May Miller est une poétesse, dramaturge et enseignante américaine, née le  et morte le . May Miller qui est Afro-Américaine, devient la dramaturge féminine la plus publiée de la Renaissance de Harlem. Durant sa carrière d'écrivaine elle publie sept ouvrages de poésie.

Biographie

Jeunesse
May Miller naît le  à Washington (district de Columbia).  Elle est la fille de  et d'Anna May Miller, qui ont cinq enfants. Son père, Kelly Miller, est le professeur et fondateur du département de sociologie de l'université Howard, à Washington. Sa maison, située sur le campus de l'université Howard, est un lieu de rencontre pour les intellectuels et artistes noirs tels que W. E. B. Du Bois, Booker T. Washington et Langston Hughes.

May Miller est diplômée de l'université Howard, en 1920, et elle devient auteure de pièces de théâtre et poétesse. Elle remporte un prix pour sa pièce  (1920) puis  (1925). La pièce primée, qui se classe troisième au concours du magazine Opportunity: A Journal of Negro Life, lu principalement par des Afro-Américains, contribue à l'ancrer dans la scène culturelle noire et la Renaissance de Harlem. Elle écrit des pièces historiques dans les années 1930 et enseigne l'anglais dans un lycée de Baltimore pendant 20 ans. May Miller est membre active du  animé par . Le  est la maison de Johnson, située au  à Washington, et elle y organise une réunion pour les artistes et écrivains noirs tous les samedis pendant quarante ans, également connue sous le nom de .

Carrière
May Miller commence à écrire de la poésie dès son plus jeune âge, s'achetant une paire de boucles d'oreilles avec ses premiers gains. Pendant qu'elle fréquente la , elle étudie auprès des écrivains  et Angelina Weld Grimké. Elle commence à fréquenter l'université Howard à l'âge de 16 ans, en 1916. Pendant ses études, May Miller s'intéresse à la promotion et à la représentation de pièces écrites par des écrivains afro-américains. Elle obtient son diplôme en 1920, et remporte plus tard un prix pour sa pièce .

L'entrée de May Miller sur la scène culturelle de la Renaissance de Harlem commence avec la publication de sa pièce , en 1925. Son œuvre obtient la troisième place dans la catégorie des pièces de théâtre lors du concours du prix littéraire du magazine Opportunity en 1925. May Miller cherche à travers son écriture à dépeindre les Noirs avec un niveau de respect et de dignité qui avait été absent du théâtre. Inspirée par le travail des  et d'Archibald MacLeish, May Miller se tourne vers la poésie dans les années 1940.

May Miller a fait des études supérieures en poésie et en théâtre à l'American University et à l'université Columbia, puis a enseigné pendant vingt ans l'anglais et le discours au lycée Frederick Douglass, à Baltimore, dans le Maryland. Elle était motivée pour raconter l'histoire et les héros noirs aux enfants de sa classe et a beaucoup écrit elle-même dans ce but. Elle a également donné des conférences au , à l'université du Wisconsin à Milwaukee et à la Phillips Exeter Academy. Ses pièces comprennent des drames historiques sur Sojourner Truth et Harriet Tubman. Elle a également écrit des pièces dans les genres féministes, folkloriques et raffinés.

Dans les années 1970, elle a lu publiquement ses poèmes lors de plusieurs célébrations très médiatisées, dont l'investiture du président Jimmy Carter en 1977.

Publications
Poésie
 (1959).
 (1962).
 (1964).
 (1973).
 (1974).
 (1975).
 (1981).
 (1983).
 (1989).

Théâtre
 (1925).
 (1929).
 (1930).
 (1933).

Notes et références

Notes

Références

Liens externes

Écrivain afro-américain
Poétesse américaine du XXe siècle
Dramaturge américain du XXe siècle
Renaissance de Harlem
Naissance en janvier 1899
Naissance à Washington (district de Columbia)
Décès en février 1995
Décès à Washington (district de Columbia)
Décès à 96 ans

May Miller


Lasiantheae es una tribu de plantas perteneciente a la familia Rubiaceae.

Géneros
Según NCBI
''Batopedina - Lasianthus - Litosanthes - Placopoda - Trichostachys

Referencias

Enlaces externos

Lasiantheae


Franck Queudrue (født 27. august 1978 i Paris, Frankrig) er en fransk tidligere fodboldspiller (venstre back).
Queudrue startede sin karriere i hjemlandet hos RC Lens, hvor han spillede i perioden 1997-2001. Han tilbragte efterfølgende fem sæsoner hos Middlesbrough i England. Her var han med til at vinde den engelske Liga Cup i 2004, og var også med på holdet der nåede finalen i UEFA Cuppen i 2006, der dog blev tabt 0-4 til spanske Sevilla F.C.

Efter også at have repræsenteret Fulham, Birmingham City og Colchester United i England vendte Queudrue hjem til fransk fodbold i 2010. Han stoppede karrieren i 2013.

Titler
Football League Cup
 2004 med Middlesbrough

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Frankrig
Fodboldspillere fra Colchester United F.C.
Fodboldspillere fra Middlesbrough F.C.
Fodboldspillere fra Birmingham City F.C.
Fodboldspillere fra Fulham F.C.
Fodboldspillere fra RC Lens
Fodboldspillere fra Red Star F.C.
Personer fra Paris

Franck Queudrue


Udruga PRO 3×3 (eng. PRO 3×3 Association) osnovana je 26. kolovoza 2021. Glavni pokretači bili su aktivni košarkaški sudci s međunarodnom licencijom Ivan Paić i Tomislav Prpić koji su uz još nekolicinom košarkaša osnovali Udrugu.

Prvo izdanje Toura 2022. bilo je Otvoreno prvenstvo Hrvatske u košarci 3 na 3.

Turniri traju dva dana. Svaka stanica Toura ima po 12 momčadi u glavnom turniru. FIBA je postavila sustav rangiranja igrača i momčadi, sličan tenisu. Četiri mjesta popunjavaju se po FIBA-inu plasmanu (rankingu), četiri po plasmanu hrvatskih momčadi, dva po kvalifikacijama i dva su rezervirana za momčadi s pozivnicama.

2023. pokrenut je i juniorski Tour.

Izdanja i finalisti turnira
Status
2022.-'23. FIBA Quest (pobjednik završnoga turnira ide na kvalifikacijski turnir Svjetskoga turnira (World Toura) te godine)
2022. Otvoreno prvenstvo Hrvatske u košarci 3x3

Napomena:
Turniri su navedeni po slijedu održavanja.
U zagradama je naveden ukupan broj ekipa koje su sudjelovale na turniru i broj stranih ekipa.

Muškarci
(?? treba zamijeniti gradom)

* ekipe za koje su igrali kandidati za nacionalnu reprezentaciju u 3×3 košarci

Vidi
Prvenstvo Hrvatske u košarci 3 na 3
3BL Croatia (od 2023.), prva hrvatska profesionalna košarkaška 3×3 liga
Basket Tour
Street Basket Tour (1998.–2006.), organizirala HAKL Asocijacija

Izvori

Vanjske poveznice
 pro3x3.hr
FIBA 3x3
playFIBA 3×3

Natjecanja u košarci 3 na 3
Košarka u Hrvatskoj
Hrvatska košarkaška natjecanja

PRO 3×3 Tour


Lo que la gente cuenta es una serie de antología de suspenso y terror mexicano creada y producida por Alejandro Rodríguez para TV Azteca, desde el año 2005. La serie recrea leyendas de terror populares mexicanas. Se estrenó primero por Azteca Trece el 20 de noviembre de 2005 y después fue revivida en Azteca 7, en el 2019.

El 31 de agosto de 2021, durante la presentación a prensa de Un día para vivir, se anunció que la serie fue renovada para una novena temporada, la cual, tiene previsto a estrenarse el 11 de octubre de 2021 y su producción comenzó el 23 de agosto de 2021.

Sinopsis
El programa se enfoca en historias de terror y suspenso, basados en Hechos reales solamente se cambiaron los Nombres de los personajes y también un poco de la historia.

Cuenta con 9 temporadas, prácticamente cada temporada cuenta con 13 episodios y un episodio especial

Cada episodio de la serie presenta una historia en la que los personajes protagonistas se encuentran con múltiples manifestaciones paranormales y seres extraños (muertos, fantasmas, criaturas), y tienen que encontrar la manera de liberarse de ellos.

Temporadas

Temporada 1 (2005)
 1. El Rosario De Plata*
 2. La Casa Embrujada*
 3. Asilo De Mariposa*
 4. El Regalo Piloto*
 5. El Cementerio*
 6. El Callejón Del Aguacate*
 7. El Puente Del Clérigo*
 8. Bolas De Fuego*
 9. El Camino De Los Pinos*
 10. Pagar Manda*
 11. Formol

 12. La Quemada*
 13. El Pupilo De Margil*
 14. El Regalo*
 15. Sed De Sangre*

Nota: Cada episodio está basado en hechos reales, solo se cambiaron nombres, lugares, fechas y prácticamente la historia completa.

Temporada 2 (2006)
 1 (16). La Ouija*
 2 (17). La Ofrenda*
 3 (18). El Cuadro Maldito*
 4 (19). La Espera*
 5 (20). Fuga De Vida*
 6 (21). En Paz Descansen*
 7 (22). Cenizas*
 8 (23). Las Tres Cruces*
 9 (24). La Niña del Lago*
 10 (25). Pasa La Voz*
 11 (26). Gritos En La Noche*
 12 (27). ¿Crees En Fantasmas?*
 13 (28). Último Round*
 14 (29). El Espejo*
 15 (30). Tercera Llamada*
 16 (31). El hotel de Quevedo*
 17 (32). Miedo A La Oscuridad (Capítulo Especial)*
 18 (33). La Imagen Milagrosa*

Temporada 3 (2007)
 1 (34). La Llorona*
 2 (35). El Chupacabras*
 3 (36). La Cueva Del Diablo*
 4 (37). El Invitado A Cenar*
 5 (38). Los Olvidados*
 6 (39). La Monja*
 7 (40). La Angustia*
 8 (41). Almas Inocentes*
 9 (42). El jinete Y La Partera*
 10 (43). Eterno Amor*
 11 (44). El Nahual*
 12 (45). El Hijo Pródigo*
 13 (46). Espíritu Del Bosque*
 14 (47). La Barranca*
 15 (48). El Regresará*
 16 (49). Sufrimiento Eterno*
 17 (50). Tres Días*
 18 (51). El Conjuro*
 19 (52). La Casa De Piedra*
 20 (53). Secretos*
 21 (54). Decisiones*
 22 (55). Gemelas*
 23 (56). Marcar Su Destino*
 24 (57). Figuras De La Oscuridad*
 25 (58). La Hacienda De Las Animas*
 26 (59). Voces Ocultas*
 27 (60). La Fiesta*
 28 (61). La Herrada*
 29 (62). El Circo (Capítulo Especial)*

Temporada 4 (2008)
 1 (63). La Leyenda De Don Manuel*
 2 (64). El Bosque De Huemac*
 3 (65). Hábito Negro*
 4 (66). Siete Veces Verónica*
 5 (67). Las Hermanas Del Mal*
 6 (68). El Estrangulador*
 7 (69). Apariciones*
 8 (70). El Amuleto*
 9 (71). Todo Se Paga*
 10 (72). Letras Mortales*
 11 (73). Ángel De La Muerte*
 12 (74). Mateo*
 13 (75). El Pasaje*
 14 (76). La Habitación*
 15 (77). Venganza*
 16 (78). La Ayuda De Los Muertos*
 17 (79). El Precio De La Muerte (Capítulo Especial)*

Temporada 5 (2009)
 1 (80). La Viuda*
 2 (81). El Coco*
 3 (82). La Matlazihua*
 4 (83). La Mujer Encadenada*
 5 (84). El Monje Decapitado*
 6 (85). La Promesa*
 7 (86). La Carreta De La Muerte*
 8 (87). Juntos Para Siempre*
 9 (88). Los Xocoyoles*
 10 (89). Rencor*
 11 (90). La Boda*
 12 (91). El Hechizo Del Pando*
 13 (92). La Cueva (Capítulo Especial)*

Temporada 6 (2019)
 1 (93). La Venganza*
 2 (94). La Ahorcada*
 3 (95). La Maldición De Solórzano*
 4 (96). La Planchada*
 5 (97). El Juego Del Armario*
 6 (98). La Niña De La Pelota*
 7 (99). La Bruja*
 8 (100). La Quemada*
 9 (101). La Ouija*
 10 (102). La Mujer De La Carretera*
 11 (103). La Novia*
 12 (104). La Casa De Los Gatos*
 13 (105). La Casa De Los Fenómenos*
 14 (106). La Llorona*
 15 (107). La Limosnera*
 16 (108). Ecos Del Pasado*
 17 (109). Mensajes Del Más Allá*
 18 (110). La Madre*
 19 (111). El Santuario de Aimé*
 20 (112)  Oración Maldita*
 21 (113). Preso 666*
 22 (114). Las Muñecas*
 23 (115). El Camafeo*
 24 (116). La Casa de la Torre*
 25 (117). Voraz*
 26 (118). El Señor De Los Muertos*
 27 (119). La Muer Abandonada*
 28 (120). La Mujer De Negro*
 29 (121). Coleccionista De Cráneos*
 30 (122). Asfixia*
 31 (123). Regreso A Casa*
 32 (124). Talento Maldito *
 33 (125). Alma En Pena*
 34 (126). Ángel De La Guarda*
 35 (127). Posesión*
 36 (128). Payaso Asesino*
 37 (129). Vínculos Del Más Allá*
 38 (130). El Huésped*
 39 (131). El Demonio Del Taller*
 40 (132). Las Hermanas De La Muerte*
 41 (133). El Hombre Sin Rostro*
 42 (134). El Cadáver De La Cueva*
 43 (135). La Mucama Suicida*
 44 (136). Ritual Mortal*
 45 (137). El Hijo Del Nahual*
 46 (138). Venganza Fantasma*
 47 (139). Espíritu Atrapado*
 48 (140). Búscame Cuando Mueras*

