Russofobi er en negativ holdning eller frygt for Rusland, russere eller russisk kultur. Den er et udtryk for fremmedfrygt over for russere og er det modsatte af russofili.

Se også
 Ukrainofobi
 Polonofobi
 Boykot russiske varer i Ukraine

Eksterne henvisninger

 "Russofobi" fører absolut ingen vegne - debatindlæg af Søren Riishøj
 The Genesis of Russophobia in Great Britain
 Anatol Lieven, Against Russophobia,
 The New York Times ''After Centuries of Enmity, Relations Between Poland and Russia Are as Bad as Ever
 Sergei Yastrzhembsky: Russophobia Still Rampant
 More Russophobia in International Press
 Corruption, Russophobia Weigh on Poland
 Finnish Russophobia: The Story of an Enemy Image
 Battling Russophobia, Guardian, 2008, af Anna Matveeva
 CrossTalk: Russophobia - en paneldebat på det russiske statsejede RT

Rusland
Fobier
Forskelsbehandling

Russofobi


Cevizli, Çorum ilinin Ortaköy ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1925 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 69 km, Ortaköy ilçe merkezine 12 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Ortaköy belde ve köyleri

Cevizli, Ortaköy


Christina Nicola Costanza (nascida em 23 de agosto de 1995) é uma cantora, compositora e musicista americana. Ela é mais conhecida como a vocalista principal e principal compositora da banda de pop rock Against the Current.

Início da vida
Chrissy nasceu em 23 de agosto de 1995, em Nova Jersey em uma família ítalo-americana. Ela tem um irmão mais novo chamado Michael. Crescendo, era um de seus sonhos se tornar um músico. Ela conheceu os membros atuais da banda Dan Gow e Will Ferri através de um amigo em comum.

Ela frequentou a Immaculate Heart Academy em Washington Township, Condado de Bergen, Nova Jersey.

Ela frequentou a Fordham University entre 2013 e 2014.

Carreira
Chrissy foi apresentada a Dan Gow e Will Ferri através de um amigo em comum em 2011, juntando-se à banda Against the Current. Logo começou a escrever músicas originais, cujas letras foram escritas principalmente por Costanza. Eles também começaram a postar covers de músicas populares no YouTube. Against The Current lançou seu primeiro single "Thinking" em 2012. Enquanto isso, Costanza fez um canal auto-intitulado no YouTube e começou a postar vídeos de beleza. Durante o verão de 2013, Against the Current saiu em turnê com Alex Goot.

Against the Current lançou seu primeiro EP, Infinity, em 2014. Em 6 de junho, Costanza fez uma aparição no Access Hollywood. Em fevereiro de 2015, Against The Current lançou seu segundo EP, Gravity. No final de abril de 2015, Against The Current assinou um contrato com a gravadora Fueled by Ramen. No final de agosto, eles embarcaram em sua primeira turnê mundial, a "Gravity World Tour".

Against The Current lançou seu álbum de estreia In Our Bones em 20 de maio de 2016, após o lançamento de seu álbum de estreia, Costanza tocou ao vivo com Alex Goot em sua turnê em várias ocasiões. Enquanto eles estavam no Reino Unido, o Against The Current foi convidado a tocar um set de última hora no Download Festival. A Kerrang!, revista do Reino Unido dedicada ao rock, diz que a banda está "escrevendo seu futuro" e descreveu Costanza como "Their Fearless Frontwoman". . No final de junho, a Rock Sound anunciou que Costanza receberia sua própria coluna em sua revista mensal para falar sobre o álbum de estreia do Against The Current, escrevendo suas próprias letras para a banda, fazendo turnês e dando conselhos sobre como aspirantes a bandas podem ser bem sucedido.

Against the Current gravou a música "Legends Never Die" para o videogame League of Legends, como um tie-in para o Campeonato Mundial de League of Legends de 2017. Against the Current lançou seu segundo álbum de estúdio, Past Lives em 2018. Against The Current retornou ao Reading and Leeds Festival, em agosto, após o qual a banda fez suas primeiras aparições no Lollapalooza 2019  e no Pentaport Rock Festival.

Costanza colaborou com Cailin Russo na música "Phoenix" para o Campeonato Mundial de League of Legends de 2019, que ela então se apresentou nas finais em Paris, França e novamente na véspera de Ano Novo no Bilibili New Years Eve Concert  em Pequim, China. Costanza cantou as músicas "Each Goal" e "Hero Too" como a personagem Kyoka Jiro na série de anime My Hero Academia.

De julho de 2020 a maio de 2021, Costanza foi a apresentadora do programa Guest House no canal de streaming de mídia VENN. No final de 2020, Chrissy se uniu aos vencedores do Campeonato Mundial de League of Legends de 2019, FunPlus Phoenix, para lançar "Phoenix" como seu hino de 2021 (essa música é diferente da música de 2019 usada no Campeonato Mundial de League of Legends de 2019 com o mesmo nome).

Em 10 de janeiro de 2022, Against the Current colaborou com League of Legends European Championship para uma música chamada "Wildfire", com os lançadores Vedius e Drakos como vocais convidados, que faz parte de uma promoção para a temporada de primavera de 2022 de sua referida League of Liga regional de esports de Legends.

Ligações externas
 K!1620: AGAINST THE CURRENT – 2016'S HOTTEST BAND! Kerrang!. Retrieved 2016-05-17.
 MEET AGAINST THE CURRENT: FROM YOUTUBE TO YOUR NEXT OBSESSION fuse. Retrieved 2016-04-10.
 Chrissy Costanza on YouTube

Cantoras dos Estados Unidos

Chrissy Costanza


Un halou al materiei întunecate (în ) este un component ipotetic al unei galaxii care înfășoară discul galactic și care se întinde cu mult dincolo de limitele vizibile ale galaxiei. Masa haloului este porțiunea dominantă a masei totale a galaxiei. Dat fiind că ele sunt constituente ale materiei întunecate, halourile nu pot fi observate direct, dar existența lor este dedusă din efectele lor asupra mișcărilor stelelor și gazului din galaxii. Halourile materiei întunecate joacă un rol major în modelele actuale ale formării și evoluției galaxiilor.

Note

Materie întunecată
Galaxii

Halou al materiei întunecate


جامعة وارسو الطبية (يالبولندية: Warszawski Uniwersytet Medyczny) هي جامعة أنشئت عام 1809 تقع في وسط مدينة وارسو. يدرّس فيها العلوم الطبية بأشكالها المختلفة مثل: طب بشري - طب اسنان - علاج طبيعي - تحاليل طبية - تمريض وتخصصات أخرى.

المراجع

جامعات بولندا

جامعة وارسو الطبية


In computer and telecommunications networks, presence information is a status indicator that conveys ability and willingness of a potential communication partner—for example a user—to communicate. A user's client provides presence information (presence state) via a network connection to a presence service, which is stored in what constitutes his personal availability record (called a presentity) and can be made available for distribution to other users (called watchers) to convey their availability for communication. Presence information has wide application in many communication services and is one of the innovations driving the popularity of instant messaging or recent implementations of voice over IP clients.

Presence state
A user client may publish a presence state to indicate its current communication status. This published state informs others that wish to contact the user of his availability and willingness to communicate. The most common use of presence today is to display an indicator icon on instant messaging clients, typically from a choice of graphic symbols with easy-to-convey meanings, and a list of corresponding text descriptions of each of the states. Even when technically not the same, the "on-hook" or "off-hook" state of called telephone is an analogy, as long as the caller receives a distinctive tone indicating unavailability or availability.

Common states on the user's availability are "free for chat", "busy", "away", "do not disturb", "out to lunch". Such states exist in many variations across different modern instant messaging clients. Current standards support a rich choice of additional presence attributes that can be used for presence information, such as user mood, location, or free text status.

The analogy with free/busy tone on PSTN is inexact, as the "on-hook" telephone status reflects the ability of the network to reach the recipient after the requester has initiated the conversation. The requester must commit to the connection method before discovering the recipient's availability state. Conversely, Presence shows the availability state before a conversation is initiated. A similar comparison might be the requester needing to know if the recipient is at work. The most straightforward way of checking if the recipient is available is to walk to the desk, which requires the commitment of the walk regardless of the outcome and usually requires some interaction if the recipient is at the desk. The requester can call first to save the walk, but now must commit to an interaction via phone. Presence gives the state of the recipient to the requester and the requester has the choice to interact with the recipient or use that information for non-interactive purposes (such as taking roll).

MPOP and presence by observation
Presence becomes interesting for communication systems when it spans a number of different communication channels. The idea that multiple communication devices can combine state, to provide an aggregated view of a user's presence has been termed Multiple Points of Presence (MPOP). MPOP becomes even more powerful when it is automatically inferred from passive observation of a user's actions. This idea is already familiar to instant messaging users who have their status set to "Away" (or equivalent) if their computer keyboard is inactive for some time. Extension to other devices could include whether the user's cell phone is on, whether they are logged into their computer, or perhaps checking their electronic calendar to see if they are in a meeting or on vacation. For example, if a user's calendar was marked as out of office and their cell phone was on, they might be considered in a "Roaming" state.

MPOP status can then be used to automatically direct incoming messages across all contributing devices. For example, "Out of office" might translate to a system directing all messages and calls to the user's cell phone. The status "Do not disturb" might automatically save all messages for later and send all phone calls to voicemail.

XMPP, discussed below, allows for MPOP by assigning each client a "resource" (a specific identifier) and a priority number for each resource. A message directed to the user's ID would go to the resource with highest priority, although messaging a specific resource is possible by using the form user@domain/resource.

Privacy concerns

Presence is highly sensitive information and in non-trivial systems a presentity may define limits to which its presence information may be revealed to different watchers. For example, a worker may only want colleagues to see detailed presence information during office hours. Basic versions of this idea are already common in instant messaging clients as a "Blocking" facility, where users can appear as unavailable to selected watchers.

Commercial products
Presence, particularly MPOP, requires collaboration between a number of electronic devices (for example IM client, home phone, cell phone, and electronic calendar) and the presence services each of them are connected with. To date, the most common and wide-scale implementations use closed systems, with a SPOP (Single Point of Presence, where a single device publishes state). Some vendors have upgraded their services to automatically log out connected clients when a new login request reaches the server from a newly connecting different device. For presence to universally work with MPOP support, multiple devices must be able to not only intercommunicate among each other, the status information must also be appropriately handled by all other interoperable, connected presence services and the MPOP scheme for their clients.

2.5G and, even more so, 3G cell phone networks can support management and access of presence information services for mobile users cell phone handsets.

In the workplace, private messaging servers offer the possibility of MPOP within a company or work team.

In the business community
Presence information is a growing tool towards more effective and efficient communication within a business setting. Presence information allows you to instantly see who is available in your corporate network, giving more flexibility to set up short-term meetings and conference calls. The result is precise communication that all but eliminates the inefficiency of phone tag or email messaging. An example of the time-saving aspect of presence information is a driver with a GPS; he/she can be tracked and sent messages on upcoming traffic patterns that, in return, save time and money.

According to IDC surveys, employees "often feel that IM gives their workdays the kind of 'flow' that they feel when sitting directly among their colleagues, being able to ask questions of them, and getting the kind of quick responses that allow them to drive on to the next task". This phenomenon has been called the "Presence Effect" in contrast to its predecessor the "water cooler" effect, whereby this level of flow was only thought to be achieved in person.

With presence information, privacy of the users can become an issue. For example, when an employee is on his/her day off they are still connected to the network and have greater ability to be tracked down. Therefore, a concern of presence information is to determine how far the companies want to go with staying connected.

Presence standardization efforts
There was, and still is, significant work done in several working groups on achieving a standardization for presence-related protocols.

In 1999, a group called the Instant Message and Presence Protocol (IMPP) working group (WG), was formed within the Internet Engineering Task Force organization (IETF) in order to develop protocols and data formats for simple presence and instant messaging services. Unfortunately, IMPP WG was not able to come to consensus on a single protocol for presence. Instead it issued a common profile for presence and instant messaging (CPP) which defined semantics for common services of presence to facilitate the creation of gateways between presence services. Thus any two CPP-compatible presence protocol suites are automatically interoperable.

In 2001, the SIMPLE working group was formed within IETF to develop a suite of CPP-compliant standards for presence and instant messaging applications over the Session Initiation Protocol (SIP). The SIMPLE activity specifies extensions to the SIP protocol which deal with a publish and subscribe mechanism for presence information and sending instant messages. These extensions include rich presence document formats, privacy control, "partial publications" and notifications, past and future presence, watcher information and more. Despite its name, SIMPLE is far from simple. It is described in about 30 documents on more than 1,000 pages. This is in addition to the complexity of the SIP protocol stack on which SIMPLE is based.

At the end of 2001, Nokia, Motorola, and Ericsson formed the Wireless Village (WV) initiative to define a set of universal specifications for mobile Instant Messaging and Presence Services (IMPS) and presence services for wireless networks. In October 2002, Wireless Village was consolidated into the Open Mobile Alliance (OMA) and a month later released the first version of
the XML-based OMA Instant Messaging and Presence Service (IMPS). IMPS defines a system architecture, syntax, and semantics for representation of presence information and a set of protocols for the four primary features: presence, IM, groups, and shared content. Presence is the key, enabling technology for the IMPS.

The XML-based XMPP or Extensible Messaging and Presence Protocol was designed and is currently maintained by the XMPP Standards Foundation. This IM protocol, which is a robust and widely extended protocol, is also the protocol used in the commercial implementation of Google Talk and Facebook Chat. In October 2004, the XMPP working group at IETF published the documents RFC 3920, RFC 3921, RFC 3922 and RFC 3923, to standardize the core XMPP protocol.

See also

 Comparison of cross-platform instant messaging clients
Comparison of instant messaging protocols
Comparison of Internet Relay Chat clients
Comparison of LAN messengers
Comparison of VoIP software
List of SIP software
List of video telecommunication services and product brands

References

 Day, M., J. Rosenberg, and H. Sugano. "A Model for Presence and Instant Messaging." RFC 2778 February 2000.
 3GPP TR 23.841 (Technical Report) Presence service; Architecture and Functional Description
 3GPP TS 23.141 (Technical Specification) Presence service; Architecture and functional description; Stage 2
 3GPP TS 24.141 (Technical Specification) Presence service using the IP Multimedia (IM) Core Network (CN) subsystem; Stage 3
 "Presence Awareness Indicators - Where Are You Now?" Robin Good. September 23, 2004. Haag, Stephen. Cummings, Maeve. McCubbrey J, Donald. Pinsonneault, Alain. Donovan, Richard. Management Information Systems for the Information Age. Third Canadian Edition. Canada. McGraw-Hill, 2006.

