Koh Tao (da. skildpaddeøen, på engelsk også stavet som Ko Tao, thai: เกาะเต่า, udtale: [kɔ̀ʔ tàw]) er en thailandsk ø på omkring 21 km² i Thailandbugten (Golf of Thailand), 85 kilometer ud for Chumphon, administrativt tilhørende Surat Thani-provinsen og ofte betragtet som en del af Ang Thong-øhavet, også kaldt for Samui og hendes 80 søstre. Koh Tao er udpræget turistdestination for dykning og snorkling, samt for øhoppere (rejsende der besøger flere øer i området) og backpackere (ryksæksrejsende).

Tre små klippeøer ved Koh Taos nordlige spids, kaldt Koh Nangyuan (Havmågeøen), som er kædet sammen af hvid koral sandstrand, er et yndet dagudflugtsmål fra naboøerne Koh Phangan og især den største ø i gruppen, Koh Samui. Koh betyder ø på thaisprog.

Historie

De første indikationer af Koh Tao findes på gamle søkort fra engang i 1600-tallet, hvor der vises en serie af tre nord-sydlignende øer ud for kysten ved den malaysiske halvø. Den mindste og nordligste af disse øer er navngivet "Pulo Bardia", bedste eksempel er fra John Thorntons bog The English Pilot, the Third Book fra 1701, hvor kortet over Siamgolfen er dateret 1677. Øen skulle have beholdt dette navn op til omkring år 1900, men det er diskutabelt om Pulo Bardia var Koh Tao. En beskrivelse i Narrative of a residence at the capital of the Kingdom of Siam fra 1852 af Frederick Arthur Neale, giver indtryk af, at Pulo Bardia er beliggende lige ved Chumphon, hvilket kortets koordinater også antyder. Koordinaterne på gamle kort, som for eksempel The Edinburgh Gazetteer, or Geographical Dictionary kunne være upræcise, og i forhold til Koh Tao er angivelsen lidt over 60 kilometer forkert, næsten svarende til Chumphon. I Neales bog fortæles det på side 120, at "der endda var køer og gårde (farms) i en landsby, som lå på øens vestside" (måske Sairee?). Der er tilmed en illustration i bogen, som viser bebyggelsen, hvorom det forklares, at den var beliggende "lige over for byen Champon" – fastlandet kan imidlertid slet ikke ses fra Koh Tao.

Koh Tao siges imidlertid at have været ubeboet indtil engang i 1930'erne, men allerede i 1899, den 18. juni, besøgte Kong Chulalongkorn, Rama V af Siam (1868-1910), øen og lod sine initialer indhugge på en stor sten på Laem Jor Por Ror, i den sydlige ende af Sairee-stranden – et sted der i dag bruges af lokale og besøgende thailændere for tilbedelse, og for at vise ærbødighed for kongen. Ellers blev øen kun sporadisk besøgt af fiskere, der søgte ly for storm, eller et hvil under arbejdet.

Fra 1933 og frem til 1947 blev øen anvendt som politisk fængselskoloni. Selve fængslet lå ved Mae Haad, der i dag er øens hovedby. Der var 45 politiske fanger og omkring 50 andre indsatte, samt 15 vagter. Ifølge fangerne var Koh Tao et levende helvede med sine hajinficerede farvande, og det daglige liv var en konstant kamp for overlevelse. Malaria var udbredt og ofte sultede fangerne. En af fangerne skrev: "Den eneste daglige glæde er at se solen gå ned i havet, det er et spektakulært syn, bølgerne er lyslilla med en indigoblå himmel." I 1947 benådede den daværende thailandske premierminister alle fangerne på øen, der blev forladt og atter ubeboet – men kun for en kort tid.

Senere samme år sejlede et par fiskere, brødrene Ta Euam og Ta Oh, i en traditionel træbåd med latinersejl (se Long-tail båd) de cirka 45 kilometer fra Koh Phangan til Koh Tao, hvor de byggede et par hytter på Sairee-stranden, og efterfølgende bragte deres familier over og begyndte et nyt liv. Turen i sejlbåd tog omkring 12 timer og var farlig, da der stadig var sørøvere i farvandet. Skildpaddeøens nye indbyggere levede et simpelt liv med fiskeri, og begyndende kultivering af jorden for plantning af kokosnøddepalmer, som på daværende tidspunkt var en udpræget god forretning på øhavets store ø, Samui. På den tid var der også overflod af havskildpadder, så mange, at på visse tidspunkter af året var stranden helt sort.

Midt på året 1977 skete noget, der kom til ændre Koh Taos fremtid – der ankom rejsende på fiskerbåde, og med bådene som sejlede kokosnødder, fremmede folk der ville udforske den uopdagede og uberørte undervandsverden. En af de første pionerer var en italiensk mand, der ville bringe dykkere fra Koh Samui til en overnattende dykesafari ved Koh Tao. Han grundlagde Red Rock, White Rock & Green Rock, navngivet efter farverne på det italienske flag, øens første dykkerforetning. I 1984 blev de første resorts – turiststeder til overnatning, typisk små hytter eller primitive bungalows på strandene – etableret i Thian Og Bay. "Niyom Bungalows" hed stedet, og værelserne kostede 30 baht pr. nat (omkring 7 kroner efter den tids valutakurs, svarende til ca. 15 kroner i 2016). i 1990 åbnede en svensk mand Open Water Dive Course, og senere samme år kom endnu en dykkervirksomhed til, Tao-Big Blue Diving, Koh Tao var blevet omdannet til et sandt dykkerparadis.

Koh Tao i dag

Koh Tao er i dag en af de førende destinationer i Thailand for SCUBA-dykning (Self Contained Underwater Breathing Apparatus), og et attraktivt sted for PADI-certificering. De senere år har øernes omdømme som et stille, tropisk paradis med mangfoldigt maritimt liv og koralrev spredt sig. Øen byder på ophold i stort set alle prisklasser. Koh Tao har omkring 500.000 besøgende om året.

Transport
Koh Tao har ingen lufthavn, så rejsende må vælge en af flere færgeruter, enten fra Chumphon – hvorfra der er både bus- og togforbindelse til Hua Hin og Bangkok – eller fra naboøen Koh Samui, hvor der er en international lufthavn (USM), med adskillige daglige forbindelser til Bangkok, foruden til Chiang Mai, Krabi, Pattaya og Phuket, samt til Hong Kong, Kuala Lumpur og Singapore. Bådene er hurtigfærger og katamaranfærger. Der sejles tillige til Surat Thani på fastlandet, hvortil der er togforbindelse og lufthavn (URT) med fly til Bangkok. Chumphon har også en lufthavn (CJM). Både Chumphon og Surat Thani ruterne betjenes tillige med ældre, langsomme natbåde. Alle bådruter ankommer til Mae Haad på Koh Tao, men det er forskellige selskaber, der driver ruterne.

Overfartstider
 Chumphon–Koh Tao: 1½ til 3 timer, natbåd ca. 7 timer
 Koh Phangan–Kog Tao: 1½ til 2 timer
 Koh Samui–Koh Tao: ca 2½ time
 Surat Thani–Koh Tao: 4 timer, natbåd ca. 9 timer

Turisme

Hoteller er udpræget bungalows på strandene og op ad bjergsiderne ved øens mange bugte. Flere bedre hoteller er kommet til de senere, da folk der gæstede øen som unge, nu vender tilbage med deres familier.

Den mest populære turiststrand er den 1,7 kilometer lange Sairee Beach på øens vestside, lige nord for Mae Haad. Men også Chalok Baan Khao mod syd er blevet en populær destination.

Havmiljø

Farvendene omkring Koh Tao er udklækningsområde for karetteskildpadder (Hawksbill sea turtle) og grøn havskildpadde (Green sea turtle), hvilket den øgede turisme har haft negativ indvirkning på, men den thailandske marine (Royal Thai Navy) iværksatte yngelprogrammer i 2004 sammen med a koalition af lokale dykkercentre.

Vandene omkring Koh Tao er vært for flere end 130 arter af hårde koraller, og over 223 arter af revfisk, fordelt på 53 familier. Dykkerlokationen Chumpon Pinnacle mod vest er kendt for såvel Hvalhajer (Whale shark) som tyrehajer (Bull shark).

Dykningsforholdene er blevet drastisk forbedret de senere år grundet dykkersamfundets fortsatte uddannelse af lokalbefolkningen. El Niño vejrmønstre forårsagede periodevis opvarmning af farvandet, hvilket resulterede i tab af en masse af de lavvandede koraller nær Koh Tao, men efterfølgende har genoprettelsen, med hjælp fra øens bevaringsgruppe Red Koh Tao, været hurtig, så området byder på nogle af de bedste dykkerforhold i Thailandsgolfen.

Infrastruktur

Koh Tao er mindre udviklet end naboerne Koh Phangan og Koh Samui. Vejene er primitive og mange steder i dårlig stand. Motorcykler kan lejes. Der advares generelt mod at aflevere rejsepas som sikkehed ved motorcykelleje, og ligeledes om at trafikken i Thailand, inklusive øer, kan være ganske kaotisk og fremmedartet for udlændinge. Øen fik elektricitetsforsyning i begyndelsen af 00'erne, og infrastrukturen er under forbedring, men mangler stadig en del, bl.a. er der forsat ustabil el-forsyning og periodevis vandmangel.

Øen kritiseres især for affaldsbehandling, med manglende anvendeligt forbrændingsanlæg (incinerator) og ophobning af dagrenovation på 50.000 tons, som dagligt øges med yderligere tre til fem ton. Med en vision om at øen fremover skal håndtere flere millioner turister årligt, synes situationen uholdbar, selv om den midlertidigt løses med deponering ved nedgravning (landfil).

Koh Taos første hospital åbnede den 8. juli 2017, tidligere havde øen kun en klinik. Hospitalet er offentligt og har 10 sengepladser til betjene de omkring 2,000 fastboende thaier, og omkring en halv million turister. Den tidligere klink behandlede op mod 6.000 patienter årligt, heraf var 80% turister.