Temporada 7 (2021)
 1 (141). La Muerta*
 2 (142). El Pasajero*
 3 (143). El Reflejo En El Agua*
 4 (144). El Lugar Incorrecto*
 5 (145). Luna De Sangre*
 6 (146). Lamentos En El Colegio*
 7 (147). El Castigo*
 8 (148). Justicia Perversa*
 9 (149). El Huésped*
 10 (150). Apetito*
 11 (151). La Muñeca*
 12 (152). Sangre De Mi Sangre*
 13 (153). Delirios*
 14 (154). Se Te Sube El Muerto*
 15 (155). Herencia*
 16 (156). Inocentes*
 17 (157). Estafadores Espectrales*
 18 (158). El Juguete Maldito*
 19 (159). La Nana*
 20 (160). El Cruce*
 21 (161). Pasillo 17*
 22 (162). La Mano De La Novia*
 23 (163). Estantería Oculta*
 24 (164). Dioses Oscuros*
 25 (165). Envidia*
 26 (166). El Ataúd*
 27 (167). Visitantes*

Temporada 8 (2022)
1 (168). El Portal*

2 (169). Chatarra*

3 (170). Piratas*

4. (171). Tres Deseos*

5. (172). Voces*

6. (173). El Reto*

7.  (174). Insomnio*

8.  (175). Doppelganger*

9.  (176). Maldición De Ultratumba*

10.  (177). Receta De Cumpleaños*

11.  (178). Perfumado*

12.  (179). No Robarás*

13.  (180). Huérfanos*

14.  (181). Aullidos*

15.  (182). La Libreta*

16.  (183). Campanadas De La Muerte*

17.  (184). Eclipse*

18.  (185). Otra Vida*

19.  (186). La Máquina De Escribir*

20   (187). Volver A Morir*

21   (188). El Maniquí*

22   (189). Anteojos*

23   (190). El 	Demonio De La Risa*

24   (191). Willy, El Sonriente*

25   (192). Oro*

26   (193). Acertijo Del Diablo*

27   (194). Botarga*

28   (195). Feliz Cumpleaños*

29   (196). Ofrenda Divina*

30   (197). En La Oscuridad*

31   (198). El Prisionero*
32   (199). La Casa De La Esquina*^

33   (200). El Regresado*

34   (201). El Cuervo*

35   (202). Monstruito*

36   (203). La Aprendiz*

37   (204). Invasión*

38   (205). Magia*

39   (206). Malka, La Sirena*

40   (207). Apariciones*

41   (208). Felices Para Siempre*

42   (209). El Reto De La Bailarina*

43   (210). La Caja Negra*

44   (211). Especial Vampiros 01:Plinio*

45   (212). Especial Vampiros 02:Malkav*

46   (213). Especial Vampiros 03:Los Otros*

47   (214). Especial Vampiros 04:Festín*

48   (215). Especial Zombies 01:Esteban*

49   (216). Especial Zombies 02:Andrea*

50   (217). Especial Zombies 03:Omar*

51   (218). Especial Zombies 04:Cinthia*

52   (219). Martín*

53   (220). Pozole Diabólico*

54   (221). La Culpa*

55   (222). Relámpago Dorado*

56   (223). Linaje Maldito*

57   (224). Habitación 118*

58   (225). Espíritus*

59   (226). La Morgue (Final De Temporada)*

Lo Que La Gente Cuenta (Más Allá Del Miedo)*
1. La Montaña*

2. El Titiritero*

3. Obsesión Mortal*

4. La Niñera*

5. La Mujer Del Cuadro*

6. Hay Que Cuidarlas*

7. Desaparecidas*

8. Regresaré*

9. Romeo Y La Muerta*

10. El Hospital*

11. El Justiciero*

12. La Puerta*

13. La Dama De Negro*

14. El Devorador De Almas*

15. La Furia*

16. Castigadas*

17. La Monja Dolorosa*

18. La Sombra*

19. La Posesión*

20. El Trato*

21. La Venganza de Arioch - (La Venganza).

22. La Llegada*

23. Hotel El Paso*

24. El Vampiro*

25. La Mentira*

26. El Huérfano*

27. El Títere*

28. La Monja De Los Lamentos*

29. El Secuestrador*

30. Muñecos*

Personajes
Los Actores pueden variar o llegar a repetir una aparición en el programa.

Versiones Secundarias
Que as pessoas dizem, versión brasileña realizada en 2007, utilizando los episodios de La Ouija y La quemada.
Más Allá Del Miedo, versión realizada en 2019 hasta el año 2021

Véase También
La hora marcada
La Telaraña
Tv Azteca
Extranormal
En azteca

Referencias

Notas

Series de televisión de terror
Series de televisión de México
Series de televisión de TV Azteca
Series de televisión iniciadas en 2005

Lo que la gente cuenta


Longthorpe Tower er et middelalderligt beboelsestårn fra 1300-tallet i landsbyen Longthorpe omkring 3 km vest for Peterborough i Cambridgeshire i England. Det er berømt for sine velbevarede freskoer.

Historie
I begyndelsen af 1300-tallet opførte Robert Thorpe tårnet som en udvidelse af en befæstet herregård.

Thorpe havde tjent sine penge i den lokale Peterborough Abbey, og tårnet har muligvis været et statussymbol for ham. Tårnet har tre etager, og stueetagen var oprindeligt beboelse for Thorpe.

Tårnet er bedst kendt for sine velbevarede vægmalerier fra omkring år 1330. Malerierne viser religiøse, sekulære og moralske emner, og kvaliteten er meget høj for provinsarbejder. De blev kalket over omkring reformationen, men blev genopdaget i 1940'erne. Historikeren Clive Rouse mener, at "der ikke findes sammenlignelige komplette malerier fra et så tidligt tidspunkt i England".

Ejendommen ejes af English Heritage og er en listed building af første grad og et Scheduled monument (fredet bygning).

Se også
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Bibliografi
 Emery, Anthony. (2006) Greater Medieval Houses of England and Wales, 1300–1500: Southern England. Cambridge: Cambridge University Press. .
 Pettifer, Adrian. (2002) English Castles: a Guide by Counties. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Pounds, Norman John Greville. (1994) The Medieval Castle in England and Wales: a social and political history. Cambridge: Cambridge University Press. .

Eksterne henvisninger
 English Heritage site

Slotte i Cambridgeshire

Longthorpe Tower


WinRAR යනු වින්ඩෝස් සඳහා ඇති, ගොනු කිහිපයක් එක ගොනුවක් හෙවත් archiver එකක් ලෙස සකසන හා ගොනු සංකෝචනය කිරීමට බාවිතා කරන මෘදුකාන්ගයකි, එය shareware එකකි. එය , RAR ගොනු විචයනය කරන්න හෝ Zip ගොනු සන්ස්කරනයට යොදා ගැනෙ.

(මෙය ෂෙහාන් තුශාර හෙහේමාල් විසිනී)

WinRAR


Facre Almulque Abu Ali ibne Amar (Fakhr al-Mulk Abu 'Ali ibn Ammar) foi o último cádi de Trípoli, de 1099 a 1109, antes que sua capital fosse tomada pelos cruzados. Era membro da família Banu Amar.

Vida

Facre Almulque era sobrinho de , o fundador da família dos Banu Amar que governaram Trípoli como cádis independentes. Tinha um irmão chamado Jalal Almulque Ali ibne Maomé, a quem sucedeu em 1099 no comando de Trípoli. Antes de falecer, seu irmão precisou lidar com os cristãos da Primeira Cruzada enquanto marchavam pelo território dos Banu Amar rumo a Jerusalém. Através de subornos e presentes, Jalal Almulque conseguiu inibir um ataque direto a Trípoli, bem como salvaguardou a posse da fortaleza de Arca, que foi cercada por meses.

Os cruzados capturaram Jerusalém em 15 de julho e elegeram Godofredo de Bulhão como governante da cidade. Ele morreu em 18 de julho e Dagoberto, patriarca de Jerusalém, reivindicou o governo, querendo transformar o nascente Reino de Jerusalém em teocracia. Pessoas próximas a Godofredo recusaram-se a fazê-lo e chamaram o irmão dele, Balduíno de Bolonha, então conde de Edessa. Mas esta vinda não satisfaz a todos e Tancredo da Galileia tentou bloquear seu caminho. Por sua vez, Ducaque, emir de Damasco, tentou emboscá-los com seus companheiros, perto de Biblos. Facre Almulque escolheu ajudar Balduíno, lhe recebeu em Trípoli e avisou sobre a emboscada de Ducaque. Deve ser dito que Buri Taje Almoluque, tenente de Ducaque e filho de Toguetequim, esteve ocupando por vários anos em nome de seu mestre Jabala, que era anteriormente dependente de Trípoli. Buri reinou como um tirano sobre Jabala, e a população se revoltou e chamou Facre Almulque, que a reconquistou em agosto de 1101.

Essa política de amizade com os francos terminou em 1102, quando  voltou sua atenção à região para construir um feudo. Tomou Tortosa em fevereiro de 1102, Biblos em abril de 1103 e sitiou Trípoli, que pretendia transformar na capital de seu futuro condado. Construiu uma fortaleza, o Monte Peregrino, que Facre Almulque tentou destruir durante uma surtida em 1104, mas sem sucesso. Raimundo morreu em fevereiro de 1105, mas sua morte não pôs fim ao cerco, que foi assumido por seu primo, o conde Guilherme-Jordão da Cerdanha. Não querendo apelar para Toguetequim, o atabegue de Damasco, com quem ainda está em desacordo, ou para o Califado Fatímida, que exigiria a suserania e talvez sua demissão, apelou para Soquemã ibne Ortoque, vencedor da Batalha de Harã, mas o último morreu de angina em Palmira enquanto liderava um exército de resgate.

O bloqueio da cidade estava cada vez mais intenso e o seu abastecimento cada vez mais difícil. Facre Almulque se apoderou de toda a comida para compartilhá-la com todos os habitantes e impôs que os ricos financiassem a defesa. Mas os citadinos viram suas riquezas se esvaindo, suas atividades comerciais paralisadas pelo cerco e alguns deles deixaram a cidade, juraram lealdade aos francos e indicaram-lhes por quais caminhos a cidade era abastecida. O bloqueio tornou-se total e o cádi, após pedir a extradição dos traidores, mandou assassiná-los (1106).

Na primavera de 1108, cansado de esperar a ajuda do sultão seljúcida  , foi a Baguedade, escoltado por 500 cavaleiros e muitos criados carregados de presentes (final de março). Passou por Damasco, no contexto da morte de Ducaque por Toguetequim, que o recebe de braços abertos. Em Baguedade, o sultão o recebeu com grande alarde, mas preferiu resolver o problema de Moçul primeiro. Facre Almulque, de volta a Damasco em agosto, descobriu que Trípoli foi dada pelos notáveis, cansados de esperar, ao vizir egípcio Lavendálio, e ele foi forçado a se refugiar em Jabala. Os egípcios não puderam defender Trípoli, que foi tomada e saqueada em 19 de julho. No ano seguinte, Tancredo sitiou Jabala, que, mal abastecida, se rendeu em 23 de julho de 1109, mas deixou Facre Almulque partir livremente. Se retirou para Damasco, onde Toguetequim o recebeu e o hospedou e onde ele terminou seus dias.

Bibliografia

Banu Amar
Berberes do século XI
Berberes do século XII

Facre Almulque ibne Amar


Le massacre de Haximu est une tuerie de masse perpétrée à Haximu, dans l'État d'Amazonas, en juillet et août 1993. La tuerie est le fait de garimpeiros et fait seize victimes parmi les Indiens Yanomami.

Contexte

La Constitution brésilienne de 1988 met en place, dans son article 231, la démarcation des terres indigènes, de façon à protéger les terres des peuples indigènes. Toutefois, même en 2020, le chantier de démarcation est loin d'être terminé et de nombreux projets ne sont pas encore validés.

L'exploitation de l'or, après un pic dans les années 1980, est en recul dans les années 1990.

Déroulement
À l'extrême nord du Brésil, près de la frontière vénézuélienne, a cohabitation entre orpailleurs et indigènes Yanomami est difficile en 1993. En effet, les chercheurs d'or ont habitué les Indiens à des dons et leur promettent des cadeaux futurs, notamment des hamacs et des vêtements. Comme ils ne respectent pas leur promesse, les Yanomami se font insistants. Les orpailleurs les chassent d'un coup de semonce, mais les Indiens reviennent saccager le camp lors de leur absence. Le  ou le  suivant les sources, un nouveau groupe d'Indiens vient quémander de la nourriture. Sept orpailleurs demandent à six Indiens Yanomami de les aider à chasser. En chemin, quatre des six Indiens sont assassinés.

En représailles du massacre, les Yanomami parviennent à tuer un des garimpeiros et à en blesser un autre.

Un mois plus tard, quinze garimpeiros accompagnés de quatre mercenaires spécialement recrutés investissent un campement yanomami et y massacre douze personnes à coups de fusil et de machette : un homme, deux femmes âgées, une femme, trois adolescents, quatre enfants et un bébé. Tous les cadavres sont systématiquement démembrés ou mutilés, et les meurtriers mettent ensuite le feu au campement. Trois jeunes hommes, un vieillard et trois fillettes blessées parviennent à s'échapper. Les circonstances et le déroulement de la tuerie sont portés à connaissance du ministère public par Carlo Zacquini, un religieux italien en mission dans la région.

Après le massacre, les assassins se dispersent. De leur côté, les Indiens survivants incinèrent les corps mutilés, afin d'emporter avec eux les cendres des victimes. Puis commence un exil d'un mois, à la recherche d'une zone exempte de chercheurs d'or ; durant ce voyage, une des fillettes meurt de ses blessures.

Conséquences
Vingt-quatre garimpeiros sont incriminés par le ministère public dès octobre 1993, dont cinq sont identifiés. En décembre 1996, ces derniers sont condamnés par le tribunal régional fédéral de la première région Pedro Emiliano Garcia, Eliézio Monteiro Neri, Juvenal Silva, João Pereira de Morais et Francisco Alves Rodrigues. Les orpailleurs font appel devant le , qui confirme le jugement en 2000. Enfin, en 2006, le Tribunal suprême fédéral ratifie la décision de qualifier le crime de génocide. Le seul citoyen brésilien vivant condamné, par contumace, pour le motif de crime contre l'humanité, est arrêté dans le Roraima le , au terme d'une opération de police rassemblant deux cents personnes.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Yanomami
 Garimpeiro

Bibliographie

1993 au Brésil
Haximu
Haximu

Massacre de Haximu


Cuora bourreti es una especie de tortuga de la familia Geoemydidae. Se encuentra en el centro de Vietnam y en Laos.