External links
 XMPP Standards Foundation
 SIP/SIMPLE Charter

Instant messaging

Presence information


En geometría, un conjunto de puntos en el espacio es coplanario (el anglicismo coplanar es incorrecto) si todos los puntos se encuentran en el mismo plano. Por ejemplo, tres puntos distintos siempre son coplanarios, y si son distintos y no están alineados, el plano que determinan es único. Sin embargo, cuatro puntos distintos pueden no pertenecer al mismo plano, siendo entonces no coplanarios.

Dos rectas en el espacio son coplanarias si existe un plano que contiene a ambas. Esto ocurre cuando las rectas son paralelas o secantes. Dos rectas no coplanarias se dice que se cruzan.

Los determinantes de Cayley-Menger proporcionan una solución para el problema de determinar si un conjunto de puntos es coplanario, conociendo sólo las distancias entre ellos.

Propiedades en tres dimensiones
En tres dimensiones, dos vectores linealmente independientes con el mismo origen determinan un plano. Su producto vectorial es un vector perpendicular al plano, y cualquier vector perpendicular al producto está contenido en el plano. Esto conduce a la siguiente caracterización de coplanaridad utilizando el producto mixto:

Cuatro puntos  son coplanarios si y sólo si

o bien, equivalentemente,

Si tres vectores  son coplanarios, y  (es decir,  y  son perpendiculares), entonces

donde  denota el vector unitario en la dirección de . Es decir, la suma de la proyección de  en la dirección de  y la proyección de  en la dirección de  da el vector original .

Coplanaridad de puntos en n dimensiones dadas sus coordenadas
Este es un método general para determinar si un conjunto arbitrario de puntos es coplanario, basado en el hecho de que un plano está determinado por dos vectores linealmente independientes.

En un espacio n-dimensional, con n ≥ 3, un conjunto de k puntos  es coplanario si y sólo si la matriz cuyas columnas (o filas) son los vectores  tiene rango ≤ 2.

Por ejemplo, dados cuatro puntos

son coplanarios si y sólo si la matriz

tiene rango ≤ 2.

En el caso particular en el que el origen pertenezca al conjunto de puntos, la propiedad puede enunciarse como: un conjunto de k puntos es coplanario si y sólo si la matriz formada por las coordenadas de los puntos tiene rango ≤ 2.

Fórmula del plano
Otra técnica consiste en calcular la fórmula de los planos definidos por cada subconjunto de tres puntos. En primer lugar, el vector normal para cada plano se calcula mediante alguna técnica de ortogonalización. Si los planos son paralelos, el producto escalar de los vectores normales será 1 o -1. Más específicamente, se puede calcular el ángulo entre los vectores normales, denominado ángulo diedro, que representa el ángulo más pequeño posible entre los dos planos. La fórmula de un plano es:

, donde  es el vector normal del plano.

El valor  puede calcularse conectándolo a uno de los puntos y resolviendo a continuación. Si  es el mismo para todos los subconjuntos de tres puntos, los planos son iguales y los puntos son coplanarios.

Una ventaja de esta técnica es que puede funcionar en un espacio hiperdimensional. Por ejemplo, si se desea calcular el ángulo diedro entre dos hiperplanos  de m dimensiones definidos por m puntos en n espacios dimensionales. Si , entonces hay un número infinito de vectores normales para cada hiperplano, por lo que el ángulo entre dos de ellos no es necesariamente el ángulo diedro. Sin embargo, si utiliza el proceso de Gram-Schmidt utilizando el mismo vector inicial en ambos casos, entonces el ángulo entre los dos vectores normales será mínimo y por lo tanto será el ángulo diedro entre los hiperplanos.

Referencias

Enlaces externos

Geometría

Coplanaridad


උතුරු ඇමරිකානු ස්වදේශීය ජනතාවගේ භාෂා කුල

වසර 9,000 – 50,000 කට ඉහත බීරිං සමද්‍ර සන්ධිය හරහා සයිබීරියාවෙන් සංක්‍රමණය වූ ජනයාගෙන් අමෙරිකාවේ ස්වදේශීය ජනතාව පැවත එන්නේයැයි කියන මතය සමග , බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි න්‍යාය ඉගෙන ගන්නවුන් එකඟ වෙති. නමුත් ඊට සම්බන්ධ කාලවකවානු හා ගමන් මාර්ග තවමත්  විවිද විවාද වලට ලක් වේ. 2006 දී කරන ලද අධ්‍යයනයකින් ("ජර්නල් ඔෆ් කැලිෆෝනියා ඇන්ඩ් ග්‍රෙට් බේසින් ඇන්ත්‍රොපොලොජි" හි පළවීමට නියමිත) වාර්තා කෙරෙන්නේ ඇලස්කා දිවයිනෙන් සොයාගත් වසර 10,000 ක් පැරණි පොසිලමය දතක් ඇසුරින් කළ DNA පරීක්ෂණයකින් ටියෙරා ඩෙල් ෂියුගෝ , එක්වදෝර්, මෙක්සිකෝවේ සහ කැලිෆෝනියාවේ විසූ විශේෂ වෙරළබඩ ගෝත්‍ර සමග සම්බන්ධයක් හෙළිවන බවයි. මෙම පොසිලමය දතෙන් සොයා ගත් DNA ලක්ෂණ මෙම විශේෂ වෙරළබඩ ගෝත්‍රවලින් පමණක් සොයා ගෙන ඇති අතර ඇමරිකාවේ වෙනත් කිසිම ස්වදේශික ජන කොට්ඨාසයකින් මීට සංසන්දනාත්මක ලක්ෂණ සොයා ගෙන නැත. මෙම සොයා ගැනීම කියා පාන්නේ සංක්‍රමණ න්‍යායකි. එනම් අඩුම වශයෙන් එක් පුරාණ ජන කොට්ඨාසයක්වත් බෝට්ටු මගින් ඇමරිකාවේ බටහිර වෙරළ තීරය දිගේ දකුණට සංක්‍රමණය වී ඇත. කෙසේ වෙතත් DNA සමීක්ෂණ සහ ජීව විද්‍යාත්මක හා සංස්කෘතික සම්බන්ධ කිරීම් ( පීටර් එන්. ජෝන්ස්ගේ ග්‍රන්ථය - මුතුන්මිත්තන්ට ගෞරව දැක්වීම : බටහිර ඇමරිකාවේ සංස්කෘතික සම්බන්ධතා සහ සංස්කෘතික අනුවර්තනය ) වලට අදාල වෙනත් ප්‍රශ්න නිසා මෙම ප්‍රතිඵල නොපැහැදිලි විය හැක.

මෙම සංක්‍රමණවල එක් ප්‍රතිඵලයක් වූයේ සමාන භාෂා කතා කරන සමහර විට සමාන භෞතික ලක්ෂණද පෙන්ණුම් කරන - විශාල ජන කණ්ඩායම් උතුරු සහ පසුව මධ්‍යම හා දකුණු ඇමරිකාවේ විවිධ ප්‍රදේශවලට චලනය වීමයි. මෙම මිනිසුන් තම ගෝත්‍රවල එල්බ සිටී. අතරතුර පසුව ඔවුන් පොදු භූගෝලීය සම්භවය, භාෂාමය සමානකම් සහ පොදු ජීවන රටා සහිත විශාල සමාජ බවට පත්ව ඇති බව මානව විද්‍යාඥයින් සොයා ගෙන ඇත.

වසර 12,500 කට කාල නිර්ණනය කරන ලද  චිලීහි මොන්ටි වර්ඩ් හි මනුෂ්‍යය වාසස්ථානයක් වූ නටබුන් වලින් පෙන්නුම් කෙරෙන්නේ බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි සංක්‍රමණයට බඳුන් වූ මිනිසුන්ට පෙර ඇමරිකාවට ඇතුල් වූ මිනිස්සු දකුණු චිලී හි පදිංචිවී සිටි බවයි. අමෙරිකාව තුළ වේගවත් සංක්‍රමණ වලට ඔරු හරහා කෙරුණු වෙරළබඩ මුහුදු තරණය හේතු වූ බවට අදහසක් ඉදිරිපත් වී ඇත. තවද, මොන්ටිවර්ඩ් වලින් වසර 33,000 – 35,000 කාල නිර්ණය කළ තවත් ලේයරයක් හමු වී ඇත.

නූතනයේ සිදු වූ සංක්‍රමණය පිළිබඳව සාම්ප්‍රධායික මතය , දකුණු ඇමරිකාවෙන් සොයා ගත් මානව ශේෂ හමුවේ අභියෝගයට ලක්ව ඇත. ඒවාට වසර 30,000 ක හෝ ඊට පැරණි අතීතයක් පැවත ඇත. සමහර නූතන සොයා ගැනීම් (විශේෂයෙන් බ්‍රසීලයේ ලාගෝවා සැන්ටාහි ලුසියා කත ) බොහෝ ආසියාතික ලක්ෂ නොදරන අතර අප්‍රිකානුවන්ට , මෙලනීසියන් වරුන්‍ට සහ ඕස්ට්‍රේලියානු ආදි වාසිකයින්ට  සමාන ලක්ෂණ දරයි. මෙම ඇමරිකානු ආදිවාසීන් පසුව වෙනත් ස්ථාන කරා යන්නට හෝ  සයිබීරියානු සංක්‍රමණිකයන් විසින් ඇද ගන්නට හෝ ඇත. ඇමරිකා මහාද්වීපයේ දකුණු කෙළවරේ වූ ටියෙරා ඩෙල් ෂු යිගෝහි ෂුයිගියානු ජාතීන් , ඉහත කියූ ආදී වාසික ජනතාවගෙන් බිඳී ආවුන් යැයි අනුමාන කෙරේ. මෙම මුල් සංකුමණිකයන් සයිබීරියානු ජන ගලනයට පෙර බෝට්ටු මගින් මුහුදු මාර්ගයෙන් හෝ ආසියානු වෙරළ තීරය දිගේ උතුරට ගමන් කිරීමෙන් වයඹ දිගින් ඇමරිකාවට ඇතුල් වන්නට ඇත. මීට අදාල බොහෝ ප්‍රදේශ දැනට ජල ගලනය නිසා යට වී ඇති හේතුවෙන් ඉහත සිද්ධාන්තය අනුමාන වශයෙන් කළ එකකි. සමහර උගතුන්ගේ විශ්වාසය වන්නේ මුල් කාලීන ජනගහන පිළිබඳ සාක්ෂි ඊසාන දිග ආසියාවේ නොව ගිණිකොණ දිග ආසියාවේ වැසියන්ට සහ පැසිපික් දූපත් වාසීන්ට බොහෝ සමීප සමානකම් දක්වන බවයි.

යුරෝපියානු සබඳතා පුළුල් ලෙස ව්‍යාප්තවීමට පෙර ඇමරිකාවේ සමස්ත ජනගහනය අවම වශයෙන් මලියන 10 කත් උපරිම වශයෙන් මලියන 112 කත් පැවති බවට ගණනය කර ඇත. සමහර ලේඛකයින් , මෙම ජනගහන විවාදයේ මතවාදී මුක්කු ගැසීම් දකිති. උදාහරණයක් වශයෙන් පූර්ව කොළොම්බියානු ජනගහන සංගණන වාර්තා , යුරෝපයේ සහ අපරදිග ශිෂ්ටාචාරයේ ගුණ දොස් සොයන්නන් සමග තදින් දේශපාලනීයකරණය වී ඇති බව රොබට් රෝයල් කියා සිටියි. සමහර උගතුන් කියා සිටින්නේ බොහෝ ආදිවාසීන් පදිංචිව සිටියේ මධ්‍යම ඇමරිකාවේ හා දකුණූ ඇමරිකාවේ වන අතර එයින් ආසන්න වශයෙන් 10% ක් පමණ පදිංචිව සිටියේ උතුරු ඇමරිකාවේ බවද කියා සිටිති.

සොලුට්‍රියන් කම්පනයෙන් කියාසිටින්නේ ඇමරිකාව තුළට සිදු වූ ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුරෝපයේ සොලුට්‍රියන් සංස්කෘතියට අයත් ගල් ආයුධ තාක්ෂණය , ඇමරිකාවේ ක්ලෝවිස් ආයුධ තැනීමේ කලාවේ සංවර්ධනයට බලපෑමක් වූ බවයි. ආචාර්ය ඩෙනිස් ස්ටෑන්ෆෝඩ් (ස්මිත් සෝනියන් ආයතනය) සහ ආචාර්ය බ්රූස් බ්‍රැඩ්ලි (එක්සටර් විශ්ව විද්‍යාලය ) එම කල්පනයේ මූලික යෝජකයන් අතර වේ. මෙම කල්පනයට අනුව අයිස් යුගයේදී යුරෝපයෙන් උතුරු ඇමරිකාවට සංක්‍රමණය වූවෝ (සොලුට්‍රියන් සංස්කෘතියට අයත්) , ම ආයුධ තැනීමේ ක්‍රම හඳුන්වා දෙමින් , පසුව උතුරු ඇමරිකාවේ පැතිරුණූ ක්ලෝවිස් තාක්ෂණය සඳහා පදනමක් වූ බව කිය වේ. මෙම කල්පනය සත්‍යය යැයි පිළි ගැනෙන්නේ සොලුට්‍රියන් හා ක්ලෝවිස් ආයුධ තැනීමේ කලාවල විශේෂ සමානකම් තිබීම සහ ඇමරිනාවන් එරටට සංක්‍රමණය වූවැයි කිව හැකි පෙරදිග ආසියාව , සයිබීරියාව හෝ බෙරින්ජියාව යන ප්‍රදේශවලින්ද ක්ලෝවිස් තාක්ෂණය තිබූ බවට සාක්ෂ්‍ය සොයා ගැනීමට නැති වීම නිසයි.

අමෙරිකානු ඉන්දියානු පුරාවෘත්ත ඔවුන්ගේ ගෞරවනීය ජනයාගේ සම්භවයන්ගේ විවිධත්වය කියාපායි. සමහරු එහිම සිටියෝ වූහ. සමහරු දෙවියන් හෝ සතුන් විසින් මවන ලද්දෝ වූහ. සමහරු විශේෂ දිශාවකින් සංක්‍රමණය වූවෝ වූහ, තවත් සමහරුන් මුහුද හරහා පැමිණියෝ වූහ.

කර්තෘ සහ අමද්‍යප ක්‍රියාකාරිණී වයින් ඩෙලෝරියා කණිෂ්ඨ, තම ග්‍රන්ථ වන රෙඩ් අර්ත් හා වයිට් ලයිස්වල බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි ගොඩබිම් මාර්ගය ප්‍රතික්ෂේප කරමින් කලින් සිටි තැනම සිටි සම්භවයක් ගැන කියවෙන මුඛ්‍ය ඉතිහාසයක් ගැන ප්‍රකාශ කර ඇත. ඩෙලෝරිකා නව පෘථීවි සංකල්පයක් පිළිගනිමින් කියා සිටින්නේ ස්වදේශික ඇමරිකානුවන් ඇත්ත වශයෙන්ම හට ගත්තේ ඇමරිකාවේ බවය.