Befolkning
Ud over omkring 1.700 fastboende, hovedsaglig thaier, bor der et ukendt antal af såkaldte expatriates (fastboende udlændinge), der anslås til et par tusinde. Desuden er der et anseeligt antal burmesiske (Myanmar) gæstearbejdere, måske 3.000, hovedsaglig ansat i turistbranchen, da de ofte taler lidt engelsk, grundet den tidligere engelske kolonisering af Burma.

Enkelte thai-familier er meget dominerende på øen og ejer adskillige af forretningerne, det være sig både dykkerforretninger, barer og hoteller. Der findes en følelse af selvforsyning og isolation – tilbage fra dengang øen var straffekoloni – og Koh Tao er de facto uden officiel kontrol af ejernes blomstrende turistvirksomheder, der ligger på landområder, som oprindeligt blev tildelt til kokosnødplantager uden egentlig ejendomsret.

Koh Nangyuan

Koh Nangyuan (Koh Nang Yuan, Ko Nangyuan, da. Havmågeøen) er tre klipper ud for Koh Taos nordlige spids, ca. 500 meter mod vest. Klipperne er sammenkædet af en hvid koralsandstrand. Koh Nanguyan ejes af Marine Department og er licenseret som marine park til en privat forpagter. Stedet er et yndet udflugtsmål fra især Koh Samui, men også Koh Phangan og Koh Tao, på grund af natur og maritimt miljø med et levende koralrev, den såkaldte Japanske Have (Japanese Garden), som er velegnet til at snorkle i. Det tager mindre end 15 minutter at sejle til Koh Nangyuan fra Koh Tao, mens turen med speedbåd eller high-speed katamaran-færge varer holdvis 1½ time fra Koh Phangan og cirka 2 timer fra Koh Samui. Også mange dykkerbåde ankrer op ud for bugten med korallerne.

Adgang til Koh Nangyuan sker fra anløbsbroen mod øst, og der skal betales et gebyr på 100 baht pr. person (ca. 20 dkk). Flasker og dåser må af hensyn til miljøet ikke medbringes på øen, men drikkevand kan købes i strandbaren eller restauranten. Tropefiskene må ikke fodres – tidligere medbragte mange toastbrød som fiskefodder, men fiskene bliver syge af det. Der har været tilfælde ved Phuket med relativt store bøder (100.000 baht/20.000 dkk) til turister, der fodrer fisk med brød. Der er ingen ferskvand på øen, så en tur under en bruser ved stranden koster et lille gebyr. Der er derimod en restaurant – ofte er en frokostbuffet inkluderet i dagture fra Koh Samui – og mulighed for overnatning i adskillige bungalows, som mange anvender til honey moon (bryllupsrejse). Øens faciliteter omtales af nogen, som lidt højt prissat.

Negativ presseomtale og kontrovers om sikkerhed

Dobbeltmordet i 2014
Der har siden efteråret 2014 været en del negativ omtale i udenlandske medier om Koh Tao, begyndende med et dobbeltmord på et par unge britiske turister, Hannah Witheridge (23) og David Miller (24), der blev fundet dræbt en tidlig morgen den 15. september på Sairee-stranden. Politiefterforskningen blev omtalt som mangelfuld. Der var først mistanke rettet mod sønnen af Koh Taos Head of Village (lokale landsbyleder, på thai "Phu Yai Ban"), som var fra en af de magtfulde familier på øen. Det blev resolut tilbagevist af familien, at sønnen havde nogen forbindelse til sagen, hvorefter politiet droppede mistanken uden yderligere efterforskning. Sagen eskalerede med anholdelse af to unge burmesiske gæstearbejdere, Wai Phyo og Zaw Lin, begge 22 år, som blev anklaget for mordet. Den udbredte opfattelse var, at de to burmesere var syndebukke og havde været udsat for tortur. Den efterfølgende retssag på Koh Samui blev kritiseret for anklagemyndighedens manglende bevismateriale og uholdbar DNA-test. Wai Phyo og Zaw Lin der blev idømt dødsdom i december 2015, appellerede efterfølgende, men fik appellen afvist. I august 2017 indgav de en sidste appel til Thailands Højesteret.

Kort efter appellen kom det frem i britiske medier, at Storbritanniens National Crime Agency havde brudt loven ved at videregive oplysninger om ofrene til thailandsk politi, oplysninger der aldrig kom til forsvarernes kendskab. NCA indrømmede, at den havde overtrådt loven i fem tilfælde og afgjorde sagen ved samtykke i en aftale om at betale sagsøgernes omkostninger fastsat til 15.000 GBP. Udenlandske iagttagere mente, at kun tiden ville vise, om denne lille sejr kunne give nogle praktiske fordele for de to syndebukkene på dødsgangen i Bangkok Hilton (slang for det berygtete Bangkok-fængsel Bang Kwang Central Prison).

Den indflydelsesrige thailandske avis, Thai Rath, gentog på fireårsdagen for dobbeltmordet, at flere mente, at de to dømte burmesere er syndebukke, og at den skyldige er landsbylederens søn, samt at der er betalt bestikkelse for at undgå efterforskning.

Den 29. august 2019 blev appelsagerne endeligt afsluttet med en afgørelse i Thailands Højesteret, der stadfæstede dødsdommen over Wai Phyo og Zaw Lin. Højesteretsafgørelsen var ikke baseret på nyt bevismateriale, men alene en genvurdering af beviser og vidneudsagn fra Kriminalretten på Koh Samui. Det er uklart om dødsdommen vil blive eksekveret, da Thailand kun har henrettet få dømte siden 2009. Selvom sagen principielt kan forelægges for Thailands konge, gives appel normalt kun til dømte, der har tilstået og vist anger. Den 14. august 2020 kunne advokaten for Zaw Lin og Win Zaw Htun (navn stavet som gengivet i avisen) alligevel oplyse, at dødsdommen var blevet ændret til livsvarigt fængsel efter et kongeligt dekret i forbindelse med kong Vajiralongkorns fødselsdag, den 28. juli, hvilket kan svare til 50 års fængsel, da lange fængselsstraffe nedsættes reelt til 50 år. Der var i pressen i 2020 tvivl om, de var benådet til 50 års fængsel.

Kritiske artikler i Samui Times og andre medier
Presseomtale eskalerede med at det lille online nyhedsmedie Samui Times, skrev kritiske artikler om Koh Tao de følgende år frem til 2018, hvori mediet rejste tvivl om 5-6 yderligere dødsfald blandt turister var ulykker eller selvmord, som myndighederne påstod, eller om der lå en forbrydelse bag. Omkring januar 2015 begyndte udtryk som Island of Death og Death Island (da. dødens ø) at cirkulere i online medier som Reddit, ThaiVisa og Lonely Planet, hvilket Samui Times nævnte. To diskutable hændelser, en forsvundet russisk amatør freestyle dykker (dykning uden luftbeholder) i februar 2017, og en ung belgisk kvindes angivelige selvmord i april, på vej hjem efter et ophold hos en Sai Baba-menighed på naboøen Koh Phangan, som myndighederne i begge tilfælde undlod at udsende presseinformation om, blev efterfølgende rapporteret af Samui Times i henholdsvis marts og juni måned. Begge medførte massiv international presseopmærksomhed af førende nyhedsmedier i USA, Europa og Australien, især i lyset af de tidligere hændelser, og i vid udstrækning benævntes øen Koh Tao som Death Island. Også danske medier har omtalt hændelserne. I begyndelsen af juli meddelte myndighederne, at man ville sagsøge Samui Times som ansvarlig for udbredelse af benævnelsen Death Island. Online mediet Samui Times er ikke registret i Thailand, men drives fra Storbritannien – oprindeligt blev mediet drevet fra Koh Samui af Suzanne Buchanan. Den engelsksprogede avis, Bangkok Post, nedgjorde sagstruslen i en leder under overskriften, "Dødens ø sagsanlægget er en farce", og opfordrede myndighederne til at rydde enhver misforståelse af vejen, i stedet for at skræmme budbringeren.

En Facebook-side med titlen Koh Tao Death Island (dansk: Koh Tao, dødens ø) deler jævnligt opslag om højt profilerede sager, der er sket på Koh Tao, og fører endda sponsorerede reklamekampagner på Facebook i et forsøg på yderligere at øge sidens rækkevidde. Ifølge politiet i Surat Thani-provinsen administreres Facebook-siden af en gruppe udlændinge, der har til hensigt at forårsage skade på indtrykket af Thailand. Man tog for eksempel i november 2021 en ældre sag om en japansk tourists selvmord i 2004 op og påstod, at der var tale om mord, selvom afdøde havde skrevet et afskedsbrev til sine forældre.

I januar 2023 blev en britisk dykkerinstruktør, 48-årige Neil Giblin, fundet død på i sin lejede ejendom på Koh Tao, efter han ikke var dukket op til en aftale. Der var ifølge politiet ingen tegn på en usædvanlig hændelse. Omtalen genoplivede imidlertid øens negative rygte, trods af myndighedernes indsats i de foregående år med at forsikre offentligheden om, at øen er et sikkert sted for besøgende. Nyhedsmedier nævnte, at han er den femte udenlandske dykkerinstruktør, som pludseligt døde på øen.

