David Grant Colson (* 1. April 1861 in Middlesboro, Bell County, Kentucky; † 27. September 1904 ebenda) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1895 und 1899 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
David Colson besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und im benachbarten Tennessee. Nach einem anschließenden Jurastudium an der University of Kentucky in Lexington und seiner 1880 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Pineville in diesem Beruf zu arbeiten. Zwischen 1882 und 1886 war Colson in der Rentenabteilung des US-Innenministeriums in Washington, D.C. tätig. Im Jahr 1887 kehrte er nach Kentucky zurück, wo er als Mitglied der Republikanischen Partei eine politische Laufbahn einschlug.

In den Jahren 1887 und 1888 war er Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Kentucky. Von 1893 bis 1895 amtierte er als Bürgermeister der Stadt Middlesboro. Bei den Kongresswahlen des Jahres 1894 wurde Colson im elften Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington gewählt, wo er am 4. März 1895 die Nachfolge von Silas Adams antrat. Nach einer Wiederwahl im Jahr 1896 konnte er bis zum 3. März 1899 zwei Legislaturperioden im Kongress absolvieren. Ab 1897 war er Vorsitzender des Ausschusses zur Kontrolle der Ausgaben für öffentliche Liegenschaften. In seine Zeit als Kongressabgeordneter fiel auch der Spanisch-Amerikanische Krieg von 1898, an dem Colson als Oberst einer Regiments aus Kentucky teilnahm.

Nach seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus machte David Colson am 16. Januar 1900 Schlagzeilen, als er bei einer Fehde mit einem Offizierskollegen aus dem Krieg bei einer Schießerei in Frankfort drei Männer erschoss. Über eventuelle juristische Folgen aus dieser Angelegenheit ist nichts bekannt. Davis Colson starb am 27. September 1904 in seinem Geburtsort Middlesboro.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Bürgermeister (Middlesboro)
Mitglied der Republikanischen Partei
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1861
Gestorben 1904
Mann

David Grant Colson


Ottolini ist der Familienname folgender Personen:
 Luigi Ottolini (1925–2002), italienischer Opernsänger (Tenor)
 Luisa Ottolini (geb. 1954), italienische Physikerin

Ottolini steht zudem für:
 Fabbrica Automobili Ottolini Ignazio, italienischer historischer Hersteller von Automobilen

Ottolini


A fase final da Liga das Nações da UEFA de 2023 foi o torneio final da edição 2022–23 da Liga das Nações da UEFA, a terceira época desta competição internacional de futebol, envolvendo as equipas nacionais masculinas das 55 federações membros da UEFA. O torneio ocorreu entre dia 14 a 18 de junho de 2023 na Holanda, e foi disputado pelos quatro vencedores dos grupos da Liga das Nações A. O torneio consistiu em duas meias-finais, um play-off de terceiro lugar e uma final para determinar os campeões da Liga das Nações da UEFA.

Após a sua vitória em 2021, a França, atual campeã, não conseguiu manter o seu título depois de terminar em terceiro no seu grupo.

Formato
As finais da Liga das Nações terão lugar em junho de 2023 e serão disputadas pelos quatro vencedores dos grupos da Liga A. As quatro equipas foram cada uma sorteada para um grupo de cinco equipas (em vez de um grupo de seis equipas) para a fase de grupos das eliminatórias da UEFA Euro de 2024, deixando assim a janela disponível para as finais da Liga das Nações neste mês.

As partidas terão lugar durante cinco dias e serão disputadas em jogos eliminatórios únicos, consistindo em duas meias-finais a 14 e 15 de junho (a primeira das quais com a equipa anfitriã), e play-off de terceiro lugar e final três dias após a segunda semifinal a 18 de junho de 2023. Os pares das meias-finais foram determinados por meio de um sorteio aberto. Todos os jogos do torneio utilizarão a tecnologia da linha de golo e os sistemas de árbitros assistentes de vídeo (VAR).

Na fase final da Liga das Nações, se a pontuação estiver nivelada no final do tempo normal:

 Nas meias-finais e na final, serão jogados 30 minutos de tempo extra. Se a pontuação ainda estiver nivelada após o tempo extra, o vencedor será determinado por um desempate por pênaltis.

 No play-off do terceiro lugar, o tempo extra não será jogado, e o vencedor será determinado por um desempate por pênaltis.

Qualificados
Os quatro vencedores dos grupos da Liga A qualificaram-se para as finais da Liga das Nações.

Escolha do anfitrião
A Holanda foi confirmada como o país anfitrião pelo Comité Executivo da UEFA durante a sua reunião de 29 de novembro de 2022. Apenas as equipas da Liga A puderam concorrer às finais da Liga das Nações, e apenas um dos quatro participantes foi seleccionado como anfitrião. A UEFA exige que o torneio seja disputado em dois estádios de Categoria 4, cada um com pelo menos 30.000 lugares sentados líquidos. O ideal seria que os estádios estivessem localizados na mesma cidade anfitriã ou até cerca de 150 quilómetros de distância. A UEFA previa que o maior dos estádios acolhesse a primeira semifinal (com a equipa anfitriã) e a final. O cronograma da licitação foi o seguinte:

 28 de fevereiro de 2022: Candidaturas formalmente convidadas
 13 de abril de 2022, 16:00 CEST: Data de encerramento do registo da intenção de apresentar uma proposta (não vinculativa)
 14 de abril de 2022: Requisitos para a apresentação de propostas disponibilizadas aos concorrentes
 maio de 2022: Ateliê de abertura aos concorrentes
 julho/agosto de 2022: Convocatórias técnicas com os concorrentes
 7 de setembro de 2022, 16:00 CEST: Data de encerramento do registo da intenção de apresentar uma proposta preliminar
 5 de outubro de 2022, 16:00 CEST: Data de encerramento do registo da intenção de apresentar uma proposta final
 29 de novembro de 2022: Nomeação do anfitrião pelo Comité Executivo da UEFA

A 13 de abril de 2022, a UEFA anunciou que a Bélgica, os Países Baixos, a Polónia e o País de Gales tinham declarado interesse em acolher o torneio. Como as quatro federações formam o Grupo A4, o vencedor do grupo estaria em condições de ser nomeado como anfitrião, desde que as federações apresentem propostas que satisfaçam os requisitos da UEFA. A 25 de setembro de 2022, os Países Baixos venceram o Grupo A4 sobre a Bélgica e avançaram para as finais da Liga das Nações, ganhando assim automaticamente os direitos de acolhimento, que foram confirmados pelo Comité Executivo da UEFA a 29 de Novembro de 2022.

Sedes
De Kuip em Roterdão e De Grolsch Veste em Enschede foram confirmados como os locais para o torneio a 29 de novembro de 2022. Outros estádios potenciais, tais como o Johan Cruijff Arena em Amesterdão (o maior do país) e o Philips Stadion em Eindhoven, não estavam ambos disponíveis para o torneio devido a concertos previamente agendados.

Sorteio
Os emparelhamentos das meias-finais foram determinados através de um sorteio aberto a 25 de Janeiro de 2023, 11:00 CET, na sede da UEFA em Nyon, Suíça. O antigo internacional holandês Wesley Sneijder, embaixador para as finais da Liga das Nações, sorteou os emparelhamentos dos jogos. As duas primeiras equipas sorteadas foram atribuídas ao emparelhamento A, enquanto as duas equipas restantes foram atribuídas ao emparelhamento B. Para efeitos de marcação, a equipa anfitriã foi atribuída à primeira meia-final como equipa administrativa da casa. A equipa administrativa da casa, tanto para o play-off do terceiro lugar como para a final, foram pré-determinadas como as equipas que avançaram da semifinal 1.

Elencos
Cada equipa nacional tem de apresentar um plantel de 23 jogadores, três dos quais têm de ser guarda-redes, pelo menos dez dias antes da partida de abertura do torneio. Se um jogador se lesionar ou ficar doente o suficiente para impedir a sua participação no torneio antes do primeiro jogo da sua equipa, ele será substituído por outro jogador.

Semifinais

Países Baixos x Croácia

Espanha x Itália

Disputa pelo terceiro lugar

Final

Ligações externas

Fase
Nations
Nations
Nations
Nations
Nations
Nations

Liga das Nações da UEFA de 2022–23 – Fase Final


Pentatomidele (Pentatomidae), numite popular "ploșnițe de câmp, ploșnițe de pădure, ploșnițe de grădină", este o familie de insecte din ordinul hemipterelor. Se caracterizează prin prezența antenelor cu 5 articole, ca și la scuteleride (Scutelleridae), dar scutelul este triunghiular și nu ajunge cu vârful său la extremitatea abdomenului, însă depășește mijlocul abdomenului,   atingând   baza  membranei   hemielitrei.  Membrana hemielitrei are numeroase nervuri longitudinale. Este  o  familie  foarte mare, cuprinzând numeroase genuri și specii. Multe specii sunt dăunătoare.

Printre speciile mai cunoscute se numără:
 Ploșnițele cerealelor (Aelia acuminata și Aelia rostrata)  au corpul de formă aproape rombică, cu capul triunghiular, corpul îngustat posterior, culoarea cenușie-roșcată cu dungi în lung. Lungimea 8-10 mm la prima specie, 11-12 mm la o doua specie. Ploșnițele cerealelor sunt mult răspândite și dăunătoare.

 Eurydema (strechea). Sunt ploșnițele cruciferelor, având mai multe specii: ploșnița albastră a verzei (Eurydema oleracea), de culoare albastră sau verde metalică, aproape neagră cu pete gălbui sau roșcate. Dăunătoare verzei, ridichilor și altor crucifere. Ploșnița roșie a verzei (Eurydema ornata) foarte dăunătoare la crucifere, are culoarea neagră, cu desene frumoase roșii și 6 pete negre pe corselet. De regulă se găsește pe cruciferele spontane.