උතුරු ඇමරිකානු ස්වදේශීය ජනතාවගේ භාෂා කුල

වසර 9,000 – 50,000 කට ඉහත බීරිං සමද්‍ර සන්ධිය හරහා සයිබීරියාවෙන් සංක්‍රමණය වූ ජනයාගෙන් අමෙරිකාවේ ස්වදේහීය ජනතාව පැවත එන්නේයැයි කියන මතය සමග , බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි න්‍යාය ඉගෙන ගන්නවුන් එකඟ වෙති. නමුත් ඊට සම්බන්ධ කාලවකවානු හා ගමන් මාර්ත තවමත් විද විවිද වලට ලක් වේ. 2006 දී කරන ලද අධ්‍යයනයකින් ("ජර්නල් ඔෆ් කැලිෆෝනියා ඇන්ඩ් ග්‍රෙට් බේසින් ඇන්ත්‍රොපොලොගි" හි පළවීමට නියමිත) වාර්තා කෙරෙන්නේ ඇලස්කා දිවයිනෙන් සොයාගත් වසර 10,000 ක් පැරණි පොසිලමය දතක් ඇසුරින් කළ DNA පරීක්ෂණයකින් ටියෙරා ඩෙල් ෂියුගෝ , එක්වදෝර්, මෙක්සිකෝවේ සහ කැලිෆෝනියාවේ විසූ විශේෂ වෙරළබඩ ගෝත්‍ර සමග සම්බන්ධයක් හෙළිවන බවයි. මෙම පොසිලමය දතෙන් සොයා ගත් DNA ලක්ෂණ මෙම විශේෂ වෙරළබඩ ගෝත්‍රවලින් පමණක් සොයා ගෙන ඇති අතර ඇමරිකාවේ වෙනත් කිසිම ස්වදේශික ජන කොට්ඨාසයකින් මීට සංසන්දනාත්මක ලක්ෂණ සොයා ගෙන නැත. මෙම සොයා ගැනීම කියා පාන්නේ සංක්‍රමණ න්‍යායකි. එනම් අඩුම වශයෙන් එක් පුරාණ ජන කොට්ඨාසයක්වත් බෝට්ටු මගින් ඇමරිකාවේ බටහිර වෙරළ තීරය දිගේ දකුණට සංක්‍රමණය වී ඇත. කෙසේ වෙතත් DNA සමීක්ෂණ සහ ජීව විද්‍යාත්මක හා සංස්කෘතික සම්බන්ධ කිරීම් ( පීටර් එන්. ජෝන්ස්ගේ ග්‍රන්ථය - මුතුන්මිත්තන්ට ගෞරව දැක්වීම : බටහිර ඇමරිකාවේ සංස්කෘතික සම්බන්ධතා සහ සංස්කෘතික අනුවර්තනය ) වලට අදාල වෙනත් ප්‍රශ්න නිසා මෙම ප්‍රතිඵල නොපැහැදිලි විය හැක.

මෙම සංක්‍රමණවල එක් ප්‍රතිඵලයක් වූයේ සමාන භාෂා කතා කරන සමහර විට සමාන භෞතික ලක්ෂණද පෙන්ණුම් කරන - විශාල ජන කණ්ඩායම් උතුරු සහ පසුව මධ්‍යම හා දකුණු ඇමරිකාවේ විවිධ ප්‍රදේශවලට චලනය වීමයි. මෙම මිනිසුන් තම ගෝත්‍රවල එල්බ සිටී. අතරතුර පසුව ඔවුන් පොදු භූගෝලීය සම්භවය, භාෂාමය සමානකම් සහ පොදු ජීවන රටා සහිත විශාල සමාජ බවට පත්ව ඇති බව මානව විද්‍යාඥයින් සොයා ගෙන ඇත.

වසර 12,500 කට කාල නිර්ණනය කරන ලද  චිලීහි මොන්ටි වර්ඩ් හි මනුෂ්‍යය වාසස්ථානයක් වූ නටබුන් වලින් පෙන්නුම් කෙරෙන්නේ බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි සංක්‍රමණයට බඳුන් වූ මිනිසුන්ට පෙර ඇමරිකාවට ඇතුල් වූ මිනිස්සු දකුණු චිලී හි පදිංචිවී සිටි බවයි. අමෙරිකාව තුළ වේගවත් සංක්‍රමණ වලට ඔරු හරහා කෙරුණු වෙරළබඩ මුහුදු තරණය හේතු වූ බවට අදහසක් ඉදිරිපත් වී ඇත. තවද, මොන්ටිවර්ඩ් වලින් වසර 33,000 – 35,000 කාල නිර්ණය කළ තවත් ලේයරයක් හමු වී ඇත.

නූතනයේ සිදු වූ සංක්‍රමණය පිළිබඳව සාම්ප්‍රධායික මතය , දකුණු ඇමරිකාවෙන් සොයා ගත් මානව ශේෂ හමුවේ අභියෝගයට ලක්ව ඇත. ඒවාට වසර 30,000 ක හෝ ඊට පැරණි අතීතයක් පැවත ඇත. සමහර නූතන සොයා ගැනීම් (විශේෂයෙන් බ්‍රසීලයේ ලාගෝවා සැන්ටාහි ලුසියා කත ) බොහෝ ආසියාතික ලක්ෂ නොදරන අතර අප්‍රිකානුවන්ට , මෙලනීසියන් වරුන්‍ට සහ ඕස්ට්‍රේලියානු ආදි වාසිකයින්ට  සමාන ලක්ෂණ දරයි. මෙම ඇමරිකානු ආදිවාසීන් පසුව වෙනත් ස්ථාන කරා යන්නට හෝ  සයිබීරියානු සංක්‍රමණිකයන් විසින් ඇද ගන්නට හෝ ඇත. ඇමරිකා මහාද්වීපයේ දකුණු කෙළවරේ වූ ටියෙරා ඩෙල් ෂු යිගෝහි ෂුයිගියානු ජාතීන් , ඉහත කියූ ආදී වාසික ජනතාවගෙන් බිඳී ආවුන් යැයි අනුමාන කෙරේ. මෙම මුල් සංකුමණිකයන් සයිබීරියානු ජන ගලනයට පෙර බෝට්ටු මගින් මුහුදු මාර්ගයෙන් හෝ ආසියානු වෙරළ තීරය දිගේ උතුරට ගමන් කිරීමෙන් වයඹ දිගින් ඇමරිකාවට ඇතුල් වන්නට ඇත. මීට අදාල බොහෝ ප්‍රදේශ දැනට ජල ගලනය නිසා යට වී ඇති හේතුවෙන් ඉහත සිද්ධාන්තය අනුමාන වශයෙන් කළ එකකි. සමහර උගතුන්ගේ විශ්වාසය වන්නේ මුල් කාලීන ජනගහන පිළිබඳ සාක්ෂි ඊසාන දිග ආසියාවේ නොව ගිණිකොණ දිග ආසියාවේ වැසියන්ට සහ පැසිපික් දූපත් වාසීන්ට බොහෝ සමීප සමානකම් දක්වන බවයි.

යුරෝපියානු සබඳතා පුළුල් ලෙස ව්‍යාප්තවීමට පෙර ඇමරිකාවේ සමස්ත ජනගහනය අවම වශයෙන් මලියන 10 කත් උපරිම වශයෙන් මලියන 112 කත් පැවති බවට ගණනය කර ඇත. සමහර ලේඛකයින් , මෙම ජනගහන විවාදයේ මතවාදී මුක්කු ගැසීම් දකිති. උදාහරණයක් වශයෙන් පූර්ව කොළොම්බියානු ජනගහන සංගණන වාර්තා , යුරෝපයේ සහ අපරදිග ශිෂ්ටාචාරයේ ගුණ දොස් සොයන්නන් සමග තදින් දේශපාලනීයකරණය වී ඇති බව රොබට් රෝයල් කියා සිටියි. සමහර උගතුන් කියා සිටින්නේ බොහෝ ආදිවාසීන් පදිංචිව සිටියේ මධ්‍යම ඇමරිකාවේ හා දකුණූ ඇමරිකාවේ වන අතර එයින් ආසන්න වශයෙන් 10% ක් පමණ පදිංචිව සිටියේ උතුරු ඇමරිකාවේ බවද කියා සිටිති.

සොලුට්‍රියන් කම්පනයෙන් කියාසිටින්නේ ඇමරිකාව තුළට සිදු වූ ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුරෝපයේ සොලුට්‍රියන් සංස්කෘතියට අයත් ගල් ආයුධ තාක්ෂණය , ඇමරිකාවේ ක්ලෝවිස් ආයුධ තැනීමේ කලාවේ සංවර්ධනයට බලපෑමක් වූ බවයි. ආචාර්ය ඩෙනිස් ස්ටෑන්ෆෝඩ් (ස්මිත් සෝනියන් ආයතනය) සහ ආචාර්ය බ්රූස් බ්‍රැඩ්ලි (එක්සටර් විශ්ව විද්‍යාලය ) එම කල්පනයේ මූලික යෝජකයන් අතර වේ. මෙම කල්පනයට අනුව අයිස් යුගයේදී යුරෝපයෙන් උතුරු ඇමරිකාවට සංක1මණය වූවෝ (සොලුට්‍රියන් සංස්කෘතියට අයත්) , ම ආයුධ තැනීමේ ක්‍රම හඳුන්වා දෙමින් , පසුව උතුරු ඇමරිකාවේ පැතිරුණූ ක්ලෝවිස් තාක්ෂණය සඳහා පදනමක් වූ බව කිය වේ. මෙම කල්පනය සත්‍යය යැයි පිළි ගැනෙන්නේ සොලුට්‍රියන් හා ක්ලෝවිස් ආයුධ තැනීමේ කලාවල විශේෂ සමානකම් තිබීම සහ ඇමරිනාවන් එරටට සංක්‍රමණය වූවැයි කිව හැකි පෙරදිග ආසියාව , සයිබීරියාව හෝ බෙරින්ජියාව යන ප්‍රදේශවලින්ද ක්ලෝවිස් තාක්ෂණය තිබූ බවට සාක්ෂ්‍ය සොයා ගැනීමට නැති වීම නිසයි.

අමෙරිකානු ඉන්දියානු පුරාවෘත්ත ඔවුන්ගේ ගෞරවනීය ජනයාගේ සම්භවයන්ගේ විවිධත්වය කියාපායි. සමහරු එහිම සිටියෝ වූහ. සමහරු දෙවියන් හෝ සතුන් විසින් මවන ලද්දෝ වූහ. සමහරු විශේෂ දිශාවකින් සංක්‍රමණය වූවෝ වූහ, තවත් සමහරුන් මුහුද හරහා පැමිණියෝ වූහ.

කර්තෘ සහ නාකෝටා ඇක්ටිවිස්ට් වයින් ඩෙලෝරියා, Jr තම ග්‍රන්ථ වන රෙඩ් අත් හා වයිට් ලයිස්වල බීරිං සමුද්‍ර සන්ධි ගොඩබිම් මාර්ගය ප්‍රතික්ෂේප කරමින් කලින් සිටි තැනම සිටි සම්භවයක් ගැන කියවෙන මුඛ්‍ය ඉතිහාසයක් ගැන ප්‍රකාශ කර ඇත. ඩෙලෝරිකා නව පෘථීවි සංකල්පයක් පිළිගනිමින් කියා සිටින්නේ ස්වදේශික ඇමරිකානුවන් ඇත්ත වශයෙන්ම හට ගත්තේ ඇමරිකාවේ බවය.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Native_American_%28Americas%29#Original_peopling_of_the_Americas

උතුරු අ'මෙරිකානු ස්වදේශිකයන්


"Mândria Brighton și Hove" este un eveniment anual care are loc în orașul Brighton and Hove, Anglia, organizat de "Mândria Brighton", o companie de interes comunitar (CIC) care promovează egalitatea de șanse și diversitate înaintea învățământului,  pentru a elimina discriminarea persoanelor lesbiene, gay, bisexuale și transgender (LGBT) ale comunității.

Marele eveniment este un festival de vară organizat anual care a avut loc în prima săptămână a lunii august și de obicei, constă într-o paradă prin centrul orașului, un festival în parcul Preston, o petrecere sătească de gay și alte petreceri de club. Începând cu anul 2013, a inclus, de asemenea, un festival de film și artă și un show Pride Dog.

"Mândria Brighton" atrage un număr estimat de 300.000 de persone pe parcursul întregii parade, la festivalul din parcul Preston și petrecerea sătească "Mândria" în Kemptown care este recunoscută în Marea Britanie ca cel mai mare festival de acest gen. Evenimentul aduce 2% din vizitatorii anuali ai orașului într-o singură zi și o valoare estimată de 18 milioane de lire sterline pentru economia orașului, aceasta fiind considerată ca una dintre principalele modalități de creștere a economiei turistice din Brighton

Istoria
"Mândria Brighton și Hove" a început cu o demonstrație de gay în Brighton, Marea Britanie în octombrie 1972 organizată de Sussex Gay Liberation Front (SGLF) și un "marș al mândrie", în iulie 1973.

"Mândria" a revenit în oraș, în anul 1991, cu "Zona Brighton de acțiune împotriva secțiunii a 28-a", care a adus sute de persoane în stradă. Prima paradă "Mândria Brighton" a avut loc în 1992 și a continuat să crească în mod semnificativ ca dimensiuni, în următorii ani, cu sprijinul sponsorilor, pub-urilor, cluburilor și a travestițiilor. Din 1996, festivalul din parc a avut loc în parcul Preston.

În 2004, "Mândria Brighton" a devenit o organizație de caritate pentru a dezvolta atât evenimentul cât și pentru a avansa educarea publicului prin creșterea gradului de conștientizare a problemelor cu care se confruntă persoanele LGBT. Un alt scop a fost și obținerea unor subvenții și donații pentru a susține organizațiile de voluntariat dinn zonă. În 2011, organizatorii controversați au introdus o taxă de intrare la festivalul din parc, deoarece compania a fost într-o ruină financiară și a pierdut peste 200.000 de lire în datorii, ulterior intrând în faliment. Din 2012, "Mândria" și-a schimbat conducerea și a strâns peste 300.000 de lire pentru comunitățile locale de LGBT. Evenimentul include acum parada tradițională a comunității,Festivalul din parcul Preston, petrecerea "Mândria Satului" în Kemptown, festivalul de film și arte, un show Pride Dog și mai multe petreceri de club în jurul orașului.

