drepturilor omului.
  Biroul de presă al Vaticanului a emis o declarație în numele Papei Francisc în care se spune: "Teribilul masacru care a avut loc în Orlando, cu numărul său cumplit de mare de victime nevinovate, a provocat Papei Francisc, dar și nouă tuturor, cele mai profunde sentimente de groază și condamnare, durere și tulburare înaintea acestei noi manifestări de nebunie ucigașă și ură fără sens". Vaticanul a declarat, de asemenea, că Papa Francisc se alătură familiilor victimelor în rugăciune.

Note

Vezi și

Atentatele teroriste de la Paris din noiembrie 2015
Atacul terorist din San Bernardino
Atentatele teroriste de la Bruxelles din martie 2016

Atentate din 2016
2016 în Statele Unite ale Americii
Atentate în Statele Unite ale Americii

Atentatul din Orlando (2016)


Daihatsu Gran Move var en femdørs mini-MPV fra den japanske fabrikant Daihatsu. Modellen var baseret på Daihatsu Charade Shortback og kom på markedet i november 1996.

Andre navne
I det meste af Europa blev bilen solgt under navnet Gran Move. I hjemlandet Japan, samt i talrige andre lande hed bilen Daihatsu Pyzar. I Storbritannien hed den første serie (G303) Gran Move, og den anden serie (G301) Pyzar.

Tekniske data
 Vendekreds: 9,8 m
 Bagagerumsindhold: 400 liter, med fremklappet bagsæde 850 liter
 Tankkapacitet: 50 liter normalbenzin (91 oktan)
 Egenvægt: 1065 kg
 Lasteevne: 420 kg
 Ved hjælp af en kollisionssensor oplåses dørene i tilfælde af en kollision, og havariblinket aktiveres.

Motorerne er af fabrikanten ikke frigivet til brug med E10-brændstof.

Facelift
I sommeren 1999 gennemgik modellen et facelift (G301) med følgende ændringer:
 Motor på 1599 i stedet for 1490 cm³, og 91 i stedet for 90 hk
 Drejningsmoment 126 i stedet for 119 Nm
 Fire centimeter større længde som følge af modificerede kofangere
 Ændret gearkasseudveksling
 Hvide blinklys
 Ny kølergrill

Indstilling af produktionen
Produktionen blev indstillet i juli 2002. De sidste nye biler blev solgt i 2003.

Referencer

Litteratur
 Automobil Revue. Katalog 1997 og 2001 (på tysk og fransk).

Eksterne henvisninger

Gran Move
Mini-MPV'er
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1996
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne

Daihatsu Gran Move


Walter Bacher (né le  à Halle-sur-Saale, mort après le  à Auschwitz) est un résistant allemand au nazisme.

Biographie
Walter Bacher a des parents d'origine juive et reçoit un baptême protestant. Il est néanmoins membre d'associations juives.

En 1911, Walter Bacher réussit l'examen d'entrée au gymnasium de Halle puis étudie le latin, le grec, l'histoire et l'archéologie dans les universités de Halle et de Fribourg.

De 1914 à 1918, il participe à la Première Guerre mondiale en tant que volontaire, se bat sur le front français et est blessé. Après la fin de la guerre, il poursuit ses études. Il obtient son doctorat en 1919 avec une thèse sur De Pausaniae studiis Homericis. De 1919 à 1927, il est professeur dans des gymnasiums de Mersebourg et de Berlin et travaille temporairement comme précepteur privé.

Il devient secrétaire des jeunes de l'Allgemeiner freier Angestelltenbund et membre du SPD. Il est impliqué notamment dans la  et dans le mouvement social-démocrate Volksheim-Bewegung.

En 1927, il obtient un emploi permanent dans une école secondaire pour filles, la Klosterschule à Hambourg. Il y enseigne le latin, le grec, l'allemand et l'histoire. À son initiative, une section de langues anciennes est créée. Le , il épouse sa collègue Clara Haurwitz.