Taxonomía
Aunque Stuart y Parham (2004) argumentaron que era muy distinta, quizá lo suficiente para justificar su elevación a una especie completa, los estudios ostelógicos de Fritz (2006) han demostrado que probablemente es mejor mantenerla como subespecie de  C. galbinifrons. Esto se ve corroborada por el hallazgo de híbridos en zonas del noroeste del Vietnam central, donde coinciden ambas tortugas. Se sabe que existen poblaciones de híbridos de C. g. galbinifrons y C g. bourreti (Fritz y otros. 2003).

Referencias
 Obst & Reimann, 1994 : Bemerkenswerte Variabilität bei Cuora galbinifrons Bourret, 1939, mit Beschreibung einer neuen geographischen Unterart: Cuora galbinifrons bourreti subsp. nov. Zoologische Abhandlungen, Staatliches Museum für Tierkunde Dresden, vol. 48, n. 7, p. 125-138.

Bibliografía
 Fritz, Uwe, Antje Petzold and Markus Auer. 2006. Osteology in the Cuora galbinifrons complex suggests conspecifity of C. bourreti and C. galbinifrons, with notes on shell osteology and phalangeal formulae within the Geoemydidae. Amphibia- Reptilia. 27 (2): 195-205.
 Fritz, U., Ziegler, T., Herrmann, H.-W., Lehr, E., 2002. Intergradation between subspecies of Cuora galbinifrons Bourret, 1939 and Pyxidea mouhotii (Gray, 1862) in southern North Vietnam. Faun. Abh. Mus. Tierk. Dresden, 23: 59-74.
 Obst, F.J., Reimann, M., 1994. Bemerkenswerte Variabilität bei Cuora galbinifrons Bourret, 1939, mit Beschreibung einer neuen geographischen Unterart: Cuora galbinifrons bourreti subsp. nov. Zool. Abh. Mus. Tierk. Dresden, 48: 125-138.
 Stuart, B.L., Parham, J.F., 2004. Molecular phylogeny of the critically endangered Indochinese box turtle (Cuora galbinifrons). Mol. Phylogenet. Evol., 31: 164-177.

Enlaces externos

bourreti
Reptiles del Sureste Asiático

Cuora bourreti


Cambaz, Kahramanmaraş ilinin Andırın ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Daha önceleri Adana'nın Kadirli ilçesine bağlıyken, 23 Ocak 1929'da Maraş'ın Andırın ilçesine bağlandı.

Coğrafya
Kahramanmaraş il merkezine 103 km, Andırın ilçe merkezine 19 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Andırın'ın mahalleleri

Cambaz, Andırın


În genunchi mă întorc la tine (titlul original In ginocchio da te) este o comedie romantică din anul 1964, film regizat de Ettore Maria Fizzarotti, inspirat de cântecul cu același titlu al cântărețului Gianni Morandi care este și interpretul principal. În film, Morandi interpretează o serie de piese muzicale de succes, din propriul repertoriu.

Cuplul din film de îndrăgostiți, au ajuns și în viața reală să se îndrăgostească și să se căsătorească.

Împreună cu Nu sunt demn de tine (1965) și Se non avessi più te (1965) face parte din trilogia bazată pe continuarea aceleași povești de dragoste.

Conținut

Gianni Traimonti, un tânăr de la țară, cu deosebite calități vocale, visează să devină cântăreț și compozitor. Fiind chemat să își execute serviciul militar la Neapole, se îndrăgostește de frumoasa Carla, pe care o cunoaște la croitoria armatei, dar aceasta este fiica comandantului său, un om cu principii foarte severe. Iubirea este reciprocă, doar că părinții lui Carla doresc un pretendent bogat și bine situat pentru fiica lor deosebită, pe care îl și găsesc repede spre tristețea lui Gianni.

Gianni câștigă la un concurs de cântece, cinci zile de permisie și este invitat de către bogatul său camarad Giorgio, unde o cunoaște pe sora acestuia Beatrice și cu care pleacă câteva zile singuri pe insulele Eoliene. Întors la Neapole, înțelege repede că aceasta a fost doar o aventură cu proaspăta sa cunoștință. Gianni se întoarce la Carla sperând să se împace cu ea, dar fără succes.

Profitând de o audiție la RAI, Gianni interpretează în direct cântecul In ginocchio da te, reușind să recucerească inima logodnicei sale.

Distribuție

 Gianni Morandi - Gianni Traimonti
 Laura Efrikian - Carla Todisco
 Nino Taranto - plutonierul Antonio Todisco
 Enrico Viarisio - colonelul Enzo
 Margareth Lee - Beatrice Di Bassano
 Dolores Palumbo - Santina De Micheli-Todisco
 Vittorio Congia - Nando Tazza
 Gino Bramieri - Ginone Traimonti
 Carlo Taranto - sergentul Scannapietra
 Stelvio Rosi - Giorgio Di Bassano
 Fabrizio Capucci - Luigi Addora
 Enzo Tortora - el însuși
 Dino Mele - Ciccio Marletta
 Rosita Pisano - Dolores
 Enzo Cerusico - Gualtiero
 Ave Ninchi - bucătarul Cesira
 Franco Ressel - Gian Maria
 Consalvo Dell'Arti - un ofițer
 Raffaele Pisu - Raffaele, unchiul lui Gianni
 Elena Tilena - Angela, prietena lui Carla
 Romano Giomini
 Ivana Borgia - Lucia
 Enzo Nigro

Melodii din film
Toate melodiile sunt interpretate de Gianni Morandi în afară de cea marcată.
 Che me ne faccio del latino
 Fatti mandare dalla mamma a prendere il latte
 O marenariello
 '''O sole mio
 Se puoi uscire una domenica sola con me
 O coscritto 'nammurato, interpretată de Nino Taranto
 Insieme a voi (cu formația Meteors)
 Non son degno di te
 Ho chiuso le finestre
 In ginocchio da te''

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Filme din 1964
Filme italiene
Filme în limba italiană
Filme regizate de Ettore Maria Fizzarotti
Filme musicarello
Filme alb-negru
Filme Titanus

În genunchi mă întorc la tine


HMAS Stawell (J348/M348) was a  named for the town of Stawell, Victoria. Sixty Bathurst-class corvettes were constructed during World War II, and Stawell was one of 36 initially manned and commissioned solely by the Royal Australian Navy (RAN).

The corvette later served in the Royal New Zealand Navy (RNZN) as HMNZS Stawell.

Design and construction

In 1938, the Australian Commonwealth Naval Board (ACNB) identified the need for a general purpose 'local defence vessel' capable of both anti-submarine and mine-warfare duties, while easy to construct and operate. The vessel was initially envisaged as having a displacement of approximately 500 tons, a speed of at least , and a range of  The opportunity to build a prototype in the place of a cancelled  saw the proposed design increased to a 680-ton vessel, with a  top speed, and a range of , armed with a  gun, equipped with asdic, and able to fitted with either depth charges or minesweeping equipment depending on the planned operations: although closer in size to a sloop than a local defence vessel, the resulting increased capabilities were accepted due to advantages over British-designed mine warfare and anti-submarine vessels. Construction of the prototype  did not go ahead, but the plans were retained. The need for locally built 'all-rounder' vessels at the start of World War II saw the "Australian Minesweepers" (designated as such to hide their anti-submarine capability, but popularly referred to as "corvettes") approved in September 1939, with 60 constructed during the course of the war: 36 (including Stawell) ordered by the RAN, 20 ordered by the British Admiralty but manned and commissioned as RAN vessels, and 4 for the Royal Indian Navy.

Stawell was laid down by HMA Naval Dockyard at Williamstown, Victoria on 18 June 1942. She was launched on 3 April 1943 by Mrs. J. J. Dedman, wife of the Minister for War Organisation, and commissioned into the RAN on 7 August 1943.

Operational history

RAN
The majority of Stawells career was spent in three areas. Initially, she served as a convoy escort along the east coast of Australia. Following this, Stawell participated in a variety of escort, minesweeping, and combat roles throughout New Guinea waters. On 3 August 1945 she sank an armed Daihatsu barge in the Moluccas area. In the final third of her career, the ship spent time in Hong Kong waters, performing minsweeping and anti-piracy duties. Stawell returned to Brisbane in November 1945.

The corvette received three battle honours for her wartime service: "Pacific 1943–45", "New Guinea 1943–44", and "Borneo 1945".

RNZN
Stawell was removed from RAN service on 26 March 1946. On 5 March 1952, Stawell and three other Bathurst-class corvettes (HMA Ships , , and ) were transferred to the Royal New Zealand Navy.

She was commissioned into the RNZN during May 1952 and given the prefix HMNZS. Stawell operated primarily as a training vessel until 1959, when she was placed into reserve.

Fate
Stawell was sold to Pacific Scrap Limited of Auckland, New Zealand in July 1968, and was broken up for scrap.

Citations

References

Books

Journal and news articles

Bathurst-class corvettes of the Royal Australian Navy
Ships built in Victoria (state)
World War II corvettes of Australia
1943 ships
Bathurst-class corvettes of the Royal New Zealand Navy

HMAS Stawell


New Year (Año Nuevo) es una ópera en tres actos con música de Michael Tippett y libreto del compositor. Se estrenó el 27 de octubre de 1989 en la Ópera de Houston y producida por Peter Hall.

Personajes

Enlaces externos

Óperas de Michael Tippett
Óperas en inglés
Óperas de 1989
Óperas estrenadas en Houston

New Year (ópera)


Mya-Lecia Naylor, née le  dans le Warwickshire et morte le  à Thornton Heath, est une actrice, chanteuse et mannequin britannique.

Enfance
Mya-Lecia Naylor naît de Zena et Martin Naylor qui ont des origines jamaïcaines. La famille qui comprend aussi deux jeunes frères, Ellis et Oscar Naylor, vit à South Norwood dans le borough londonien de Croydon. Ellis est aussi un acteur. Elle fait ses études à la Royal Russell School et à la Coloma Convent Girls' School.

Carrière
Le premier rôle télévisé de Naylor est en 2004 dans Absolutely Fabulous. En 2011, elle joue Tati dans la série télévisée Tati's Hotel. En 2012, elle apparaît dans deux épisodes de The Last Weekend. Elle est présente dans le film Cloud Atlas dans le rôle de Miro. De 2014 à 2018, elle incarne Fran dans la série pour enfants Millie Inbetween. En 2015, elle joue Samantha Reasonable dans la pièce radiophonique Mr Reasonable. En 2019, elle joue Mya dans le drame musical de CBBC, Almost Never.

Elle est membre du groupe Angels N' Bandits.

Décès
Naylor est retrouvée pendue sous un chapiteau à son domicile le  par sa mère et est en arrêt cardiaque lorsque les services d'urgence sont appelés à l'adresse à  ; Mya-Lecia Naylor est déclarée morte à  le même jour à l'hôpital universitaire de Croydon. Son père déclare qu'elle  en raison du stress à l'approche du GCSE et était également punie et interdite d'assister à une fête, il ne croit pas à un suicide, mais à un . Le tribunal de Croydon enquête sur la cause de sa mort et en , le coroner adjoint Toby Watkin affirme que Naylor n'avait pas l'intention de mettre fin à ses jours et conclut que la mort de Naylor est une mort accidentelle. Une cérémonie a lieu à l'église catholique Notre-Dame de l'Annonciation à Croydon le .

Filmographie
Cinéma
 2012 : Cloud Atlas
 2013 : Code Red
 2014 : Index Zero

 Séries télévisées
 2004 : Absolutely Fabulous: White Box
 2011 : Cartoonito Tales: Little Red Riding Hood
 2011 : Tati's Hotel (vingt-six épisodes)
 2012 : The Last Weekend (2 épisodes)
 2014-2018 : Millie Inbetween (50 épisodes)
 2019 : Almost Never (11 épisodes)

Références

Liens externes

Source de la traduction

Naissance en novembre 2002
Naissance dans le Warwickshire
Décès en avril 2019
Décès à 16 ans
Décès à Croydon (borough londonien)
Mort accidentelle
Mort pendu
Actrice anglaise de télévision
Enfant acteur britannique
Chanteuse anglaise

Mya-Lecia Naylor


Richard Edlund (né le  à Fargo) est un directeur de la photographie américain spécialisé en effets spéciaux.

Membre de l'American Society of Cinematographers (ASC), il a été récompensé plusieurs fois aux Oscars.

Biographie
Formé à l', Edlund travaille à Industrial Light & Magic (ILM) pour Star Wars, épisode IV : Un nouvel espoir (1977).

Edlund continu de travailler avec John Dykstra sur Galactica : La Bataille de l'espace (1978) puis Star Wars, épisode V : L'Empire contre-attaque (1980), Les Aventuriers de l'arche perdue (1981) et Poltergeist (1982).

En 1983, après l'achèvement de Star Wars, épisode VI : Le Retour du Jedi (1983), Edlund créé sa propre société d'effets, Boss Film Studios. L'entreprise travaille sur des productions comme SOS Fantômes (1984), Les Aventures de Jack Burton dans les griffes du Mandarin (1986), Piège de cristal (1988), À la poursuite d'Octobre rouge (1990), Cliffhanger : Traque au sommet (1993), Alerte ! (1995) et Air Force One (1997). Boss Film Studios est l'un des premiers studios d'effets spéciaux traditionnels à passer avec succès aux effets spéciaux numériques.

Outre le travail cinématographique, Edlund développe également l'amplificateur de guitare portable .

Edlund était marié à Rita Kogan, la fille unique de l'entrepreneur .

Liens externes

Notes et références

Naissance à Fargo (Dakota du Nord)
Naissance en décembre 1940
Directeur de la photographie américain
Technicien des effets spéciaux
Oscar des meilleurs effets visuels
Lauréat d'un Emmy Award

Richard Edlund


Un anti-pattern este un răspuns comun la o problemă recurentă, răspuns de obicei ineficient și care riscă să fie extrem de contraproductiv. Termenul, inventat în anul 1995 de către , a fost inspirat de cartea , care evidențiază o serie de așa-numite design-patternuri în dezvoltarea de software, pe care autorii le consideră a fi extrem de fiabile și eficiente.