Cap de afis
Mai jos este o listă de artiști care au fost cap de afis pe scena principală de la "Mândria Brighton" în trecut.
 Paloma Faith
 Alison Moyet
 MKS
 Stooshe
 Ms Dynamite

 Albastru
 Katy B
 Heather Pace Human League
 Ella Henderson
 Tulisa
 Ms Dynamite
 Fatboy Slim

 Carly Rae Jepsen
 Sister Sledge
 Fleur Est
 Alesha Dixon
 Dua Lipa
 DJ Fresh

Evenimente anuale

Mândria Brighton


مغيرية (الجبيل): بلدة لبنانية في قضاء جبيل.
 مغيرية (الشوف): بلدة لبنانية في قضاء الشوف.

مغيرية (توضيح)


Naamah or Na'amah can refer to:

Religion
 Naamah (Genesis), the daughter of Lamech the Cainite
 Naamah, Noah's wife in some extra-Biblical traditions
 Naamah (wife of Solomon), mother of Rehoboam
 Naamah, a city of Canaan, listed in Joshua as having been conquered and subsequently settled by the Tribe of Judah
 Naamah (demon), one of the demonic wives of the archangel Samael in the Zohar
 Naamah Kelman (born 1955), American-born Rabbi, Dean of the Hebrew Union College-Jewish Institute of Religion campus in Jerusalem

Music
 "Dark Princess Naamah" and "Invocation of Naamah", songs from Swedish symphonic metal band Therion
 Nahemah (band), a Spanish progressive death metal band

Literature
 Naamah, one of the Companions of Elua in Jacqueline Carey's Kushiel's Legacy saga
 Naamah, an antagonist in the Dragons In Our Midst series by Bryan Davis (author)
 Naamah Darling, Andan Cly's airship in the Clockwork Century books by Cherie Priest

Gaming
 Naamah, a changeling girl in the roleplay game Changeling: the Lost
 Naamah, a Manei Domini agent of the Word of Blake in the tabletop war game BattleTech
 Naamah the Soul-Eater, boss of the Sanctum Of Destruction hero map on Grand Chase

See also
Namah (disambiguation)
Naama (disambiguation)
Nama (disambiguation)
Naama (disambiguation)

Naamah


Aurignacianul este principala cultură a Paleoliticului superior în Europa. A început în Europa de Vest, unde pare să coincidă cu sosirea lui Homo sapiens. O etapă aurignaciană timpurie sau proto-aurignaciană este datată acum aproximativ 43.000-37.000 de ani în urmă. Aurignacianul propriu-zis s-a întins de acum aproximativ 37.000 până la 33.000 de ani în urmă. O fază Aurignaciană târzie care a făcut trecerea la Gravetian datează în urmă cu aproximativ 33.000 până la 26.000 de ani. Situl tip este Peștera Aurignac din sud-vestul Franței. Principala perioadă precedentă a fost Musterianul Neanderthalilor.

Una dintre cele mai vechi exemple de artă figurativă, Venus de Hohle Fels, provine din Aurignacian și este datată între 40.000 și 35.000 de ani în urmă. A fost descoperită în septembrie 2008 într-o peșteră la Schelklingen în Baden-Württemberg, în vestul Germaniei. Figurina germană Omul-leu este dată într-un interval similar. Situl Bacho Kiro din Bulgaria este unul dintre cele mai timpurii situri cunoscute cu înmormântări aurignaciene.

O cultură "Aurignaciană levantină" este cunoscută în Levant, cu un tip de tehnologie de lame foarte asemănătoare cu Aurignacianul european, urmând cronologic Emiranul și Ahmarianul timpuriu din aceeași zonă a Orientului Apropiat și, de asemenea, strâns legate de acestea.

Istoric
Aurignacianul a fost definit de Henri Breuil și Émile Cartailhac în 1906, plecând de la industria litică din peștera Aurignac situată în Haute-Garonne, Franța, care a fost săpată de Édouard Lartet în 1860, care a constatat un nivel preistoric dominat de unelte de tipul gratoarelor groase fără echivalent  până atunci. Ulterior, el a publicat o schiță cronologică în care plasează Aurignacianul la baza paleoliticului superior, între Musterian și Solutrean.  Multiplicarea siturilor cu unelte asemănătoare în Belgia și Franța îi permit lui Breuil în 1906 să confirme această amplasare și să îl împartă în Aurignacian inferior, mediu și superior.

În 1933, Denis Peyrony, grație săpăturilor din peștera La Ferrassie, restrânge utilizarea termenului Aurignacian doar la faza de mijloc numind Aurignacianul inferior Perigordian inferior (în prezent a devenit Chatelperonian) și Aurignacianul superior Perigordian superior (în prezent a devenit Gravetian).

Caracteristici principale

Aurignacienii fac parte din valul de oameni moderni anatomic, care s-au răspândit din Africa prin Orientul Apropiat în Europa paleolitică și au devenit cunoscuți ca oameni moderni europeni timpurii sau Cro-Magnoni. Acest val de oameni moderni anatomic include fosile din culturile Ahmarian, Bohunician, Aurignacian, Gravetian, Solutrean și Magdalenian, extinzându-se în timpul ultimul maxim glaciar, acoperind perioada de acum aproximativ 48.000 până la 15.000 de ani în urmă.

Industria uneltelor aurignaciene se caracterizează prin vârfuri de suliță din os sau corn de cerb lucrate cu caneluri tăiate în partea de jos. Uneltele din silex includ lame subțiri și piese groase, fasonate printr-o retușă largă și plată, solzoasă sau lamelară. Oamenii din această cultură au produs unele dintre cele mai vechi arte rupestre cunoscute, cum ar fi gravurile de animale de la Trois Freres și picturile din peștera Chauvet din sudul Franței. Ei au făcut, de asemenea, pandantive, brățări și perle de fildeș, precum și figurine tridimensionale. De asemenea, în situri se găsesc și tije perforate, care sunt considerate aruncatoare de suliță.

Asocierea cu oamenii moderni
Apariția Aurignacianului în Europa este legată de sosirea Homo sapiens din Orientul Apropiat. Jean-Jacques Hublin indică faptul că cele mai vechi fosile de Homo sapiens atestate în prezent în Europa sunt datate la 48.000 de ani în România și 38.000 de ani în Franța. Omul de Neanderthal era prezent atunci când se dezvoltă Aurignacianul, dar este caracterizat prin cultura Châtelperroniană, care începe acum 45.000 de ani în Arcy-sur-Cure și a cărei industrie litică și osoasă este diferită.

Sofisticarea și conștientizarea de sine demonstrată în lucrări i-au determinat pe arheologi să-i considere pe producătorii artefactelor aurignaciene primii oameni moderni din Europa.  Cea mai bună datare a asociației dintre industria aurignaciană și resturile umane sunt cele a cel puțin cinci persoane din peșterile Mladeč din Republica Cehă, datată prin măsurători radiocarbon ale scheletelor la cel puțin 31.000–32.000 ani. Cel puțin trei indivizi robuști, dar tipic anatomic-moderni din Peștera cu Oase, România, au fost datate la cca. 35.000–36.000 de ani. Aceste descoperiri se încadrează în gama cronologică și geografică a Aurignacianului timpuriu din sud-estul Europei.

Arta aurignaciană

S-au găsit figurine aurignaciene care prezintă reprezentări fauniste ale perioadei, asociate cu mamifere acum extincte, inclusiv mamuți, rinoceri și tarpan, împreună cu reprezentări antropomorfate care pot fi interpretate ca unele dintre cele mai vechi dovezi ale religiei.

Multe figurine animale vechi de 35.000 de ani au fost descoperite în peșterile Vogelherd și Hohlenstein-Stadel din Germania. În general figurinele reprezintă animale puternice și periculoase, în atitudini de multe ori agresive: mamut, bizon, urs, etc. Deseori ele sunt vopsite cu ocru cu nuanțe apropiate culorilor reale ale animalelor. Producția de margele de fildeș pentru ornamentarea corporală a fost de asemenea importantă în timpul Aurignacianului. Celebrele picturi din peștera Chauvet datează din această perioadă.

Statuetele tipice constau din femei care se numesc figurine Venus. Ele au accentuate șoldurile, sânii și alte părți ale corpului asociate cu fertilitatea. Picioarele și brațele lipsesc sau sunt reduse la minimum. Una dintre cele mai vechi figurine a fost descoperită în 2008 în peștera Hohle Fels din Germania. Figurina a fost datată acum 35.000 de ani.

Descoperirile aurignaciene includ flauturi osoase. Cel mai vechi necontestat instrument muzical a fost flautul descoperit în peștera Hohle Fels din Germania în 2008. El este confecționat dintr-un os de aripă de vultur, perforat cu cinci găuri și datează de acum aproximativ 35.000 de ani. Un flaut a fost găsit și la Abri Blanchard, în sud-vestul Franței.

În Europa de Est și Centrală s-a desoperit în peștera Mladec (Moravia) obiecte din os, care inițial au fost interpretate ca sulițe, apoi ca pandantive, ele fiind perforate și prezentând rotunjiri îngrijite la unul din capete. Tot aici s-au descoperit 22 de dinți perforați (9 de castor, 10 incisivi de ren, restul de urs, cal și lup). În peștera Mamutova, Cracovia, s-au găsit 13 dinți perforați (patru de lup, trei de vulpe, trei de urs de peșteră, unul de cal, unul de cerb, unul de bovide) și mărgele de fildeș de mici dimensiuni. În peștera Bacho-Kiro din Bulgaria s-au găsit dinți perforați de vulpe și urs, întrebuințați ca pandantive sau cusuți pe veșminte.

Unelte
Uneltele din cultura aurignaciană sunt caracterizate prin lame mari și piese groase. Uneori lamele sunt lungi, largi și groase, cu marginile retușate printr-o manieră caracteristică - écailleuse (solzoasă), ascuțite sau nu, terminate în gratoar - lama aurignaciană. Alteori lamele erau strâmte și subțiri, cu retușe specifice ce se identifică tipologic după facies - lama Dufour cu retușe semi-abrupte. Trăsătura comună în vestul Europei o dau vârfurile de suliță din oase și fildeș

Note

Legături externe

Picture Gallery of the Paleolithic (reconstructional palaeoethnology), Libor Balák at the Czech Academy of Sciences, the Institute of Archaeology in Brno, The Center for Paleolithic and Paleoethnological Research

Aurignacian
Culturi arheologice ale Europei

Aurignacian


Semana Santa en Madrid es la celebración popular de la pasión, muerte y resurrección de Cristo en la capital de España. Esta manifestación de religiosidad popular católica es llevada a cabo por un grupo de hermandades, cofradías, congregaciones y esclavitudes, algunas con varios siglos de historia que realizan procesiones en las que portan imágenes sagradas que representan distintos momentos de la pasión de Cristo y de los dolores de María, su madre.

Historia

Los orígenes de la celebración de la Semana Santa en Madrid son coincidentes en el tiempo con los de otras villas y ciudades de España. La Cofradía de la Vera Cruz, hoy desaparecida, ya existía hacia 1500, y vinculada al convento de San Francisco el Grande llevaba una vida muy activa, manifestando penitencia pública. La Vera Cruz no era la única cofradía: Madrid contaba con cerca de 40 hermandades de devoción y penitenciales hacia 1560. Las actividades que realizaban era de culto, asistenciales, a través de la gestión de los hospitales, sociales y laborales, pues su relación con los gremios era muy estrecha.

A partir de que Felipe II instale la corte del reino en Madrid en 1561, las cofradías conocieron un periodo de esplendor que coincide con el desarrollo del Concilio de Trento, que apoyo este tipo de manifestaciones públicas y la eclosión del barroco en la capital. La vinculación de la Semana Santa con la corte fue larga y fructífera pero también condicionó el desarrollo de las hermandades ya que en Madrid más que en ningún otro lugar de España acusaron las hermandades los vaivenes políticos. Se fundan en este siglo, entre otras muchas, la Cofradía de la Sagrada Pasión, la Hermandad de los Siete Dolores y la Hermandad de Nuestra Señora de la Soledad.

Durante los siglos XVII y XVIII se organizan en Madrid solemnes procesiones con la participación activa de los gremios de artesanos de la villa, y su paso ante el rey y la corte dotaban de grandeza e importancia a los desfiles. En 1654 se funda la Congregación del Cristo del Desamparo o de Fariñas. En 1710 se funda la Congregación de Jesús Nazareno (Madrid), cuya imagen titular es sin duda la imagen cristífera más importante y de más devoción de Madrid. Durante el  se inicia una lenta decadencia en estas celebraciones, en parte debida al abandono de los gremios de las procesiones, por resultar muy costosas, en parte debida a la nueva mentalidad ilustrada, muy influyente en la corte. Con la restricción y supresión de las manifestaciones de penitencia externa tales como los disciplinantes que promulgó el rey Carlos III en 1777, la Semana Santa de Madrid conoce un gran abandono.

En 1805, el Consejo del Rey decide unificar todas las procesiones existentes en una sola, que recorría las calles en la tarde del Viernes Santo. En ella tomaban parte la inmensa mayoría de los pasos y cofradías existentes. El objetivo era eliminar los desórdenes que hasta entonces se producían la paso de las cofradías, debido al proceso de abandono en que se veía sumidas desde finales del siglo anterior. Esta procesión única se mantuvo hasta el . La acusada decadencia de la Semana Santa madrileña se vio acentuada por la desamortización de Mendizábal, que desposeyó de muchos de sus bienes a las cofradías, empeorando su economía y medios. Durante la Restauración, se observa una tímida mejora, y se incorporan a la Procesión del Viernes Santo nuevos grupos escultóricos, algunos de notable relevancia artística.

La Guerra Civil Española (1936 - 1939) afectó muy negativamente a la Semana Santa de Madrid pues muchos pasos se perdieron. A partir de 1939, las cofradías se encontraron con la doble tarea de recuperar el patrimonio artístico perdido y devolver a la Semana Santa el esplendor perdido siglos atrás. Se fundaron en Madrid numerosas hermandades y se incorporaron nuevos pasos. De esta etapa hay que destacar a la Hermandad de los Cruzados de la Fe, que prácticamente en solitario relanzaron la pasión de Madrid. Otras hermandades nacidas en esta época fueron la Hermandad de la Cinematografía, la Hermandad de Jesús del Gran Poder y de la Esperanza Macarena, la Hermandad del Divino Cautivo o la de Jesús de los Trabajos. Esta reactivación de la vida cofrade fue sin embargo efímera y sufrió los vaivenes políticos de su tiempo. Con los cambios sociales que vinieron a partir de la década de 1960, en las etapas finales del Franquismo, muchas hermandades y procesiones desaparecieron for falta de participantes. Sólo en el último cuarto de siglo se aprecia una recuperación del fenómeno cofrade y aumenta la participación. Se fundan nuevas hermandades: los Estudiantes, los Gitanos, la Borriquita y las Tres Caídas; se reanudan cofradías cuya actividad había cesado hacía décadas, como la Congregación del Cristo de los Alabarderos, se incorporan nuevos pasos y se aprecia una reorganización en muchas de las cofradías existentes, que mejoran su vida de hermandad y los desfiles penitenciales que venían realizando.