Mistænkelige dødsfald ifølge kritikere
Sager nævnt i Thai Examiners artikel om Neil Giblins død i januar 2023, med tilføjelse af manglende data hentet fra anden kilde.
 2014, 23-årige Hannah Witheridge og 24-årige David Miller, begge Storbritannien, fundet på dræbt strand. Officiel årsag: dobbeltmord
 2014, 25-årige Nick Pearson, Storbritannien, fundet i vand, faldet fra 4,5 meter. Officiel årsag: Selvmord
 2015, 29-årige Dimitri Povse, Frankrig, fundet hængt med bagbundne hænder. Officiel årsag: Selvmord
 2015, 23-årige Christina Annesley, Storbritannien, fundet død i hotelværelse. Officiel årsag: Narkotika- og alkohol-induceret hjertesvigt
 2016, 26-årige Luke Miller, Storbritannien, fundet død i swimmingpool. Officiel årsag: Ulykke
 2017, 24-årige Valentina Novozhyonova, Rusland, dykkerentusiast, forsvundet. Officiel årsag: Druknet under dykning
 2017, 30-årige Elise Dallemagne, Belgien, fundet hængende fra et træ. Officiel årsag: Selvmord
 2018, 47-årige Bernd Grotsch, Tyskland, fundet død på sin ejendom. Officiel årsag: Hjerteanfald eller slangebid
 2023, 48-årige Neil Giblin, Storbritannien, fundet død på i sin lejede ejendom. Officiel årsag: Intet unaturligt.
Der er flere tilfælde nævnt, som involverer vestlige og europæiske rejsende. De er ifølge forfatter og journalist Suzanne Buchanan:
 Yoshi Sazawa "Sharlyn", fundet død i junglen
 Anthony Cardullo, fundet død
 Shelly Bot, dræbt af en bådpropel
 Ian Jacobs, fundet død i en brøndring af beton
 Ben Harrington, fundet død i siden af vejen
 Hans Peter Suter, skyllet op på fastlandet
 Rakeshwar Sachathamakul, fundet død i en swimmingpool
 Anshoo Sachathamakul, fundet død i en swimmingpool
 Hr. Ban, myrdet ved højlys dag
 Alexandr Bucspun, fundet død i havet
 Unavngiven japansk mand, tvungen alkoholforgiftning
 Rocio Gomez. dræbt under SCUBA-dykning
 Silje Mathisen, dræbt SCUBA-dykning

Kritik af myndighedernes samarbejde i 2018
Den 6. marts 2018, afleverede en forældregruppe til unge briter, der menes omkommet under mystiske omstændigheder på Koh Tao, en opfordring med 14.000 underskrifter til premierminister Theresa May i Downing Street 10, om at UK skal undersøge de mistænkelige dødsfald.

Igen i sommeren 2018 dukkede Death Island op i udenlandske medier, denne gang i forbindelse med en britisk såkaldt expat – fastboende udlænding – som omkom under mystiske omstændigheder, slangebid, og de lokale myndigheders manglende samarbejdsvilje, vurderet af ofrets familie. Historien fik de britiske medier til atter at bruge Death Island som overskrift, og igen omtale ni tidligere "mystiske" dødsfald blandt vesterlandske udlændinge, samt øens magtfulde familier.

Den 23. august offentliggjorde Samui Times et par artikler om en 19-årig engelsk (på daværende tidspunkt anonym) teenagerpige, der påstod, at hun var blevet bedøvet af en drink og voldtaget, såkaldt drug rape, på Koh Taos Sairee-strand om natten den 26. juni, og tillige frarøvet penge (svarende til ca. 1.000 DKK), en iPhone, og et betalingskort. Hun flygtede fra øen og anmeldte i stedet hændelsen til politiet på naboøen Koh Phangan, hvor hun skulle møde sin kæreste til Full Moon Party. Pigen påstod, ifølge de britiske medier, at politiet ikke ville modtage hendes anmeldelse af voldtægt, men kun notere de frarøvede genstande. Politiet forklarede, at de ikke kunne modtage en anmeldelse, da den skulle indgives til politiet på Koh Tao, hvor forbrydelsen var foregået, men af hensyn til pigens forsikring, skrev de en kvittering på mistede genstande. Efterfølgende indgav pigen anmeldelse til politiet i Storbritannien og afleverede en t-shirt, der skulle indeholde voldtægtsmandens DNA. Historien blev samlet op af både thailandske og britiske medier, hvor Death Island igen blev overskrift, sammen med omtale af otte tidligere mystiske dødsfald fra 2014 til 2017, samt kritik af det thailandske politi. Dette medførte den 27. august, at Surat Thani-provinsens politi, sammen med eksperter fra Royal Thai Police (RTP), blev beordret til at undersøge sagen. Samtidig skulle nedsættes et udvalg, der skulle undersøge påstande på sociale medier, og i Daily Mail-avisen i Storbritannien, samt lokale medier, der havde en vendetta for at diskreditere Koh Tao og sprede falske nyheder, if. thailandske nyhedsmedier med henvisning til Samui Times. Medieomtalen medførte, at 120 soldater blev udkommanderet til Kon Phangans Full Moon Party den 26. august, for at sikre gæsternes sikkerhed, i håb om, at de ville vende tilbage for at besøge de to øer.

Ekspertundersøgelsen resulterede i, at politiet ikke fandt nogen beviser for den hævdede voldtægtssag, og at de delte oplysninger på sociale medier derved kunne være i strid med Thailands computerkriminalitet lovgivning. På et efterfølgende møde med den britiske generalkonsul blev det oplyst, at det påståede gerningssted på stranden på gerningstidpunktet var oversvømmet af tidevand, og at der var udtaget arrestordre mod ejer og redaktør af Samui Times, den britiske statsborger Suzanne Buchanan. Desuden til administrator af Facebooksiden CSI LA, der tillige havde delt historien til sine 810.000 følgere. Forseelsen ville kunne straffes med bøde og op til fem års fængsel. Den toneangivende engelsksprogede avis Bangkok Post skrev i sin leder, at det var en dårlig beslutning at sigte Samui Times og true andre medier, da det ikke var nogen "falsk nyhed" ("fake news"), men derimod fakta om en britisk backpacker, der anmeldte en voldtægt. Truslen om retsforfølgelsen af nyhedsmedier kunne skade landets omdømme mere end rapportering af hændelsen. Den 5. september blev 10 personer, der som følgere havde delt indhold fra Facebooksiden CSI LA, anholdt. Suzanne Buchanan havde tidligere boet en periode på Koh Samui, men forlod øen i 2014 og drev Samui Times fra Storbritannien, mens indehaveen af CSI LA-profilen angiveligt var bosiddende i USA, hvorfor de begge skulle efterlyses gennem Interpol. Samtidig blev der udstedt livsvarigt indrejseforbud mod den britiske teenager. Yderlige to blev anholdt for at dele Facebookopslag. Menneskerettigheds organisationer kritiserede arrestationerne, og historien spredtes til internationale nyhesmedier. Den britiske avis The Sunday Times bragte en advarsel under overskriften "Stay away from rape island" (dansk: "Hold dig væk fra voldtægtsøen"), hvilket blev fulgt op af andre britiske aviser med brug af henholdsvis Rape Island og Death Island i overskrifterne. Efterfølgende rettede Thailands politi henvendelse til den britiske ambassade i Bangkok, for at få tilladelse til, at rejse til Storbritannien og afhøre teenageren, men fastholdt, at hvis de fandt anmeldelsen grundløs, ville de rejse tiltale mod anmelderen. Under det thailandske politis udvælgelsesproces med at finde en kvindelig officer, der skulle rejse til England og interviewe voldtægtsofret, kom det via CSI LA frem, at politiets eksperter angiveligt havde undersøgt en forkert del af stranden. Stedet var vurderet som gerningssted baseret på udtalelser bragt i britiske aviser. Politigeneralmajor Surachate Hakpan, kendt som Big Joke, gentog, at hvis en forbrydelse havde fundet sted, ville gerningsmanden blive retsforfulgt, og hvis det var løgn, ville anmelderen blive retsforfulgt. Den 16. oktober meddelte politiet på en pressekonference i Bangkok, at efter afhøring af det påståede voldtægtsoffer i Storbritannien – første gang thailandsk politi havde fløjet udenlands, for at foretage en afhøring – kunne ofret ikke give et brugbart signalement, eller udpege det nøjagtige gerningssted på foreviste fotografier. Den omtalte t-shirt indeholdt ifølge politiet ingen spor af sæd, og kunne derfor ikke bruges som bevis, hvorfor sagen hermed blev lukket, da ingen nye oplysninger kom frem, og "en voldtægt aldrig var foregået". Da ofret ikke havde indgivet en formal anmeldelse af voldtægt i Thailand, ville hun ikke blive anklaget for falsk anmeldelse. Arrestordrene mod CSI LA og Samui Times, for at sprede falske nyheder, blev derimod opretholdt. Den britiske teenagerpiges mor fastholdt i en udtalelse ifølge Samui Times, at der havde foregået såvel røveri, som voldtægt, efter en bedøvende drink, og at de følte sig svigtet af såvel det thailandske politi, som det engelske politi, der opfordrede dem til at overdrage t-shirt'en, og tillige den britiske ambassade, der hjælper et korrupt system af diplomatiske grunde.

Statistik
Statistisk omkom der 228 turister i 2016, if. Department of Tourism, hvilket svarer til ca. 0,64 dødsfald pr. 100.000 turister. Thailand havde i alt omkring 36 mio. turister i 2016. For Koh Taos 500.000 gæster bør det årlige dødstal i statistisk gennemsnit, alt andet lige, være omkring 3 personer. Den nationale statistik (for hele Thailand) viste at 41% omkom i forbindelse med vandulykker, 22% blev trafikdræbt, 16% døde grundet helbredsproblemer, og 7% begik selvmord. De resterende 14% omfatter andre hændelser. Fordelt på nationalitet er kinesere den største gruppe med 79 dødsfald, fulgt af franskmænd med 18, briter med 17, amerikanere med 12, og tyskere med 11 dødsfald. Provinsen med flest ulykker er Chiang Mai, efterfulgt af provinserne Surat Thani (hvor Koh Tao hører under), Phuket, Krabi og Chon Buri.

Galleri

Referencer

Øer i Thailand

Koh Tao


Lupe del Río, nacida el 18 de julio de 1977 en Bilbao, Vizcaya, es una actriz española.