 Ploșnița cenușie (Rhaphigaster nebulosa, sin. Rhaphigaster griseus), foarte rău mirositoare. De 14-16 mm, are o culoare cenușie cu mici puncte negre. Larg răspândita; nu este dăunătoare.

 Ploșnița de pădure sau ploșnița castanie (Pentatoma rufipes, sin. Tropicoris rufipes), de 15 mm, de culoare cenușie-brună, cu puncte negre, dese. Vârful corseletului, precum și picioarele sunt de culoare ruginie Specie rău mirositoare, foarte comună.

 Ploșnita de câmp (Dolycoris baccarum, sin. Carpocoris baccarum), de 12-14 mm, de culori foarte variate, este o specie rău mirositoare, insectivoră, vânând mai ales afide.

 Ploșnita pinilor (Chlorochroa pinicola, sin. Pentatoma pinicola) de culoare verde cu brun, are rostrul scurt. Se întâlnește pe pin.

Subdiviziuni
Există mai multe subfamilii:

Aphylinae
Asopinae
Cyrtocorinae
Discocephalinae
Edessinae
Pentatominae
Phyllocephalinae
Podopinae
Serbaninae
Stirotarsinae

Specii europene
Speciile europene a acestei familii includ:

 Acrosternum arabicum Wagner, 1959
 Acrosternum heegeri Fieber, 1861
 Acrosternum malickyi Josifov & Heiss, 1989
 Acrosternum millierei (Mulsant & Rey, 1866)
 Acrosternum rubescens (Noualhier, 1893)
 Aelia acuminata  (Linnaeus, 1758)
 Aelia albovittata Fieber, 1868
 Aelia angusta Stehlik, 1976
 Aelia cognata Fieber, 1868
 Aelia cribrosa Fieber, 1868
 Aelia furcula Fieber, 1868
 Aelia germari Kuster, 1852
 Aelia klugii Hahn, 1833
 Aelia notata Rey, 1887
 Aelia rostrata Boheman, 1852
 Aelia sibirica Reuter, 1884
 Aelia virgata (Herrich-Schäffer, 1841)
 Ancyrosoma leucogrammes (Gmelin, 1790)
 Andrallus spinidens (Fabricius, 1787)
 Antheminia absinthii (Wagner, 1952)
 Antheminia aliena (Reuter, 1891)
 Antheminia lunulata (Goeze, 1778)
 Antheminia pusio (Kolenati, 1846)
 Antheminia varicornis (Jakovlev, 1874)
 Apodiphus amygdali (Germar, 1817)
 Arma custos (Fabricius, 1794)
 Arma insperata Horvath, 1899
 Asaroticus solskyi Jakovlev, 1873
 Bagrada abeillei Puton, 1881
 Bagrada confusa Horvath, 1936
 Bagrada elegans Puton, 1873
 Bagrada funerea Horvath, 1901
 Bagrada hilaris (Burmeister, 1835)
 Bagrada stolida (Herrich-Schäffer, 1839)
 Bagrada turcica Horvath, 1936
 Brachynema cinctum (Fabricius, 1775)
 Brachynema germarii (Kolenati, 1846)
 Brachynema purpureomarginatum (Rambur, 1839)
 Capnoda batesoni Jakovlev, 1889
 Carpocoris coreanus Distant, 1899
 Carpocoris fuscispinus (Boheman, 1850)
 Carpocoris melanocerus (Mulsant & Rey, 1852)
 Carpocoris pudicus (Poda, 1761)
 Carpocoris purpureipennis (De Geer, 1773)
 Chlorochroa juniperina (Linnaeus, 1758)
 Chlorochroa pinicola (Mulsant & Rey, 1852)
 Chlorochroa reuteriana (Kirkaldy, 1909)
 Chroantha ornatula (Herrich-Schäffer, 1842)
 Codophila varia (Fabricius, 1787)
 Crypsinus angustatus (Baerensprung, 1859)
 Derula flavoguttata Mulsant & Rey, 1856
 Dolycoris baccarum (Linnaeus, 1758)
 Dolycoris numidicus Horvath, 1908
 Dryadocoris apicalis (Herrich-Schäffer, 1842)
 Dybowskyia reticulata (Dallas, 1851)
 Dyroderes umbraculatus (Fabricius, 1775)
 Eudolycoris alluaudi (Noualhier, 1893)
 Eurydema cyanea (Fieber, 1864)
 Eurydema dominulus (Scopoli, 1763)
 Eurydema eckerleini Josifov, 1961
 Eurydema fieberi Schummel, 1837
 Eurydema gebleri Kolenati, 1846
 Eurydema herbacea (Herrich-Schäffer, 1833)
 Eurydema lundbaldi Lindberg, 1960
 Eurydema maracandica Oshanin, 1871
 Eurydema nana Fuente, 1971
 Eurydema oleracea (Linnaeus, 1758)
 Eurydema ornata (Linnaeus, 1758)
 Eurydema rotundicollis (Dohrn, 1860)
 Eurydema rugulosa (Dohrn, 1860)
 Eurydema sea Pericart & De la Rosa 2004
 Eurydema spectabilis Horvath, 1882
 Eurydema ventralis Kolenati, 1846
 Eysarcoris aeneus (Scopoli, 1763)
 Eysarcoris ventralis (Westwood, 1837)
 Eysarcoris venustissimus (Schrank, 1776)
 Graphosoma interruptum White, 1839
 Graphosoma lineatum (Linnaeus, 1758)
 Graphosoma melanoxanthum Horvath, 1903
 Graphosoma semipunctatum (Fabricius, 1775)
 Halyomorpha halys (Stål, 1855)
 Holcogaster fibulata (Germar, 1831)
 Holcostethus albipes (Fabricius, 1781)
 Holcostethus evae Ribes, 1988
 Holcostethus sphacelatus (Fabricius, 1794)
 Jalla dumosa (Linnaeus, 1758)
 Leprosoma inconspicuum Baerensprung, 1859
 Leprosoma stali Douglas & Scott, 1868
 Leprosoma tuberculatum Jakovlev, 1874
 Macrorhaphis acuta Dallas, 1851
 Mecidea lindbergi Wagner, 1954
 Mecidea pallidissima Jensen-Haarup, 1922
 Menaccarus arenicola (Scholz, 1847)
 Menaccarus deserticola Jakovlev, 1900
 Menaccarus dohrnianus (Mulsant & Rey, 1866)
 Menaccarus turolensis Fuente, 1971
 Mustha spinosula (Lefèbvre, 1831)
 Neostrachia bisignata (Walker, 1867)
 Neottiglossa bifida (A. Costa, 1847)
 Neottiglossa flavomarginata (Lucas, 1849)
 Neottiglossa leporina (Herrich-Schäffer, 1830)
 Neottiglossa lineolata (Mulsant & Rey, 1852)
 Neottiglossa pusilla (Gmelin, 1790)
 Nezara viridula (Linnaeus, 1758)
 Palomena formosa Vidal, 1940
 Palomena prasina (Linnaeus, 1761)
 Palomena viridissima (Poda, 1761)
 Pentatoma rufipes (Linnaeus, 1758)
 Peribalus congenitus Putshkov, 1965
 Peribalus inclusus (Dohrn, 1860)
 Peribalus strictus (Fabricius, 1803)
 Perillus bioculatus (Fabricius, 1775)
 Picromerus bidens (Linnaeus, 1758)
 Picromerus brachypterus Ahmad & Onder, 1990
 Picromerus conformis (Herrich-Schäffer, 1841)
 Picromerus nigridens (Fabricius, 1803)
 Piezodorus lituratus (Fabricius, 1794)
 Piezodorus punctipes Puton, 1889
 Piezodorus teretipes (Stål, 1865)
 Pinthaeus sanguinipes (Fabricius, 1781)
 Podops annulicornis Jakovlev, 1877
 Podops calligerus Horvath, 1887
 Podops curvidens Costa, 1843
 Podops dilatatus Puton, 1873
 Podops inunctus (Fabricius, 1775)
 Podops rectidens Horvath, 1883
 Putonia torrida Stål, 1872
 Rhacognathus punctatus (Linnaeus, 1758)
 Rhaphigaster nebulosa (Poda, 1761)
 Rubiconia intermedia (Wolff, 1811)
 Schyzops aegyptiaca (Lefèbvre, 1831)
 Sciocoris angularis Puton, 1889
 Sciocoris angusticollis Puton, 1895
 Sciocoris conspurcatus Klug, 1845
 Sciocoris convexiusculus Puton, 1874
 Sciocoris cursitans (Fabricius, 1794)
 Sciocoris deltocephalus Fieber, 1861
 Sciocoris distinctus Fieber, 1851
 Sciocoris galiberti Ribaut, 1926
 Sciocoris helferi Fieber, 1851
 Sciocoris hoberlandti Wagner, 1954
 Sciocoris homalonotus Fieber, 1851
 Sciocoris luteolus Fieber, 1861
 Sciocoris macrocephalus Fieber, 1851
 Sciocoris maculatus Fieber, 1851
 Sciocoris microphthalmus Flor, 1860
 Sciocoris modestus Horvath, 1903
 Sciocoris ochraceus Fieber, 1861
 Sciocoris orientalis Linnavuori, 1960
 Sciocoris pallens Klug, 1845
 Sciocoris pentheri Wagner, 1953
 Sciocoris pictus Wagner, 1959
 Sciocoris sideritidis Wollaston, 1858
 Sciocoris sulcatus Fieber, 1851
 Sciocoris umbrinus (Wolff, 1804)
 Sciocoriscanariensis Lindberg, 1953
 Scotinophara sicula (A. Costa, 1841)
 Scotinophara subalpina (Bergroth, 1893)
 Stagonomus amoenus (Brullé, 1832)
 Stagonomus bipunctatus (Linnaeus, 1758)
 Stagonomus devius Seidenstucker, 1965
 Stagonomus grenieri (Signoret, 1865)
 Staria lunata (Hahn, 1835)
 Stenozygum coloratum (Klug, 1845)
 Sternodontus binodulus Jakovlev, 1893
 Sternodontus obtusus Mulsant & Rey, 1856
 Tarisa dimidiatipes Puton, 1874
 Tarisa elevata Reuter, 1901
 Tarisa flavescens Amyot & Serville, 1843
 Tarisa pallescens Jakovlev, 1871
 Tarisa salsolae Kerzhner, 1964
 Tarisa subspinosa (Germar, 1839)
 Tholagmus flavolineatus (Fabricius, 1798)
 Tholagmus strigatus (Herrich-Schäffer, 1835)
 Trochiscocoris hemipterus (Jakovlev, 1879)
 Trochiscocoris rotundatus Horvath, 1895
 Troilus luridus (Fabricius, 1775)
 Ventocoris achivus (Horvath, 1889)
 Ventocoris falcatus (Cyrillus, 1791)
 Ventocoris fischeri (Herrich-Schäffer, 1851)
 Ventocoris halophilum (Jakovlev, 1874)
 Ventocoris modestus (Jakovlev, 1880)
 Ventocoris philalyssum (Kiritshenko, 1916)
 Ventocoris ramburi (Horvath, 1908)
 Ventocoris rusticus (Fabricius, 1781)
 Ventocoris trigonus (Krynicki, 1871)
 Vilpianus galii (Wolff, 1802)
 Zicrona caerulea (Linnaeus, 1758)