Hermandades, Cofradías y Congregaciones

Dado el tamaño y extensión del núcleo urbano de Madrid, nos referimos aquí a las Hermandades que tienen su sede canónica en el centro histórico

 Pontificia, Real y Primitiva Archicofradía del Glorioso Patriarca San José, Santísimo Cristo de la Vida Eterna y María Santísima de la Paz (Santo Entierro). Fundada en 1451.
 Real Congregación de Esclavos de Nuestra Señora de los Siete Dolores, Santísimo Cristo de la Agonía y Descendimiento de la Santa Cruz. Fundada en 1495.
 Archicofradía Primaria Nacional de la Real e Ilustre Esclavitud de Nuestro Padre Jesús Nazareno (Medinaceli). Fundada en 1710.
 Real e Ilustre Congregación de Nuestra Señora de la Soledad y Desamparo. Fundada en 1734.
 Hermandad del Silencio y Cofradía de Nazarenos del Santísimo Cristo de la Fe, Nuestro Padre Jesús del Perdón y María Santísima de los Desamparados Fundada en 1940.
 Muy Ilustre, Primitiva y Fervorosa Hermandad y Cofradía de Nazarenos de Jesús Nazareno el Pobre y María Santísima del Dulce Nombre en su Soledad (El Pobre). Fundada en 1941, con orígenes anteriores.
 Real, Ilustre y Fervorosa Hermandad y Cofradía de Nazarenos de Nuestro Padre Jesús del Gran Poder y María Santísima de la Esperanza Macarena. Fundada en 1941.
 Real Hermandad y Cofradía de Nazarenos de Nuestro Padre Jesús el Divino Cautivo. Fundada en 1945.
 Hermandad Sacramental y Cofradía de Nazarenos del Stmo. Cristo de la Fe, María Santísima Inmaculada, Madre de la Iglesia y Arcángel San Miguel (Los Estudiantes). Fundada en 1990.
 Hermandad y Cofradía de Nazarenos de Nuestro Padre Jesús de la Salud y María Santísima de las Angustias (Los Gitanos). Fundada en 1996.
 Congregación del Santísimo Cristo de la Fe, Cristo de los Alabarderos, y María Inmaculada, Reina de los Ángeles (Los Alabarderos). Fundada en 1632, retomada la tradición en 2002 (no refundada).
 Hermandad Sacramental y Penitencial Cofradía de Nazarenos de Ntro. Padre Jesús del Amor en su Entrada Triunfal en Jerusalén, María Stma. de la Anunciación y Ntra. Sra. del Rosario, Patriarca Glorioso y Bendito Señor San José (La Borriquita). Fundada en 2014, comenzó su actividad como prohermandad en 2011.
 Hermandad Sacramental y Cofradía de Nazarenos del Santísimo Cristo de las Tres Caídas, Nuestra Señora de la Esperanza y San Juan Evangelista. Fundada en 2017, su actividad como prohermandad comenzó un año antes.

Procesiones
Las procesiones de Madrid se concentran en 5 días de la Semana Santa: Viernes de Dolores, Domingo de Ramos, Miércoles, Jueves, Viernes y Sábado Santo. En los días intermedios de la semana no se celebran desfiles. La mayoría de las hermandades madrileñas realiza una sola procesión durante la Semana Santa, habitualmente el mismo día y hora de la semana mayor, siguiendo el itinerario que cada una acostumbra.

Viernes de Dolores

Procesión de la Hermandad y Cofradía del Cristo de la Preciosa Sangre, procesionan por las distintas calles del barrio de la Fortuna las imágenes de Nuestro Padre el Cristo de la Preciosa Sangre y su Madre Nuestra Señora La Virgen De Los Dolores.

Comienza a las 20:45h desde la Parroquia de San Fortunato para seguir procesionando por la calle San Fernando, Avenida de la Libertad, Calle del Carmen, Calle San José, Calle Fátima, Avenida de La Libertad para finalizar con el encuentro entre el Cristo de la Preciosa Sangre y Nuestra Madre La Virgen de los Dolores. Dicho sea de este encuentro que según la tradición estos titulares son los únicos que se encuentran frente a su templo.

Domingo de Ramos
 Procesión de los Estudiantes. Sale a las 18:30 de Basílica Pontificia de San Miguel para seguir por calle San Justo, plaza del Cordón, calle del Cordón, plaza de la Villa, calle Mayor, calle de Calderón de la Barca, calle de Juan de Herrera, calle de San Nicolás, calle de la Cruzada, plaza de Santiago, plaza de Ramales, plaza de Oriente, calle de Carlos III, calle de la Independencia, calle del Lazo, calle de la Unión, calle del Conde de Lemos, calle del Espejo, calle de Santiago, calle de los Milaneses, plaza de San Miguel, plaza del Conde de Barajas, calle de Gómez de Mora, calle San Justo y puerta principal de la Basílica de San Miguel. Dos pasos.
 Procesión de la Borriquita. Sale la tarde del Domingo de Ramos, desde la Catedral de Santa María la Real de la Almudena, en la calle Bailén nº 10, con el siguiente recorrido:Calle Bailén, calle Mayor, calle Factor, calle Biombo, calle San Nicolás, calle Juan de Herrera, calle Calderón de la Barca, travesía Señores de Luzón, calle de los Señores de Luzón, plaza de Santiago, calle de Santiago, costanilla de Santiago, plaza Las Moreras, plaza de Herradores, calle de las Fuentes, calle de los Donados, calle Flora, calle de San Martín, plaza de las Descalzas, calle de la Misericordia, calle de Maestro Victoria, calle Rompelanzas, calle del Carmen, calle de la Salud, calle de las Tres Cruces, calle de Valverde, calle de la Puebla, calle Corredera Baja de San Pablo, plaza de San Ildefonso.

Miércoles Santo
 Procesión de los Gitanos. Sale a las 20:15 de la Parroquia de Ntra. Sra. del Carmen para seguir por calle Salud, calle del Carmen, Puerta del Sol, calle Correo, calle La Paz, calle de la Bolsa, plaza de Jacinto Benavente, calle Atocha, Iglesia de Santa Cruz (estación de Penitencia), calle Atocha, plaza de la Provincia, calle Gerona, Plaza Mayor, calle Sal, calle Postas, calle San Cristóbal, Travesía de Arenal, calle Arenal, plaza de Celenque, calle Tetuán, calle del Carmen , calle Salud, Parroquia de Nuestra Señora del Carmen y San Luis Obispo. Dos pasos.

 Procesión de las Tres Caídas. Salida (20:45) Plaza de San Andrés, Calle del Almendro, Calle    del Pretil de Santisteban, Calle del Nuncio (Estación de Penitencia Iglesia de San Pedro el Viejo) (22:15), Calle del Nuncio, Plaza de Puerta Cerrada, Calle Gómez de Mora, Plaza   Conde de Barajas, Calle Maestro de la Villa, Calle Cuchilleros,    Cava de San Miguel, Calle de Ciudad Rodrigo, (00:00)Plaza Mayor, Calle la Sal, Calle Postas, Calle Zaragoza, Calle la Fresa, Plaza  de las Provincias, Calle del Salvador, Calle Lechuga, Calle Imperial, Calle Toledo, Calle Latoneros, Plaza de Puerta Cerrada, Calle de la Cava Baja, Plaza del Humilladero, Plaza de San Andrés. Entrada (1:30).

Jueves Santo
 Procesión del Padre y Dulce Jesús Nazareno El Pobre y María Santísima del Dulce Nombre en su Soledad. Sale a las 19:00 de la Iglesia de San Pedro y continúa por calle Nuncio, plaza de Puerta Cerrada, calle San Justo, calle Sacramento, plaza del Cordón, calle Cordón, plaza de la Villa, calle Mayor, calle Ciudad Rodrigo, Plaza Mayor, calle Toledo, calle Cava Alta, calle Grafal, calle San Bruno, calle Cava Baja, plaza de Puerta Cerrada, calle Nuncio, Iglesia de San Pedro "El Viejo". Dos pasos.

 Procesión del Divino Cautivo (Barrio Salamanca). Sale a las 19:00 del Colegio Calasancio y sigue por calle José Ortega y Gasset, calle Juan Bravo, estación de Penitencia en la Parroquia de Nuestra Señora del Pilar, calle Juan Bravo, calle Príncipe de Vergara, estación de Penitencia en el Convento de Nuestra Señora de las Maravillas, calle Goya, calle Conde de Peñalver, estación en la parroquia de Nuestra Señora del Rosario de Filipinas, calle José Ortega y Gasset, Colegio Calasancio. Un paso.

 Procesión del Gran Poder y la Macarena. Sale a las 20:00 de la Real Colegiata de San Isidro y continúa por calles de Toledo, Colegiata, Duque de Rivas, Concepción Jerónima, plaza de Segovia Nueva, plaza de Puerta Cerrada, calle de San Justo-Palacio Arzobispal-, plazuela del Cordón, calle del Cordón, plaza de la Villa, calle de Señores de Luzón, plaza de Santiago, calles de Santiago y Milaneses, plaza de San Miguel, calle del Conde de Miranda, plazuela del Conde de Miranda (aquí realiza la Hermandad su Estación de Penitencia ante el Monumento del Monasterio del Corpus Christi, vulgo "de las Carboneras") plaza del Conde de Barajas, calle del Conde de Miranda, plaza de San Miguel, Travesía de Bringas, calle Mayor, calle de Esparteros, plazas de Santa Cruz y de las Provincias, calle Salvador, calles de Concepción Jerónima y de Toledo, Colegiata de San Isidro. Dos pasos.

Viernes Santo
 Procesión de Jesús de Medinaceli. Sale a las 19:00 de la Basílica del Cristo de Medinaceli para seguir por la Plaza de Jesús, Calle del Duque de Medinaceli, Carrera de San Jerónimo, Puerta del Sol, Calle de Alcalá, Plaza de Cibeles, Paseo del Prado, Plaza de Cánovas del Castillo, Carrera de San Jerónimo, Calle del Duque de Medinaceli, Plaza de Jesús y Basílica del Cristo de Medinaceli. Dos pasos.
 Procesión del Cristo de los Alabarderos. Sale a las 19:00 del Palacio Real por la Puerta del Príncipe y sigue por la Plaza de Oriente, Calle Bailén, Calle Mayor, Calle del Sacramento, Plaza del Cordón, Calle del Cordón, Plaza de la Villa, Calle Mayor, Calle Ciudad Rodrigo, Plaza Mayor, Calle de la Sal, Calle Postas, Calle San Cristóbal, Calle Mayor, Calle de los Milaneses, Plaza de Santiago, Calle de Santiago, Plaza de Ramales, Calle de San Nicolás, Calle Mayor y Catedral de las Fuerzas Armadas. Un paso.
 Procesión del Santo Entierro. Sale a las 20:30 de la Iglesia de Santa Cruz para seguir por la Calle de Atocha, Plaza de Jacinto Benavente, Calle de Carretas, Puerta del Sol, Calle Mayor, Calle Ciudad Rodrigo, Plaza Mayor, Calle Gerona, Plaza de la Provincia e Iglesia de Santa Cruz. Dos pasos.
 Procesión del Divino Cautivo. Sale a las 19:30 de la Iglesia de Santa Cruz y sigue por la Plaza de Santa Cruz, Plaza de la Provincia, Calle Imperial, Calle Toledo, Calle Tintoreros, Calle Cuchilleros, Plaza del Conde de Barajas, Calle del Conde de Miranda, Calle Mayor, Calle Ciudad Rodrigo, Plaza Mayor, Calle Gerona, Plaza de la Provincia e Iglesia de Santa Cruz. Un paso.
 Procesión de los Siete Dolores. Sale a las 19:30 de la Iglesia de Santa Cruz y continúa por Plaza de Santa Cruz, Plaza de la Provincia, Calle Imperial, Calle Toledo, Calle Tintoreros, Calle Cuchilleros, Plaza del Conde de Barajas, Calle del Conde de Miranda, Plaza del Conde de Miranda, Estación en el Convento de las RR. MM. Jerónimas (Carboneras), Calle del Codo, Plaza de la Villa, Calle Mayor, Calle Ciudad Rodrigo, Plaza Mayor, Calle Gerona, Plaza de la Provincia e Iglesia de Santa Cruz. Un paso.

Sábado Santo
 Procesión de la Soledad. Es precedida por un desfile de tambores que sale a las 16:00 de Iglesia de la Concepción de Calatrava (Calle Alcalá, 25 Madrid) siguiendo por Plaza del Conde de Miranda, Calle Puñonrostro, Calle Sacramento, Calle del Cordón, Plaza de la Villa, Calle Mayor, Calle de Bordadores, Plazuela de San Ginés, Pasadizo de San Ginés, Calle del Arenal y Parroquia de San Ginés, desde donde se realiza la salida procesional de la Imagen de Ntra. Sra. de la Soledad y Desamparo a las 16:30. Continúa por Calle del Arenal, Plaza de Isabel II, Calle de Vergara, Plaza de Ramales, Calle de Santiago, Plaza de Santiago, Calle de los Milaneses, Calle Mayor, Puerta del Sol, Calle del Arenal, Parroquia de San Ginés. La Imagen del cristo Yacente sale del Monasterio de la Encarnación a las 16:30 y se incorpora al desfile general por la Calle de San Quintín, Calle de Pavía, Plaza de Oriente, Calle de Lepanto y Plaza de Ramales continuando junto a la Virgen de la Soledad hasta la Parroquia de San Ginés. Dos pasos.

Imaginería

Madrid cuenta con una valiosa imaginería religiosa pasionista. Hay que tener en cuenta que es reducida en número de imágenes ya que algunas notables obras se perdieron durante la Guerra Civil. Algunas fueron sustituidas por copias modernas. Entre las imágenes más destacadas se encuentran:

Imágenes del periodo barroco
 Nuestro Padre Jesús Nazareno Cautivo y Rescatado, vulgo "de Medinaceli". Atribuida a Francisco de Ocampo y realizado en la primera mitad del S. XVII.
 Nuestro Padre Jesús Nazareno "El Pobre", anon. anterior a 1766
 Santísimo Cristo de la Fe y del Perdón. Luis Salvador Carmona, S. XVIII
 Nuestra Señora de la Soledad y Desamparo. Anon. S. XVIII

Imágenes del
 Nuestro Padre Jesús del Gran Poder, obra de Fernández-Andes en 1941.
 María Santísima de la Esperanza Macarena, obra de Antonio Eslava Rubio en 1941.
 Santísimo Cristo de la Vida Eterna. Jacinto Higueras. 1941
 Santísimo Cristo de la Fe. José Capuz. 1945
 Nuestro Padre Jesús El Divino Cautivo. Mariano Benlliure. 1945
 Nuestra Señora de los Dolores en su Soledad. Rafael García Irurozqui, 1948
 María Santísima Inmaculada, Madre de la Iglesia. Juan Manuel Miñarro. 1996
 María Santísima de las Angustias. Ángel Rengel. 1996
 Nuestro Padre Jesús de la Salud. Ángel Rengel. 1996
 María Santísima del Dulce Nombre en su Soledad. Lourdes Hernández. 1999

Imágenes del
 María Santísima de los Desamparados, obra de Francisco Romero Zafra.
 Nuestro Padre Jesús del Amor en su Entrada Triunfal en Jerusalén, obra de Ramón Martín.
 María Santísima de la Anunciación, obra de Antonio José Dubé Herdugo.
 Santísimo Cristo de las Tres Caídas, obra de Antonio José Labrador Jiménez.
 Nuestra Señora de la Esperanza, obra de Antonio José Labrador Jiménez.