Formación
Licenciada en Ciencias Empresariales y con dos másteres en marketing y periodismo. Lupe del Río ha vivido en diferentes lugares, como Irlanda, Suecia, EE.UU. o Italia donde ha tenido
la suerte de estudiar con maestros como Antonio Fava en Commedia Dell'Arte. Allí trabaja la técnica, la improvisación y el Canovacci de la Commedia y estudia la máscara, los personajes de Pantalone, Dottore, Enamorados, Zanni, Capitanes y sus principales variantes.
Ya en Madrid, se ha formado con grandes de la escena como José Carlos Plaza, Tamzin Townsend o Macarena Pombo entre otros profesionales y compañeros actores que «han tenido la generosidad de compartir sus conocimientos», como dice ella misma. Además, también ha cursado dos años de Arte Dramático en ARTEBI, la escuela de música, artes escénicas y visuales de Bilbao y otros dos años en la escuela ARTE 4, estudio de actores de Madrid.

Trayectoria profesional

Teatro
Tras siete años de trabajos en la empresa, debuta en el teatro en 2008 con Nana de Eder Regera y a continuación le siguen diversas obras del dramaturgo ruso Chéjov, como Pedida de mano, Personalidad enigmática o El Oso. Además, también participa en otros clásicos como Cuento de Navidad de Charles Dickens en el Teatro infanta Isabel de Madrid. En 2011, se incorpora a la compañía de teatro Trece Gatos, con la que estrena Irene o el Tesoro de Antonio Buero Vallejo.
Ese mismo año, funda su propia compañía, Lacequia Teatro y participa en el Tercer Festival de Teatro Íntimo con la obra Hembra Hambre de Hombres.

Cine
A partir de 2008, Lupe del Río participa en varios cortometrajes tanto en papeles protagonistas como de reparto. El primero de ellos fue Giro sin retorno de Oier Bolumburu y en 2011 ha participado en Besos, Katy de Moving Pictures, Despistes de Espasia Producciones y "Mudanza" de Santiago D. Risco y Daniel Martos Alexandre.

Televisión
Las apariciones de Lupe del Río en televisión se centran en el año 2008. Durante esa temporada, fue presentadora y reportera en informativos y magazines como complemento al Máster en Periodismo Multimedia que cursó ese mismo año. Además, también participó en la serie El comisario representando el papel de un personaje episódico.

Otros trabajos
Lupe del Río ha locutado un buen número de documentales, reportajes y producciones de ficción. Desde el papel de Bruja en Yo escapé de la isla del Diablo de William Witney, hasta personajes de la serie Dexter para Cuatro y Fox, pasando por las locuciones en los reportajes En portada de RTVE.

Su experiencia empresarial se compone de 4 años en el centro tecnológico Labein del grupo TECNALIA, 1 año en el departamento de marketing de la asesoría a la gestión tributaria GESMUNPAL y 6 meses en el departamento de comunicación de Veralia, audiovisual del grupo VOCENTO.

Enlaces externos
 Página web de la actriz.
 Página de la actriz dentro de la web corporativa de su management, CARLOS PUECH AUDIOVISUAL BUSINESS MANAGEMENT, donde pueden verse también diversos vídeos con su variedad de registros interpretativos.
 Videobook de la actriz en el canal ManagerCarlosPuech de YouTube.
 Book de la actriz en el canal ManagerCarlosPuech de YouTube.
 Artículo de El País sobre el Tercer Festival de Teatro Íntimo y la actriz Lupe del Río en la obra "Hembra Hambre de Hombres".
 Reportaje de Informativos-Telemadrid sobre el Tercer Festival de Teatro Íntimo y la actriz Lupe del Río en la obra "Hembra Hambre de Hombres".
 Reportaje de Madrid Directo sobre el 3 Festival de Teatro Íntimo y la participación de la actriz Lupe del Río.
 .

Referencias

Actores del País Vasco
Actrices de televisión de España
Actores de teatro de España
Nacidos en Bilbao

Lupe del Río


Reichenau ist ein Gemeindeteil des Marktes Bechhofen im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geographie
Südwestlich des Dorfes entspringt der Esbach, der in seinem weiteren Verlauf eine Reihe von Weihern speist und zwei Kilometer weiter nördlich bei Sauerbach als rechter Zufluss in den Erlbach mündet (im Unterlauf Hechelschutzbach genannt), der wiederum ein rechter Zufluss der Altmühl ist. Im Südwesten grenzt das Waldgebiet Brand an, etwas weiter westlich liegen die Waldgebiete Löschenau und Baderschlag. Im Osten grenzt das Flurgebiet Tieffeld an.

Die Kreisstraße AN 54 führt nach Sachsbach (1,8 km südöstlich) bzw. nach Lettenmühle (1 km nördlich). Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Kaudorf (1,5 km östlich) und Deffersdorf (2 km südlich).

Geschichte
In der ersten Hälfte des 14. Jahrhunderts erwarb der Eichstätter Fürstbischof Heinrich V. den Ort. Ursprünglich gab es in dem Ort auch eine Turmhügelburg, die allerdings im frühen 15. Jahrhundert unter dem Eichstätter Fürstbischof Friedrich IV. niedergerissen wurde. Die Steine wurden für den Wiederaufbau des Schlosses Herrieden verwendet.

Der Ort lag im Fraischbezirk des eichstättischen Oberamtes Wahrberg-Herrieden. Gegen Ende des 18. Jahrhunderts gab es 10 Anwesen. Die Dorf- und Gemeindeherrschaft sowie die Grundherrschaft hatte das Kastenamt Herrieden.

Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Reichenau dem Steuerdistrikt und der Ruralgemeinde Sachsbach zugeordnet. Im Zuge der Gebietsreform in Bayern wurde Reichenau am 1. Juli 1971 nach Bechhofen eingemeindet.

Baudenkmal
 Haus Nr. 15: Gasthof, zweigeschossiges giebelständiges Gebäude mit Steildach, massiv, mit Putzgliederung, angeblich ehem. Kloster, 1763, mit älterem Kern.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und gehört zur Kirchengemeinde St. Georg (Sachsbach), die ursprünglich eine Filiale von St. Maria (Königshofen) war, seit 1902 eine Filiale von St. Johannis (Bechhofen) ist. Die Katholiken sind nach St. Vitus und Deocar (Herrieden) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Geographie (Bechhofen, Mittelfranken)
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf

Reichenau (Bechhofen)


LP aşağıdaki anlamlara geliyor.
Uzunçalar (Longplay), plaklara verilen alt isim.
Lumbar punktur, tıbbi bir işlem.
Linkin Park, LP şeklinde kısaltılan Amerikalı rock grubu.
Laura Pergolizzi adlı şarkıcının sahne adı.

LP


Peter van Eyck (16 de julio de 1911 - 15 de julio de 1969) fue un actor de nacionalidad alemana y estadounidense.

Biografía
Su verdadero nombre era Götz von Eick, y nació en Kamienny Jaz, en aquel momento parte de la región alemana de Pomerania, y actualmente parte de Polonia.

Tras su período escolar estudió música. En 1931 dejó Alemania y fue a vivir a París, Londres, Túnez, Argel y Cuba, asentándose finalmente en la ciudad de Nueva York. Allí se ganaba la vida tocando el piano en un bar, y escribía y componía para revistas y cabarets. Posteriormente trabajó para Irving Berlin como director de escena y ayudante de producción, y para la compañía de Orson Welles Mercury Theatre como ayudante de dirección.

Más adelante Van Eyck fue a Hollywood, donde  hubo de trabajar como camionero. Al principio encontró trabajo en la radio gracias a la ayuda de Billy Wilder, que después le daría pequeños papeles. En 1943 se nacionalizó estadounidense y fue reclutado para servir en el ejército. Al final de la Segunda Guerra Mundial volvió a Alemania en funciones relacionados con el cine, permaneciendo allí hasta 1948 como director de la sección cinematográfica. En 1949 actuó en su primer film alemán, Hallo, Fräulein!

A Van Eyck le llegó el reconocimiento internacional gracias a un primer papel en la película de 1953 El salario del miedo, dirigida por Henri-Georges Clouzot. Además de su trabajo cinematográfico, intervino en varios episodios de series televisivas estadounidenses, entre ellas The Adventures of Ellery Queen y Alfred Hitchcock Presents. En las producciones de habla inglesa fue a menudo encasillado para papeles de nazi o de otros tipos antipáticos, mientras que en Alemania fue un popular primer actor con una gama de interpretaciones mucho más amplia, incluyendo entre ellas varias actuaciones en la serie de filmes del Doctor Mabuse estrenados en la década de 1960.

Van Eyck estuvo casado con la actriz estadounidense Ruth Ford durante un corto tiempo en la década de 1940. Con su segunda esposa, Inge von Voris, tuvo dos hijas, Kristina, también actriz, y Claudia.

Peter Van Eyck falleció a causa de una sepsis en 1969, en Männedorf, cerca de Zürich, Suiza. Tenía 57 años de edad.

Selección de su filmografía
 The Bridge at Remagen (1969) - Generaloberst von Brock
 Shalako (1968) - Barón Frederick Von Hallstatt
 Tevye and His Seven Daughters (1968) - Sacerdote
 El espía que surgió del frío (1965) - Hans-Dieter Mundt
 The Dirty Game (1965) - Petchatkin
 Scotland Yard vs. Dr. Mabuse (1963) - Mayor Bill Tern
 El día más largo (1962) – Teniente coronel Ocker
 Foxhole in Cairo (1960) - Conde Almaszy
 The Rest Is Silence (1959)
 Retour de manivelle (1957) - Eric Fréminger
 Attack! (1956) – Capitán de las SS
 Mr. Arkadin (1955) - Thaddeus
 Night People (Decisión a medianoche) (1954) - Capitán Sergei "Petey" Petrochine
 Flesh and the Woman (1954) - Fred
 Sailor of the King (1953) - Capitán Ludvik von Falk
 El salario del miedo (1953) - Bimba
 The Desert Fox: The Story of Rommel (1951) – Oficial alemán
 Address Unknown (1944) - Heinrich Schulz
 Action in the North Atlantic (1943) – Oficial alemán
 Five Graves to Cairo (Cinco tumbas al Cairo) (1943) - Teniente Schwegler
 Se ha puesto la luna (1943) - Teniente Tonder

Enlaces externos

 Fotografías de Peter van Eyck

Actores de cine de Alemania
Actores de televisión de Alemania
Personas de la Provincia de Pomerania
Nacidos en el voivodato de Pomerania Occidental
Fallecidos en Zúrich

Peter van Eyck


2NE1 () var en sydkoreansk pigegruppe bestående af Bom, CL, Dara og Minzy, dannet af YG Entertainment i 2009. Efter at have optrådt sammen med drengegruppen Big Bang i sangen "Lollipop", en reklamerende single for LG Electronics, blev gruppen for alvor berømt med udgivelsen af deres to eponyme EP'er, 2NE1 (2009) og 2NE1 (2011) og to studioalbum, To Anyone (2010) og Crush (2014). Alle toppede øverst på Gaon Album Chart. De fik også 9 hits øverst på Gaon Digital Chart, med " Try to Follow Me", "Go Away", "Lonely", "I Am the Best", "Ugly", "I Love You", "Falling in Love", "Missing You" og "Come Back Home".