Termenul a fost popularizat trei ani mai târziu în cartea AntiPatterns, care a extins utilizarea acestuia dincolo de domeniul proiectării de software, cu referire de această dată la orice obicei frecvent reinventat, dar care este o soluție proastă la o problemă. Printre exemple se numără  (o formă de încremenire în proiect), programarea cargo-cult, marșul morții, gândirea de grup și dependența de furnizor.

Definiție
Potrivit autorilor cărții Design Patterns, trebuie să fie prezente cel puțin două elemente-cheie pentru a putea identifica efectiv un anti-pattern față de un simplu obicei prost, o rea practică, sau o idee proastă:
 Un proces, o structură sau un model de acțiune  frecvent utilizat și care, deși inițial pare a fi un mijloc adecvat și eficace de răspuns la o problemă, are, de obicei, consecințe mai mult rele decât  bune
 Există o altă soluție, documentată, repetabilă și dovedită a fi eficientă.

Exemple

Organizaționale
  (Paralizarea în analiză): proiect blocat în faza de analiză, în imposibilitatea de a obține sprijin pentru oricare dintre planurile posibile de abordare
 : acordarea de importanță disproporționată unor probleme triviale
 : Operarea cu tehnologii de ultimă oră, care sunt încă netestate și/sau instabile, ceea ce duce la depășiri de costuri, sub-performanță, și/sau livrări întârziate
 Apatia spectatorului: fenomen în care oamenii oferă mai greu ajutor unei persoane în nevoie atunci când sunt și alții prezenți
 : Un produs învechit, dar profitabil, care de multe ori duce la automulțumire și lipsă de entuziasm pentru noile produse
 Design prin comisie: ceea ce rezultă când un proiect se bazează pe prea mulți colaboratori, fără o viziune unificatoare
 Escaladarea angajamentului: Incapacitatea de a revoca o decizie atunci când se dovedește greșită
 Gândirea de grup: O stare colectivă în care membrii grupului încep (adesea în necunoștință de cauză) să gândească la fel și să respingă punctele de vedere diferite
 Managementul prin obiective: Managementul prin numere, concentrarea exclusiv asupra criteriilor de management cantitative, atunci când acestea sunt neesențiale sau costă prea mult
 Micromanagement: Ineficiență rezultată din observarea, supravegherea, sau implicarea directă din partea conducerii
 Hazardul moral: Izolarea unui decident de consecințele deciziei
 : Lipsa de comunicare coerentă între management și angajați: primul este veșnic nemulțumit de activitatea celor din urmă; cei din urmă nu înțeleg niciodată ce și de ce li se cere
 Principiul lui Peter: Promovarea continuă a unor angajați care altfel au bune performanțe până la un nivelul la care devin incompetenți, unde aceștia rămân pe termen nelimitat
 : Managerii interacționează cu angajații numai atunci când apare o problemă, când "intră zburând, fac multă gălăgie, aruncă cu gunoi în toată lumea, fără să rezolve nimic, după care își iau zborul"
 : Blocarea angajaților de succes în activități prea sigure, strict definite și previzibile, pe baza succesului lor din trecut, în loc de alocarea lor pe baza potențialului de evoluție
 Dependența de furnizor: Construirea unui sistem care ajunge să depindă de o componentă furnizată extern.

Managementul de proiect
 Carul înaintea boilor: Concentrarea excesivă de resurse asupra unei etape înainte de a-i veni rândul
 Marșul morții: Toți cei ce lucrează la un proiect știu că va eșua, dar sunt obligați să continue să lucreze la el, de către managementul care refuză să înțeleagă situația
 Regula nouăzeci-nouăzeci: Tendința de a subestima cantitatea de timp pentru a finaliza un proiect, atunci când acesta este "aproape gata"
 : Investirea de resurse pentru a face un proiect mai robust și mai complex decât este necesar
 : Schimbări necontrolate sau creștere continuă a sferei de interes a unui proiect, sau adăugarea de noi caracteristici în plus față de cerințele inițiale elaborate și acceptate (denumit și  și )
 Fum și oglinzi: Demonstrarea de funcționalități neimplementate ca și cum acestea au fost deja implementate
 Legea lui Brooks: Adăugarea de mai multe resurse la un proiect pentru a-i crește viteza, atunci când proiectul este deja încetinit de excesul de coordonare.

Ingineria Software

Proiectarea software
 inversiunea abstracției: Neexpunerea de funcționalitate implementată necesară apelanților unei funcții/metode/constructor, ceea ce face ca codul apelant să reimplementeze aceleași funcționalități
 Punct de vedere ambiguu: Prezentarea unui model (de obicei orientat obiect) fără a specifica punctul de vedere
 : Un sistem fără o structură identificabilă
 Baze de date ca mecanism de transfer date: Folosirea unei baze de date drept coadă de mesaje pentru comunicarea interproces - acolo unde ar fi potrivit un alt mecanism mult mai mic
 Placarea cu aur: Continuarea lucrului la o sarcină sau la un proiect care a trecut de punctul în care efortul suplimentar mai adaugă valoare
 : o interfață atât de puternică încât este extrem de dificil de implementat
 Butonul magic: Formular fără validare dinamică sau asistență la introducerea datelor
 : Incapacitatea de a vedea consecințele unor evenimente care, uneori, poate interfera unele cu altele

Programarea orientată-obiect
 Modelul anemic: utilizarea unui model al domeniului fără niciun . Obiectele din model nu pot garanta corectitudinea în orice moment, întrucât validarea și logica de mutație este plasată undeva în afară (cel mai probabil în mai multe locuri). Martin Fowler consideră acesta a fi un anti-pattern, dar unii nu sunt de acord că este întotdeauna un anti-pattern.
 BaseBean: Moștenirea de funcționalitate dintr-o clasă de utilitate, în locul delegării către ea
 Dependențe circulare: Introducerea de dependențe reciproce directe sau indirecte între obiecte sau module software
 Interfața de constante: Folosirea interfețelor pentru a defini constante
 Obiectul-Dumnezeu: Concentrarea prea multor funcții într-o singură zonă de proiectare (clasă)
 Haznaua de obiecte: Reutilizarea obiectelor a căror stare nu este conformă (eventual implicită) cu contractul pentru reutilizare
 Orgie de obiecte: Neîncapsularea corespunzătoare a obiectelor, permițând accesul nerestricționat la elementele lor interne
 Poltergeist: Obiecte al căror unic scop este de a transmite informații de la un alt obiect
 Cuplarea în secvență: O clasă ale cărei metode trebuie apelate într-o anumită ordine
 Problema yo-yo: O structură (de exemplu, de moștenire) greu de înțeles din cauza fragmentării excesive

Programare
 Complexitate accidentală: Sarcini de programare care ar putea fi eliminate cu instrumente mai bune (spre deosebire de complexitatea inerentă a problemei de rezolvat)
 Acțiune la distanță: Interacțiunea neașteptată între părți diferite ale unui sistem
 Credința oarbă: Lipsa de control asupra corectitudinii unui bug fix sau a rezultatului unei subrutine
 : Consumul de timp de CPU în timp ce se așteaptă ca ceva să se întâmple, de obicei, prin verificări repetate în loc de transmitere de mesaje
 Codificare prin excepție: Adăugarea de cod nou pentru a trata fiecare caz special, pe măsură ce acestea se identifică; în loc de a modifica codul pentru a produce o abordare mai generală
 : utilizarea de design-patternuri a fost numită anti-pattern, un semn că sistemul nu are un grad suficient de abstractizare
 Ascunderea erorilor: Prinderea unui mesaj de eroare înainte de a putea fi afișat pentru utilizator și prezentarea către utilizator a unui mesaj fără sens sau a niciunui mesaj. Se poate referi și la ștergerea stivei de apeluri în timpul manipulării excepției, ceea ce poate îngreuna depanarea.
 Hardcodarea: încorporarea în cod ca date fixe a unor ipoteze sau a unor informații variabile
 Cod-lasagna: Programe a căror structură este formată din prea multe straturi
 Lava-flow: Păstrarea de cod nedorit (redundant sau de calitate scăzută) a cărui eliminare este prea costisitoare sau are consecințe imprevizibile
 Secvența buclă-switch: Codificarea unui set de etape succesive, folosind o instrucțiune switch într-o buclă
 Numere magice: Includerea în algoritmi a unor valori numerice atipice și neexplicate
 Autorepetiția: Scrierea de cod care conține modele repetitive în loc de a separa funcționalitățile recurente în funcții
 Soft-code: Stocarea business-logicului în fișierele de configurare, în loc de codul sursă
 Cod-spaghetti: Programe a căror structură este greu de înțeles, în special din cauza utilizării eronate a structurilor de cod
 Superstitious coding: Scrierea de cod ce tratează cazuri de eroare despre care se știe că sunt imposibile. Opusul credinței oarbe

Metodologice
 Programarea cu : Introducerea prin  de cod existent, în locul dezvoltării de module reutilizabile
 Ciocanul de aur: Presupunerea că o soluție preferată este universal aplicabilă (vezi și: glonțul de argint)
 Factorul de improbabilitate: Presupunerea că un caz de eroare este improbabil
 Sindromul  (NIH): tendința de a reinventa roata (incapacitatea de a adopta o soluție existentă și adecvată)
 Inventat aici: tendința de a respinge orice inovație sau soluție netrivială originară din interiorul organizației, de obicei, din cauza lipsei de încredere în personal
 Optimizarea prematură: Îmbunătățiri de eficiență făcute devreme, cu sacrificiul unui design bun, a mentenabilității, și, uneori, chiar a eficienței din lumea reală
 Programarea prin permutare (sau "programarea din întâmplare", sau "programare prin coincidență"): Încercarea de a aborda o soluție prin modificarea succesivă a codului pentru a vedea dacă funcționează
 Reinventarea roții pătrate: Neadoptarea unei soluții existente, și folosirea în schimb a unei soluții personalizate care se comportă mult mai rău decât cea existentă
 Glonțul de argint: Presupunerea că o soluție tehnică anume poate rezolva o problemă mai largă
 Dezvoltare Condusă de Testeri: proiecte software în care noile cerințe sunt specificate în rapoarte de buguri

Managementul configurațiilor
 Infernul de dependențe: Probleme cu versiunile de produse necesare
 Infernul de DLL-uri: gestionarea necorespunzătoare a bibliotecilor de legături dinamice (DLL-uri), în special pe Microsoft Windows
 Conflictul de extensii: Probleme ce apar când extensii diferite de Mac OS clasic încearcă să modifice aceleași părți ale sistemului de operare
 Infern de JARuri: Suprautilizarea de mai multe fișiere JAR, ceea ce uneori duce la probleme de versiuni și locații din cauza neînțelegerii modelului de încărcare a claselor în Java

Referințe

Design
Arhitectură software

Anti-pattern


Proinos Kafes (English: Morning Coffee; Greek: Πρωϊνός Καφές) was a television daytime show aired by ANT1 in Greece during the period 1991–2009.  Though it has received low ratings in the past years, it was one of the longest running and well known shows in Greece. The show consisted of different segments which included fashion shows, game and prizes, interviews, and live music from Greek and foreign artists.

'Proinos Kafes previous hosts': 1991-1994: Roula Koromila, 1994-1995: Popi Chadzidimitriou, 1995-2005: Eleni Menegaki, 2005-2008: Eleonora Meleti 2008-2009 Katerina Zarifi and Nikos Moutsinas 2009 George Lianos and Despoina Kabouri, 2009- Vicky Kaya

Since the start of the show in 1991, the show has toured different parts of Greece including different areas of Athens, Heraklio on the island of Crete, Patras, Thessaloniki and many other places in Greece.

The theme song of Proinos Kafes, was "Kalimera" - a song originally sung by Alexia Vassiliou, also known as, Alexia, in her 1990 album, 'Ela Mia Nyxta'.

Hosts

Timeline

Special hosts

Panelists

Astrology

Cinema

Cooking

Fashion expert

Nutrition

Gymnastics

See also
List of programs broadcast by ANT1

ANT1 original programming
1991 Greek television series debuts
2009 Greek television series endings
1990s Greek television series
2000s Greek television series
Greek-language television shows

Proinos Kafes


Šikara je naselje u općini Tuzla, Federacija BiH, BiH.

Povijest
Temelje crkvi udario fra Josip Zvonimir Bošnjaković, poznat po angažiranosti na gradnji crkvi. U Šikari je počela gradnja crkve 1971. godine po projektu D. Antolkovića. Krase ju djela Vasilija Jordana, Nine Sedlar, Josipa Bifela, Ine Jerković i Vene Jerkovića. Crkva je bila podružna crkva tuzlanske župe. Osnivanjem župe Šikare služi kao župna. Župnik i njegov zamjenik su stanovali u tuzlanskom samostanu. Župna kuća u Šikari izgrađena je 1987. – 89. godine i otad župnik boravi u Šikari. Župa Šikara 1991. imala je 4.200 vjernika, danas 2.300 vjernika u 925 obitelji i pripadaju joj naselja: Šikara, Brgule, Delići, Hudeč, Jasici, Kolona Lipnica, Ljepunice, Matići, Mramor, Pogorioci, Rapače i Srednja Lipnica. Župa je posvećena sv. Franji Asiškom, a na adresi je Bosanskih franjevaca 2, Lipnica

Na Gradincu se nalazi kapela sv. Marka Evanđelista, koja je također spomenik kulture.

Galerija

Izvori

Naselja u Tuzlanskoj županiji

Šikara (Tuzla, BiH)


Kromat er navnet på anionen , der består af grundstofferne krom (i oxidationstal +6) og ilt.