Pasos

Los pasos son las estructuras sobre la que se portan las imágenes en las procesiones. Suelen estar realizados por artistas o artesanos y su misión, además de la de facilitar el transporte, es la de dignificar y permitir una mejor vista de la imagen que portan.

Entre los pasos más artísticos de Madrid podemos destacar:

 Paso de Jesús de Medinaceli, realizado en 1945 por Francisco Palma Burgos
 Paso de Jesús del Gran Poder, realizado en 1964 por Juan Pérez Calvo Ferún
 Paso del Cristo de la Fe y del Perdón, realizado en 1998 por Manuel Guzmán Bejarano
 Paso de María Inmaculada, Madre de la Iglesia, realizado en el año 2000 por Manuel de los Ríos (orfebrería) y Francisco Carrera (Bordados)
 Paso de Jesús Nazareno El Pobre, realizado en el año 2006 por Orovio de la Torre (orfebrería)
 Paso de María Santísima del Dulce Nombre en su Soledad, realiazdo por Manuel de los Ríos y Orovio de la Torre (orfebrería)
 Paso de Ntro. Padre Jesús de la Salud, diseñado por Antonio María Lebrero, ejecutado de ebanistería en los talleres de los Hermanos Caballero de Sevilla en 1999-2000. Ha sido tallado en diferentes fases siguiendo un nuevo diseño del tallista Gonzalo Merencio Álvarez durante 2003-2007
 Paso de María Stma. de las Angustias. El palio es diseño de Mariano Martín Santonja (2012), siendo los varales (1955) y respiraderos (1957-59) obra de Julio Martínez y José Jiménez en origen para la Had. de los Gitanos de Sevilla.

Los pasos de Madrid son portados de tres formas diferentes:

 por costaleros: todos los hermanos se sitúan bajo el paso. Este apoya, mediante unos travesaños denominados palos en la cerviz de los cargadores. Así van portados de las imágenes de los Estudiantes, Gitanos, Gran Poder y Macarena y Silencio. Este es el medio habitual de la Semana Santa andaluza.

 por anderos : los hermanos cargan sobre sus hombros unos varales longitudinales, que exceden la longitud de la caja sobre la que se porta la imagen. Así van portados los pasos de Jesús el Pobre, María Stma. del Dulce Nombre, Siete Dolores, Jesús de Medinaceli, el Cristo de los Alabarderos, la Virgen de la Soledad y el Divino Cautivo. Este es el medio habitual de la Semana Santa de Castilla y León y de Málaga.

 empujados a ruedas. El paso en este caso se denomina carroza y va dirigido sobre ruedas con neumáticos. Los hermanos empujan el paso desde el exterior o desde el interior. Así van portados los pasos del Santo Entierro. Este es el sistema más frecuente en Valladolid.

Música

Las procesiones de Madrid cuentan generalmente con acompañamiento musical tras las imágenes. Suelen salir en los cortejos bandas de música, agrupaciones musicales, bandas de cornetas y tambores y capillas musicales que interpretan marchas procesionales. También es frecuente el canto espontáneo de saetas.

Algunas imágenes cuentan con marchas de procesión dedicadas:

 María Inmaculada, Madre de la Iglesia, de D. Abel Moreno, para banda de música, a la Virgen de los Estudiantes, 1997

 Macarena de Madrid, D. Patricio Gómez Valles, para banda de música, a la Virgen de la Esperanza Macarena, 1998

 Al Gitano de San Jerónimo, D. José María Sánchez Martín, para agrupación musical, dedicada a Ntro. Padre Jesús de la Salud, 2000.

 Nuestro Padre Jesús Nazareno "El Pobre", D. José Carracedo, para banda de música, dedicada a Ntro. Padre Jesús El Pobre.

 María Santísima de la Esperanza Macarena, de D. Enrique Damián Blasco, para banda de música, a la Virgen de la Esperanza Macarena, 2008

 Nuestra Señora de las Angustias Gitana, de D. Oscar Mosteiro Mesa, para banda de música, dedicado a la Virgen de las Angustias, 2011

 A Jesús El Pobre, para Agrupación Musical, dedicada a Jesús Nazareno El Pobre de Madrid, 2011.

 Tus Manos Morenas de Francisco Ortiz Morón, para agrupación musical, dedicado a Ntro. Padre Jesús de la Salud y estrenada el 23 de noviembre de 2013 por la A.M. Santa Marta y Sagrada Cena, "La Cena" de León.

 Anunciación de Amor de Francisco Ortiz, para banda de cornetas y tambores, dedicado a Nuestro Padre Jesús del Amor "La Borriquita", 2015.

 Rey de la Calle Nuncio, para Agrupación Musical, dedicada a la Hermandad de Jesús El Pobre y María Stma. del Dulce Nombre, 2019.

Cabe destacar que tanto la hermandad de Jesús "El Pobre" como la de las Tres Caídas tienen sección musical propia, siendo la primera la pionera en Madrid en tener una banda propia.

Referencias

Bibliografía
 Guevara Pérez, Enrique, Calleja Martín, Pedro: Semana Santa en Madrid. Madrid, Ediciones La Librería, 2000
 Guevara Pérez, Enrique, Rivera Vázquez, Mariano: Historia de la Semana Santa de Madrid. Madrid, Sílex, 2004

Enlaces externos
 Semana Santa en Madrid

Semana Santa en Madrid


Sevak Khanagyan (, ; født 21. august 1988) er en russisk-armensk sanger og sangskriver, som repræsenterede Armenien ved Eurovision Song Contest 2018 med sangen "Qami" (Vind). han opnåede en 15. plads i første semifinale, og derfor kvalificerede han sig ikke til finalen. i 2016 vandt han den 7. sæson af det ukrainske udgave af X Factor

Eksterne henvisninger

Sangere fra Armenien
Armeniens Eurovision Song Contest-deltagere
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2018

Sevak Khanagyan


كحالة هي قرية لبنانية من قرى قضاء عاليه في محافظة جبل لبنان. كحالة يسكنها أكثر من 13,000 نسمة في مساحة 5,000,000 متر مربع.

المراجع

أماكن مأهولة في قضاء عاليه
أماكن مأهولة في لبنان
تجمعات مارونية في لبنان

كحالة


Pasiones encendidas es una telenovela mexicana dirigida por Alfredo Saldaña, producida por Ernesto Alonso para la cadena Televisa entre 1978 y 1979. Fue protagonizada por la legendaria actriz española Amparo Rivelles y Jorge Vargas (este último en un rol protagónico antagónico), con la actuación antagónica de Fernando Balzaretti y las actuaciones estelares de Verónica Castro, Valentín Trujillo, Andrea Palma, Rita Macedo, María Rubio, Carlos Bracho y Susana Alexander entre otros.

Argumento
Al morir su marido, María Montaño se entera de que el hijo que diera a luz 23 años atrás, fruto de su relación con Ricardo Reyes vive y no murió como le hizo creer su celoso esposo, pues el pequeño nació antes de su matrimonio. María también se entera de que su hijo vive en compañía de Ricardo, quien fuera el hombre que la sedujo para después abandonarla, y su esposa Elvira. María tiene grandes ansias de conocer a su hijo y se presenta en la casa de los Reyes, pero se lleva una gran sorpresa cuando descubre que en la casa habitan gemelos, y Ricardo le dice que son hijos de él y su esposa. Además la confunden con un ama de llaves y ella aprovecha la confusión para quedarse a trabajar allí y descubrir quién de los dos es su hijo. Marcial, uno de ellos, es amable con María y la trata bien, pero Antonio, el otro, la desprecia.

Fernando es socio de Ricardo, está casado con Lidia y tienen una hija, Martha. Fernando se enamora de María, en tanto que Lidia engaña a su esposo con Franco, lo que Martha descubre. Ella además se enamora de Antonio. María, además de la frustración que siente por no poder identificar a su hijo, enfrenta otros problemas, pues Ricardo siente renacer el amor que le tuvo años atrás, además aparece sorpresivamente el marido de María quien en realidad no murió y por medio de cirugía cambió su rostro, como sigue amando a María la busca, pero ella descubre su verdadera identidad y le sigue la corriente para que le diga de una vez cuál de los dos gemelos es el hijo que tanto busca. Al pasar los días, la policía atrapa al suplantador, Antonio se enamora de Andrea, Marcial de Martha y Fernando, que descubre la vida secreta de Lidia, se divorcia de ella y María conoce por fin que los dos jóvenes son hijos suyos y fueron sustituidos por el hijo de Elvira, que murió el mismo día en que el cruel marido de María abandonó a los dos pequeños en el jardín de la casa de Ricardo. Al saberse todo, Antonio le pide perdón a su verdadera madre, ésta les pide que le oculten la verdad a Elvira, pero ésta ya la sabía y termina siendo gran amiga de María.

Elenco
 Amparo Rivelles - María
 Jorge Vargas - Ricardo Reyes
 Verónica Castro - Martha
 Valentín Trujillo - Marcial Reyes
 Carlos Bracho - Fernando
 Rita Macedo - Elvira de Reyes
 Fernando Balzaretti - Antonio Reyes
 María Rubio - Lidia
 Aarón Hernán - Luis
 Susana Alexander - Andrea
 Milton Rodríguez - Franco Vega
 Lilia Michel - Alicia
 Andrea Palma - Clemencia
 Marina Dorell - Leticia
 Mario Sauret - Tomás
 Tony Bravo - Carlos
 José Antonio Ferral - Leoncio
 Julieta Egurrola - Alba
 Miguel Palmer - Lic. Tinoco
 Arturo Benavides - Fausto
 Maristel Molina - Elenita
 Merle Uribe - Monique
 León Singer - Teniente Ramírez
 Ernesto Marín - Pablito
 Enrique Barrera - Quique

Enlaces externos
 Pasiones encendidas en Alma-latina.net

Telenovelas de México
Telenovelas de 1978
Telenovelas de Televisa

Pasiones encendidas


Roş Haşanah (), Yahudiler tarafından kutlanan İbrani takviminin yeni yılıdır. Tanah'ta Yom Teruah () olarak geçen bu günün manasal meali "haykırış (çoşku) ve devirme (geçmiş yılı) günü"dür.

İki gün süren bayram boyunca ailece yemek yeme ve ballı elma veya elma reçeli yeme adetleri vardır. Sinagog'da bayramın ikinci sabahı, senenin iyi geçmesini dilemenin sembolü olarak koç boynuzundan yapılan şofar çalınır. Roş Haşanah'ın kutlandığı gün boyunca Yahudilerin dinlenme günü olan şabat günü olan yasaklar geçerlidir.

Köken
İbranicedeki Roş Aşana, köken olarak "Ras as-Sanah"olan yeni yılla alakalıdır. Yahudilere göre, Roş Aşana, Dünya'nın veya evrenin yaradılışını temsil eder. Ama Haham Elazar ben Shammua'ya göre, Roş Aşana insanın yaradılışını anar.

Dini Önemi
Yahudilikte, Roş Aşana en önemli yargı günüdür (Yom ha-Din). Buna dair ilk bilinen referans Mişna'dadır. Roş Aşana hakkındaki Talmud'da, Roş Aşana hakkında üç hesap defteri açıldığını, burada kötülerin, doğruların ve bir orta sınıfın kaderinin kaydedildiğini belirtir. Doğruların isimleri hemen yaşam kitabına yazılır ve "yaşamak" için mühürlenirler. Ara sınıfa, düşünmesi, tövbe etmesi ve erdemli olması için Yom Kippur'a kadar on günlük bir süre verilir. Bu günde dünyada yaşayan her canlı Tanrı tarafından yargılanır. Talmud'a göre, Roş Aşana'da üç adet hesap kitabı açılır. Bu üç kitapta, kötünün, doğrunun ve aradakilerin kaderleri kaydedilir. Doğruların isimleri hemen yaşam kitabına yazılır. Ortada kalanlara, Yom Kipur'a kadar tövbe için erteleme verilir ve kötülerin isimleri, yaşayanların kitabından kirlendikleri için çıkarılır.

Şofar Üflemek

Babil ve Kudüs Talmud'larında var olan, Roş Aşana'daki ayinlerle ilgili kanunları içeren Mişna gibi Rabinik literatüründe, Şofar'ın kullanılışı ve formu üzerine kanunlar anlatılır. Bu ayrıca takvim yılındaki en önemli kuralları da içerir. Şofar, uzun, kısa ve kesik ve kuvvetli şekilde üflenir ve aşağıdaki seriyle takip edilir:
Teki'ah (uzun ses) 10:3
Shevarim (3 kırık sesler) 10:5
Teru'ah (9 kısa sesler) 10:9
Teki'ah Gedolah (çok uzun ses) Göç 19:16,19
Shevarim Teru'ah (3 kırık ve onu takip eden 9 kısa ses)

Bayram Zamanı ve Süresi
Roş Aşana, Pesah'ın ilk gününden 163 gün sonradır. Gregoryen Takvimine göre Roş Aşana'nın denk gelebileceği en erken tarih  1899'da olduğu gibi ve 2013'te de olacağı gibi 5 Eylül'dür. Gregoryen Takvimine göre Roş Aşana'nın denk gelebileceği en geç tarih 5 Ekim'dir tıpkı 1967'de olduğu ve 2043'te olacağı gibi. Yahudi ve Gregoryen Takvimlerinin arasındaki farklar gösteriyor ki; 2089'dan sonra Roş Aşana 6 Eylül'den öncesine denk gelmeyecektir.

Roş Aşana Gregoryen Takviminin aşağıdaki günlerine denk gelecektir:

Şu anki Yahudi yılı 5772: 28 Eylül 2011 Gün Batımı - 30 Eylül 2011 Gece Yarısı
Şu anki Yahudi yılı 5773: 16 Eylül 2012 Gün Batımı - 18 Eylül 2012 Gece Yarısı

Yahudi Takvimi bir Ay Takvimi olmasına rağmen, ki bu yüzden aslında her ayın ilk günü yeni ayın ilk görünmesiyle başladı, 4. yüzyıl itibarıyla, Takvim Roş Aşana'nın Çarşamba, Cuma ve Pazar'a denk gelmeyeceği şekilde düzenlendi.