Kvartetten havde samtidig en tilsvarende vellykket karriere i Japan, hvor de først udgav en japansk version af deres anden EP, Nolza (2011). Derefter fulgte studiealbummerne Collection (2012) og Crush (2014). Efter en langvarig pause forlod Minzy gruppen i april 2016, mens resten af gruppen opløstes senere i november 2016. Selv om CL og Dara forblev ved YG Entertainment, blev Boms kontrakt ikke fornyet. Deres sidste single "Goodbye" blev udgivet den 21. januar 2017.

På toppen af deres karriere og før deres splittelse blev 2NE1 anset for at være en af de mest succesrige og populære pigegrupper i Sydkorea. Efter at have solgt 66,5 millioner plader, er de en af de bedst sælgende pigegrupper nogensinde. Magasinet Billboard rangerede 2NE1 som en af de bedste Kpop-pigegrupper i det forløbne årti, mens The New York Times kalder 2NE1's præstation på Prudential Center i New Jersey en af de "Bedste koncerter i 2012".

Referencer

Musikere fra Capitol Records
Musikgrupper fra 2009
Musikgrupper opløst i 2016

2NE1


An Aglaonema brevispathum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adolf Engler, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Adolf Engler. An Aglaonema brevispathum in nahilalakip ha genus nga Aglaonema, ngan familia nga Araceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. b. brevispathum
 A. b. hospitum

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aglaonema

Aglaonema brevispathum


An Glomera papuana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Allen Rolfe. An Glomera papuana in nahilalakip ha genus nga Glomera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Glomera

Glomera papuana


إيزابيل أفيس (البرتغال، 1 مارس 1432 - يابرة، 2 ديسمبر 1455) دوقة قلمرية و ملكة البرتغال القرينة في الفترة من 1445 إلى وفاتها , هي زوجة ألفونسو الخامس ملك البرتغال ووالدة الملك البرتغال جواو الثاني وهي ابنة بيتر دوق قلمرية ابن جواو الأول ملك البرتغال

مراجع

برتغاليون في القرن 15
أشخاص من كويمبرا
أفيس
إنفانتيون برتغاليون
برتغاليات في القرن 15
برتغاليون من أصل إسباني
عقيلات ملوك البرتغال
مواليد 1432
مواليد في البرتغال
وفيات 1455
وفيات في يابرة

إيزابيل أفيس (1432-1455)


Mehmet Cevat Abbas Gürer (1887, Niş, Osmanlı İmparatorluğu - 4 Temmuz 1943, Yalova), Türk asker, siyasetçi, Mustafa Kemal Paşa'nın başyaveri, Meclis-i Mebûsan ve TBMM I., II., III., IV. ve V. dönem Bolu milletvekili.

Şerif Abbas Bey'in oğludur. 13 Aralık 1905'te Harp Okulu'na girdi. 1 Eylül 1908'de Piyade Teğmen rütbesiyle mezun oldu. 3. Ordu emrine verildi. Manastır Askeri İdadisi'nde öğrenci iken İttihat ve Terakkî Cemiyeti'ne girdi. 19. Alay'da görevli olarak Preşova, Kumanova, Koçana ve Köprülü'de bulundu. Aralık 1910'da Selanik İhtiyat Zabit Namzedi Talimgâhı'nda görevlendirildi. Mart 1911'de Takip Taburu'yla Selanik ili sınırları içinde eşkıya takibinde görev aldı. Yılın sonunda 37. Alay Yaverliği'ne atandı. 19 Ekim 1912'de üsteğmenliğe yükseltilerek 3 Şubat 1913'te inzibat subayı olarak İstanbul Merkez Komutanlığı emrine atandı.

I. Dünya Savaşı seferberliğinde açılan İhtiyat Zabit Talimgâhı'nda ek görev olarak bölük komutanlığı yaptı. 16 Nisan 1915'te Anafartalar Grubu Kurmayı'na verildi. 13 Aralık 1916'da yüzbaşı oldu. 16. Kolordu Komutanı Mustafa Kemal Paşa'nın yaverliğine tayin edildi. Savaş süresince yaver olarak Mustafa Kemal Paşa'nın maiyetinde bulundu. Mütarekeden sonra Yıldırım Ordular Grubu'nun lağvı üzerine Harbiye Nezareti emrine verilen Mustafa Kemal Paşa ile birlikte 13 Kasım 1918'de İstanbul'a geldi.

İşgal altındaki İstanbul'un hazin manzaralarını Mustafa Kemal Paşa ile birlikte gördü. İstanbul limanında demirli işgal donanma gemilerinin arasından geçerken, Kartal İstimbotu'nun güvertesinde Mustafa Kemal Paşa'nın "Geldikleri gibi giderler!" sözünü söylediği kişi, yaveri Cevat Abbas Gürer'di. 30 Nisan 1919'da 9. Ordu Müfettişliği'ne atanan Mustafa Kemal Paşa'nın yaveri olarak Bandırma Vapuru'yla 19 Mayıs 1919'da Samsun'a çıktı.

Mustafa Kemal Paşa'nın İstanbul'da bulunduğu ve Ulusal Kurtuluş planları gizlice hazırladığı 6 aylık süre içinde kendisine refakat etti. Mustafa Kemal Paşa ile birlikte Anadolu'ya Kocaeli yarımadası üzerinden geçebilme olasılığı için gerekli güvenlik önlemlerinin alınmasını sağladı. Yahya Kaptan Millî Müfrezelerini örgütledi. Mustafa Kemal Paşa'nın dikte ettiği Amasya Genelgesi'ni kaleme aldı. Erzurum'da 8 Temmuz 1919'da Mustafa Kemal Paşa'nın askerlikten istifası üzerine Erzurum Müstahkem Mevkii Komutanlığı emrine atandı. Sivas Kongresi'nden sonra Heyet-i Temsiliye Başkatipliği'ne getirildi.

Osmanlı Meclis-i Mebûsan'ının son dönemi için 8 Ocak 1920'de yapılan seçimlerde Bolu Milletvekili olarak Meclise katıldı. Meclisin feshi üzerine Ankara'ya gelerek 5 Temmuz 1920'de TBMM Genel Kurulu'na Bolu Milletvekili olarak katıldı. 17 Temmuz'da Yozgat ve yöresindeki ayaklanmanın bastırılmasında görevli olarak izinli sayılıp Meclis'ten ayrıldı. Kurduğu Süvari Müfrezesi ile bölgede asayişi sağladı. 20 Ekim 1920'de özel görevle Bulgaristan'a gönderildi. Görevinde başarılı olması dolayısıyla 1921 yılı sonuna kadar Sofya'da Ankara Hükûmeti'nin temsilcisi olarak görev yaptı. 4 Şubat 1922'de yeniden Meclis'e katıldı. Meclis'te Millî Savunma ve Dışişleri Komisyonları'nda çalıştı. 1 Eylül 1923'te Binbaşı rütbesine terfi etti.

Atatürk'ün işaretiyle Türk Tayyare Cemiyeti'ni kurdu (Türk Hava Kurumu) ve cemiyetin başkanlığını bir yıl süreyle üstlendi. 1926'da görevini Fuat Bulca'ya devretti. İsteği üzerine 27 Şubat 1927'de ordudan emekliye ayrıldı. Türkiye İş Bankası'nın kurucularından olan Cevat Abbas Gürer, Atatürk'ün emriyle kurulan Ateş Güneş Spor Kulübü'nün de kurucu başkanıydı. 4 Temmuz 1943 tarihinde Yalova'da 56 yaşında öldü. Anıları "Atatürk'ün Yaveri Cevat Abbas Gürer, Cepheden Meclise Büyük Önder ile 24 yıl" Başlıklı kitapta toplanmıştır.

Galeri

Dış bağlantılar

 Atatürk'ün Yaveri Cevat Abbas Gürer: Cepheden Meclise Büyük Önder İle 24 Yıl
 Atatürk'ün karakutusu - Doğan HIZLAN

Kaynakça

1887 doğumlular
1943 yılında ölenler
Yalova'da ölenler
Cumhuriyet Halk Partisi mensubu siyasetçiler
I. Dünya Savaşı'nda Osmanlı askerleri
İttihat ve Terakki üyeleri
Kırmızı-yeşil şeritli İstiklâl Madalyası sahipleri
Manastır Askerî İdadisinde öğrenim görenler
Mekteb-i Harbiye'de öğrenim görenler
Mustafa Kemal'in Samsun'a çıkışı
Niş doğumlular
Osmanlı karacı subayları
Son Osmanlı Meclis-i Mebusanı (1920) Bolu üyeleri
TBMM 1. dönem Bolu milletvekilleri
TBMM 2. dönem Bolu milletvekilleri
TBMM 3. dönem Bolu milletvekilleri
TBMM 4. dönem Bolu milletvekilleri
TBMM 5. dönem Bolu milletvekilleri
Türkiye İş Bankası Yönetim Kurulu üyeleri
Türk binbaşılar
Türk Hava Kurumu başkanları

Cevat Abbas Gürer


Demigod je sedmi studijski album poljskog sastava ekstremnog metala Behemoth. Diskografska kuća Regain Records objavila ga je 25. listopada 2004.