Kromat


ජේ ලෝ නොහොත් ජෙනිෆර් ලින් ලොපෙස් ,1969 ජූලි 24 උපත ලැබූ ඇමරිකානු ගායිකාවකි. ගායන වෘත්තියට අමතරව ඇය නිලියක්, කතෘවරියක්, නර්තන ශිල්පිනියක්, මෝස්තර නිර්මාණ ශිල්පිනියක්, නිශ්පාදකවරියක්, ගීත රචකාවියක්, සහ රූපවාහිනී නිවේදකයකවරියක් ලෙසද ජනප්‍රිය වී ඇත. ඇයගේ රංගන දිවියේ මංගලාවතරනය සිදු වූයේ මයි ලිට්ල් ගර්ල් (1986) චිත්‍රපටයේ සුළු චරිතයකට පන පොවමිනි. පසුව ඇය 1991දී ඉන් ලිවිංග් කලර්ස් නම් ඇමරිකානු රූපවාහිනී වැඩසටහන් මාලාවේ ෆ්ලයි ගර්ල් නර්තන ශිල්පිනියක් ලෙස තමුන්ගේ පලමු දෛනික ඉහල පෙලේ රැකියාව ආරම්භ කලාය.  ඇය 1993දී නිලියක් වීමේ අභිමතාර්ථය පසුපස හඹා යන තෙක්ම මෙම වැඩසටහන් මාලාවේ අනිවාර්ය චරිතයක් බවට පත් වී සිටියාය. ඇය තම පලමු ප්‍රධාන  රංගන චරිතය 1997 සෙලීනා චිත්‍රපටයේදී රඟ දැක්වූවාය. එම වසරේ අවුට් ඔෆ් සයිට් චිත්‍රපටයේ චරිතයකට පන පොවමින් ඇ.ඩො. මිලියනයකට වඩා ආදායමක් ලැබූ ප්‍රථම ලතින් ඇමරිකානු නිලිය බවට ඇය පත් වූවාය. සංගීත ක්ශේත්‍රයට ඇයගේ ඇති බුහුටිකම ප්‍රසිද්ධ වූයේ 1999දී නිකුත් කල ඇයගේ මූලාරම්භක  ඔන් ද 6 ඇල්බමයේ "ඉෆ් යූ හැඩ් මයි ලව්" නම් පෙරටුගාමී ගීතයත් සමගිනි.

ජෙනිෆර් ලොපෙස්


...og det var Danmark er en dansk dokumentarfilm fra 2008 instrueret af Mads Kamp Thulstrup og Carsten Søsted efter manuskript af dem selv og Daniel Dencik.

Handling
En film om det danske fodboldlandsholds forvandling i perioden 1979-92. Det er den ultimative fortælling om landsholdets omvæltning fra ubehjælpsomme amatører til mytiske helte. Men det er ikke bare en film om fodbold, men også om den danske folkesjæl. Filmen skildrer den mærkelige historie om landet, hvis landshold kun kan, når ingen tror på det, og som fejler, når alle tror, det vinder. En film, der kalder på erindring og som er præget af nostalgi, kærlighed og stolthed over dets eget lilleputland.

Modtagelse
Politiken og Jyllands-Postens anmeldere gav begge filmen fire ud at seks stjerner, mens Ekstra Bladet og BT's anmeldere var mere tilfredse og gav filmen fem ud af seks stjerner.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodbold i Danmark
Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2008

...og det var Danmark


بلدية جيلدو ، هي إحدى بلديات مقاطعة كاستيلون التي تقع في منطقة بلنسية، في شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 684 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2006).

مراجع

أماكن مأهولة في كاستيون
بلديات كاستيلون

جيلدو


كاي هانسن ، من مواليد 16 أغسطس 1940 في كوبنهاغن في الدنمارك ، لاعب كرة قدم دنماركي سابق.

لعب مع منتخب الدنمارك لكرة القدم.

توفي في 2 يوليو 2009.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية دنماركيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في السويد
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الولايات المتحدة
رياضيون دنماركيون مغتربون في السويد
رياضيون دنماركيون مغتربون في الولايات المتحدة
رياضيون من كوبنهاغن
لاعبو بولدكلوبن فرم
لاعبو دوري أمريكا الشمالية لكرة القدم (1968–84)
لاعبو كأس أمم أوروبا 1964
لاعبو كرة قدم دنماركيون
لاعبو كرة قدم دنماركيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في السويد
لاعبو كرة قدم مغتربون في الولايات المتحدة
لاعبو كرة قدم من كوبنهاغن
لاعبو منتخب الدنمارك تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب الدنمارك لكرة القدم
لاعبو نادي هلسنغبورغ
لاعبو واشنطن ويبس
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1940
مواليد في كوبنهاغن
وفيات 2009
وفيات في السويد

كاي هانسن


En rive (fra oldengelsk: raca, oldnordisk: hrífa el. tysk: Rechen, med grundbetydningen "at skrabe sammen" eller "samle i bunke") er en kost til udendørs brug. Det er et haveredskab der består af et skaft påsat en tværgående stang, hvorpå en række tænder er monteret. En rive bruges til at samle blade, hø, græs og lignende, eller til at løsne jord eller fjerne ukrudt og tilsvarende.

I gamle dage blev river fremstillet af en rivemand.

Eksterne henvisninger

Haveredskaber

Rive


Communication Workers Union may mean:

Communication Workers Union of Australia
Communication Workers' Union (Ireland)
Communication Workers' Union (Italy)
Communication Workers Union (South Africa)
Communication Workers Union (Trinidad and Tobago)
Communication Workers Union (United Kingdom)
Communication Workers of America
Communications Workers' Union (Ghana)

Communication Workers Union


Werner Laudage (* 7. August 1953) ist ein ehemaliger deutscher Fußballspieler.

Leben
Vom FV 09 Nürtingen kam Werner Laudage zur Saison 1974/75 zum SSV Reutlingen 05, mit dem er in dieser Spielzeit Meister der 1. Amateurliga Schwarzwald-Bodensee wurde und durch 5 Siege in 6 Gruppenspielen erfolgreich an der Aufstiegsrunde zur 2. Bundesliga teilnahm. In der Zweitligasaison 1975/76 war Laudage in 30 Profispielen für den SSV Reutlingen im Einsatz und erzielte dabei ein Tor. Nach dem Abstieg am Ende dieser Saison wurde Werner Laudage mit dem SSV in den folgenden beiden Spielzeiten erneut Schwarzwald-Bodensee-Meister und verfehlte jeweils in der Aufstiegsrunde die Rückkehr in die 2. Bundesliga.

Weblinks
 Die Spieler des SSV Reutlingen in der 2. Bundesliga auf statistik-klein.de

Fußballspieler (SSV Reutlingen 05)
Deutscher
Geboren 1953
Mann

Werner Laudage


Dørgreb eller dørhåndtag sælges i Danmark typisk via byggemarked. Ønsker man sig et dørgreb udover det almindelige skal man i specialbutikker eller i webshops.

I Danmark er langt de fleste nye indvendige døre 40 mm tykke og har ofte to udfræsninger omkring selve dørgrebet og nøgleskiltet. Her er det vigtigt at rosetter og nøgleskilte kan dække disse huller.

Til hoveddørsgreb skal der ofte bruges en længere pal (det gennemgående metalstykke der forbinder dørgrebene på hver side af døren). Producenterne leverer som regel en længere pal med end det er nødvendigt og så skal kunden selv tilpasse den i længden.

Galleri

Eksterne henvisninger

Bygningsdele

Dørgreb


En neutronkilde er enhver enhed der udsender neutroner, uanset hvilken mekanisme der anvendes til at producere neutronerne. Neutronkilde-enheder anvendes indenfor fysik, ingeniørarbejde, lægevidenskab, atomvåben, råolieudforskning, biologi, kemi og atomkraft.

Blandt neutronkilde-variabler er energien af de neutroner, der udledes af kilden, den rate hvorved neutronerne udledes af kilden, kildens størrelse, udgifterne til at eje og vedligeholde kilden og statslige reguleringer relateret til kilden.

Kernefysik

Neutronkilde


I capolavori di papà Al Bano este un dublu album Greatest Hits publicat de Al Bano în Italia. Conține 2 melodii inedite: Madre mia, Ciao papà pentru care a fost realizat un videoclip promoțional și un cover al melodiei Un amore così grande din repertoriul lui Claudio Villa. Piesele As long as you love me (cover din repertoriul lui Justin Bieber), Nothing și I see you sunt cântate de copiii lui Al Bano: Jasmine Carrisi, Cristel Carrisi și Yari Carrisi, iar Prima notte d'amore și Mezzanotte d'amore sunt prezentate în noi versiuni.

Track list
CD 1

 Il mondo degli angeli (Maurizio Fabrizio, Romina Power, Oscar Avogadro)  Madre mia (Luciano Sardelli, Albano Carrisi, Luciano Sardelli)
 Le radici del cielo (Albano Carrisi, Pino Aprile)  Un amore così grande (Antonella Maggio, Guido Maria Ferilli)
 As long as you love me (Rodney "Darkchild" Jerkins, Andre Lindal, Nasri Atweh, Justin Bieber, Sean Anderson) - Jasmine Carrisi La canzone di Jas-Bi (Yari Carrisi, Albano Carrisi, Cristiano Minellono)
 Nothing (Cristèl Carrisi) - Cristel Carrisi  I cigni di Balaka (Albano Carrisi, Willy Molco, Albano Carrisi)
 I see you (Yari Carrisi)  - Yari Carrisi Nel sole(Albano Carrisi, Pino Massara, Vito Pallavicini)
 Tu per sempre (Albano Carrisi, Alterisio Paoletti, Fabrizio Berlincioni)  Ciao papà (Albano Carrisi, Cristiano Minellono, Giò Valeriani, Bruno Lanza)

CD 2
 Caro amore (Albano Carrisi, Vito Pallavicini, Willy Molco)  Sogni (Andrea Lo Vecchio)
 Che stupido finale (Fabrizio Berlincioni, Albano Carrisi)  È la mia vita (Maurizio Fabrizio, Pino Marino)
 Col pensiero (Fabrizio Berlincioni, Yari Carrisi)  Granada dream (Radio edit) (Agustin Lara, Victor Bach)
 Mezzanotte d'amore (New Version) (Vito Pallavicini, Detto Mariano, Albano Carrisi)  We'll live it all again (Lo rivivrei) (Albano Carrisi, Romina Power)
 Cara terra mia (Albano Carrisi, Romina Power, Vito Pallavicini)  Prima notte d'amore (New Version) (Albano Carrisi, Romina Power)
 Mattino (Ruggero Leoncavallo, Vito Pallavicini)  Un pugno nell'anima (Fabrizio Berlincioni, Albano Carrisi)
 Felicità (Cristiano Minellono, Dario Farina, Gino De Stefani) ''

Albume pop
Albume de Al Bano
Albume din 2014

I capolavori di papà Al Bano


The Blohm & Voss Ha 139 was a German all-metal inverted gull wing floatplane. With its four engines it was at the time one of the largest float-equipped seaplanes that had been built. The inboard engines were mounted at the joint between the inboard anhedral and outboard dihedral wing sections, above the pylon-mounted floats.

Further development of the Ha 139 led to the land-based version Blohm & Voss BV 142 which had its first flight in October 1938.

Operational history

The aircraft were flown by Deutsche Luft Hansa on transatlantic routes between 1937 and 1939, predominantly between Bathurst, The Gambia and Natal, Brazil. Catapult-launched from an aircraft tender they were able to transport  of mail over a distance of up to .

On the outbreak of World War II, the planes were transferred to the Luftwaffe and used for transport, reconnaissance and minesweeping work over the Baltic Sea. They were not particularly suited for military use.

Variants
Data from: Aircraft of the Third Reich

Projekt 15
Catapult launched floatplane  mail-carrier design for Deutsche Lufthansa (DLH), became the Ha 139.

Projekt 20
A reconnaissance-bomber derivative of Projekt 15 submitted to the Reichsluftfahrtministerium (RLM) (German air Ministry) but generating little interest.

Ha 139 V1
Named Nordwind — First of two baseline prototypes

Ha 139 V2
Named Nordmeer — Second of two baseline prototypes

Ha 139 V3
Named Nordstern — Third prototype with longer wingspan, increased wing area and modified engine mounts.

Ha 139B
The Ha 139 V3 re-designated when in service with DLH.

Ha 139B/Umbau
After service with DLH, the Ha 139B was modified as the Ha 139B/Umbau with an extended glazed nose accommodating a navigator and a spherical Ikaria mount for a machine-gun. Further machine guns were mounted in the cockpit roof hatch and in lateral mountings on either side of the rear fuselage.

Ha 139B/MS
The Ha 139B/Umbau was later modified into a minesweeping (Minensuch) aircraft fitted with a large magnetic sensing loop strung between the nose, floats, wing-tips, and tail unit.

Specifications (Ha 139B/Umbau)

See also

References
Notes

Bibliography

 Green, William. Warplanes of the Third Reich. London: Macdonald and Jane's Publishers Ltd., 4th impression 1979, p. 78–80. .
 Smith J.Richard and Kay, Anthony. German Aircraft of the Second World War. London: Putnam & Company Ltd., 3rd impression 1978, p. 63–66. .
 Wood, Tony and Gunston, Bill. Hitler's Luftwaffe: A pictorial history and technical encyclopedia of Hitler's air power in World War II. London: Salamander Books Ltd., 1977, p. 133. .

External links

 "Sixteen Ton Plane to Link U.S. and Germany" Popular Mechanics, May 1937

Ha 139
1930s German mailplanes
1930s German military reconnaissance aircraft
Inverted gull-wing aircraft
Floatplanes
Diesel-engined aircraft
Four-engined tractor aircraft
Low-wing aircraft
Aircraft first flown in 1936
Four-engined piston aircraft

Blohm & Voss Ha 139


Off the record, bir habercilik terimi. Haber kaynağının, gazeteciye kayda almaması koşulu ile açıkladığı bilgidir. Haberin içeriğinde yer verilmeyecek olan bu bilgi, olayın haber üzerinde çalışan gazeteci tarafından etraflıca anlaşılması için kendisine söylenir. Gazetecilik etiği gereği gazetecinin bu bilgiyi açıklamaması gerekir.

Gazetecilik terimleri

Off the record


පෘථිවියෙහි හිමිදිරිය යනු, සූර්යයා   ක්ෂිතිජයට  පහළින් පිහිටන නිසා සෘජු ලෙසින් එය දිස් නොවන විටෛක, පහළ වායුගෝලයෙහි ප්‍රදීපනය වෙයි.