Note

Legături externe

Pentatomide


Anglo-Australian Near-Earth Asteroid Survey (AANEAS) je australski program pregleda asteroida bliskih Zemlji, aktivan od rane 1990. do konca 1996. godine. Postao je jednim od najplodnijih programa te vrste na svijetu. Osim što je doveo do otkrivanja 38 asteroida bliskih Zemlji, 9 kometa, 63 supernove, nekoliko inih astronomskih fenomena, te ostvarenjem značajna udjela u cijeloj astrometriji asteroida bliskih Zemlji (primjerice, 30 posto 1994. – 1995.), AANEAS je doveo do brojnih znanstvenih napredaka koji su poslije izašli u referentnoj literaturi. Sjedište ovog programa bilo je teleskopsko mjesto u Angloaustralskoj zvjezdarnici (AAO) blizu Coonabarabrana, ali se služio i dijelom teleskopa iz Zvjezdarnice Siding Springa, kolociranog u gorju Warrumbungleu 25 km zapadno Coonabarabrana.

Izvori

Promatračka astronomija
Znanost i tehnologija u Australiji
Astronomski pregledi


Baird tapiri (Tapirus bairdii), tapirgillerden bir tapir türüdür. Meksika'nın güneydoğusu, Belize, Guatemala, Honduras, Kosta Rika, Nikaragua, Panama gibi ülkelerdeki sık cengellerde ve muhtemelen Kolombiya ile Ekvador'da da bulunur. Yaklaşık olarak 3.350 metre rakıma kadar yaşayabilir.

Değişik adlar

Baird tapiri, 1843 yılında Meksika'ya gidip bu hayvanları gözlemleyen Amerikalı doğa tarihçisi W. M. Baird'in anısına adlandırılmıştır. Aslında türden ilk olarak sözeden Amerikalı bir başka doğa bilimci olan W. T. White'tır.

Diğer Latin Amerika tapirleri gibi Baird tapiri de tüm bölgelerde danta olarak adlandırılır. Oaxaca ve Veracruz bölgelerinde ise anteburro adı verilir. Kosta Rika'da, Panama'da ve Kolombiya'da macho de monte denilen tapirler Belize'de dağ ineği diye bilinir.

Meksika'da Tzeltal'da tzemen, Lacandon Maya'da "cengel atı" anlamına gelen cash-i-tzimin, Tojolabal'da da "büyük hayvan" anlamına gelen niguanchan adı kullanılır. Panama'da Kunas halkı konuşma dilleri olan Tule kaya'da Baird tapirine moli; politik dilleri olan Sakla kaya'da  oloalikinyalilele, oloswikinyaliler, ya da oloalikinyappi; ve spiritüel dilleri olan Suar mimmi kaya'da ekwirmakka ya da ekwilamakkatola der.

Fiziksel özellikler
Baird tapirinin yüzünde ve boğazında bulunan krem rengindeki bölge ile gözünün arkasındaki ve altındaki koyu benekler ayırtedici özellikleridir. Kıllarının geri kalan kısmı koyu kahverengi ya da grimsi kahverengidir. Amerika kıtasında bulunan üç tapir türü içinde en büyüğüdür. Hatta Meksika'dan Güney Amerika'ya kadar olan bölgede vahşi olarak yaşayan en büyük kara memelisidir. Baird tapirinin uzunluğu 2 metre ve boyu 1,2 metre civarındadır. Erişkinlerin ağırlığı 240 kg. ile 400 kg. arasında değişir. Diğer tapir türlerinde olduğu gibi küçük güdük kuyrukları ve uzun, esnek hortumları vardır. Ön ayaklarında dörder, arka ayaklarında ise üçer parmakları bulunur.

Yaşam döngüsü
Hamilelik süresi yaklaşık 400 gündür. Dişi tapirler tek yavru doğurur, çoklu doğumlar oldukça nadirdir. Tüm tapir türlerinde olduğu gibi bebe tapirleri beyaz benek ve çizgilerle kaplı kırmızımsı kahverengi kılları bulunur. Ormanın içinde yaprakların arasından gelen ışığın oluşturduğu ortamda bu benek ve çizgiler oldukça iyi bir gizlenme sağlar. Tapir büyüdükçe bu benekler kaybolur.

Yaşamlarının ilk haftasında Baird tapirinin yavrusu saklanırken annesi yemek aramaya gider ve düzenli olarak yavruyu beslemeye gelir. İlk haftadan sonra yavru anneyi yemek ararken izler. Yavrular üç haftalıkken yüzmeye başlar.  At three weeks of age, the young are able to swim. Yavru bir yaşında sütten kesilir. Bir buçuk iki yaşında da cinsel olgunluğa erişilir. Baird tapirlerinin yaşam süresi otuz yılın üzerindedir.

Davranış
Baird tapiri tüm saatlerde etkin olabilir ve ne tam bir gündüz ne de tam bir gece hayvanıdır. Ormanaltı bitkiler arasında zikzak yaparak giden tapir patikalarında sürekli dolaşarak yaprak ve düşmüş meyveleri arar. Genellikle suya yakın durur ve yüzmeyi, suda dolaşmayı sever. Sıcak günlerde sadece başları suyun dışında olacak şekilde saatler geçirirler.

Genel olarak yalnız yaşasalar da beslenmek için bir araya gelen gruplara rastlanır. Bu gruplarda farklı yaşlardan tapirler bir arada gözlemlenmiştir. Hayvanlar birbirleriyle tiz ıslıklar ve cikleme sesleriyle iletişime geçer.

Kaynakça

Dış  bağlantılar

 ARKive - Baird tapirinin resim ve filmleri (Tapirus bairdii)
 Tapir Uzmanlık Grubu - Baird tapiri (İngilizce)

Tapirgiller

Baird tapiri


vignette|Le piton volcanique St Paul, en langue maori nommé Ohakiri, qui se dresse au-dessus de la ville de Whangaroa

Whangaroa est une localité du secteur du port de , située dans la région du Northland, dans l'Île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
Whangaroa est localisée à  au nord-ouest de la ville de Kaeo et à  au nord-ouest de celle de Kerikeri.
Le port est presque enclavé et est réputé à la fois pour un site de pêche et comme base pour la pêche en haute mer .

Histoire
Le port fut le théâtre de l'un des incidents les plus notoires  des débuts de l'histoire néo-zélandaise, le massacre du Boyd.
En , la quasi-totalité de l'équipage du voilier Boyds et 70 passagers furent tués par utu (vengeance) pour les mauvais traitements infligés au fils d'un chef local, qui faisait partie de l'équipage du bateau.
Plusieurs jours plus tard, le bateau fut brûlé après que la poudre à canon a été accidentellement enflammée.
Les restes du Boyd sont maintenant conservés dans un musée local.
En , Wesleydale, la première mission wesleyane en Nouvelle-Zélande, fut établie à Whangaroa.

Le , lors d'un voyage de Tahiti à Sydney, l'équipage et les passagers du voilier colonial Endeavour du capitaine  fit escale à Whangaroa  où la mission Wesleyan était localisée.
Une altercation avec le chef local maori  de l'hapu (sous-tribu) des Ngapuhi  entraîna l'incident dit de Whangaroa où lEndeavour fut abordé par les guerriers maoris et l'équipage menacé.
La situation fut dénouée par l'arrivée juste à temps de Te Ara, chef maori de l'iwi des .
L'incident fut initialement décrit par le révérend Tyerman comme principalement lié à un problème de différences culturelles, mais plus tard, l'histoire s'avéra être une aventure périlleuse de cannibalisme, qui fit définir les Maoris (pour les lecteurs européens) comme des sauvages barbares.
En , le fameux chef des Ngapuhi Hongi Hika fut impliqué dans une guerre contre la tribu de Whangaroa.
Agissant contrairement aux ordres de Hongi Hika, quelques-uns de ses guerriers pillèrent et brûlèrent la mission wesleyenne .
Les missionnaires (le révérend Turner, sa femme et ses trois enfants, le révérend Mr Hobbs et Stack, ainsi que Wade et sa femme), furent contraints de partir d'urgence en bateau de Whangarooa pour sauver leurs vies. Ils furent emmenés par mer jusqu'à Sydney en Nouvelle-Galles du Sud.
Durant une escarmouche, Hongi Hika fut blessé par un coup de feu à la poitrine par un de ses guerriers
Le , Hongi Hika mourut à Whangaroa .

Voir aussi

Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Autres lectures
.

Liens externes
  Photographies de Whangaroa détenues dans les collections du patrimoine de la bibliothèque d'Auckland.