O albumu

Album se snimao od svibnja do srpnja 2004. u studiju Hendrix u Lublinu, a objavljen je u listopadu 2004. Daniel Bergstrand miksao ga je u studiju Dug out u švedskom gradu Uppsali od srpnja do kolovoza 2004. Masteriran je u studiju Cutting Room u Stockholmu u kolovozu 2004.

Na pjesmi "XUL" gostuje Karl Sanders, gitarist sastava Nile.

Pjesma "Before the Æons Came" adaptacija je pjesme britanskog pjesnika Algernona Charlesa Swinburnea.

Pjesma "Conquer All" predstavljena je kao DLC u glazbenoj igri Rock Band 2, a pojavila se i u idućim igrama.

Demigod se smatra albumom prekretnicom za skupinu na poljskoj death metal-sceni, a Decibel Magazine uvrstio ga je u svoju Kuću slavnih.

Popis pjesama

Zasluge

 Behemoth

 Orion – bas-gitara
 Inferno – bubnjevi
 Nergal – vokal, solo-gitara, akustična gitara (na pjesmi "The Nephilim Rising"), dirigent (zborovi, na pjesmama "Sculpting the Throne ov Seth" i "The Reign ov Shemsu-Hor"), naslovnica (koncept), produkcija, maska (dizajn)

 Dodatni glazbenici

 Seth – solo-gitara (na 1. i 5. pjesmi te od 8. do 10. pjesme), akustična gitara (na pjesmama "Sculpting the Throne ov Seth" i "The Nephilim Rising")
 Karl Sanders – solo-gitara (na pjesmi "XUL")
 Academic Male Choir From Lublin – vokal (zborovi)

 Ostalo osoblje

 Krzysztof Azarewicz – naslovnica (koncept), fotografije
 Arkadiusz Malczewski – inženjer zvuka, produkcija, naslovnica (koncept)
 Daniel Bergstrand – miks
 Thomas Eberger – mastering
 Dominik Kulaszewicz – fotografije
 Krzysztof Sadowski – fotografije
 Sharon E. Wennekers – tekstovi (gramatika)
 www.g-r-a-a-l.com – grafički dizajn, dizajn, maska (dizajn)
 Piotr Bañka – klavijatura, orkestracije, dirigent (zborovi)
 Melissa – tekstovi (gramatika)
 Zenon Darski – oružje, ratna oprema, maska
 Norbert Grabianowski – maska (konstrukcija)

Izvori

Albumi sastava Behemoth
Albumi iz 2004.

Demigod


An Robiquetia vaupelii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Schltr., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Paul Ormerod och Jeffrey James Wood. An Robiquetia vaupelii in nahilalakip ha genus nga Robiquetia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Robiquetia

Robiquetia vaupelii


Mathieu de Vendôme en francés original, latinizado Matthaeus Vindocinensis (Vendôme, 1100 - íd. 1185), poeta, dramaturgo y retórico francés en latín, que no hay que confundir con su contemporáneo y homónimo Mateo de Vendôme, abad de Saint-Denis, regente de Francia y secretario de Estado de Felipe III, que murió en 1286, más de un siglo después que el poeta.

Biografía
Fue educado en Tours, en la escuela del poeta y filósofo Bernardo Silvestre, un platónico de la Escuela de Chartres, y continuó estudios en Orleáns, en tiempos de Hugo el Primado. Allí enseñó gramática y compuso una famosa Ars versificatoria y Summula nuncia metri para una de las escuelas que inició la composición de Artes poetriae semejantes por parte de Gervasio de Melkey, Geoffroi de Vinsauf y otros hasta Juan de Garlandia o Garlande. En 1175 estaba en París y en 1185 de nuevo en Tours, donde compuso una extensa paráfrasis métrica en dísticos elegíacos en tres partes del Libro de Tobías que dedicó al arzobispo Bartolomé o Barthélemi de Vendôme, su coterráneo, y al deán de San Martín de Tours, así como un Ayax y Ulises, cuyo tema es la disputa de los dos protagonistas respecto a las armas de Aquiles, usando los artificios métricos acostumbrados en su tiempo. Compuso además dos comedias humanísticas, Milo o Comoedia Milonis, casi con toda seguridad de su mano, y De glorioso milite, que muy probablemente lo es también. Habría escrito además un Epistolario donde enseña  el arte de dictar cartas en verso como recreo para escolares a los que pesan los estudios, donde ofrece modelos de distinto tipo junto con la respuesta del destinatario; sus argumentos, muy dispares, son a veces también frívolos; Synonima et Equivoca son dos poemas gramaticales sobre sinónimos y homónimos; una Salutación angélica,Piramo y Thisbe y unaSummula de schematibus et colomibus sermonum. Parece que murió en Vendôme.

Su Ars versificatoria está dividida en cuatro partes sobre el contenido, sobre la forma, sobre el ornato y sobre la ejecución del asunto. Define el verso como:

«Una oración rítmica, la cual adelanta en forma sucinta y dividida en miembros que está adornada por el primoroso ensamblaje de las palabras y lo lozano de las expresiones, sin que quepa en ello nada nimio ni ocioso»

Advierte de evitar distintos defectos en la composición poética: el estilo inconsecuente e incoherente (fluctuans et dissolutum), el pretencioso e hinchado (turgidum et inflatum), el  árido y seco (aridum et exsangue), las licencias métricas, las redundancias y otros vicios. En cuanto a la forma, no solo enuncia como mérito el esmero formal (verba polita), la dicción traslaticia (dicendi color) o el soplo interior (interior favus), sino que entra en un análisis técnico del uso de adjetivos y verbos que anticipa la estilística moderna.

Mateo de Vendôme fue un prehumanista relacionado con el Platonismo y el serio estudio de los historiadores antiguos.

Bibliografía
 Histoire littéraire de la France Paris: Académie des inscriptions et belles-lettres, 1869, p. 420 y ss.
 Edmond Faral, Les arts poétiques du XIIème et du XIII siècles. Recherches et documents sur la technique littéraire du Moyen Age (1958).
 Enciclopedia en italiano Treccani.

Escritores en latín del siglo XII
Poetas de Francia del siglo XII
Dramaturgos de Francia
Retóricos
Poética

Mateo de Vendôme


Les épreuves de billard des Jeux mondiaux de 2022 auront lieu du 13 et  au .

Quatre épreuves sont prévues dans le cadre des sports de précision qui se dérouleront :
 une épreuve de billard français (carom) 3 bandes messieurs,
 une épreuve de snooker mixte,
 deux épreuves de billard américain (pool version 9-ball), une pour femmes et une pour hommes.

Billard français

Qualifiés

  Dick Jaspers
  Daniel Sanchez
  Pedro Piedrabuena
  Quyet Chien Tran

  Chang-Hoon Seo
  Koji Funaki
  Pedro Gonzalez
  Jose Juan Garcia

  Erick Tellez
  Javier Teran
  Sameh Sidhom
  Marco Zanetti

  Eddy Merckx
  Tayfun Tasdemir
  Martin Horn
  Torbjorn Blomdahl

Tableau

Snooker

Qualifiés

  Florian Nuessle
  Taweesap Kongkitchertchoo
  Andres Petrov
  Julien Leclercq

  Antoni Kowalski
  Victor Sarkis
  Ahsan Ramzan
  Amir Sarkhosh

  Mohamed Thaha Irshath
  Habib Sabah
  Ka Wai Cheung
  Ali Alobaidli

  Pankaj Advani
  Renat Denkha
  Ahmed Aly Elsayed
  Abdelrahman Shahin

Tableau
{{Phase finale à 16 | 3eplace=oui
|H1-E1= Ahsan Ramzan |H1-S1=3 |H1-E2= Ahmed Aly Elsayed |H1-S2=1 |H1-v=1
|H2-E1= Cheung Ka Wai |H2-S1=3 |H2-E2= Wayne Brown |H2-S2=0 |H2-v=1
|H3-E1= Umut Dikme |H3-S1=3 |H3-E2= Habib Subah |H3-S2=0 |H3-v=1
|H4-E1= Ali Al-Obaidli |H4-S1=3 |H4-E2= |H4-S2=0 |H4-v=1
|H5-E1= Florian Nüßle |H5-S1=3 |H5-E2= Renat Denkha |H5-S2=0 |H5-v=1
|H6-E1= Abdelrahman Shahin |H6-S1=3 |H6-E2= Victor Sarkis |H6-S2=0 |H6-v=1
|H7-E1= Pankaj Advani |H7-S1=1 |H7-E2= Darren Morgan |H7-S2=3 |H7-v=2
|H8-E1= Antoni Kowalski |H8-S1=3 |H8-E2= Ahmed Saif |H8-S2=0 |H8-v=1
|Q1-E1= Ahsan Ramzan |Q1-S1=1 |Q1-E2= Cheung Ka Wai |Q1-S2=3 |Q1-v=2
|Q2-E1= Umut Dikme |Q2-S1=1 |Q2-E2= Ali Al-Obaidli |Q2-S2=3 |Q2-v=2
|Q3-E1= Florian Nüßle |Q3-S1=1 |Q3-E2={{nobr| Abdelrahman Shahin}} |Q3-S2=3 |Q3-v=2
|Q4-E1= Darren Morgan |Q4-S1=3 |Q4-E2= Antoni Kowalski |Q4-S2=1 |Q4-v=1
|D1-E1= Cheung Ka Wai |D1-S1=3 |D1-E2= Ali Al-Obaidli |D1-S2=0 |D1-v=1
|D2-E1=