හිමිදිරිය


Tojotomi Hidejoši (豊臣 秀吉, 17. ožujka 1536. – 18. rujna 1598.) je bio japanski general za vrijeme razdoblja Sengoku (1467.-1615.) te jedan od ujedinitelja Japana, uz Odu Nobunagu i Tokugavu Iejasua.

Izdigao se iz redova pješaštva u jednu od najutjecajnijih osoba u Japanu. Bio je iznimno sposoban i lukav muškarac čije je sposobnosti prepoznao Oda Nobunaga. Hidejoši je služio u Nobunaginoj vojsci od 1558. godine. Hidejoši je imao fizičke osobine slične majmunu pa mu je Nobunaga dao nadimak saru, što u pijevodu znači majmun. Nakon što je saznao za Nobunaginu smrt Hidejoši se nalazio u provinciji Tamba gdje je provodio vojne operacije protiv klana Mori. Klanu Mori je ponudio prekid operacija i mir pod uvjetom priznanja zatečenih pozicija. Nakon toga je proganjao i ubio Nobunaginu ubojicu, Akechia Mitsuhidea. Potom se trebalo odlučiti tko će biti Nobunagin nasljednik te kako će se podijeliti Nobunagina imovina. Zbog toga je u srpnju 1582. godine sazvan sastanak preostalih generala u dvorcu Kiyosu. Odlučeno je da nasljednik bude Samboshi, sin pokojnog Nobutade (jedan od Nobunaginih sinova). U narednim godinama dva preostala Nobunagina sina, Nobukatsu i Nobutaka, su pokušala preoteti vlast, no nisu uspjeli. Unatoč tome što je odlučeno na sastanku u dvorcu Kiyosu da će Sanboshi vladati, pravi vladar je bio Hidejoši. Hidejoši je nastavio s ujedinjenjem Japana te je do ranih 1590-ih godina ujedinjenje bilo više-manje završeno. On je bio izvrstan general i strateg, te je za razliku od Nobunage bio sklon pregovarati sa svojim protivnicima, pretvarajući ih u saveznike. Kako bi smanjio potencijalne prijetnje svojoj vladavini 1588. godine je počeo seljacima diljem države oduzimati oružje, u takozvanim "Lovu mačeva". Time je htjeo smanjiti prijetnju seljačkih buna i korištenje seljačkih vojski od strane svojih rivala. Taj potez je pomogao podijeliti društvo na seljačku i ratničku društvenu klasu. Takva društvena podjela klasa je učvršćena 1591. godine raznim propisima o "zamrzavanju" društvenih klasa. Time nije bilo dopušteno seljacima da otiđu s polja i bave se nekim drugim poslom, a samuraji su morali živjeti u gradovima. U svojim zadnjim godinama Hidejoši je postajao sve više kao Nobunaga, paranoičan vođa koji je uvjeren da gotovo svi kuju protiv njega. Vjerovao je da njegov nećak, Hidetsugu, kuje urotu te ga je prisilio da počini samoubojstvo. Uz to je dao ubiti njegovu ženu i tri djece. Nakon što je ujedinio Japan, Hidejoši je htio širiti granice izvan Japanskog otočja te je 1592. godine naredio invaziju Koreje, no sile Koreje i Kine su ga zaustavile unatoč početnom uspjehu. Ponovno je pokušao s invazijom 1597. godine, no ni ta invazija nije uspjela. Umro je iduće godine.

Izvori

 Pasarić, Božidar, 2010. Kratka povijest Japana, Zagreb: Naklada Jesenski i Turk
 Henshall, Kenneth G., 2004; A History of Japan: From Stone Age to Superpower, 2nd edition, Basignstoke, Palgrave Macmillan

Japanski vojni zapovjednici

Tojotomi Hidejoši


Rareș Tudor Pop () este un deputat român, ales în 2016 și în 2020. În ambele legislaturi a fost membru în Comisia pentru Sănătate și Familie, iar din 2021 este Președintele Comisiei de Sport și Tineret din Camera Deputaților.

Tudor Pop a făcut parte din membrii societății civile care au ales să se alăture premierului Dacian Cioloș în mandatul său de un an de zile la conducerea Guvernului României. Pentru început a fost consilier la Cancelaria Prim Ministrului și ulterior l-a însoțit pe Cristian Ghinea la Ministerul Fondurilor Europene din poziția de Șef de Cabinet. Principalele proiecte în care a fost implicat din poziția ocupată la Cancelaria Prim Ministrului au fost: "Pachetul Anti-Sărăcie", "Pachetul pentru Dezvoltarea Clasei de Mijloc la Sate" și programul "Fiecare copil la grădiniță".

În cadrul activității desfășurate pentru Pachetul Anti-Sărăcie, Tudor Pop a avut o contribuție importantă în programul de electrificare a locuințelor fără acces la rețeaua de electricitate. La Pachetul pentru Dezvoltarea Clasei de Mijloc la Sate a contribuit alături de Cristian Ghinea și Daniela Giurcă la pachetul de politici publice care a fost lansat în 21 martie 2016.

În programul "Fiecare copil la grădiniță" a făcut parte din echipa care s-a ocupat de negocierile și dezbaterile inter-ministeriale pentru normele de implementare ale legii aferente. Programul a căpătat un cadru legislativ de funcționare la nivel național printr-o Hotărâre de Guvern emisă în luna ianuarie 2016.

Activitatea sa la Ministerul Fondurilor Europene a fost centrată pe restructurarea activității instituționale și operaționalizarea priorităților ministerului. A fost implicat direct în proiectul dedicat găsirii finanțării electrificării a 10.000 de locuințe fără curent din România și a colaborat la găsirea soluțiilor necesare, care au fost ulterior cuprinse în Memorandumul pentru fondurile Norvegiene 2014-2021 (semnat din partea României de către ministrul Cristian Ghinea la data de 13.10.2016, România fiind prima țară care a semnat acest memorandum în noul exercițiu financiar).

Înainte de a face parte din administrația publică, Tudor a activat în cadrul societății civile și a dezvoltat un proiect de succes "HaicuBicla", pe care l-a și transformat într-un ONG local, care a ajutat la încurajarea utilizării bicicletei ca mijloc de transport curent în mediul urban. Ca o continuare firească a activităților sale, Tudor a coordonat și instalarea în București, în 2016, a șapte stații de self service pentru bicicliști.

Printre proiectele continuate din calitatea de consilier și care au legătură cu activitatea sa anterioară, Tudor a ajutat și susținerea proiectului "Rețeaua Națională de Trasee Cicloturistice". Tot din activitatea sa în cadrul societății civile, Tudor a inițiat și proiectul "București, muzeu în aer liber".

Activitatea parlamentară

Tudor Pop este deputat de București la al doilea mandat și în prezent vicepreședinte al Comisiei pentru Tineret și Sport, după ce timp de mai bine de un an a ocupat poziția de președinte. În actualul mandat a depus un proiect pentru deschiderea terenurilor sportive din curțile școlilor pentru copii și a accelerat procesul de adoptare a noii Legi a Tineretului, aceasta urmând a fi votată de Parlament în această sesiune, după o întârziere de aproape 3 ani.

Militează pentru o cheltuire echitabilă a banului public în sport, astfel încât mișcarea amatoare în raport cu cea profesionistă, respectiv copiii/juniorii să fie sprijiniți adecvat. În același registru, consideră că este nevoie de mai mult sprijin din partea autorităților publice pentru înființarea de centre de tineret la nivel local. Un sector de tineret este puternic în măsura în care reușește să ofere servicii de calitate beneficiarilor săi.

Din 2016 este membru în Comisia pentru Sănătate și Familie, calitate în care a inițiat mai multe proiecte, printre care " Stop Nosocomiale!", proiect pentru prevenirea și reducerea infecțiilor intraspitalicești devenit între timp lege, Legea nr.3/2021.

Un alt proiect al său devenit lege este cel privind transparentizarea deconturilor CNAS. Adoptarea acestui proiect reprezintă o victorie importantă în lupta cu corupția din sistemul de sănătate din România.

Creșterea accesului la serviciile medicale de specialitate pentru populația vulnerabilă și izolată s-a concretizat în 2020 în legea Caravanelor Medicale. O nouă inițiațivă depusă anul acesta, Legea Asistenței Medicale Mobile, vine să consolideze acest demers de a aduce medicii mai aproape de pacienții cu acces precar sau inexistent la servicii medicale.

Cele mai importante proiecte legislative inițiate și adoptate (2016 - prezent)

Caravana cu Medici
O propunere care recunoaște și stimulează voluntariatul medical în zonele vulnerabile din mediul rural. Programul include un set de analize și un examen clinic general pe care toți pacienții ar trebui sa îl facă anual, dar și programe de screening specializate pe diferite afecțiuni. Pe termen lung, această inițiativă legislativă va constitui baza unui program național de evaluare generală anuală a sănătății celor care trăiesc în mediul rural.

Stop Nosocomiale – Lege privind prevenirea, diagnosticarea și tratamentul infecțiilor asociate asistenței medicale din unitățile medicale și din centrele rezidențiale din România – Legea nr. 3/2021
Infecțiile nosocomiale reprezintă principala amenințare la adresa siguranței pacienților internați. Proiectul propune un cadru legal care să asigure investiții în infrastructură – secții de boli infecțioase și laboratoare de microbiologie funcționale, soluții pentru finanțarea pregătirii și formării adecvate a personalului medical specializat, decontarea îngrijirilor pacienților diagnosticați cu astfel de infecții, finanțarea activităților legate de prevenirea infecțiilor nosocomiale.

Accesul asiguraților din sănătate la decontările efectuate în numele lor
Cum sunt cheltuite contribuțiile noastre la Sănătate și cum putem opri măcar o parte din banii care se scurg în buzunarele Mafiei din Sănătate? În acest sens, am depus o propunere legislativă prin care pacienții vor putea să își acceseze direct dosarul electronic din sistemul informatic al Casei Naționale de Asigurări de Sănătate. Astfel, cetățenii vor putea vedea exact ce decontări s-au făcut în numele lor și pot reclama posibile fraude făcute în numele lor.

Inițiative legislative aflate pe circuitul parlamentar

Asistența medicală mobilă - Proiect de Lege pentru completarea Legii nr.95/2006 privind reforma în domeniul sănătății - PL-x 493/2021 - adoptat în unanimitate în plenul Camerei deputaților

Inițiativa legislativă introduce un nou Titlu în legea sănătății și este pasul următor după adoptarea Legii Caravanelor medicale. Noul concept de asistență medicală se va îmbunătăți accesul pacienților la serviciile de sănătate în zonele lipsite de infrastructură medicală, iar în funcție de nevoile identificate în comunități se poate ajunge la crearea unor adevărate ambulatorii mobile, ce pot acoperi o paletă mai largă de servicii medicale de specialitate. Asistența medicală mobilă oferă servicii pentru prevenție și profilaxie, screening al celor mai prevalente afecțiuni medicale, dar și un control medical periodic general sau de specialitate. Caravanele medicale vor putea fi realizate de către spitalele județene sau de către alte spitale, policlinici, ambulatorii, cabinete medicale individuale aflate  în contract cu casa de asigurări de sănătate, iar serviciile oferite în cadrul acestora vor putea fi decontate.

Sport în curtea școlii - Proiect de Lege pentru modificarea art.6 alin.(9) din Legea educației fizice și sportului nr.69/2000 - PL-x nr. 450/2021- adoptat de Parlamentul României, atacat la CCR de către Guvernul României

Proiectul de lege prevede accesul gratuit al copiilor și tinerilor la terenurile de sport din curtea școlilor și din bazele sportive publice, în afara programului școlii și cu respectarea activităților derulate de școală. E o inițiativă legislativă care dă drepturi cetățeanului și care întărește cadrul legal pe baza căruia autoritățile locale pot acționa în sensul redeschiderii terenurilor de sport din curtea școlii către publicul larg.

Propunere legislativă pentru completarea articolului 181 din Legea educației fizice și sportului nr.69/2000 - BP703/2021

Proiectul de lege vizează creșterea cuantumului alocat finanțării din bani publici a segmentului de copii și juniori cu minim 35% din valoarea totală a fondurilor publice alocate de autoritățile locale și centrale pentru finanțarea activității sportive a seniorilor.

Grupuri parlamentare de prietenie

Face parte din patru grupuri de prietenie cu Parlamentele altor state: Grupul parlamentar de prietenie cu Republica Arabă Siriană; Grupul parlamentar de prietenie cu Republica Guineea; Grupul parlamentar de prietenie cu Republica Kazahstan; Grupul parlamentar de prietenie cu Malaezia.

Note

Vezi și
 Legislatura 2016-2020 (Camera Deputaților)
 Legislatura 2020 - 2024 (Camera Deputaților)
 Parlamentul României

Legături externe
 Activitatea parlamentară
 Site personal
 Pagină de Facebook

Politicieni români în viață
Deputați români 2016-2020
Membri ai Uniunii Salvați România
Deputați români 2020-2024

Rareș-Tudor Pop


Pružno prenosilo, to jest vagoni i vlakovi na tračnicama, sve se rjeđe koristi, danas još samo za povremen prijevoz velikih količina materijala na razmjerno velike udaljenosti, na primjer unutar valjaonica, ljevaonica, rudnika i kamenoloma.

Objašnjenje
Željeznička pruga u pogonima treba znatna ulaganja, čine prijevozne putove neprilagodljivima, ometa ostali promet, ne dopušta pretjecanje i otežava, odnosno ne dopušta protukretanje u prometu. Zbog tih se nedostataka pojedinačni vagoni na tračnicama upotrebljavaju još samo u valjaonicama, ljevaonicama i slično za prijevoz velikih tereta na malim udaljenostima, ali ih sve više potiskuju podna prenosila. Pružna su prenosila u prednosti ako se radi o prijevozu velike količine materijala na dugačkim vodoravnim putovima, kao na primjer u rudnicima i kamenolomima. Tamo čitavi vlakovi, sastavljeni od lokomotive i specijalnih vagona, prevoze jalovinu, rudaču ili kamen. I vagoni normalnog kolosijeka posebne konstrukcije veoma su prikladni za prijevoz tekuće troske ili sirovog željeza u metalurškim pogonima.