Ville en Nouvelle-Zélande
District du Far North
Northland

Whangaroa


Mycena pura (Christian Hendrik Persoon, 1794 ex Paul Kummer, 1871) din încrengătura Basidiomycota, în familia Mycenaceae și de genul Mycena, denumită în popor bureciori rozacei sau ridichioare, este o  specie saprofită de ciuperci condiționat comestibile, fiind consumate în cantități mai mari ușor  otrăvitoare. Acest burete foarte comun se dezvoltă în România, Basarabia și Bucovina de Nord pe orice sol în păduri de conifere preferat sub molizi și pini, dar de asemenea în cele de foioase și mixte, adesea la marginea celora, crescând în grupuri cu adesea numeroase exemplare, de la câmpie la munte, din (mai) iunie până în octombrie.

Numele generic este derivat din cuvântul de limba greacă veche (=ciupercă, burete), iar epitetul se trage din cuvântul latin (=limpede, luminos, senin, simplu ).

Taxonomie
Primul care a descris specia sub denumirea Agaricus purus a fost renumitul savant (Christian Hendrik Persoon în publicația sa Neuer Versuch einer systematischen Eintheilung der Schwämme, în volumul 1 al jurnalul botanic Neues Magazin für die Botanik din 1794.

Micologul german Paul Kummer a transferat specia la genul Mycena sub păstrarea epitetului, de verificat în opera sa principală Der Führer in die Pilzkunde: Anleitung zum methodischen, leichten und sicheren Bestimmen der in Deutschland vorkommenden Pilze mit Ausnahme der Schimmel- und allzu winzigen Schleim- und Kern-Pilzchen din 1871. Acest nume binomial este valabil până în prezent (2019). Toate celelalte încercări de redenumire nu sunt folosite, fiind astfel neglijabile.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 3-5 (6) cm, este destul de cărnoasă, higrofană (își schimbă culoarea atunci când pierde sau absoarbă apă), inițial semisferică, repede conică cu creștetul rotunjit, având aspectul unui coif. Cu timpul se aplatizează din ce în ce mai mult dezvoltând o cocoașă ocazional bine dezvoltată, nu ascuțită, mai degrabă turtită, marginea căpătând atunci adesea crăpături longitudinale nu prea adânci. Cuticula este netedă cu caneluri bine vizibile în jurul marginii. Culoarea este extrem de variabilă; tinde între roz murdar și violet-liliaceu, dar poate să se arată de asemenea gri-albicios. Marginea este mereu mai palidă.
 Lamelele: sunt groase, clar distanțate între ele, spre mijloc bulboase, cu lamele intermediare care stau în tinerețe libere, fiind la bătrânețe aderente la picior precum cu muchii dințate. Coloritul este albicios cu nuanțe rozalii.
 Piciorul: este mereu mai lung ca diametrul pălăriei cu o înălțime de 4-10 cm și o grosime de până la 1 cm, fiind la început plin, dar în vârstă gol pe interior, fibros, cilindric,  nu rar îndoit și fără inel. Coloritul poate fi albicios, roz, alb-albăstrui, brun-roz, violet sau albastru-violet. Baza este îngroșată și alb-pâsloasă, adesea murdărită de pământ.
 Carnea: este destul de cărnoasă și moale. Mirosul amintește intensiv de ridichi, gustul fiind asemănător, dar nu iute. Buretele este variabil, deoarece modifică aspectul său în stare uscată și, prin urmare, este nu prea ușor de determinat, dacă nu se dă seama de miros.
 Caracteristici microscopice: are spori slab elipsoidali, netezi și amilozi (ce înseamnă colorabilitatea structurilor tisulare folosind reactivi de iod), sub microscop hialini (translucizi), cu o mărime de 6-8 x 3,5-4,5 microni. Pulberea lor este albă. Basidiile cu 2-4 sterigme în formă de măciucă măsoară 25-32 x 6-8 microni. Cistidele (celule de obicei izbitoare și sterile care pot apărea între basidii și himen, stratul fructifer) sunt fusiform-bulboase cu vârfuri obtuze, având o mărime de 45-70 x 15-18 microni. Pleuro-cistidele (cele laterale pe lamele) lipsesc.
 Reacții chimice: Cuticula se colorează cu Hidroxid de potasiu imediat galben și cu și cu tinctură de Guaiacum după aproximativ 15 minute albastru-verzui.

Variații
De-a lungul timpului au fost descrise multe varietăți sau forme ale ciupercii care sunt numai greu de diferențiat, chiar și de experți. În urmare câteva din variațiile oferite:

Confuzii
Bureciorii rozacei pot fi confundați cu mai multe alte specii ale genului, între altele cu Mycena diosma (necomestibil, miros de cutie de țigări sau tămâie), Mycena epipterygia sin. Mycena metata (necomestibil, mic, fără valoare), Mycena haematopus (necomestibil, secretă un suc roșiatic lipicios), Mycena interrupta (condiționat comestibil ca și soiul descris), Mycena pearsoniana (foarte asemănător speciei descrise, dar mai mic, nu crește la noi) Mycena pelianthina (otrăvitor, asemănător speciei descrise, dar conține mai multă muscarină), Mycena polygramma (fără valoare culinară: carne subțire, fără gust și miros), Mycena renati sin. Mycena flavipes (necomestibil, miros intensiv de clor)  sau Mycena rosea (de aceiași calitate ca specia descrisă), dar, de asemenea, cu Cuphophyllus fornicatus sin. Hygrocybe fornicata (fără valoare alimentară), Cuphophyllus lacmus (comestibil), Entoloma chalybeum (necomestibil), Entoloma dichroum (necomestibil), Entoloma sericellum (necomestibil, fără valoare culinară), Entoloma serrulatum (necomestibil, fără valoare culinară), Inocybe geophylla var. lilacina (otrăvitoare), Laccaria amethystina (comestibilă), cu forme rozalii ale lui Laccaria laccata (comestibilă) sau chiar cu gustosul Marasmius oreades care însă nu se dezvoltă în păduri și are alt miros.

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare
Ridichioarele nu sunt ciuperci de calitate ridicată. Ele pot fi preparate și consumate în cantități mai mici ca adăugare la o mâncare împreună cu alte soiuri. Nici Bruno Cetto, nici Linus Zeitlmayr le declară toxice, ci, mult mai mult comestibile, dar de valoare mediocră. S-a dovedit anume acum câțiva ani, că specia conține ceva muscarină și derivate psihotrope, probabil psilocibină, dar apărând cu toate într-o concentrație mult mai scăzută decât de exemplu la Amanita muscaria (buretele muștelor). Aceste toxine atacă sistemul vegetativ respectiv nervos și provoacă grețuri, vomă și/sau halucinații. Dar după ce probabil aproape nimeni ar consuma acest burete în doze mai, datorită și mirosului sau gustului, pericolul unei intoxicații este marginală.

Note

Bibliografie
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto: "Der große Pilzführer", vol. 1-7, pentru toate ciupercile analizate
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Meinhard Michael Moser: "Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas" ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Mycena pura film în limba italiană
 Mycena pura film în limba franceză cu text englez

Agaricales
Ciuperci saprofite
Ciuperci comestibile
Ciuperci otrăvitoare
1794 în știință

Mycena pura


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Práznovce enthält das eine nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützte Objekt in der Gemeinde Práznovce im Okres Topoľčany.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Praznovce


El Espacio de Interpretación de Berga es un museo municipal de Berga (provincia de Barcelona). Dispone de una exposición permanente y forma parte del Museo Comarcal de Berga y de la Red de Museos Locales de la Diputación de Barcelona.

Exposición
El Espacio de Interpretación de Berga analiza la historia local, desde el nacimiento y evolución del núcleo urbano, pasando por todas las fases de su historia, hasta la época en que se convirtió en Villa Borbónica. La exposición hace hincapié asimismo en la relación del municipio con el carlismo.

Referencias

Enlaces externos

 Web del museo más grande de Cataluña
 Sitio oficial

Museos de la Red de Museos Locales de la Diputación de Barcelona
Berga
Berga

Espacio de Interpretación de Berga


Kurtpınar, Adana'nın Ceyhan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1925 yılı kayıtlarında Akpınar olarak geçmektedir. Daha önceleri Hatay'ın Dörtyol ilçesi Erzin bucağına bağlıyken, 26 Mart 1948'de Adana'nın Ceyhan ilçesine bağlandı. Kurtpınar; idari bölüm olarak daha önceleri köy iken, 2012 yılındaki yasa değişikliğinden sonra mahalle olmuştur.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yerel-Net

Ceyhan'ın mahalleleri

Kurtpınar, Ceyhan


Max Weber (21 Nisan 1864 - 14 Haziran 1920), Alman düşünür, sosyolog ve ekonomi politik uzmanı. Modern antipozitivistik toplumbilimi incelemesinin öncüsü olduğu düşünülür. Sosyolojiyi yöntem bilimsel olgunluğa eriştirmiştir.

Weber, siyaset sosyolojisi ve eğitim sosyolojisi alanında yaptığı araştırmalarıyla da tanınır. Marx'ın sınıf temelli çözümlemelerinin yerine statü kavramını getirmiştir. Bürokrasi üzerine çalışmalarıyla tanınır.

Hayatı

Çocukluğu ve gençliği
Weber, Almanya'nın Erfurt kentinde doğmuştur. Sir Max Weber'in yedi çocuğunun en büyüğüdür. Babası seçkin bir liberal politikacı, annesi Helene Fallenstein ise ılımlı bir Protestandı. Sir Weber politikanın içinde bir figürdü ve aile yaşantısına da bunu yansıtmıştı, Weber'lerin salonunda birçok göze batan entelektüel ve siyasi ağırlanırdı.