Billard américain femmes

Qualifiées

  Chitra Magimairaj
  Veronika Ivanovskaia
  Eylul Kibaroglu
  Oliwia Zalewska

  Kelly Fisher
  Monica Webb
  Molrudee Kasemchaiyanan
  Jennifer Barretta

  Adriana Villar
  Soledad Ayala
  Elzette Koen
  Brittany Bryant

  Amit Rubilen
  Chieh Yu Chou
  Yuki Hiraguchi
  Eun-Ji Park

Tableau
{{Phase finale à 16 | 3eplace=oui
|H1-E1= Kelly Fisher |H1-S1=9 |H1-E2= Chitra Magimairajan |H1-S2=3 |H1-v=1
|H2-E1= Brittany Bryant |H2-S1=9 |H2-E2= Jennifer Barretta |H2-S2=8 |H2-v=1
|H3-E1= Oliwia Zalewska |H3-S1=9 |H3-E2= Eylul Kibaroglu |H3-S2=4 |H3-v=1
|H4-E1= |H4-S1=0 |H4-E2= Yuki Hiraguchi |H4-S2=9 |H4-v=2
|H5-E1= Chou Chieh-yu |H5-S1=9 |H5-E2= Adriana Villar |H5-S2=6 |H5-v=1
|H6-E1= Monica Webb |H6-S1=8 |H6-E2= Park Eun-ji |H6-S2=9 |H6-v=2
|H7-E1={{nobr| Veronika Ivanovskaia}} |H7-S1=9 |H7-E2= Bernarda Ayala |H7-S2=1 |H7-v=1
|H8-E1= Pia Filler |H8-S1=8 |H8-E2= Rubilen Amit |H8-S2=9 |H8-v=2
|Q1-E1= Kelly Fisher |Q1-S1=9 |Q1-E2= Brittany Bryant |Q1-S2=7 |Q1-v=1
|Q2-E1= Oliwia Zalewska |Q2-S1=6 |Q2-E2= Yuki Hiraguchi |Q2-S2=9 |Q2-v=2
|Q3-E1= Chou Chieh-yu |Q3-S1=9 |Q3-E2= Park Eun-ji |Q3-S2=1 |Q3-v=1
|Q4-E1=

Billard américain hommes

Qualifiés

  Joshua Filler
  Francisco Sanchez-Ruiz
  Wiktor Zielinski
  Albin Ouschan

  Eklent Kaci
  Sanjin Pehilvanovic
  Shane Van Boening
  Matt Edwards

  Gerson Martinez
  Aden Carl Joseph
  John Morra
  Aloysius Yapp

  Tyler Styer
  Omar al Shaheen
  Carlo Biado
  Ping-Chung Ko

Tableau
{{Phase finale à 16 | 3eplace=oui
|H1-E1= Albin Ouschan |H1-S1=11 |H1-E2= Aden Carl Joseph |H1-S2=8 |H1-v=1
|H2-E1= Wiktor Zieliński |H2-S1=10 |H2-E2= Carlo Biado |H2-S2=11 |H2-v=2
|H3-E1= Joshua Filler |H3-S1=11 |H3-E2= Tyler Styer |H3-S2=10 |H3-v=1
|H4-E1= Gerson Martinez |H4-S1=5 |H4-E2= Shane Van Boening |H4-S2=11 |H4-v=2
|H5-E1= Omar Al-Shaheen |H5-S1= |H5-E2= Sanjin Pehlivanović |H5-S2=11 |H5-v=2
|H6-E1= John Morra |H6-S1=11 |H6-E2= Hunter Lombardo |H6-S2=5 |H6-v=1
|H7-E1={{nobr| Francisco Sánchez Ruíz}} |H7-S1=11 |H7-E2= Ko Ping-chung |H7-S2=5 |H7-v=1
|H8-E1= Matt Edwards |H8-S1=3 |H8-E2= Aloysius Yapp |H8-S2=11 |H8-v=2

|Q1-E1= Albin Ouschan |Q1-S1=7 |Q1-E2= Carlo Biado |Q1-S2=11 |Q1-v=2
|Q2-E1= Joshua Filler |Q2-S1=11 |Q2-E2= Shane Van Boening |Q2-S2=3 |Q2-v=1
|Q3-E1= Sanjin Pehlivanović |Q3-S1=11 |Q3-E2= John Morra |Q3-S2=9 |Q3-v=1
|Q4-E1= |Q4-S1=7 |Q4-E2= Aloysius Yapp |Q4-S2=11 |Q4-v=2

|D1-E1= Carlo Biado |D1-S1=8 |D1-E2= Joshua Filler |D1-S2=11 |D1-v=2
|D2-E1=

Médaillés

Tableau des médailles

Références

Liens externes
  Site officiel

Snooker en 2022
Snooker aux États-Unis
Jeux mondiaux de 2022
2022
Juillet 2022
Sport à Birmingham (Alabama)

Billard aux Jeux mondiaux de 2022


Staro Nagoričane (en macedonio: Старо Нагоричане) es un pueblo de Macedonia del Norte y la capital de la municipalidad de Staro Nagoričane, principalmente conocida por su iglesia del siglo XIII San Jorge, construida por el rey serbio Milutin.

Referencias
  www.opstinastaronagoricane.gov.mk Званична страница општине Старо Нагоричано
  O Цркви светог Ђорђа

Localidades de Macedonia del Norte

Staro Nagoričane


ويندوز هوم سيرفر أو ويندوز الخادم المنزلي  هو نظام تشغيل يخص الخادم المنزلي من مايكروسوفت، يطلق عليه اختصاراً ((WHS)). تم الإعلان عنه في 7 كانون الثاني / يناير 2007، في معرض الإلكترونيات الاستهلاكية من قبل بيل غيتس، يهدف ويندوز المخدم المنزلي كحل مقدم إلى المنازل المتعددة الأجهزة المرتبطة مع بعضها البعض لغرض تشارك الملفات ، النسخ الاحتياطية التلقائية، والتحكم بالوصول.

تم إطلاق صناعة برنامج ويندوز المخدم المنزلي في 16 تموز / يوليو 2007.

السمات
  الاحتياطي المركزي  - الاحتياط متاح إلى عشرة حواسب شخصية، باستخدام تقنية المخزون الوحيد-المحتوى لتجنب النسخ المتعددة للملف الواحد، حتى لو كان هذا الملف موجود على أجهزة حواسب شخصية متعددة.
  المراقبة الصحية  – التي تتابع الحالة الصحية لكل أجهزة الحاسب الشخصية على الشبكة، بما في ذلك برامج مضاد الفيروسات والجدار الناري الموجودة على هذا المخدم.
 تشارك الملفات – توفر لأجهزة الحواسب تشارك الشبكة تخزين الملفات عن بعد، تعمل بوصفها جهاز مخزن ملحق- بالشبكة. الفئات المنفصلة تزود بأنواع ملفات معروفة مثل الوثائق، الموسيقى، الصور، الملفات المصورة. هذه الملفات ستكون مفهرسة من أجل سرعة البحث.
 تشارك الطابعات  – يتيح مخدم الطابعة المركزي معالجة وظائف الطباعة لجميع المستخدمين على هذه الشبكة.
 نسخة الظل /الاحتياط - يستفيد من خدمة حجم نسخة الظل / الاحتياط لإتخاذ لقطات في أوقات معينة عن الإصدارات القديمة من الملفات التي ينبغي استعادتها في الوقت المطلوب.
  العملية اللامركزية  – لا حاجة للشاشة أو للوحة مفاتيح لإدارة هذا الجهاز. إدارة التحكم تقوم باستخدام لوحة تحكم ويندوز المخدم المنزلي بالبرامج المقدمة على شكل حزمة. وتدعم أيضاً اتصالات أجهزة الحواسب البعيدة بالمخدم في وقت اتصالها بنفس الشبكة المحلية.
  بوابة وصول التحكم  -- تسمح بوصول التحكم على أي جهاز حاسب متصل على الشبكة عبر الإنترنت.
 البث الحي – بإمكان البث الحي إلى لوحة تحكم إكس بوكس 360 أو غيرها من الأجهزة بدعم ويندوز ربط الوسائط .
 تكرار البيانات – للقيام بالدفاع ضد سواقة قد يصيبها خلل ما، وعدم تكرار البيانات عبر عدة سواقات.
  المخزن الموسع  – يزود بمساحة مخزن موسع بشكل سهل وواحد، مزيلاً بذلك الحاجة إلى على واحد وموحد للتوسيع مساحة التخزين بسهولة، وبذلك تنتفي الحاجة إلى إحالة حروف السواقة
 التمدد من خلال إضافة-التركيبات –إضافة- التركيبات تسمح لمطوري الطرف –الثالث بتمديد / توسيع سمات ووظائف المخدم. إضافة-التركيبات يمكن تطويرها باستخدام أداة تطوير البرمجيات بويندوز المخدم المنزلي، لتقديم خدمات إضافية إلى أجهزة حواسب العملاء أو العمل مع البيانات على المخدم. إضافة-التركيبات يمكن أن تكون تطبيقات في إيه إس بي دوت نت، واستضافت في مخدمات معلومات الإنترنت 6 بالعمل على ويندوز المخدم المنزلي.

التوافقية

الميزات المتكاملة لويندوز المخدم المنزلي مع ويندوز إكس بي وويندوز فيستا من خلال تركيب البرمجيات. الملفات المخزنة على ويندوز المخدم المنزلي يمكن أن تكون متاحة من خلال كتلة رسالة المخدم  بتشارك ويندوز، التوافقية المفتوحة على طائفة واسعة من أنظمة التشغيل.

دمج خدمة الملف التشاركي الموجود من أجل آلة الزمن  بنظام تشغيل ماكنتوش التي سبق وتم النظر بها، ولكن استناداً على إطلاق نظام تشغيل ماكنتوش إكس ليوبارد، شركة آبل قد قامت بإزالة المقدرة على استخدام بروتوكول ملف تشارك كتلة رسالة المخدم.
ويندوز المخدم المنزلي ليس له قدرة نطاق تحكم ولا يستطيع الانضمام إلى نطاق ويندوز المخدم .