Stabilna i teška konstrukcija svojstva su vagona za rudarski i industrijski prijevoz. Takvi se vagoni razlikuju prema načinu istovara. Vagoni sa sandukom čvrsto vezanim s postoljem moraju radi istovara ući u prekretač (viper) koji prekreće čitav vagon. Nepotreban je prekretač ako se mogu stranice ili dno vagona otvoriti. Postoje vagoni kojima se sanduk dade prekrenuti na postolju.

Pojedinačni vagoni ili čitavi vlakovi na vodoravnoj ili kosoj pruzi mogu se pokretati i vući pomoću čeličnog užeta i vitla. Za velike udaljenosti najprikladnija je lokomotivska vuča.

Izvori

Vanjske poveznice

Rudarstvo
Strojevi
Željeznička infrastruktura
Građevinarstvo
Metaloprerađivačka industrija
Alati

Pružno prenosilo


Garni () ist ein Tempelkomplex in der Provinz Kotajk in Armenien, ungefähr 32 km südöstlich von Jerewan bei der Kleinstadt Garni gelegen.

Geschichte
Die ersten Spuren menschlicher Besiedlung datieren auf das dritte vorchristliche Jahrtausend und gruppieren sich um eine leicht zu verteidigende Schleife des Azat. Im 8. Jahrhundert vor Christus eroberte der urartischen König Argišti I. das Gebiet. Die erste schriftliche Erwähnung einer Festung, die über Garni thront, stammt von römischen Geschichtsschreiber Tacitus aus der Mitte des ersten Jahrhunderts v. Chr. Eine Ausgrabung der Überreste erfolgte erstmals 1909–1910, die sowjetische Archäologen 1949 fortführten. Die Ausgrabung ergab, dass die genannte Festung bereits viel früher als Sommerresidenz für die armenischen Königshäuser der Orontiden und Artaxiden errichtet wurde, wahrscheinlich im 3. Jahrhundert v. Chr. Die Festung von Garni (lateinisch Gorneas) war der letzte Zufluchtsort des Mithridates, wo er und seine Familie von seinem Stiefsohn und Neffen Rhadamistos ermordet wurden. Mehrere Gebäude konnten innerhalb des befestigten Gebietes identifiziert werden, zum Beispiel der zweigeschössige Sommerpalast, ein Bäderkomplex, eine Kirche aus dem Jahr 897 n. Chr., ein Friedhof und das bekannteste und besterhaltene Gebäude, ein graeco-römischer Tempel von ionischer Komposition

Der Bäderkomplex im nördlichen Teil des Ausgrabungsgeländes verfügt über ein gut erhaltenes Hypokaustum und auf einem seiner Gänge ein Mosaik von klar hellenistischem Typus. Es beinhaltete Darstellungen griechischer mythologischer Figuren wie Tethys, Okeanos, Thetis (Mutter des Achilleus). Die Begleitinschrift wurde in Koine verfasst: ΜΗΔΕΝ ΛΑΒΟΝΤΕΣ ΗΡΓΑΣΑΜΕΘΑ (wir arbeiteten ohne etwas dafür zu erhalten).

Ausgrabungen
Die systematische Ausgrabung der Stätte hat sechs Siedlungsschichten zu Tage befördert. Die ältesten Spuren stammen aus der jungsteinzeitlichen Periode. Eine Schicht aus der Bronze- und Eisenzeit wird von drei klar mittelalterlichen Schichten gekrönt. Der Befestigungsring ist aus großen Basaltblöcken zusammengefügt, die bis zu sechs Tonnen wiegen. Die Ringmauern wurden in einer Länge von 314 m freigelegt und offenbaren einige rechteckige Türme, von denen zwei an das antike Eingangstor angeschlossen sind.

Der Tempel befindet sich am Rande einer natürlichen Erhebung. Er wurde 1909–1910 ausgegraben. Es wird vermutet, dass der Tempel von König Tiridates I. erbaut wurde, wahrscheinlich mit Geld, das er von Kaiser Nero während seines Besuchs in Rom erhalten hatte. Im Jahr 1945 wurden griechische Inschriften bezüglich der Erbauung des Tempels von Martiros Sarjan auf dem Friedhof gefunden. Die Inschriften deuteten auf Tiridates als Erbauer des Tempels hin. Die Inschriften meinen wahrscheinlich Tiridates I. von Armenien, wohingegen einige Historiker wie Hakob Manandjan meinen, es handele sich um Tiridates III. von Armenien.

Das Bauwerk ist ein Peripteraltempel auf einer begradigten Grundfläche und war wahrscheinlich dem Gott Mihr geweiht. Das Gebälk wird von 24 ionischen Säulen getragen. Anders als bei anderen griechisch-römischen Tempeln besteht es aus Basalt. Einer anderen Auslegung der bestehenden literarischen Zeugnisse sowie Münzfunden zufolge begann der Bau des Tempels 115 n. Chr. Der Anlass zum Bau wäre dann wahrscheinlich die Eingliederung Armeniens als Provinz in das Römische Reich. Der Tempel würde dann wahrscheinlich eine Statue des Kaisers Trajan beherbergt haben. In den letzten Jahren ist eine weitere Theorie entstanden: Demnach sollte der Tempel als Grab einer armenisch-römischen Persönlichkeit angesehen werden, wahrscheinlich das des Sohemus. Wenn dies zutrifft, wurde der Tempel 175 n. Chr. erbaut. Der Tempel wurde 1386 durch Timur geplündert. Im Jahr 1679 wurde er durch ein Erdbeben zerstört. Der Großteil der originalen Bausubstanz verblieb aber bis zum 20. Jahrhundert an Ort und Stelle, was einen Wiederaufbau des Gebäudes zwischen 1969 und 1975 möglich machte.

Nach der Bekehrung Armeniens zum Christentum wurden einige Kirchen und der Palast eines Katholikos innerhalb der Befestigungen gebaut. Diese liegen heute allerdings auch in Ruinen.

Galerie

Literatur
 Robert Heidenreich: Der Tempel bei Garni in Armenien. in: Antike Welt, 1973, Heft 3, S. 2–9.
 Brady Kiesling: Rediscovering Armenia Guidebook – Central Armenia. 2005

Weblinks

 Garni Temple. Armeniapedia

Einzelnachweise

Römischer Tempel
Kotajk
Sakralbau in Armenien
Kulturdenkmal (Armenien)
Tempel in Asien
Rekonstruiertes Bauwerk

Tempel von Garni


Halkbank Ankara ist ein türkischer Sportverein in Ankara, dessen Volleyball-Männer- und Frauenmannschaft in den höchsten türkischen Ligen spielen. Der volle Vereinsname lautet "Türkiye Halk Bankası A.Ş. Spor Kulübü". Der Verein wurde am 21. Juli 1983 als Werksverein der Halkbank gegründet.

Volleyball

Die Volleyballmannschaft der Männer wurde bisher fünfmal Türkischer Meister (1992, 1993, 1994, 1995 und 1996) sowie viermal Türkischer Pokalsieger (1992, 1993, 1996 und 2013). International ist Halkbank Ankara seit 1992 in der Champions League, im CEV-Pokal und im Challenge Cup aktiv. Der größte Erfolg ist der Sieg im CEV-Pokal 2013. Den Volleyballfrauen gelang 2013 der Aufstieg in die höchste türkische Liga.

Handball
Die Handballmannschaft der Männer wurde viermal Türkischer Meister (1987, 1988, 1992 und 1994). Im Jahr 1996 gewann sie den Pokal. 1992, 1993 und 1994 gewannen die Männer den "Präsidenten-Cup".

Persönlichkeiten
Volleyballspieler:
 Theodoris Baev, 2008
 Ralph Bergmann, 2009
 Piotr Gruszka, 2010–2011
 Jan Hedengård, 1994–1996
 Jairo Hooi, 2007–2008
 Plamen Konstantinow, 1996–1999
 Jewgeni Krassilnikow †, 1992–1994
 Moon Sung-min, 2009–2010
 Mark Siebeck, 2007–2008

Weblinks
 Homepage Volleyballabteilung

Sportverein (Ankara)
Ankara
Ankara

Halkbank Ankara


قصر شهران بني في مطلع القرن الأول الميلادي وفي مدينة بينون الحدأ الواقع على حصن شهران على عهد مملكة حمير. وقد يرد عند بعض المؤرخين باسم (قصر بينون). وهي تابعة لعزلة بني ثوبان الحدأ، على بعد 45 كم من مركز محافظة ذمار.

قصور اليمن

قصر شهران (اليمن)


Jevgenij Onjegin (ruski: Евгений Онегин, Yevgény Onégin, IPA: [jɪvˈɡʲenʲɪj ɐˈnʲeɡʲɪn]), Op. 24, je opera u tri čina (sedam scena), skladatelja Petra Iljiča Čajkovskog. Libreto je strukturirao sam skladatelj, vrlo precizno prati određene dijelove romana u stihovima Jevgenij Onjegin Aleksandra Sergejeviča Puškina, pri čemu je zadržan velik udio njegovih stihova. Konstantin Šilovski, prijatelj Čajkovskog, pridodao je stihove za Monsieura Triqueta u prvoj sceni drugog čina, dok je sam Čajkovski uredio tekst za Lenskijev arioso u prvoj sceni prvog čina i tekst za gotovo čitavu Ariju princa Gremina u prvoj sceni trećega čina.

Jevgenij Onjegin je dobro poznat primjer lirske opere, kojoj je Čajkovski dodao dramatičnu glazbu. Priča se bavi sebičnim junakom koji zažali jer je uštogljeno odbio ljubav djevojke i zbog nemarnoga izazivanja dvoboja protiv svoga najboljeg prijatelja.

Opera je prvi put izvedena u Moskvi 1879. Postoji nekoliko snimljenih izvedba opere i redovno ju se izvodi. Naslovljena je prema glavnom junaku.

Povijest djela

U svibnju 1877. operna pjevačica Jelisaveta Lavrovskaja razgovarala je s Čajkovskim o mogućnosti stvaranja opere utemeljene na Puškinovu romanu u stihu Jevgenij Onjegin. U početku se, sudeći prema njegovim memoarima, skladatelju zamisao činila neostvarivom.  Čajkovskome se činilo da roman nema dovoljno upečatljiv zaplet - bogati kicoš odbije mladu djevojku iz provincije, ona uspješno izraste u kozmopolitsku ženu, on ju pokuša zavesti, ali prekasno. Snaga romana sastoji se u razvoju likova i društvenom komentaru, kao i ljepoti književne izvedbe. Međutim, vrlo skoro, nakon neprospavane noći, Čajkovski je prigrlio ideju. Prijedlog je u njemu izazvao uzbuđenje i napisao je scenarije u samo jednoj noći prije nego što je započeo sa stvaranjem glazbe.

Čajkovski je, uz manji angažman Konstantina Šilovskog, koristio izvorne stihove iz Puškinovog romana i odabrao je scene koje uključuju prikaz emotivnoga svijeta i sudbinu njegovih junaka, nazvavši operu "lirske scene". Opera je epizodična, nema kontinuirane priče, odabrani su samo bitni trenutci iz Onjeginova života. Skladatelj je operu dovršio u siječnju 1878.

Povijest izvođenja
Čajkovski se brinuo oko toga hoće li javnost prihvatiti operu, kojoj su nedostajale tradicionalne promjene scene. Vjerovao je da njezina izvedba zahtijeva potpunu jednostavnost i iskrenost. S time je na umu prvu produkciju povjerio studentima Moskovskog konzervatorija. Premijera je održana 29. ožujka 1879. u Malom teatru u Moskvi, pod dirigentskom palicom Nikolaja Rubinsteina, uz scenografiju Karla Valtsa.

Dvije godine kasnije, održana je prva izvedba opere u Boljšoj teatru u Moskvi - 23. siječnja 1881. s Eduardom Napravnikom kao dirigentom.

Izvan Rusije početni prijem opere bio je mlak. Opera je vrlo polagano dolazila u europske gradove, doživljavana je kao ruski kuriozitet. Prva izvedba izvan Rusije bila je 6. prosinca 1888. Pragu, pod vodstvom samoga Čajkovskog, iako je probe vodio Adolf Čech. Opera je izvedena na češkome jeziku, u prijevodu Marie Červinková-Riegrove.

Prva izvedba u Hamburgu, 19. siječnja 1892., održana je pod vodstvom Gustava Mahlera, u prisutnosti skladatelja. Čajkovskome se pljeskalo nakon svake scene i na kraju je morao izlaziti na bis. Taj je uspjeh on pripisao Mahleru, kojeg je opisao kao "ne nekoga tko je prosječan, nego jednostavno genij koji izgara od želje za dirigiranjem".

Prva izvedba u Engleskoj bila je 17. listopada 1892. u kazalištu Olympic u Londonu pod dirigentskom palicom Henryja J. Wooda. Otpjevana je na engleskom jeziku, u prijevodu H. S. Edwardsa.

Beč je operu Jevgenij Onjegin prvi put vidio 19. studenoga 1897., iznova pod dirigentskom palicom Gustava Mahlera. U Hrvatskoj je opera prvi put izvedena nešto ranije, 30. listopada 1897., i to u hrvatskome prijevodu Đure Devića.

Premijera je u Sjedinjenim Američkim Državama održana 24. ožujka 1920. Metropolitanskoj operi u New Yorku. Otpjevana je tom prilikom na talijanskom.