En 1933, il est renvoyé de la fonction publique. Il participe à la résistance social-démocrate à Hambourg et est en contact avec un groupe de résistance qui écrit des tracts antifascistes et permet aux personnes à risque de fuir vers le Danemark. Il refuse d'émigrer et les efforts ultérieurs pour sortir d'Allemagne échoueront. Afin de continuer à avoir la possibilité d'enseigner dans le sens antifasciste, il travaille à partir de 1935 comme assistant temporaire à la Talmud-Tora-Schule à Hambourg. En 1935, il rejoint la communauté juive de Hambourg. En 1938, il obtient un poste permanent. Au début de l'été 1942, Bacher et sa famille doivent déménager dans une "maison juive" et le , ils sont déportés dans le ghetto de Theresienstadt. De là, le , ils sont transportés au centre d'extermination d'Auschwitz-Birkenau.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Liste de résistants allemands au nazisme

Liens externes

Résistant allemand au nazisme
Victime de la Shoah en Allemagne
Personnalité du Parti social-démocrate d'Allemagne
Naissance en juin 1893
Naissance à Halle-sur-Saale
Naissance dans la province de Saxe
Décès en septembre 1944
Décès à Auschwitz
Décès à 51 ans
Victime allemande de la Shoah

Walter Bacher


O show do intervalo do Super Bowl LVII, oficialmente conhecido como Apple Music Super Bowl LVII Halftime Show, ocorreu em 12 de fevereiro de 2023, no State Farm Stadium, em Glendale, Arizona, nos Estados Unidos, como parte do Super Bowl LVII. O evento foi transmitido nos Estados Unidos pela Fox, e Fox Deportes, e pelos aplicativos da Fox Sports e NFL, sendo o primeiro show do intervalo do Super Bowl a ser patrocinado pela Apple Music. A cantora barbadiana Rihanna estrelou o show.

Antecedentes
Em outubro de 2019, Rihanna revelou à Vogue que havia recusado uma oferta da National Football League (NFL) para se apresentar no Super Bowl LIII halftime show em solidariedade a Colin Kaepernick. Em 2016, Kaepernick se ajoelhou durante o hino nacional estadunidense no início dos jogos da NFL em protesto contra a brutalidade policial e a desigualdade racial nos Estados Unidos. Posteriormente, em novembro de 2017, ele entrou com uma queixa contra a NFL e seus proprietários, acusando-os de conluio para mantê-lo fora da liga. Kaepernick retirou a queixa em fevereiro de 2019, antes do Super Bowl LIII, após chegar a um acordo confidencial com a NFL.

Em 22 de setembro de 2022, a NFL anunciou que o novo patrocinador do show do intervalo do Super Bowl seria a Apple Music, substituindo a Pepsi, começando com o Super Bowl LVII. Em 25 de setembro de 2022, a NFL anunciou que Rihanna estrelaria o show do intervalo. A apresentação seria a primeira performance ao vivo de Rihanna em cinco anos, desde sua participação no Grammy Awards de 2018. Em entrevista a Nadeska Alexis, da Apple Music, dias antes do show do intervalo, Rihanna disse que estava na 39ª versão do set list do show.

Nos dias que antecederam o show do intervalo, Rihanna brincou em uma entrevista com Nate Burleson que talvez ela trouxesse um convidado "surpresa". Após o show, foi confirmado que a cantora estava grávida de seu segundo filho. A apresentação de Rihanna no Super Bowl Halftime Show de 2023 atraiu um total de 118,7 milhões de espectadores na TV e nas plataformas digitais, tornando-se o segundo halftime show mais assistido da história, atrás da apresentação de Katy Perry no Super Bowl XLIX halftime show.

Set list
 "Bitch Better Have My Money" (com elementos de "Phresh Out the Runway")
 "Where Have You Been" / "Only Girl (In the World)" (com elementos de "Cockiness (Love It)")
 "We Found Love" (com elementos de "S&M")
 "Rude Boy" (DJ Klean remix; com elementos de "Kiss It Better")
 "Work"
 "Wild Thoughts"
 "Pour It Up" (com elementos de "Birthday Cake", "Numb", e "Pose")
 "All of the Lights"
 "Run This Town"
 "Umbrella"
 "Diamonds"

2023 nos Estados Unidos
2023 na televisão nos Estados Unidos
2023 na música
Eventos de fevereiro de 2023
Shows do intervalo do Super Bowl

Show do intervalo do Super Bowl LVII


The national coat of arms of Armenia (, Hayastani zinanshan) was adopted on April 19, 1992, by resolution of the Armenian Supreme Council. On June 15, 2006, the Armenian Parliament passed the law on the state coat of arms of Armenia.

It consists of an eagle and a lion supporting a shield. The coat of arms combines new and old symbols. The eagle and lion are ancient Armenian symbols dating from the first Armenian kingdoms that existed prior to Christ. These symbols are found on the Armenian Highland from times immemorial. Numerous Armenian dynasties such as Artaxiad, Arsacid, Bagratuni and Rubenid, used these symbols as their royal insignia. Like other post-Soviet republics whose symbols do not predate the October Revolution, the current emblem retained one component of the Soviet one such as the Mount Ararat on the shield. Prior to 1992, Armenia had an emblem similar to all other Soviet Republics.