Genç Weber ve daha sonra kendisi gibi bir sosyolog ve ekonomist olan kardeşi Alfred, işte böyle bir entelektüel ortamda büyümüşlerdir. 1876'da, Max henüz 12 yaşındayken, ailesine Noel hediyesi olarak iki tarihi metin kaleme almıştır: "Alman Tarihi Hakkında, İmparator ve Papa'ya Özel Atıflarla" ve "Konstantin'den Kavimler Göçüne, Roma İmparatorluğu". 14'üne geldiğinde Homer, Virgil, Cicero ve Livy atıflı makaleler yazıyor ve henüz üniversiteye girmeden evvel Goethe, Spinoza, Kant ve Schopenhauer'u genişçe biliyordu. Weber'in üniversite çağında sosyal bilimler alanında uzmanlaşmak isteyeceği açıkça belli idi.

Öğrenimi
1882'de Heidelberg Üniversitesi'ne Hukuk öğrencisi olarak girdi. Hukuk dersleriyle birlikte, ekonomi, Ortaçağ Tarihi ve teoloji derslerine de katıldı. Aralıklarla, Strazburg'da Alman ordusuna hizmet verdi.

1884 Sonbaharında, babasının evine, Berlin Üniversitesi'ne çalışmak için girdi. Sonraki 8 yıl boyunca, sadece bir dönem Göttingen Üniversitesi için ve kısa dönem askerlik için evinden ayrıldı. Baba evindeyken, stajyer avukat oldu ve nihayetinde Berlin Üniversitesine doçent olarak girdi. Meslek birliğinin sınavını kazandı. 1880'ler boyunca tarih dersleri almaya devam etti. 1889 yılında "Orta Çağ İşletme Organizasyonları Tarihi" isimli doktora tezini verdi. İki yıl sonra "Roma Tarım Tarihi ve Roma Tarım Tarihinin Özel ve Halk Hukukundaki Önemi" adlı makalesini tamamladı. Weber'in profesör olması için önünde bir engel kalmamıştı.

Doktora tezi sonrasında, Weber'in ilgisi çağının sosyal politikalarına kaydı. 1888'de "Verein für Sozialpolitik"e katıldı. Bu birlik, tarihçi ekole bağlı Alman ekonomistlerin kurduğu yeni bir meslek örgütüydü. Orada, sosyal problemlerin birçoğunun ekonomi ile çözümlenebildiğini gösterdi ve ekonomik problemleri çözümlemede istatistik yöntemleri kullanmaya öncelik etti. Siyasete ilgisi devam ediyordu ve sol görüşlü Protestan Sosyal Kongresi'ne katıldı. 1890, "Verein" Polonya Sorunu "Ostflucht" diye bilinen, yabancı çiftçilerin Doğu Almanya'ya girişleri ve yerli çiftçilerin ise hızla sanayileşen Alman şehirlerine göç etmelerini üzerine bir araştırma programı açtı. Bu araştırmanın bir kısmını yürüten Weber araştırmanın sonuç raporunu da kaleme aldı. Bu sonuç raporu, muhteşem bir empirik çalışma denilerek övüldü ve Weber'in tarım ekonomisi dalındaki uzmanlığını perçinledi.

1893'te, kuzeni ve geleceğin feminist yazarı olan Marianne Schnitger ile evlendi. Schnitger, Weber'in ölümünden sonra, onun gazete makalelerini toplayıp kitaplaştıran insandır. Çift 1894'te Weber'in Freiburg Üniversitesi'ne Ekonomi Profesörü olarak atanması üzerine, Freiburg'a gittiler. Bundan iki yıl sonra, aynı görevle Heidelberg Üniversitesi atandı. 1 yıl sonra, oğluyla sert bir anlaşmazlığa düşmelerinden iki ay sonra baba Weber öldü. Bu olayın ardından, Weber artarak uyku problemine ve sinirliliğe düçar oldu. Bu durum, Weber'in profesörlük görevini sürdürmesini zorlaştırdı. Bu durum, daha az ders vermesine neden oldu ve 1899'da son dersini verdi. 1900'de eşiyle birlikte İtalya'ya gittiler ve 1902'ye dek Heidelberg'e dönmediler.

1890'lardaki engin üretkenliğinden sonra, 1898'den 1902 sonlarına kadar tek bir sayfa bile yazmamış ve nihayetinde 1903'te profesörlükten istifa etmiştir. Bu sorumluluktan kurtulunca, "Archives for Social Science and Social Welfare"den gelen ortak editörlük teklifini, meslektaşları Edgar Jaffe ve Werner Sombart'la birlikte kabul etti. 1904'te, bazı makalelerini bu dergide basmaya başladı, "Kapitalizmin Ruhu ve Protestan Ahlak " (Die protestantische Ethik und der Geist des Kapitalismus) da bunlardan en dikkate değer ve ünlü olanıdır. Bu çalışması, daha sonraki, ekonomik sistemleri kültür ve dinle temellendirmek düşününe temel oluşturmuştur.

Bu çalışması, o hayattayken kitap olarak basılan tek eseridir. Yine o yıl, ABD'ye gitti ve Congress of Arts and Sciences'da World's Fair (Louisiana Purchase Exposition)'a atıldı. Bu başarılarına rağmen, Weber sürekli hocalığa devam edemeyeceğini düşünüyor, sadece özel dersler veriyordu, geçimini de kısmen bu yolla büyük ölçüde kendisine 1907'de kalan mirasla sağlıyordu. 1912'de Weber, sosyal demokratlar ve liberalleri birleştirerek bir sol parti kurmayı denedi. Bu girişim, liberallerin, sosyal demokratlardan devrim yapabilecekleri endişesiyle uzak durmaları sonucunda başarısızlıkla sonuçlandı.

Alman siyasetindeki yeri ve etkisi
I. Dünya Savaşı sırasında, Heidelberg'deki bir askeri hastanede müdürlük yaptı. 1915 ve 1916'da, savaş sonrasında Belçika ve Polonya'daki Alman üstünlüğünün sürdürülmesi için görevlendirilen komisyonda görev aldı. Savaş sırasında Weber'in Alman İmparatorluğu'nun genişlemesine dair görüşleri gibi, savaş hakkındaki görüşleri de değişti. 1918'de Heidelberg'deki "İşçi ve Asker Konseyi"ne katıldı. Yine aynı yıl, Versay Anlaşması'na katılan Alman Ateşkes Komisyonu'na danışmanlık yaptı ve "Weimar Anayasası komisyonuna üye olarak atandı. Özellikle 48. madde'nin bu anayasada da yer almasını sağladı. Bu madde daha sonra "Hitler" tarafından, muhaliflerini susturmak ve diktatörlüğünü kurmak için kullanılmıştır. Weber'in Alman politikasına yaptığı katkılar halen tartışılmaktadır.

Weber, önce Viyana Üniversitesi'nde, 1919'da ise Münih Üniversitesi'nde ders vermeye yeniden başladı. Münih'te Almanya'nın ilk sosyoloji enstitüsünü kurdu ve başına getirildi ancak sosyoloji bölümü için yeterli personel bulunamadı. 1919 ve 1920'de Weber, sağcıların kışkırtmaları ile siyasetten ayrıldı. Birçok meslektaşı ve öğrencisi, 1918 ve 1919'daki Alman Devrimi boyunca solcuların davranışları ve konuşmaları hakkındaki görüşlerini protesto ettiler. Bazı sağcı öğrenciler ise evinin önünde protesto gösterileri yaptı.

Ölümü
Weber, 14 Haziran 1920'de ispanyol gribi nedeniyle zatürreye yakalanıp öldü.

Weber'in düşüncesi

Esinlendiği kaynaklar
Heinrich Rickert'e göre, Weber'in düşüncesi büyük ölçüde Alman idealizminden, özellikle de Yeni-Kantcılık'tan etkilenmiştir. Özellikle gerçekliğin kaotik ve anlaşılamaz olduğu, insanların dikkatlerini gerçekliğin bazı görünümlerine odakladığı ve sonuçta oluşan algılarını organize etme yoluyla akılcı bir çıkarım yaptıkları şeklindeki Yeni-Kantçı inanış Weber'in eserlerinde önemlidir. Weber'in fikirleri sosyal bilimler metedolojisi açısından çağdaşı olan Yeni-Kantçı filozof ve önemli sosyolog Georg Simmel'in çalışmaları ile paralellik taşır.

Weber, dinsel kesinliklerin kaybolduğu modern çağda anlamsız hale gelmiş olmasına rağmen, Kantçı ahlaktan da etkilenmişti. Bunun dışında Friedrich Nietzsche'nin felsefesinden etkilendiği de belirgindir. Stanford Encyclopedia of Philosophy'''ye göre "Kantçı ahlaki zorunluluklar ile Nietzscheci modern kültürel yaşamın kavranması arasındaki derin gerilim Weber'in etik dünya görüşüne koyu bir trajik ve agnostik gölge vermektedir." Weber'in hayatı ve fikirleri üzerindeki bir diğer önemli etki ise Karl Marx'ın yazıları ve akademide ve aktif politikada sosyalist düşüncedeki çalışmalar oldu. Weber, Marx'ın bürokratik sistemler ile ilgili korkularını paylaşır ve bunların insan özgürlüğü ve otonomisine zarar verebilecek kapasitede olduklarını öne çıkarmaya çalışırken, bu yaklaşımı sürekli ve kaçınılmaz biçimde var olan ütopyalarla çatışıyor ve ütopya ruhuna bir türlü uymuyordu. Annesinin Kalvinci dinsel bağlılığı Weber'in tüm yaşamı ve eserlerinde görülür olmasına ve dinlerle ilgili çalışmaları yaşamı boyunca sürdürmesine karşın, kişisel olarak dinsiz olduğu açıktı.<ref>H. H. Gerth and C. W. Mills, [http://books.google.com/books?id=Y_pqZS5q72UC&pg=PA25 "A Biographical View,] in From Max Weber: Essays in Sociology.</ref>

Bir politik iktisatçı ve iktisadi tarihçi olarak Weber, yeni gelişen ve Gustav von Schmoller ve öğrencisi Werner Sombart tarafından temsil edilen Alman Tarih Okulu'ndandı. Weber'in araştırma konuları bu okulla aynı çizgide olmasına karşın, yöntembilim ve değer teorisi konularında Alman tarihçilerden ayrılıyor ve bu tarih okulunun geleneksel düşmanları olan Carl Menger ve Avusturya Okulu'na daha yakın düşünüyordu.