الحد الأدنى من متطلبات النظام

الحد الأدنى من المواصفات التي يجب أن تتوفر بنظام التشغيل هي ما يلي:
 1.0 غيغاهيرتز انتل بنتيوم 3 (أو ما يعادله) من وحدات معالجة مركزية
 512 ميغابايت ك ذاكرة الوصول العشوائي
 70 جيجابايت القرص الصلب، باعتبارها محرك الأقراص hgأساسي
 100 ميغابت/الثانية سواقة إيثرنت سلكية
 سواقة قابلة لتشغيل أقراص الدي في دي
 شاشة عرض
 لوحة مفاتيح وفأرة
سيكون هنالك أجهزة مخصصة لنظام التشغيل المركب والذي يمكنه التزويد بقرص مخدم احتياطي الذي يعيد شحن نظام التشغيل من خلال اتصال شبكة العمل.

مراجع

برمجيات النسخ الاحتياطي
مايكروسوفت ويندوز
ويندوز إن تي

ويندوز هوم سيرفر


Planetary means relating to a planet or planets.  It can also refer to:

Science
 Planetary habitability, the measure of an astronomical body's potential to develop and sustain life
 Planetary nebula, an astronomical object

People
 Planetary (rapper), one half of east coast rap group OuterSpace

Arts, entertainment, and media
 Planetary (comics), a comic book series by Warren Ellis and John Cassaday
 "Planetary (Go!)", a 2011 song by rock band My Chemical Romance
 Planetary Radio, a public radio show about space exploration, produced by The Planetary Society

Organizations
 The Planetary Society, the Earth's largest space interest group

Technology
 Epicyclic gearing (planetary gearing), an automotive transmission technology
 Planetary scanner, type of image scanner for making scans of rare books with mounted camera taking photos

Planetary


Belmont-sur-Lausanne (, literally Belmont on Lausanne) is a municipality in the district of Lavaux-Oron in the canton of Vaud in Switzerland.

It is a suburb of the city of Lausanne.

History
Belmont-sur-Lausanne is first mentioned in 1228 as Belmunt sowie apud bellum Montem.

Geography
Belmont-sur-Lausanne has an area, , of .  Of this area,  or 35.1% is used for agricultural purposes, while  or 29.8% is forested.   Of the rest of the land,  or 33.2% is settled (buildings or roads).

Of the built up area, housing and buildings made up 23.8% and transportation infrastructure made up 5.7%.  Power and water infrastructure as well as other special developed areas made up 3.0% of the area  Out of the forested land, 26.8% of the total land area is heavily forested and 3.0% is covered with orchards or small clusters of trees.  Of the agricultural land, 15.8% is used for growing crops and 16.6% is pastures, while 2.6% is used for orchards or vine crops.

The municipality was part of the Lausanne District until it was dissolved on 31 August 2006, and Belmont-sur-Lausanne became part of the new district of Lavaux-Oron.

The municipality is located on a hill above Lake Geneva, east of the Paudèze valley.  It consists of the village of Belmont-sur-Lausanne, the hamlet of Rochettaz and the ruins of the village of Les Chaffaises (grinding mill and sawmill).

Coat of arms
The blazon of the municipal coat of arms is Gules, a triple mount Or, in chief Argent three May-beetles proper.

Demographics
Belmont-sur-Lausanne has a population () of .  , 23.9% of the population are resident foreign nationals.  Over the last 10 years (1999–2009 ) the population has changed at a rate of 41.4%.  It has changed at a rate of 29.1% due to migration and at a rate of 11.6% due to births and deaths.

Most of the population () speaks French (2,058 or 87.3%), with German being second most common (139 or 5.9%) and English being third (38 or 1.6%).  There are 36 people who speak Italian and 1 person who speaks Romansh.

Of the population in the municipality 360 or about 15.3% were born in Belmont-sur-Lausanne and lived there in 2000.  There were 934 or 39.6% who were born in the same canton, while 467 or 19.8% were born somewhere else in Switzerland, and 552 or 23.4% were born outside of Switzerland.

In  there were 26 live births to Swiss citizens and 10 births to non-Swiss citizens, and in same time span there were 6 deaths of Swiss citizens and 2 non-Swiss citizen deaths.  Ignoring immigration and emigration, the population of Swiss citizens increased by 20 while the foreign population increased by 8.  There were 2 Swiss men who immigrated back to Switzerland and 2 Swiss women who emigrated from Switzerland.  At the same time, there were 18 non-Swiss men and 16 non-Swiss women who immigrated from another country to Switzerland.  The total Swiss population change in 2008 (from all sources, including moves across municipal borders) was a decrease of 16 and the non-Swiss population increased by 65 people.  This represents a population growth rate of 1.5%.

The age distribution, , in Belmont-sur-Lausanne is; 433 children or 13.1% of the population are between 0 and 9 years old and 464 teenagers or 14.1% are between 10 and 19.  Of the adult population, 291 people or 8.8% of the population are between 20 and 29 years old.  444 people or 13.5% are between 30 and 39, 645 people or 19.6% are between 40 and 49, and 469 people or 14.2% are between 50 and 59.  The senior population distribution is 336 people or 10.2% of the population are between 60 and 69 years old, 153 people or 4.6% are between 70 and 79, there are 51 people or 1.5% who are between 80 and 89, and there are 7 people or 0.2% who are 90 and older.

, there were 951 people who were single and never married in the municipality.  There were 1,190 married individuals, 68 widows or widowers and 149 individuals who are divorced.

, there were 988 private households in the municipality, and an average of 2.4 persons per household.  There were 284 households that consist of only one person and 54 households with five or more people.  Out of a total of 1,010 households that answered this question, 28.1% were households made up of just one person and there were 4 adults who lived with their parents.  Of the rest of the households, there are 311 married couples without children, 323 married couples with children  There were 45 single parents with a child or children.  There were 21 households that were made up of unrelated people and 22 households that were made up of some sort of institution or another collective housing.

 there were 374 single family homes (or 71.2% of the total) out of a total of 525 inhabited buildings.  There were 111 multi-family buildings (21.1%), along with 32 multi-purpose buildings that were mostly used for housing (6.1%) and 8 other use buildings (commercial or industrial) that also had some housing (1.5%).  Of the single family homes 35 were built before 1919, while 43 were built between 1990 and 2000.  The greatest number of single family homes (105) were built between 1981 and 1990.  The most multi-family homes (27) were built between 1971 and 1980 and the next most (24) were built between 1981 and 1990.  There were 5 multi-family houses built between 1996 and 2000.

 there were 1,115 apartments in the municipality.  The most common apartment size was 4 rooms of which there were 360.  There were 42 single room apartments and 334 apartments with five or more rooms.  Of these apartments, a total of 963 apartments (86.4% of the total) were permanently occupied, while 136 apartments (12.2%) were seasonally occupied and 16 apartments (1.4%) were empty.  , the construction rate of new housing units was 3.3 new units per 1000 residents.  The vacancy rate for the municipality, , was 0.56%.

The historical population is given in the following chart:

Politics
In the 2007 federal election the most popular party was the SP which received 20.75% of the vote.  The next three most popular parties were the Green Party (16.7%), the SVP (16.58%) and the FDP (13.69%).  In the federal election, a total of 916 votes were cast, and the voter turnout was 50.3%.

Economy
, Belmont-sur-Lausanne had an unemployment rate of 4.9%.  , there were 26 people employed in the primary economic sector and about 5 businesses involved in this sector.  55 people were employed in the secondary sector and there were 14 businesses in this sector.  311 people were employed in the tertiary sector, with 68 businesses in this sector.  There were 1,276 residents of the municipality who were employed in some capacity, of which females made up 44.8% of the workforce.

 the total number of full-time equivalent jobs was 305.  The number of jobs in the primary sector was 14, all of which were in agriculture.  The number of jobs in the secondary sector was 48 of which 18 or (37.5%) were in manufacturing and 23 (47.9%) were in construction.  The number of jobs in the tertiary sector was 243.  In the tertiary sector; 52 or 21.4% were in wholesale or retail sales or the repair of motor vehicles, 20 or 8.2% were in the movement and storage of goods, 28 or 11.5% were in a hotel or restaurant, 9 or 3.7% were in the information industry, 7 or 2.9% were the insurance or financial industry, 26 or 10.7% were technical professionals or scientists, 4 or 1.6% were in education and 8 or 3.3% were in health care.

, there were 191 workers who commuted into the municipality and 1,081 workers who commuted away.  The municipality is a net exporter of workers, with about 5.7 workers leaving the municipality for every one entering.  Of the working population, 13% used public transportation to get to work, and 72.6% used a private car.

Religion
From the , 842 or 35.7% were Roman Catholic, while 905 or 38.4% belonged to the Swiss Reformed Church.  Of the rest of the population, there were 19 members of an Orthodox church (or about 0.81% of the population), there were 4 individuals (or about 0.17% of the population) who belonged to the Christian Catholic Church, and there were 69 individuals (or about 2.93% of the population) who belonged to another Christian church.  There were 19 individuals (or about 0.81% of the population) who were Jewish, and 27 (or about 1.15% of the population) who were Islamic.  There were 7 individuals who were Buddhist, 3 individuals who were Hindu and 5 individuals who belonged to another church.  406 (or about 17.22% of the population) belonged to no church, are agnostic or atheist, and 82 individuals (or about 3.48% of the population) did not answer the question.

Education

In Belmont-sur-Lausanne about 886 or (37.6%) of the population have completed non-mandatory upper secondary education, and 613 or (26.0%) have completed additional higher education (either university or a Fachhochschule).  Of the 613 who completed tertiary schooling, 49.9% were Swiss men, 28.9% were Swiss women, 10.3% were non-Swiss men and 10.9% were non-Swiss women.

In the 2009/2010 school year there were a total of 442 students in the Belmont-sur-Lausanne school district.  In the Vaud cantonal school system, two years of non-obligatory pre-school are provided by the political districts.  During the school year, the political district provided pre-school care for a total of 665 children of which 232 children (34.9%) received subsidized pre-school care.  The canton's primary school program requires students to attend for four years.  There were 229 students in the municipal primary school program.  The obligatory lower secondary school program lasts for six years and there were 211 students in those schools.  There were also 2 students who were home schooled or attended another non-traditional school.

, there were 129 students in Belmont-sur-Lausanne who came from another municipality, while 254 residents attended schools outside the municipality.

References

Belmont-sur-Lausanne