History

Coat of arms of the First Republic of Armenia

The present-day Armenian coat of arms has its origins with the establishment of the First Republic of Armenia in 1918. In that year, an early variation of the coat of arms was adopted. The symbols on this earlier version were placed in a slightly different order and the eagle and lion have their tongues out, giving them a more menacing look. Only Mount Ararat (along with Little Ararat) are depicted while Noah's Ark is absent. The coat of arms was designed by architect and member of the Russian Academy of Fine Arts Alexander Tamanian and artist Hakob Kojoyan.

Transcaucasian SFSR

In 1922, Armenia was incorporated into Transcaucasian SFSR with Georgia and Azerbaijan. The coat of arms of the Transcaucasian SFSR was adopted by the government of the Transcaucasian SFSR. It is uncertain when exactly it was adopted. It incorporates designs from each of the three major groups that combined in the Transcaucasian SFSR, the Armenians, Azeri and Georgians, and unusually features Islamic art and communist elements side by side. The latticework in the star itself bespeaks the former coat of arms of Georgia from 1918 to 1921 and adopted again from 1991 to 2004; the crescent moon represents the Muslim Azeris, on a background depicting the national symbol of the Armenians, Mount Ararat.

Soviet coat of arms

In 1937, a new coat of arms was adopted. Like the coat of arms of the first independent republic, this one prominently featured Mount Ararat along with the Soviet hammer and sickle and red star behind it. The inclusion of Mount Ararat brought objections from Turkey because the mountain is part of its territory. The Kremlin retorted that, although the Turkish symbol was the crescent, surely it did not mean that they laid claim to the moon. The Soviet Union broke apart in 1991 and Armenia thus became an independent republic. In 1992, a slightly modified version of the coat of arms of the first republic was adopted and has remained in place ever since.

Symbolism

Shield
The shield itself consists of five components. In the center is a depiction of the Mount Ararat with Noah's Ark sitting atop it. According to tradition, the ark is said to have finally rested on the mountain after the great flood. Ararat is considered the national symbol of Armenia and thus is of principal importance to the coat of arms. Surrounding Mount Ararat are symbols of old Armenian dynasties. In the lower left portion of the shield, there are two eagles looking at each other, symbolizing the length of the Armenian territory during the reign of the Artaxiad dynasty that ruled from the second century B.C. to the beginning of the Christian era. In the upper left portion, there is a lion with a cross, the emblem for the Bagratuni dynasty that ruled during the Middle Ages, between the 9th and 11th centuries. Under this dynasty, Armenia blossomed culturally, making its capital, Ani, one of the most important cultural, social and commercial centers of its time. The Bagratuni kingdom was destroyed by the Byzantine Empire's encroachment and by Seljuk conquests in the 11th century. In the upper right portion, there is a two-headed eagle, the emblem of the first dynasty to reign over Christian Armenia, the Arsacid dynasty, which ruled from the first century to 428. Tiridates III made Armenia the first country to adopt Christianity as official religion in 301. In the lower right portion, there is a lion with a cross, the emblem of the Rubenid dynasty. This dynasty reigned in the Armenian Kingdom of Cilicia, a state that expanded and prospered during the 12th and 13th centuries, until the Mamelukes eventually conquered it in 1375.

Eagle and lion
The eagle supports the shield on the left side of the coat of arms, while the lion on the right side. The eagle was the symbol of the Artaxiad dynasty and later on the symbol of the Arsacid dynasty of Armenia. It holds the Artaxiad dynasty's branch of the shield. Whereas, the lion was the symbol of the Bagratuni dynasty and later on the symbol of the Rubenid dynasty. It holds the Rubenid dynasty's branch of the shield. The eagle and the lion are a common theme for civilizations on the Armenian Highland. As such they have been represented throughout various Armenian dynasties.

Both of these animals were chosen because of their power, courage, patience, wisdom, and nobility in animal kingdom.

About the symbol ascribed to the Arshakids in the coat of arms of the Republic of Armenia (double-headed eagle)
Since 1920, the symbol of the two-headed eagle on the shield of the RA coat of arms has been attributed to the Arshakid dynasty. Despite the lack of direct evidence, a comparative analysis of the available pictographic, chronicle, and bas-relief materials leads us to conclude that the double-headed eagle could refer to Arshakid Armenia, with the only difference being that the symbol in the coat of arms of Armenia does not represent the Arshakid dynasty itself, but their era and fame, being a synthesis of the two-headed eagle of the Mamikonyans and the same eagle of the Armenian Church established by the Arshakids.