Otorite (Meşru İktidar) Tipolojisi
Weber, yurttaşların belirli bir siyasal sisteme neden itaat ettiklerinin cevabını aramış ve kişilerin otoriteye itaat etmelerinin, iktidarı meşru görmelerinin nedenini üç farklı otorite tipine bağlamıştır.

Geleneksel Otorite: Bu otorite tipinde, siyasi iktidar meşruluğunu yerleşmiş geleneklerden ve bu geleneklerin kutsallığına duyulan inançtan alır. Yönetilenler, iktidarı geleneklere göre ele alan ve kullanan yöneticilerin karar ve emirlerine uymayı görev sayarlar. İktidar sahiplerin yetki sınırları açıkça belirtilmemiştir. Kendilerine geleneklere uygun olarak geniş bir takdir yetkisi hareket alanı bırakılmıştır.

Hukuksal Akılcı Otorite: Bu otorite tipinde siyasal iktidarı kullananlar, yönetme güçlerini ve haklarını rasyonel ve herkes için bağlayıcı hukuk kurallarından alırlar. İktidara geliş yolları ve yetkileri rasyonel kurallarla açıkça belirlenmiştir. Otorite, hukuk kurallarına uyduğu sürece meşrudur. Yönetilenler, yöneticilerin şahsına değil, işgal ettikleri makama daha doğrusu hukuk düzenine itaat ederler.

Karizmatik otorite: Bu otorite tipinde iktidarın meşruluğu bir kişinin olağanüstü sayılan niteliklerine dayanır. Halk liderde kutsallık veya kahramanlık, örnek alınacak bir üstün kişilik simgesi gördüğü için ona bağlanır ve yarattığı düzene itaat eder. Karizmatik lider toplumun yerleşmiş düzenine ve geleneklerine veya bunların bir bölümüne karşı çıkarak köklü değişikliklere yönelir. Bu nedenle radikal ve devrimci nitelik gösterir.

Weber'in bu sınıflandırması sosyoloji ve tarih açısından çok önemlidir ama günümüzün karmaşık siyasi gerçekliğini kavramaktan uzaktır.

Yöntembilim
Weber, diğer klasik düşünürler (Comte, Durkheim) gibi genel olarak sosyal bilimlere, özel olarak da sosyolojiye hükmeden özel bir kurallar seti yaratmaya çalışmadı. Durkheim ve Marx ile karşılaştırılsa, Weber daha çok birey ve kültür üzerine yoğunlaştı ve bu onun yöntembiliminde açıktır. Durkheim toplum üzerine yoğunlaşırken, Weber birey ve onun eylemleri üzerine yoğunlaştı. Diğer taraftan Marx maddi dünyanın fikirler dünyası üzerindeki önceliğini savunurken, Weber en azından büyük resimde fikirlerin bireylerin davranışlarını motive ettiğini ileri sürdü.

Weber'e göre sosyoloji,

Weber, nesnellik ve öznellik sorunu üzerine yoğunlaştı. Weber toplumsal eylem ile toplumsal davranışı birbirinden ayırdı ve toplumsal eylemin ancak bireylerin bir diğeri ile öznel olarak nasıl ilişkiye girdiğinin anlaşılması sayesinde anlaşılabileceğini belirtti. Weber bunun için Verstehen (Almanca'da anlamak) kavramını kullandı. Toplumsal eylemin verstehen aracılığıyla anlaşılması buradaki öznel anlamın anlaşılmasına bağlıydı ve bireyleri eylemleriyle ilişkilendirerek anlamayı amaçlamalıydı. Toplumsal eylemler kolaylıkla tanımlanabilir ve nesnel bir anlam taşır, ancak çok daha fazla öznel sonuçlar yaratır ve bu sonuçların anlaşılması bilim insanı açısından bir başka öznel anlama katmanıdır. Weber sosyal bilimlerde, öznelliğin, evrensel kanunlar yaratmanın doğal bilimlerdekinden çok daha zor olmasına neden olduğunu ve bu öznel bilgi düzeyinin yüksekliğinin sosyal bilimleri tehlikeli şekilde sınırlayacağını belirtir. Sonuç olarak, Weber, nesnel bilimselliğe ulaşmak için çaba harcamasına karşın, bunun ulaşılamaz bir hedef olduğunu da belirtir.

Uluslar, kültürler, hükûmetler, kiliseler, kuruluşlar gibi toplulukların sosyal bilimciler tarafından ancak bireylerin davranışları bağlamında ve bu davranışların bir sonucu olarak anlayabileceği şeklindeki Yöntembilimsel bireycilik ilkesi, Weber'e, özellikle de Ekonomi ve Toplum kitabının ilk bölümüne dayandırılır. Weber, bu bölümde bireylerin ancak "öznel olarak anlaşılabilecek eylemlerin yapıcıları" olarak kabul edilebileceklerini belirtir. Başka bir ifadeyle, toplumsal fenomenler sadece hedefleri olan bireylerin davranışlarının modelleri üzerinden ele alınmasıyla bilimsel olarak anlaşılabileceğini ileri sürer. Weber, gerçek tarihsel olayların kazara ya da tamamen irrasyonel etkenlerden dolayı her zaman ister istemez saptığı bu modellere ideal tipler diyordu. Bir ideal tipin analitik olarak inşa edilmesi gerçeklikte hiçbir zaman mümkün olmazken, sosyal bilimciye gerçeklikte olanları kıyaslayabilmek için bir ölçüt sağlamış olurdu.

Weber'in yöntembilimi, sosyal bilimlerin yöntembilimi konusunda o dönemin Almanya'sında yaşanan ve Methodenstreit adı verilen tartışma bağlamında gelişti. Weber'in pozisyonu tarihselcilere daha yakındı, ancak toplumsal olayların özel tarihsel bağlamı içinde anlaşılabileceğini ve analiz edilirken bireylerin öznel motivasyonlarının anlaşılması gerektiğini söylüyordu. Böylece Weber karşılaştırmalı tarih analizinin kullanımını vurguluyordu. Yani Weber, belli olayların gelecekte nasıl bir sonuç yaratıcığını tahmin etmekten çok,  belli bir sonucun, hangi farklı tarihsel süreçlerin sonucu olarak ortaya çıktığını anlamakla ilgileniyordu.

Ussallaştırma
Ussallaştırma(Ing. Rationalisation) ve giderek daha ussal olan bir toplumdaki bireysel özgürlük sorunu birçok sosyolog tarafından, Max Weber'in eserlerinin ana teması olarak kabul edilir. Bu tema psikolojik etkenler, kültürel değerler ve inançlar (özellikle din) ile toplumun yapısı (özellikle ekonomi tarafından belirlenen) arasındaki ilişkilerin geniş bağlamı çerçevesine yerleştirilmiştir.

Ussallaştırma kavramı ile, Weber ilk olarak bireysel kar-zarar hesabını, ikinci olarak daha kapsamlı biçimde kurumların bürokratik organizasyonunu ve son olarak da en genel anlamda gerçekliğin, gizemli ve sihirli güçlerden uzaklaşarak anlaşılmasını ifade eder.

Weber bu konudaki fikirlerini Protestan Ahlakı ve Kapitalizmin Ruhu kitabında geliştirmeye başladı. Bu kitapta Protestanlık'taki, daha da özelde onun sofu bir mezhebi olan Kalvinizm'deki, dinsellik ve çalışma arasındaki ilişkinin yeniden tanımlanmasının, ekonomik kazanç elde etme konusundaki insani çabayı rasyonel bir çabaya çevirmiş olduğunu ileri sürdü. Protestanlıkta Tanrıya inanç çağrısı daha seküler bir davet biçimini almıştır. Weber'e göre, bu doktrinin rasyonel temelleri giderek gelişti ve dinsel temellerden daha güçlü hale gelerek, onların artık göz ardı edilmesiyle sonuçlandı.

Weber, konu üzerindeki araştırmasına sonraki çalışmalarında da devam etti. Özellikle bürokrasi üzerine yazılarında ve günümüzün modern dünyasında meşruluğun (veya ussallaştırmanın) belirleyici rolünün olduğunu belirttiği (Weber meşru otoriteyi üç tipte ele alır: yasal/akılcı otorite, geleneksel otorite, karizmatik otorite) yazılarında bu konuya sıkça değindi. Weber, çalışmalarında, günümüz toplumunun ussallaşmaya doğru gelişmekte olduğu şeklindeki görüşünü savundu. Benzer şekilde, akılcıl ve hesaplanabilir kapitalizmin gelişmesi sayesinde ekonomide de rasyonalizm görülebilir. Weber'e göre ussallaştırma Batı Avrupa'nın dünyanın geri kalanından ayıran temel özelliklerden de biriydi. Ussallaştırma, ahlakta, dinde, psikoloji ve kültürde derin değişikliklere bağlı idi ve bu değişiklikler ilk olarak Batı Avrupa'da gerçekleşmişti.