Uloge

Orkestracija
Izvor: Tchaikovsky research

 Drvena puhačka glazbala: pikolo, dvije flaute, dvije oboe, dva klarineta (A, b), dva fagota
 Limena puhačka glazbala: četiri roga (F), dvije trube (F), tri trombona
 Glazbala sa žicama: violine, viole, violončela, kontrabasi, harfa
 Udaraljke: timpani

Sažetak
Vrijeme radnje: 1820-e

Mjesto radnje: Sankt-Peterburg i okolica

Prvi čin
Scena 1: Vrt ladanja Larinovih

Larina i dadilja Filipjevna sjede u vrtu. Čuju dvije kćeri gospođe Larine, Tatjanu i njezinu mlađu sestru Olgu, kako pjevaju ljubavnu pjesmu. Larina se počinje prisjećati razdoblja svoga udvaranja i vjenčanja. Skupina seljaka ulazi i slavi žetvu pjesmama i plesovima. Tatjana i Olga gledaju. Tatjana je čitala ljubavni roman i uvučena je u priču; njezina bezbrižna sestra, s druge strane, želi se pridružiti žetvenim svečanostima. Madam Larina govori Tatjani da se pravi život uvelike razlikuje od njezinih romana. Filipjevna najavljuje dolazak gostiju, Olginog zaručnika Lenskog, mladog pjesnika, i njegova prijatelja Jevgenija Onjegina, koji su u posjet tome području stigli iz Sankt-Peterburga. Njih dvojica uvedeni su k obitelji i Lenski im predstavlja Onjegina. Onjegin je isprva iznenađen time što je Lenski odabrao ekstrovertiranu Olgu za zaručnicu, a ne njezinu suptilniju stariju sestru. Tatjana istoga trenutka osjeća snažnu privlačnost prema Onjeginu. Lenski izražava svoj užitak time što je vidio Olgu, na što ona koketno odgovara. Onjegin Tatjani priča o tome kako mu je dosadno u provinciji i opisuje smrt svoga ujaka, nakon čega je naslijedio njegovo obližnje imanje. Filipjevna primjećuje da je Onjegin ostavio dubok dojam na Tatjanu.

Scena 2: Tatjanina soba

Tatjana je odjevena za spavanje. Nemirna je, ne može zaspati, moli svoju dadilju Filipjevnu da joj priča o svojoj mladosti i braku. Tatjana priznaje da se zaljubila. Ostavljena nasamo, Tatjana svoje osjećaje izlijeva u pismo Onjeginu. U njemu mu piše da ga voli i vjeruje da ne će nikad takvo nešto osjećati prema nekome drugom, te ga moli za razumijevanje i pomoć. Pisanje pisma dovršava u zoru. U daljini se čuje pastirska frula. Filipjevna ulazi u sobu probuditi Tatjanu, ona ju uvjeri neka pošalje svoga unuka da odnese pismo Onjeginu.

Scena 3: Na imanju

Sluškinje beru voće i pjevaju dok rade. Tatjana napeto iščekuje Onjeginov dokazak. Onjegin ulazi da bi vidio Tatjanu i dao joj odgovor na njezino pismo. Objašnjava, na lijep način, da on nije čovjek koji bi lako zavolio i da nije prikladan za brak. Nije vrijedan njezine ljubavi i može joj ponuditi samo bratsku ljubav. Upozorava Tatjanu da ne bude tako emotivno otvorena ubuduće. Iznova se čuju glasovi sluškinja. Tatjana je slomljena i nesposobna reagirati.

Drugi čin
Scena 1: Plesna dvorana u domu Larinih

Odvija se bal povodom Tatjaninog imendana. Onjegin pleše s njom. Sve ga više nervira skupina susjeda koji ogovaraju njega i Tatjanu, a i Lenski koji ga je uvjerio da dođe na bal. Zbog toga je odlučio uzvratiti plešući i flertujući s Olgom. Lenski je zapanjen i obuzima ga snažna ljubomora. Napao je Olgu, ali ona smatra kako ni u čemu nije pogriješila i govori mu neka ne bude smiješan. Onjegin iznova moli Olgu za ples i ona pristaje, za "kaznu" Lenskome zbog ljubomore. Vremešni francuski učitelj Monsieur Triquet pjeva Tatjani u čast, nakon čega se sukob Lenskog i Onjegina pojačava. Lenski se odriče svoga prijateljstva s Onjeginom pred okupljenima i izaziva ga na dvoboj, koji je Onjegin prisiljen prihvatiti. Tatjana se sruši i bal završava u zbrci.

Scena 2: Na obalama šumskog potoka, rano ujutro

Lenski čeka Onjegina sa svojim sekundantom Zareckim. Promišlja svoj život, strah od smrt i ljubav prema Olgi. Onjegin stiže sa svojim slugom Guillotom. I Lenski i Onjegin teška srca kreću u dvoboj, svjesni besmislenosti njihova iznenadnog neprijateljstva. Ali prekasno je, nitko nema hrabrosti spriječiti taj dvoboj. Zarecki im daje znak i Onjegin ubije Lenskoga.

Treći čin
Scena 1: Kuća bogatoga veledostojnika u Sankt-Peterburgu

Prošlo je pet godina tijekom kojih je Onjegin putovao širom Europe. Stojeći sam na balu, razmišlja o ispraznosti svoga života i kajanju zbog smrti Lenskoga. Princ Grjemin ulazi s Tatjanom, svojom suprugom, sada veličanstvenom profinjenom krasoticom. Mnogi ju uzvanici pozdravljaju s velikim uvažavanjem. Onjegin je zapanjen kada ugleda Tatjanu, i duboko ga se dojmila njezina ljepota i plemenito držanje. Tatjana je, s druge strane, preplavljena emocijama kada ga prepozna, ali pokušava to suspregnuti. Grjemin Onjeginu priča o svojoj velikoj sreći i ljubavi prema Tatjani, i iznova upoznaje Onjegina sa svojom suprugom. Onjegin, iznenada osjećajući nalet novoga života, shvaća da je zaljubljen u Tatjanu. Odlučio je pisati joj i dogovoriti susret.

Scena 2: Soba u kući Princa Grjemina

Tatjana je primila Onjeginovo pismo, koje je razbuktalo strast koju je za njega osjećala kao mlada djevojka i uznemirilo ju je. Onjegin ulazi. Tatjana se prisjeća njegovih osjećaja u prošlosti i pita zašto joj udvara. Je li to zbog njezina položaja u društvu? Onjegin poriče bilo kakvu vanjsku motivaciju: njegova je strast stvarna i sveobuhvatna. Tatjana, ganuta do suza, osvrće se na to kako su jednom bili blizu sreći, ali svejedno ga moli neka ode. Onjegin ju moli da se smiluje. Tatjana priznaje da i dalje voli Onjegina, ali ustvrđuje kako njiha ljubav ne može biti ostvarena, s obzirom na to da je ona sada udana, i odlučna ostati vjerna svome suprugu, unatoč svojim stvarnim osjećajima. Onjegin ju nagovara da malo popusti, ali ona mu poželi zauvijek zbogom, ostavljajući ga samoga i očajnog.

Glavne arije i brojevi
Prvi čin

 Arija: "Ah, Tanja, Tanja" (Olga)
 Arija: "Da sam ja čovjek kojega je sudbina odredila" (Onjegin)
 Arija: Pismo-arije "Pusti me da umrem, ali prvo..." (Tatjana)

Drugi čin

 Ples: Valcer
 Arija: "kamo ste nestali, o zlatni dani moga proljeća?" ("Kuda, kuda vï udalilis, vesni mojej zlate dni") «Куда, куда вы удалились, весны моей златые дни» (Lenski)

Treći čin

 Ples: poloneza
 Arija: "Moći ljubavi svi se ljudi pokoravaju" «Любви все возрасты покорны»  (Grjemin)
 Scena: Finale (Onjegin, Tatjana)

Struktura
Izvor: Tchaikovsky Research

Uvod
Prvi čin
No.1 – Duet i kvartet
No.2 – Zbor i ples seljaka
No.3 – Scena i Olgina arija
No.4 – Scena
No.5 – Scena i kvartet
No.6 – Scena
No.6a – Arija Lenskoga
No.7 – Završna scena
No.8 – Uvod i scena s dadiljom
No.9 – Scena s pismima
No.10 – Scena i duet
No.11 – Zbor djeva
No.12 – Scena
No.12a – Onjeginova arija

Drugi čin
No.13 – Međuigra i valcer
No.14 – Scena i Triquetovi kupleti
No.15 – Mazurka i scena
No.16 – Finale
No.17 – Scena
No.17a – Arija Lenskoga
No.18 – Scena dvoboja
Treći čin
No.19 – Poloneza
No.20 – Scena i ples
No.20a – Arija princa Grjemina
No.21 – Scena
No.21a – Onjeginova arija
No.22 – Završna scena

Izvori

Vanjske poveznice

 Eugene Onegin: Scores at the International Music Score Library Project (IMSLP)
 Libretto
 Russian libretto in HTML
 Russian libretto in zip file for Word
 German translation of libretto
 Tchaikovsky Research
 Upcoming performances at major halls

Opera
Petar Iljič Čajkovski

Jevgenij Onjegin (opera)


MacKenzie Scott (n. Tuttle, în trecut Bezos; ) este o romancieră și miliardară americană.

Biografie
A fost căsătorită cu Amazon Jeff Bezos din 1993,pana in 2019.În 2014, ea a fondat organizația anti-bullying Bystander Revolution, unde ocupă funcția de director executiv.În 1993, MacKenzie Tuttle s-a căsătorit cu Jeff Bezos, care ulterior a devenit fondatorul și CEO-ul Amazon, ceea ce i-a făcut cel mai bogat cuplu din lume. Și-au anunțat intenția de a divorț în ianuarie 2019 .În aprilie 2019, ea a anunțat pe Twitter că a ajuns la o tranzacție de divorț de 35 de miliarde de dolari, ceea ce a devenit a treia cea mai bogată femeie din lume. În mai 2019, MacKenzie Bezos a semnat inițiativa Giving Pledge pentru a dona cel puțin jumătate din averea ei din cauze caritabile.

Note

Nașteri în 1970
Nașteri pe 7 aprilie
Romanciere americane
Miliardari americani
Oameni din San Francisco, California
Oameni în viață

MacKenzie Scott


Gara Albești Târnava este o stație de cale ferată care deservește comuna Albești, județul Mureș, România.

Albești Târnava

Gara Albești Târnava


Melsdorf er en kommune og en by i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Achterwehr under Kreis Rendsborg-Egernførde. Kreis Rendsborg-Egernførde ligger i den centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Melsdorf ligger lige vest for delstatshovedstaden Kiel, som den grænser til. Mod nord ligger kommunerne Ottendorf og Quarnbek, og mod sydvest Achterwehr.

Kommunen ligger ved Bundesautobahn 210 som den er fobundet med ved Ausfahrt 6. Andre vigtige veje fører til kielerbydelene Mettenhof og Russee, samt mod Ottendorf, Quarnbek og Achterwehr.

Melsdorf er med buslinjene 6, 91 og 100 forbundet med Kiels nærtrafik. Stoppestedet Melsdorf ligger på jernbanen Husum–Kiel, med stop på regionalbanen hver time. I 1980'erne blev den tidligere banegård nedlagt, men en genåbning af et stoppested har siden været diskuteret, især i lyset af at Melsdorf siden er vokset. I januar 2015 blev stoppestedet genåbnet.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Rendsborg-Egernførde

Melsdorf


Commonwealthska šahovska asocijacija (eng.  Commonwealth Chess Association), regionalna pridružena organizacija Svjetske šahovske organizacije koja predstavlja Britansku zajednicu naroda. Uloga mu je promicati i razvijati sve oblike šaha na svom prostoru, štititi interese šaha, uspostaviti i koordinirati aktivnost članova i organizirati regionalna prvenstva pod okriljem FIDE, te zastupati interese članova kod FIDE i inih međunarodnih organizacija.

Sjedište je u Delhiju u Indiji. Današnji predsjednik je Bharat Singh Chauhan iz Indije.

Izvori

Vanjske poveznice
Službene stranice

Šahovske organizacije
Britanska zajednica naroda

Commonwealthska šahovska asocijacija


Allium commutatum, es una especie de planta bulbosa geófita del género Allium, perteneciente a la familia de las amarilidáceas, del orden de las Asparagales. Se distribuye por la región del Mediterráneo central y en las Islas Baleares.

Descripción
Allium commutatum, es un ajo que se encuentra a menudo en zonas rocosas litorales, a veces formando una alfombra continua. Cuando florece, las hojas, que son muy anchas, se secan. Las flores son blanquecinas o rosadas. Florece al final de la primavera y principio de verano.

Taxonomía

Allium commutatum fue descrita por  Giovanni Gussone y publicado en Enum. Pl. Inarim.: 339 (1855).
Etimología
Allium: nombre genérico muy antiguo. Las plantas de este género eran conocidos tanto por los romanos como por los griegos. Sin embargo, parece que el término tiene un origen celta y significa "quemar", en referencia al fuerte olor acre de la planta. Uno de los primeros en utilizar este nombre para fines botánicos fue el naturalista francés Joseph Pitton de Tournefort (1656-1708).

commutatum: epíteto latino que significa "cambiable".
Sinonimia
 Allium aestivale J.J.Rodr.
 Allium ampeloprasum subsp. bimetrale (Gand.) Hayek
 Allium ampeloprasum var. commutatum (Guss.) Fiori
 Allium ampeloprasum var. lussinense Haracic
 Allium ampeloprasum var. pruinosum Boiss.
 Allium ampeloprasum subsp. pruinosum K.Richt.
 Allium bimetrale Gand.
 Allium pruinosum Candargy
 Allium rotundum subsp. commutatum (Guss.) Nyman
 Allium wildii Heldr.

Nombre común
 Castellano: moly bajo, moly pequeño.

Referencias

Enlaces externos
 http://www.pacificbulbsociety.org/pbswiki/index.php/AlliumSpeciesTwo#hollandicum

commutatum
Flora de la cuenca mediterránea
Plantas descritas en 1855
Plantas descritas por Gussone

Allium commutatum


Zgrada Langova 14 je zgrada u mjestu i gradu, Samobor. Zaštićeno je kulturno dobro.

Opis
Stambena građevina smještena je u neposrednoj blizini franjevačkoga samostana. Sagrađena je na prijelazu iz 18. u 19. stoljeće kao slobodnostojeća visoka prizemnica pravokutnoga tlocrta koja tipološki pripada stambenoj građanskoj arhitekturi s elementima tradicijskog graditeljstva. Unutarnji prostor ima karakterističnu trodjelnu podjelu s bačvasto svođenom kuhinjom između prostorija s otvorenom stropnom konstrukcijom. Kuća ima izrazitu urbanističku i ambijentalnu vrijednost.

Zaštita
Pod oznakom Z-5343 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Zagrebačkoj županiji
Građevine u Samoboru

Zgrada, Langova 14 (Samobor)