Yahudi Takvimi'ne göre günler günbatımıyla başladığından, Tevrat Roş Aşana'yı bir günlük bir kutlama olarak tanımlar, Roş Aşana'nın Başlangıcı 29 Eylül'ün sonundaki gün batımıdır. Yahudi Takvimi Roş Aşana'nın haftanın birinci, dördüncü ve altıncı günlerine denk gelmeyeceği şekliyle düzenlenmiştir. Milattan sonra 70'te Kudüs'teki ikinci tapınağın yok olmasından ve Rabban Yohanan ben Zakkai zamanından beri, Yeni Ay'ın ilk gününün tespitinin zorluğundan, normatif Yahudi Yasalarına göre Roş Aşana iki gün olarak kutlanıyor. Yine de Roş Aşana'nın İsrail'de, Milattan sonra 13. yüzyıl sonlarına kadar 1 gün kutlandığına dair bazı kanıtlar var. İsrail'de bile bütün Yahudi tatilleri gün batımından sonra bir gün sürerken, Ortodoks ve Muhafazakâr Yahudi cemaati bile şimdi genellikle Roş Aşana için Tişrii 'nin ilk iki gününü bekler. İki günlük Roş Aşana "Yoma Arichtah" (uzun bir gün) olarak bilinir ve teşkil edilir. Reformist Yahudilikte; bazı zümreler Roş Aşanın yalnız ilk gününü kutlarken, diğerleri iki gün kutlar. Rabinik sözlü yasaları tanımayan ve Tevrat'ı kendi biçimlerinde anlayan Karayit Yahudileri, Roş Aşana için, yazılı Tevrat'da ikinci gün bulunmadığı için Tişri'nin ilk gününü beklerler.

Roş Aşana öncesi adetler

Eylül ayı, Yamin Nora'im (Huşu günleri) 'den önce olan, insanların kendilerini sorguladıkları, Tanrı'dan af diledikleri bir süredir. Eylül ayı sonunda, Roş aşana ile başlayıp Yom Kipur'la biten on günlük Yamin Nora'im günleri başlar. Şofar, Eylül ayı boyunca her sabah üflenir. Şofar'ı üflemenin amacı, uyuyanları uykularından uyandırıp, yaklaşan yargı gününden haberdar etmektir. Şofar Şabat günleri üflenmez. Yamin Nora'im günleri yaklaşırken, Selihot adı verilen, kefaret duaları okunur.

Roş Aşana Arifesi

Roş Aşana öncesindeki güne Erev Roş Aşana (Roş Aşana arifesi) denir. Yahudi takviminde günler günbatımıyla başladığından,  Roş Aşana arifesi de, Roş Aşana'nın günü gibi, Tişri ayının ilk gününe denk gelir. Bazı toplumlarda, Eylül ayının 29'u sabahında, sabah ayininden sonra, Atarat Nedarim adı verilen, yıl içinde verilip yerine getirilmeyen sözlerin feshedilmesi töreni yapılır. Bununla birlikte, festival modu gelir ama ciddi bir bekleyişle yeni yıl karşılanır.

Roş Aşana Ayinleri

Roş Aşana gününde, daimi ayinlere, piyyuttim adı verilen dini şiirler eklenir. Mahzor adı verilen özel dua kitaplarından okunur. Şofar Musaf ayininde defalarca üflenir. Ayetler okunur her Şofar üflendiğinde. Mişna'ya göre, on kefaret ayeti okunur ve onunda da Şofar üflenir. Çeşitli dini şiirler takip eder.

Roş Aşana Sederi ve sembolik yiyecekleri

Elma tatlısı: 'Bore Peri Haets' berahası söylenir ve ilk Yei Ratson okunur. Ardından elma tatlısı yenilir. Bunun amacı, başından sonuna kadar yeni ve tatlı olacak bir seneye başlama dileğidir.
Pırasa: İbranice'de 'karti' denen pırasa düşmanlar için söylenen 'şeyikaretu' ("yok olsunlar") ile benzeşir. İlgili Yei Ratson okunur ve ardından pırasa ağırlıklı yemekten bir lokma yenilir.
Pazı: İbranice pazı için 'salka' denir ve bu kelime, yine düşmanlar için söylenen 'şeyistaleku' ("uzaklaşsınlar") ile aynı kökten gelir. İlgili Yei Ratson okunur, ardından pazı ağırlıklı yemekten bir lokma yenilir.
Hurma: İbranice'de hurma, 'tamar'dır. Bu kelime, düşmanlar için söylenen, 'şeyitamu' ("sona ersinler") ile benzeşir. İlgili Yei Ratson okunur ve birer hurma yenilir.
Kabak: İbranice'de kabak, 'kara'dır. Bu kelime, hem Yahudiler hakkında verilmiş olabilecek olumsuz kararlar için söylenen 'şetikra' ("yırtılsın") sözcüğünü çağrıştırır, hem de hak edilen iyilikler için söylenen 'veyikareu' ("okunsunlar") ile aynı kökten gelir. İlgili Yei Ratson okunur, ardından kabak ağırlıklı bir yiyecek yenir.
Balık: Balık, bereketi ve çoğalmayı simgeler. Bazı ailelerde, İbranice'si 'rubya' olan, 'rav' ("çok") kelimesini çağrıştıran börülce yeme adeti vardır. İlgili Yei Ratson okunur, ardından bir parça balık ve/veya börülce yenir.
Kuzu (yoksa tavuk veya balık) başı: İbranice'de baş, 'roş'tur. Bunun amacı, daima baş olmak ve kuyruk olmamak için dilekte bulunmaktır. İlgili Yei Ratson okunur, ardından baş kısmından bir parça yenilir. Bayram sofrasında başın, evin reisine servis edilmesine özen göstermek de adettendir. Bu adet, aile reisinin yaşamının uzaması ve ailenin köle değil, hür olmasını dilemek anlamındadır.

Taşlik

Roş Aşana'nın ilk günü, öğle vaktinde, Taşlik adı verilen ritüel gerçekleşir. Bir akarsuyun yanı başında dualar okunur ve sembolik olarak okuyan kişinin günahları akan suya karışır ve yok olur.

Geleneksel Selamlamalar

Roş Aşana'nın ilk gecesinde, akşam ayininde sonra Hasidik Yahudiler, Le'shana Tova Tikoteiv Vetichoteim (Le'Alter LeChaim Tovim U'Leshalom) "İyi bir yılın ve güzel bir yaşamın olsun" derler.
Şana Tova "iyi yıllar"
Shana Tova Umetukah  İbranice'de "Tatlı ve iyi yıllar." (שנה טובה ומתוקה)

Kaynakça

Yahudi bayramları

Roş Haşanah


Nahija Muzayrib () je nahija u okrugu Daraa, u sirijskoj pokrajini Daraa. Po popisu iz 2004. (prije rata), nahija je imala 72.625 stanovnika. Administrativno sjedište je u naselju Muzayrib.

Izvori

Sirijske nahije
Pokrajina Daraa

Muzayrib (nahija)


Nazran (, ; , ) er den største by i den autonome republik Ingusjien i Rusland i Nordkaukasus. Nazran ligger 1.766 km syd for Moskva har  indbyggere.

Historie

Bebyggelsen har i det mindste eksisterer siden 1800-tallet. Oprindeligt var den en kaukasisk bjerglandsby. Navnet stammer i følge en legende fra den første bosætter, der hed Njassar.

Fra 1944 til 1957 var bosættelsen en del af Nordossetiske ASSR og hed på den tid Kosta-Khetagurovo til ære for den populære osetiske digter Konstantin (Kostá) Levánovitj Khetagúrov. I 1967 fik Nazran, der nu var en del af den Tsjetsjenske-Ingusetiske ASSR, bystatus.

Med udskillelsen af Ingusjetien fra Tjetjenien i 1992 blev Nazran hovedstad i republikken, men siden december 2002 har den nybyggede by Magas været det officielle regeringssæde seks kilometer fra Nazran. I juni 2004 var der et alvorligt terrorangreb i Ingusjetien. Både soldater og medarbejdere ved offentlige anklagemyndighed og FSB blev skudt.

Indenrigsministeriet og hovedkvarteret for grænsepolitiet i Nazran blev stormet og indenrigsministeren, Abukar Kostojew, og hans stedfortræder, ministeren for sundhed Dschabrail Kostojew og FN-ansatte blev dræbt. Efter ca. 7 timers kamp kunne sikkerhedsstyrkerne slå de tjetjenske terrorister tilbage. Flere tusinde soldater fra de russiske styrker blev sendt til Nazran. Ved angrebet blev 90 mennesker dræbt.

Bevfolkningsudvikling

Note: Data fra folketællinger

Økonomi og trafik

I Nazran er der blandt andet en beton- og legeringsfabrik, men generelt spiller industrien en underordnet rolle i forhold til landbruget.

Byen ligger ved Kavkaz-hovedvejen , der løber fra Krasnodar kraj til Dagestan, og har også en jernbaneforbindelse.

Referencer

Eksterne henvisninger

Byer i republikken Ingusjien
Etableret i 1900

Nazran


Le tunnel de Sörnäinen () est un projet de tunnel routier passant sous Hermanninmäki à Helsinki en Finlande.

Présentation
Le tunnel doit relier au début des années 2030 les principales liaisons routières nord-sud, la route côtière d'Hermanni et à la route côtière de Sörnäinen.

Au nord, la rampe du tunnel est située près de Haukilahdenkatu à Hermanni, et la rampe du sud, est située au sud de Vilhonvuorenkatu à Sörnäinen.
Au total, le tunnel aura une longueur de .

Objectif
L'objectif du tunnel est de faciliter la circulation automobile entre le centre-ville d'Helsinki et la Lahdenväylä et en conséquence d'améliorer l'accessibilité du centre-ville.

Les prévisions de trafic sont d'environ  du tunnel par jour en 2030 et d'environ  quotidiennes en 2040.
Le tunnel a été calculé pour permettre l'augmentation du nombre total de trajets en voiture dans le centre-ville, mais pour faciliter le vélo et la marche à pied dans la zone de Kalasatama.

Le conseil d'urbanisme d'Helsinki et le conseil municipal d'Helsinki  ont approuvé le  projet à l'automne 2021.

Coûts prévisionnels
L'estimation préliminaire des coûts du projet comprend les éléments suivants, y compris une provision de 25 %.

Références

Liens externes
Yleissuunnitelma

Sörnäinen
Transport à Helsinki
Bâtiment à Helsinki
Hermanninmäki
Sörnäinen
Projet architectural

Tunnel de Sörnäinen


Turnul Hassan (în ) este minaretul unei moschei neterminate din Rabat, Maroc. Început în 1195, se intenționa ca turnul să fie cel mai mare minaret din lume, împreună cu moscheea, de asemenea, destinată a fi cea mai mare din lume. În 1199, sultanul Yaqub al-Mansur a murit, iar construcția moscheii a fost oprită. Turnul a ajuns la 44 m  înălțime, aproximativ jumătate din înălțimea pe care trebuia sa o aibă, de 86 m. Restul moscheii a fost lăsat incomplet, fiind construite doar o parte din pereți și 200 de coloane. Turnul, din gresie roșie, , împreună cu resturile de moschee și cu mausoleul modern al lui Mohammed al V-lea, formează un important complex istoric și turistic din Rabat.

În loc de scări, în turn se urca pe rampe. Rampele minaretului ar fi permis muezinului să călărească până în vârful turnului pentru a chema credincioșii la rugăciune.

Yaqub al-Mansur
Fondatorul Turnului Hassan, Yaqub al-Mansur era membru al dinastiei almohade, un imperiu musulman berber în Maghreb și Peninsula Iberică. Turnul, potrivit unor tradiții, a fost proiectat de un astronom și matematician numit Jabir ibn Aflah, care trebuia să proiecteze și turnul-soră al lui Hassan, Giralda din Sevilla, în Al-Andalus (Spania de azi). Ambele turnuri au fost modelate pe baza minaretului Moscheii Koutoubia din Marrakech. Implicarea lui Jabir în proiectarea structurii nu poate fi confirmată totuși, și mulți oameni de știință presupun că turnul a fost proiectat de Ahmad Ben Basso, arhitectul Moscheii Koutoubia. Renașterea Spaniolă a adăugat mai târziu o clopotniță deasupra Giraldei, care a fost transformată dintr-un minaret într-un turn cu clopot pentru Catedrala din Sevilla după Reconquista.

Yaqub al-Mansur a efectuat și alte lucrări în Rabat, în special reconstrucția Kasbah al Udaya și transformarea complexului antic Chellah, construit de fenicieni și romani, pentru a fi utilizat ca necropolă.

Statutul în cadrul Patrimoniului Mondial
Situl a fost adăugat pe o listă temporară a Patrimoniului Mondial UNESCO la 1 iulie 1995, la categoria culturală. Statutul i-a fost acordat în 2012.

Galerie

Listă de referințe

Clădiri și structuri din Rabat
Atracții turistice din Rabat
Patrimoniul mondial în Maroc

Turnul Hassan


Le Raïon de Borzna etait un raïon situé dans l'oblast de Tchernihiv en Ukraine. Son chef-lieu était Borzna. en 2020, il a été intégré au raïon de Nijyn.

Le , le raïon de Borzna a été intégré au raïon de Nijyn. Cette décision a été établie dans le but de réduire le nombre de raïons en Ukraine.

Borzna

Raïon de Borzna


Benfica do Ribatejo () is a town and a civil parish in the municipality of Almeirim, Portugal. The population in 2011 was 3,067, in an area of 29.27 km².

References

Parishes of Almeirim
Towns in Portugal

Benfica do Ribatejo


Juan Ignacio González Errázuriz (Santiago, 5 de julho de 1956) é um clérigo chileno e bispo católico romano de San Bernardo.

Biografia

Juan Ignacio González Errázuriz entrou na Prelazia Pessoal do Opus Dei. O bispo-prelado Dom Álvaro del Portillo ordenou-o diácono em 31 de janeiro de 1993 em Roma, e o ordenou sacerdote em 13 de junho seguinte.

O Papa João Paulo II o nomeou bispo de San Bernardo em 10 de outubro de 2003. Dom Orozimbo Fuenzalida y Fuenzalida, bispo emérito de San Bernardo, o consagrou em 22 de novembro do mesmo ano. Os co-consagrantes foram Dom Carlos González Cruchaga, bispo emérito de Talca, e o cardeal Dom Francisco Javier Errázuriz Ossa, ISch, arcebispo de Santiago do Chile. Como lema escolheu Duc in altum et laxate retia.