Eserleri
 Zur Geschichte der Handelgesellschaften im Mittelalter (1889)
 Die Römische Agrargeschichte in ihrer Bedeutung für das Staats- und Privatrecht (1891)
 Die Verhältnisse der Landarbeiter im ostelbischen Deutschland (1892)
 Die Börse (1894–1896)
 Der Nationalstaat und die Volkswirtschaftspolitik. (1895)
 Gesammelte Aufsatze zur Religionssoziologie (1920–1921)
 Gesammelte Politische Schriften (1921)
 Die rationalen und soziologischen Grundlagen der Musik (1921)
 Gesammelte Aufsätze zur Wissenschaftslehre (1922)
 Wirtschaft und Gesellschaft (1922)
 Gesammelte Aufsätze zur Soziologie und Sozialpolitik (1924)
 Wirtschaftsgeschichte (1924)
 Staatssoziologie (1956)

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Protestan Ahlakı ve Kapitalizmin Ruhu (özet)

1864 doğumlular
Erfurt doğumlular
1920 yılında ölenler

Alman sosyologlar
Heidelberg Üniversitesinde öğrenim görenler
Berlin Humboldt Üniversitesinde öğrenim görenler
Göttingen Üniversitesinde öğrenim görenler
Din sosyologları
Tarih filozofları
19. yüzyıl Alman yazarları
20. yüzyıl Alman yazarları
19. yüzyıl Alman filozofları
20. yüzyıl Alman filozofları
Heidelberg Üniversitesi öğretim üyeleri
Freiburg Üniversitesi öğretim üyeleri
Viyana Üniversitesi öğretim üyeleri
Münih Üniversitesi öğretim üyeleri
İspanyol gribinden ölenler
Zatürreden ölenler

Max Weber


Lionel Edmond Kochan (20 de agosto de 1922 - 25 de setembro de 2005) foi um historiador, jornalista e editor britânico. Ele é mais conhecido por seu trabalho em história judaica, tendo se tornado um historiador acadêmico em seus 30 anos e anteriormente especializado em história européia.

Antecedentes
Kochan era um estudante de doutorado de Sir Charles Webster. Antes de ingressar na academia, trabalhou como editor e jornalista.

Carreira
Seu primeiro cargo acadêmico foi como professor de história européia na Universidade de Edimburgo de 1959 a 1964. Ele então se mudou para a Universidade de East Anglia, onde foi leitor de história européia de 1965 a 1969. Ele foi Bearsted Reader em História Judaica na Universidade de Warwick de 1969 até sua aposentadoria em 1987.

Kochan nasceu em Londres em uma família judia secular. Sua escrita acadêmica tornou-se cada vez mais preocupada com a história judaica. Na década de 1970 em diante, ele se envolveu mais em sua herança judaica.

Obras selecionadas

 Acton on History (1954)
 Russia and the Weimar Republic (1954)
 Pogrom: 10 November 1938 (1957)
 The Making of Modern Russia (1962)
 The Struggle for Germany 1914–45 (1963)
 Russia in Revolution 1890–1918 (1966)
 The Jews in Soviet Russia since 1917 (1970) editor
 The Russian Revolution (1970)
 The Jewish Family Album: The Life of a People in Photographs (1974) editor com Miriam Kochan
 The Jew and His History (1977)
 The Scapegoats: the Exodus of the Remnants of Polish Jewry (1979) com Josef Banas
 Jews, Idols and Messiahs: The Challenge from History (1990)
 The Jewish Renaissance and Some of Its Discontents (1992)
 Beyond the Graven Image: A Jewish View (1997)
 The Making of Western Jewry, 1600–1819 (2004)

Referências

Ligações externas

 Guardian obituary
 Times obituary

Historiadores
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Lionel Kochan


The Lou Groza Award is presented annually to the top college football placekicker in the United States by the Palm Beach County Sports Commission. The award is named after former Ohio State Buckeyes and Cleveland Browns player Lou Groza. It has been presented since 1992, with Joe Allison of Memphis State receiving the inaugural award. The incumbent award holder is Chris Dunn of NC State. The award is part of the National College Football Awards Association coalition.

Winners

References
General

Footnotes

External links
Official website

College football national player awards
Awards established in 1992

Lou Groza Award


L'ordonnance de Blois est promulguée en 1498 (ou 1499 pour certains historiens) par le roi de France Louis XII. En continuité avec l'œuvre entamée par la monarchie française en matière de justice, l'Ordonnance de Blois cherche à mettre en place un meilleur fonctionnement de la justice, une défense des justiciables, un meilleur recrutement et une formation plus solide des juges. Elle affirme aussi la condamnation de la vénalité des offices (alors très répandue à l'époque).

En outre, l'Ordonnance de Blois permet à la monarchie française d'assoir son autorité en matière de justice (dans un objectif de centralisation politique du royaume, propre aux débuts de l'Époque Moderne) : le roi est ainsi le principal gardien de la justice par l'intermédiaire de ses officiers de justice.

Bibliographie

Notes et références

Blois
Droit privé en France
Droit public en France
Justice sous l'Ancien Régime
Histoire de Blois

Ordonnance de Blois (1498)


Thomas Doggett (or Dogget; 20 September 1721) was an Irish actor. The birth date of 1640 seems unlikely. A more probable date of 1670 is given in the Encyclopædia Britannica.

Biography
Born in Dublin, he made his first stage appearance in London in 1691 as Nincompoop in Thomas D'Urfey's Love for Money. In this part, and as Solon in the same author's The Marriage-Hater Matched, he became popular. He followed Betterton to Lincoln's Inn Fields, creating the part of Ben, specially written for him, in William Congreve's Love for Love, with which the theatre opened (1695); and the following year played Young Hobb in his own play, The Country Wake. He was associated with Colley Cibber and others in the management of the Theatre Royal, Haymarket, and Drury Lane, and he continued to play comedy parts at the former until his retirement in 1713. Doggett is highly spoken of by his contemporaries, both as an actor and as a man, and is frequently referred to in the Tatler and The Spectator.

Doggett is buried in the churchyard of St Johns Church in Eltham High Street, SE9 and a plaque was placed on the outside of the church in his memory.

Doggett's Coat and Badge Prize
In 1715 Doggett founded the prize of Doggett's Coat and Badge in honour of the House of Hanover, in commemoration of King George I of Great Britain's accession to the Throne on 1 August 1714. The winner's prize is a traditional watermen's orange coat with a silver badge added to the sleeve, displaying the white horse of the House of Hanover and Brunswick, with the word "Liberty".  The race had to be rowed annually on August first on the River Thames, by six young watermen who were not to have exceeded the time of their apprenticeship by twelve months. By 1864 the race report comments:  The race continues under modified conditions to this day, and is believed to be the oldest continuously contested sporting event. The executors of Doggett's will (Sir George Markham and Thomas Reynolds) along with Edward Burt, Chief Clerk at the Admiralty Office, entrusted the management of his prize to the Worshipful Company of Fishmongers, although reputed to be a liveryman, of the Fishmongers' Company, this has yet to be proved. The Company has carried out the instructions in his will to the present day.

References

Irish male stage actors
Male actors from Dublin (city)
1640 births
1721 deaths
17th-century Irish male actors
18th-century Irish male actors

Thomas Doggett


In computing, an address space defines a range of discrete addresses, each of which may correspond to a network host, peripheral device, disk sector, a memory cell or other logical or physical entity.

For software programs to save and retrieve stored data, each datum must have an address where it can be located. The number of address spaces available depends on the underlying address structure, which is usually limited by the computer architecture being used. Often an address space in a system with virtual memory corresponds to a highest level translation table, e.g., a segment table in IBM System/370.

Address spaces are created by combining enough uniquely identified qualifiers to make an address unambiguous within the address space. For a person's physical address, the address space would be a combination of locations, such as a neighborhood, town, city, or country. Some elements of a data address space may be the same, but if any element in the address is different, addresses in said space will reference different entities. For example, there could be multiple buildings at the same address of "32 Main Street" but in different towns, demonstrating that different towns have different, although similarly arranged, street address spaces.

An address space usually provides (or allows) a partitioning to several regions according to the mathematical structure it has. In the case of total order, as for memory addresses, these are simply chunks. Like the hierarchical design of postal addresses, some nested domain hierarchies appear as a directed ordered tree, such as with the Domain Name System or a directory structure. In the Internet, the Internet Assigned Numbers Authority (IANA) allocates ranges of IP addresses to various registries so each can manage their parts of the global Internet address space.

Examples
Uses of addresses include, but are not limited to the following:
 Memory addresses for main memory, memory-mapped I/O, as well as for virtual memory;
 Device addresses on an expansion bus;
 Sector addressing for disk drives;
 File names on a particular volume;
 Various kinds of network host addresses in computer networks;
 Uniform resource locators in the Internet.

Address mapping and translation

Another common feature of address spaces are mappings and translations, often forming numerous layers. This usually means that some higher-level address must be translated to lower-level ones in some way.
For example, a file system on a logical disk operates using linear sector numbers, which have to be translated to absolute LBA sector addresses, in simple cases, via addition of the partition's first sector address. Then, for a disk drive connected via Parallel ATA, each of them must be converted to logical cylinder-head-sector address due to the interface historical shortcomings. It is converted back to LBA by the disk controller, then, finally, to physical cylinder, head and sector numbers.

The Domain Name System maps its names to and from network-specific addresses (usually IP addresses), which in turn may be mapped to link layer network addresses via Address Resolution Protocol. Network address translation may also occur on the edge of different IP spaces, such as a local area network and the Internet.

An iconic example of virtual-to-physical address translation is virtual memory, where different pages of virtual address space map either to page file or to main memory physical address space. It is possible that several numerically different virtual addresses all refer to one physical address and hence to the same physical byte of RAM. It is also possible that a single virtual address maps to zero, one, or more than one physical address.

See also
 Addressability
 Flat memory model
 Name space
 Virtualization

References

Computing terminology
Data management
Computer architecture

Address space


بلدية سانتا ماريا ديل إنفايرنو , هي إحدى بلديات مقاطعة برغش, التي تقع في منطقة قشتالة وليون, والتي تقع في شمال غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 68 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة برغش
بلديات برغش

سانتا ماريا ديل إنفايرنو


Scarlett Curtis (Londres, 21 de junho de 1995) é uma escritora londrina e ativista feminista, e cofundadora da The Pink Protest, plataforma que reúne uma comunidade de ativistas que apoiam ações e campanhas feministas. Foi classificada como uma das 100 mulheres mais inspiradoras do mundo, pela BBC 100 Women, no ano de 2019.