Five vital elements
Source:
 The sword represents the power and strength of the nation, breaking the chains of oppression.
 The broken chain represents effort shown by the nation to gain freedom and independence.
 The wheat ears represent the hard working nature of the Armenian people.
 The feather represents the intellectual and cultural heritage of the Armenian people (as a quill pen).
 The ribbon represents the colors of the flag of Armenia blue, the sky, orange, courage (Noah's Ark), red, 1.5 million deaths on the genocide.

Use
The coat of arms of Armenia may be used on the monetary units, orders and medals of Armenia.

See also

 Coat of arms of the Republic of Artsakh
 Emblem of the Armenian Soviet Socialist Republic
 Flag of Armenia

References

External links
 "Armenia: Coat of arms" at Flags of the World

 Armenica.org – Symbolic values and information about the Armenian flag and coat of arms
 National Coat of Arms of the Republic of Armenia – Official website
 Atlas of Conflicts: Examples of Old Armenian Heraldry

National symbols of Armenia
Armenia
Armenian coats of arms
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia
Armenia, Coat of arms of
Mount Ararat

Coat of arms of Armenia


بكسر الباء العذرية.

قبائل
 بكر (اسم)
 بكر (شبام كوكبان)
 بكر (كوهستان)
 بكر بن وائل قبيلة من العرب الربعية العدنانية، من أشهرهم الفارس الجاهلي جساس بن مرة البكري.
 بكر بن عبد مناة بطن من بطون قبيلة كنانة المضرية العدنانية، من أشهرهم الصحابي أبو ذر الغفاري.
بكر بن هوازن جد قبائل هوازن القيسية المضرية العدنانية, من أشهر من ينتسب إليه الفارس دريد بن الصمة.

انظر أيضًا

 بكرة (توضيح)

بكر (توضيح)


Dona Barta () a fost o regizoare de filme documentare și scenaristă română.

Educație
A studiat la Institutului de Artă Cinematografică din București pe care l-a absolvit în 1954.

Filmografie
A regizat mai multe filme, majoritatea cu scop educativ:
 Moș Țepușă povestește (scurtmetraj), 1958
 Dușmani invizibili, 1960
 Dușmanul inimii, 1962
 Povestiri din lumea Mării Negre, 1962
 Din viața peștilor exotici, 1964
 Plante subacvatice, 1965
 Temă cu variațiuni, 1965
 Biocenoza de stepă, 1966
 Mlaștina tăcută, 1967
 Adaptări la animale, 1968
 Efemere, 1968
 Convergență, 1968
 Relicte, 1969
 Mișcarea și sensibilitatea plantelor, 1970
 Plante acvatice, 1971
 Lumea nevăzută a Deltei, 1971
 Gâzele Deltei, 1971
 Traian Vuia, 1972
 Ecosistemul, 1972
 Animale captive, 1973
 Metamorfoze, 1973
 Varațiuni pe aceeași temă, 1974
 Acizii nucleici și rolul lor, 1974
 Virusurile, 1975
 Fluturele de mătase, 1975
 Diatomee, bijuterii ale naturii, 1976
 Și barza a venit, 1976

Premii și recunoștință
A luat premii atât în România cât și în afara țării:
 Medalia de argint la Festivalul filmului pentru copii de la Veneția (1962) pentru filmul Povestiri din lumea Mării Negre
 Premiul pentru cel mai bun film de știință popularizantă la Mamaia (1965) pentru filmul Temă cu variațiuni
 Diplomă de onoare la Congresul AICS din Roma (1968) pentru filmul Efemere
 Delfinul de bronz la Teheran (1969) pentru Efemere
 Mențiune la Buenos Aires (1969) pentru Efemere
 Premiul "Perla TV '71" la Milano (1971) pentru Gâzele Deltei
 Premiul pentru film științific la Asociația Cineaștilor din România (ACIN) în 1974 pentru Variațiuni pe aceeași temă

Note

Bibliografie
Căliman, Călin - Istoria filmului românesc (1897-2017), editura Ideea Europeană, București, 2017.

Nașteri în 1931
Decese în 1977
Regizori de film români
Scenariști români
Femei din România

Dona Barta


Rok Štraus (født 3. marts 1987) er en slovensk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Slovenien

Rok Štraus


යමහල් අළු නිර්මාණය වී ඇත්තේ පාෂාණ කැඩී බිදී යාමේදී ඇතිවන අංශු වලනි , 2mm වඩා අඩු විෂ්කම්භයක් ඇති ලෝහ සහ ගිනිකදු විදුරු අංශු ගිනිකන්දක් පිපිරෙන අතර තුර හට ගනී .

යමහල් අළු