Ele também foi administrador apostólico da Diocese de Rancagua de 2 de março de 2020 a 23 de julho de 2021.

Ver também

Naturais de Santiago (Chile)
Bispos católicos do Chile

Juan Ignacio González Errázuriz


Hedvig Lærke Berg Rasmussen (født 22. december 1993 på Frederiksberg) er en dansk roer, der ved OL i Rio 2016 sammen med sin makker Anne Dsane Andersen debuterede ved OL og vandt bronze i deres bådtype, toer uden styrmand. Hun stiller op for Danske Studenters Roklub i København.

Sportskarriere
Lærke Berg Rasmussen begyndte at ro i Danske Studenters Roklub i 2010 foranlediget af, at hendes storebro allerede var i gang på eliteplan med sporten. Hun har roet alle bådtyper, men primært toer uden styrmand, dobbeltsculler, firer og dobbeltfirer.

Sit første store internationale resultat opnåede Rasmussen ved U/23-VM i 2013, hvor hun i dobbeltsculler vandt sølvmedalje, og samme år var hun en del af den båd, der vandt EM-bronze i dobbeltfirer.

Hun blev senere af roforbundet sat sammen med Anne Dsane Andersen i dobbeltsculler og i dobbeltfireren, men i 2014 skiftede parret til toer uden styrmand. De to roere trænes af Morten Haubro Petersen. De to kvinder opnåede en fjerdeplads ved VM 2015, hvilket sikrede Danmark en OL-billet, som parret senere selv fik tildelt.

Som debutanter ved OL var Andersen og Rasmussen ikke på forhånd blandt medaljekandidaterne fra Danmark, men parret kvalificerede sig først sikkert videre til semifinalen fra det indledende heat, hvilket blev fulgt op af en sejr i deres semifinaleheat og dermed sikring af plads i finalen. Her lå parret længe placeret som nummer to efter de suveræne britiske forhåndsfavoritter, Helen Glover og Heather Stanning, men mod slutningen af løbet blev Andersen og Rasmussen indhentet af newzealænderne, Genevieve Behrent og Rebecca Scown, og endte med at få bronze, hvilket var markant bedre end målsætningen om mindst en niendeplads.

I 2017 fik hun Christina Juhl Johansen som ny makker.

Privatliv
Lærke Berg Rasmussen er vokset op på Frederiksberg og studerer i sit civile liv statskundskab ved Københavns Universitet. Hun bruger primært Lærke som fornavn.

Noter

Eksterne henvisninger og kilder
Hjemmeside for Anne Dsane Andersen og Lærke Berg Rasmussen

Roere fra Danmark
Olympiske roere fra Danmark
Personer fra Frederiksberg
Olympiske medaljevindere i roning
Medaljevindere fra Danmark ved sommer-OL 2016
Olympiske bronzemedaljevindere fra Danmark
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2016
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2020

Lærke Berg Rasmussen


A Batalha de Satala foi travada em 298, na Armênia, entre as forças do Império Romano sob o Tetrarca Galério e as forças do Império Sassânida da Pérsia lideradas por Shah Narseh (Narses). A batalha foi uma vitória esmagadora para o exército romano, com o exército persa destruído como força de combate. Os romanos obtiveram uma enorme quantidade de pilhagem dos persas derrotados e capturaram a principal esposa de Narseh. A campanha terminou com um tratado de paz muito favorável para Roma, com a Pérsia cedendo um território considerável.
Batalhas envolvendo o Império Romano

Batalha de Satala (298)


Robert Allan Ridley Parker (born December 14, 1936) is an American physicist and astronomer, former director of the NASA Management Office at the Jet Propulsion Laboratory, and a retired NASA astronaut. He was a mission specialist on two Space Shuttle missions, STS-9 and STS-35.

He has logged over 3,500 hours flying time in jet aircraft and 463 hours in space.

Biography

Early life
Parker was born December 14, 1936, in New York City, but grew up in Shrewsbury, Massachusetts. He attended primary and secondary schools in Shrewsbury. He received a BA in astronomy and physics from Amherst College in 1958 and a PhD in astronomy from the California Institute of Technology in 1962. His doctoral dissertation, The physical conditions pertaining to some possible supernova remnants, was supervised by Guido Münch. Prior to his selection for astronaut training, Parker was an associate professor of astronomy at the University of Wisconsin–Madison.

NASA career
[[File:S035 Parker.jpg|thumb|left|200px|Parker points instruments on ASTRO-1 on Columbia'''s aft flight deck during STS-35]]
Parker was selected as a scientist-astronaut by NASA in August 1967. He was a member of the Astronaut Support Crews for the Apollo 15 and 17 missions, and was the person to whom the final words spoken by a man standing on the surface of the Moon (Gene Cernan) were addressed.  Later, he served as program scientist for the Skylab Program Director's Office during the three crewed Skylab flights.

From March 1988 to March 1989, Parker was stationed at NASA Headquarters in Washington, D.C., where he served as director of the Space Flight/Space Station Integration Office.

A veteran of two Spacelab missions, Parker was a mission specialist on STS-9/Spacelab-1 (November 28–December 8, 1983) and on STS-35 (December 2–10, 1990); which featured the ASTRO-1 ultraviolet astronomy laboratory.

Post-NASA career
Parker was director of the Division of Policy and Plans for the Office of Space Flight at NASA Headquarters from January 1991 to December 1991. From January 1992 to November 1993, he was director of the Spacelab and Operations Program. From December 1993 to August 1997 he was manager of the Space Operations Utilization Program. In August 1997, Parker was named director of the NASA Management Office at the Jet Propulsion Laboratory in Pasadena, California. Parker retired from NASA on August 31, 2005.

Personal life
Parker married the former Judy Woodruff of San Marino, California. They have five children and nine grandchildren. Parker resides with his wife in La Cañada Flintridge, California.

Honors and memberships
Parker is a member of the American Astronomical Society and of the International Astronomical Union. He was awarded the NASA Exceptional Scientific Achievement Medal (1973) and the NASA Outstanding Leadership Medal (1974).

Media

In the 1998 miniseries From the Earth to the Moon'', Parker was portrayed by Chris Ellis.

References

1936 births
Living people
American astronauts
Amherst College alumni
Space Shuttle program astronauts

Robert A. Parker


was a town located in Iwata District, Shizuoka Prefecture, Japan.  The town's economy was based on agriculture (raising hothouse melons and green tea) and commercial fishing.

As of March 1, 2005, the town had an estimated population of 19,512 and a density of 1,177 persons per km². The total area was 16.59 km².

On April 1, 2005, Fukude, along with the towns of Ryūyō and Toyoda, and the village of Toyooka (all from Iwata District), was merged into the expanded city of Iwata and thus no longer exists as an independent municipality.

Dissolved municipalities of Shizuoka Prefecture
Iwata, Shizuoka

Fukude, Shizuoka


إبراهيم فصيح بن صبغة الله الحيدري البغدادي المعروف بإبراهيم فصيح الحيدري، ولد في بغداد عام 1235هـ/1820م.

وهو أديب ومؤرخ عراقي ولد في مدينة بغداد ونشأ فيها، وعائلته من أصول كردية، وسافر إلى الاستانة وعاش فيها، وتولى نيابة القضاء في بغداد، ولهُ مؤلفات في التاريخ والفلك.

وفاته
توفى الحيدري في بغداد في يوم 15 صفر 1299هـ/1882م.

من مؤلفاته
 عنوان المجد في بيان أحوال بغداد والبصرة ونجد.
 أصول الخيل والإبل الجيدة والردية.
 معاني الألباب في الإسطرلاب، في علم الفلك.
 أعلى الرتبة في شرح النخبة، (في علم الحديث النبوي).
 إمداد القاصد في شرح المقاصد، للإمام النووي.
 النكت الشنيعة في بيان الخلاف بين الله تعالى والشيعة.

المصادر

أكراد العراق
علماء إنسان عراقيون
كتاب عثمانيون في القرن 19
كتاب من بغداد
معاداة الشيعة
مواليد 1235 هـ
مواليد 1820
مؤرخو القرن 19
مؤرخون عراقيون
وفيات 1299 هـ
وفيات 1882
مؤرخو الدولة العثمانية القرن 19

إبراهيم فصيح الحيدري


Pseudoisidoriske dekretaler (Pseudo-Isidorus ; 'pseudo', "falsk") kaldes en samling kirkeretlige bestemmelser, som angives at være udgivet af en vis Isidor Mercator og som fik stor kirkehistorisk betydning.

Foruden de 50 såkaldte apostolske bestemmelser og adskillige afgørelser af græske, afrikanske og spanske synoder indeholder samlingen en række pavelige dekretaler, først 60, som tillægges paverne fra Clemens I (død omtrent 100) til Miltiades (død 314), alle falske; dernæst de pavelige dekretaler fra Sylvester (død 335) til Gregor II (død 731), deriblandt 35 falske.

Forfalskningen er sket for at hæve biskoppernes magt ved at gøre dem fri over for de verdslige domstole og ligeledes for metropolitternes magt ved at stille dem umiddelbart under pavestolen.

Samlingen fik stor betydning og tjente til at fremme udviklingen af gejstlighedens uafhængighed over for staten og særlig pavestolens voksende magt. Man kender ikke med bestemthed hverken stedet for deres opkomst eller forfatterens navn. De må være fremkommet mellem 847 og 852. Den første, der vides at have påberåbt sig dem, var ærkebiskop Hinkmar af Reims (død 882); og den første pave, der benyttede dem, var Nikolaus I (død 867).

Efter at enkelte havde tvivlet om deres ægthed − således Stefan af Tournai (død 1203) og Nikolaus fra Cusa (død 1464) − blev falskneriet påvist i de magdeburgske centurier (Centuriae magdeburgenses og af den reformerte præst David Blondel (død 1665) i Pseudoisidorus et Turrianus vapulantes fra 1628.

Kilder

Eksterne henvisninger
 "Projekt Pseudoisidor", onlineprojektet Monumenta Germaniae Historica, (MGH, Mgh.de) kildeskrifter til den tyske middelalder.
 Emil Seckel: "Pseudoisidor" i Protestantischen Realencyclopädie fra 1905

Kirkehistoriske skrifter
9. århundrede
Hoax

Pseudoisidoriske dekretaler


Marco Brescianini, né le  à Calcinate en Italie, est un footballeur italien, qui évolue au poste de milieu central au Frosinone Calcio.

Biographie

En club
Né à Calcinate en Italie, Marco Brescianini est formé par l'AC Milan. Il joue son premier match en professionnel avec le Milan, le , lors de la dernière journée de la saison 2019-2020 de Serie A face au Cagliari Calcio. Il entre en jeu à la place d'Ismaël Bennacer et son équipe l'emporte par trois buts à zéro.

Le , il est prêté au Virtus Entella pour une saison. Il découvre alors la Serie B, jouant son premier match le 26 septembre 2020 face au Cosenza Calcio. Il est titularisé lors de cette rencontre qui se solde par un match nul et vierge (0-0). Il inscrit son premier but en professionnel avec ce club, le 7 février 2021 contre l'AC Reggiana. Son équipe s'incline toutefois par deux buts à un ce jour-là.

Le , il est à nouveau prêté pour une saison, cette fois à l'AC Monza. Il joue son premier match le  en coupe d'Italie, contre l'AS Cittadella. Il est titularisé ce jour-là, mais son équipe s'incline par deux buts à un.

Le 7 juillet 2023, Marco Brescianini quitte définitivement l'AC Milan afin de s'engager en faveur du Frosinone Calcio, tout juste promu en première division. Il signe un contrat de quatre ans, soit jusqu'en juin 2027.

En sélection
En , Marco Brescianini est convoqué pour la première fois avec l'équipe d'Italie espoirs.

Références

Liens externes

Naissance en janvier 2000
Naissance à Calcinate
Footballeur italien
Joueur de l'AC Milan
Joueur du Virtus Entella
Joueur de l'AC Monza
Joueur du Frosinone Calcio

Marco Brescianini


Geum canadense er jurt af rósaætt ættuð austan Klettafjalla í Norður-Ameríku.

Tilvísanir

Dalafíflar

Geum canadense


An Gastrodia sabahensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jeffrey James Wood ngan Anthony L. Lamb. An Gastrodia sabahensis in nahilalakip ha genus nga Gastrodia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gastrodia

Gastrodia sabahensis


مكان ما في الزمن  هو فيلم روائي رومانسيفانتازي أمريكي تم عرضه عام 1980 ومن بطولة كريستوفر ريف، جين سيمور وكريستوفر بلامر، تيريزا رايت ومن إخراج جينوت سزوارك، والفيلم مقتبس عن رواية عودة وقت الدعوة للكاتب ريتشارد مايثسون

القصة
تدور القصة حول "ريتشارد كولير" - الكاتب المسرحي الذي يحصل على ساعة يد قديمة من امرأة عجوز ويقع في حب صورة قديمة لشابة جميلة يتضح أنها العجوز، فيعود بالزمن إلى عام 1912 ليعثر عليها ولكن مدير أعمالها يحذرها من عرقلة هذا الحب لطريقها الفني

مراجع

وصلات خارجية

أفلام أمريكية في عقد 1980
أفلام أمريكية
أفلام أمريكية مستقلة
أفلام السفر عبر الزمن
أفلام إنتاج 1980
أفلام باللغة الإنجليزية
أفلام باللغة الإنجليزية في عقد 1980
أفلام تدور أحداثها في فنادق
أفلام تقع أحداثها في 1912
أفلام تقع أحداثها في 1972
أفلام تقع أحداثها في 1980
أفلام تقع أحداثها في شيكاغو (إلينوي)
أفلام تقع أحداثها في ميشيغان
أفلام خيال علمي إنتاج عقد 1980
أفلام دراما رومانسية أمريكية
أفلام دراما رومانسية إنتاج عقد 1980
أفلام درامية 1980
أفلام رومانسية حقبية
أفلام رومانسية درامية 1980
أفلام رومانسية فانتازيا في عقد 1980
أفلام فانتازيا درامية أمريكية
أفلام فانتازيا درامية عقد 1980
أفلام فانتازيا رومانسية أمريكية
أفلام فانتازيا عقد 1980
أفلام مبنية على أعمال ريتشارد ماثيسون
أفلام مبنية على روايات أمريكية
أفلام مبنية على روايات رومانسية
أفلام مستقلة 1980
أفلام مصورة في شيكاغو (إلينوي)
أفلام مصورة في ميشيغان
أفلام مقتبسة من روايات خيال علمي
أفلام من إخراج جينوت سزوارك
أفلام يونيفرسال بيكتشرز
جزيرة ماكيناك
نصوص سينمائية كتبها ريتشارد ماثيسون

مكان ما في الزمن (فيلم)