Biografia
Scarlett Kate Freud Curtis nasceu no dia 21 de junho de 1995, na cidade de Londres. É filha da apresentadora Emma Freud e do diretor de cinema Richard Curtis, e irmã mais velha de Spike, Jake e Charlie. Aos 14 anos precisou sair da escola, após uma cirurgia de escoliose mal sucedida lhe causar dores crônicas nas costas, a impossibilitando de andar. Precisou usar cadeira de rodas por 2 anos e meio. Neste período, leu livros de literatura feminista de escritoras como Gloria Steinem e Audre Lorde, e começou a se identificar com o movimento.

Em 2017, Curtis fundou o The Pink Protest, plataforma que reúne uma comunidade de ativistas que apoiam ações e campanhas feministas, como a #FreePeriod, que alerta a sociedade e o governo do Reino Unido sobre a pobreza menstrual; E a campanha para alterar a Lei das Crianças, para proibir a mutilação genital feminina.

Trabalhou como colunista da The Sunday Times; e já publicou em diversas mídias como The Guardian e Elle.

Obras

 2018 - Feminists Don't Wear Pink (and Other Lies).
 2019 - It's Not OK to Feel Blue and Other Lies.

Prêmios

 2019 - Changemaker Award.
 2019 - BBC 100 Women.

Escritoras do Reino Unido
Ativistas pelos direitos da mulher
Britânicas
Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2019

Scarlett Curtis


El Festival Internacional de Cine de Jaipur — (JIFF)— es un festival cinematográfico que se realiza cada año entre el 27 al 31 de enero en la capital del estado hindú de Rajastán, Jaipur, desde el año 2009. El evento incluye 28 categorías competitivas, incluyendo cuatro premios para películas rajastaníes; el festival busca:

Referencias

Enlaces externos
 sitio oficial del Jaipur International Film Festival (en inglés).

Festivales de cine de India
Jaipur
Cultura del estado de Rajastán
Organizaciones fundadas en 2009
India en 2009
Festivales internacionales de cine


As eleições legislativas dinamarquesas de 2022 realizaram-se a 1 de novembro, para eleger 179 deputados do Folketing, o Parlamento da Dinamarca, sendo 175 mandatos eleitos pela Dinamarca, 2 pelas Ilhas Faroé e 2 pela Gronelândia.

Estas eleições foram provocadas pela ruptura do apoio do Partido Social-Liberal ao governo do Partido Social-Democrata liderado por Mette Frederiksen. Em resposta a um ultimato do Partido Social-Liberal, Frederiksen decidiu provocar eleições antecipadas.

O Partido Social Democrata, liderado por Mette Frederiksen, venceu as eleições legislativas e conseguia a melhor performance eleitoral em 20 anos, ao obter 27,5% dos votos e 50 deputados. Por contraponto, o Partido Social Liberal, responsável pela crise política, obteve um dos piores resultados da sua história, obtendo menos de 4% e 7 deputados. O maior partido da oposição, Venstre, Partido Liberal da Dinamarca também teve resultados desastrosos, ao conseguir pouco mais de 13% dos votos, o pior resultado do partido em 30 anos. As grandes surpresas destas eleições foram os dois novos partidos: os Moderados, partido liderado pelo antigo primeiro-ministro liberal Lars Løkke Rasmussen, tornaram-se a terceira força política e os nacionalistas dos Democratas Dinamarqueses, partido inspirado pelo sucesso dos Democratas Suecos, ficaram em quinto lugar.

Embora o "Bloco Vermelho", coligação do centro-esquerda, tenha conseguido manter a maioria parlamentar, Mette Frederiksen anunciou a intenção de formar um governo centrista com partido do "Bloco Azul" (coligação do centro-direita) e partidos não alinhados. No início do Dezembro, os seguintes partidos mantinham-se em negociações para formar governo: Partido Social Democrata, Venstre, Moderados, Partido Popular Socialista, Aliança Liberal, Partido Social-Liberal e Partido Popular Dinamarquês.

A 13 de dezembro, Mette Frederiksen foi apresentar à rainha Margarida II da Dinamarca o seu novo governo que será uma coligação entre os rivais históricos do Partido Social-Democrata e do Venstre, Partido Liberal da Dinamarca, além do novo partido Moderados. Será a primeira vez desde que 1978 que social-democratas e liberais se juntam no governo dinamarquês.

Partidos concorrentes

Dinamarca

Ilhas Faroé

Gronelândia

Resultados Oficiais

Dinamarca

Ilhas Faroé

Gronelaândia

Eleições na Dinamarca
Política das Ilhas Feroe
Política da Groenlândia
Eleições em 2022
2022 na Dinamarca

Eleições legislativas na Dinamarca em 2022


Zoumana Bakayogo (París, Francia, 17 de agosto de 1986) es un futbolista marfileño, de origen francés. Juega de defensa.

Selección nacional
Ha sido internacional con la selección de fútbol sub-23 de Costa de Marfil.

Clubes

Referencias

Enlaces externos

Deportistas de París
Franco-marfileño
Futbolistas de Costa de Marfil
Futbolistas del Paris Saint-Germain Football Club
Futbolistas del Millwall Football Club
Futbolistas del Brighton & Hove Albion Football Club
Futbolistas del UJA Alfortville
Futbolistas del Tranmere Rovers Football Club
Futbolistas del Leicester City Football Club
Futbolistas del Yeovil Town Football Club
Futbolistas del Crewe Alexandra Football Club
Futbolistas del Notts County Football Club
Nacidos en París

Zoumana Bakayogo


Korumalı kip (İngilizce: Protected mode), x86 (286 ve üstü intel ailesi ve uyumlu (AMD,via vb.) ) işlemcilerde bellek adreslerine erişim belirli kısıtlamar çerçevesinde olur. Yani her uygulama her istediği bellek adresini istediği gibi kullanamaz. Her bellek bölgesinin erişim hakları descriptor denen kayıtlarla saklanır. Bu kayıtların arka arkaya dizilimi ile hafızanın tamamen adreslendiği bellek haritası (memory map) oluşturulur.

İşletim sistemleri

Korumalı kip


Cupa României este cupa națională la hochei din România.

Participanți

CSA Steaua Rangers
HSC Csikszereda
Progym Gheorgheni
Corona Brașov
Dunărea Galați
Sportul Studențesc București

Clasament

Campioane

Referințe

Competiții de hochei pe gheață
Hochei în România

Cupa României (hochei)


Cherry Beach (originally Clarke Beach Park) is a lakeside beach park located at the foot of Cherry Street just south of Unwin Avenue in Toronto, Ontario, Canada. It is on Toronto's outer harbour just east of the Eastern Gap. It was once connected with Toronto Islands as part of the former peninsula before 1852 and later was referred to as Fisherman's Island.

Despite its location at the tip of Toronto's formerly heavily industrial Port Lands area, Cherry Beach has still been a popular gathering place for years. There is no boardwalk or proper picnic area, and much of the surrounding areas is marshland or leftover grounds from what was once commercial industry and factory grounds. Recently the park has undergone improvements which includes a paved entranceway and a renovated washroom and swimming change room facilities.

In summer, the beach water is generally calm, and slightly warmer than other Toronto beaches along the lake shore, as its shallow water is sheltered by the Leslie Street Spit from direct surges of Lake Ontario. However, there are extensive growths of seaweed underwater that degrade the swimming experience.

History

It was originally named Clarke Beach Park after Harry Clarke, a Toronto alderman who was responsible for creating the park in the early 1930s. In 2003, the city changed it to Cherry Beach which is the local common name.

For many years it was one of the few Toronto beaches that was clean enough for swimming, windsurfing and kitesurfing. It has change rooms for bathers and barbecue areas for picnickers. It also has an off-leash area for dog walkers. The Martin Goodman Trail passes through the park.

Cherry Beach Sports Fields
A wooded area by the beach has been turned into soccer fields, children's play structure and a metered parking area.

In 2006 a pair of soccer fields were completed on land that had formerly been part of the greenbelt, at 275 Unwin Avenue.
The fields were surfaced in astroturf and built to FIFA standards, and games of the 2007 FIFA Jr championship were to be played there.
During the environmental assessment the site was found to be heavily contaminated by heavy metals, hydrocarbons and PCBs.
The soccer field was described as a "transitional" facility, as most of the land on either side of Unwin was underutilized city land that could be repurposed to sport facilities even though it was contaminated.

Toronto FC used the soccer pitches for practice while their own dedicated training facilities were being constructed at Downsview Park.

In popular culture
Pukka Orchestra had a local radio hit in 1984 with the song "Cherry Beach Express". The song is about an urban legend that Toronto police used Cherry Beach as a location to beat suspects. The police tried to have the song banned.

Parts of the music video for the Alessia Cara song "Wild Things" were filmed at Cherry Beach.

Parts of the film Silent Hill: Revelation 3D were filmed at Cherry Beach.

Toronto punk band Career Suicide named a 2008 EP after Cherry Beach.

See also
 Port Lands
 Waterfront Trail

References

External links

Cherry Beach location and current swimming conditions

Beaches of Toronto
Parks in Toronto

Cherry Beach


පුරා විද්‍යාත්මක නිදර්ශනය යනු පුරා විද්‍යාත්මක සන්දර්භයකින් ගන්නා ලද ද්‍රව්‍ය පිළිබඳ චිත්‍රක වාර්තා කිරීමකි.

උප අංශ
පුරා විද්‍යාත්මක නිදර්ශනයට උප අංශ ගණනක් ඇතුළත් වේ. ඒවා නම්,
සමීක්ෂණ : වැඩ බිමෙහි හා ගොඩනැඟිලිවල නිවැරදි වාර්තාවක් නිපදවීමට හා භූ දර්ශනය තුළ වැඩ බිම හා ගොඩනැඟිලි පිහිටා ඇති ස්ථානය නිවැරදිව වාර්තා කිරීමට මෙය භාවිතා වේ. සමීක්ෂණ සිදු කරන්නන් විසින් විශාල උපකරණ ප්‍රමාණයක් සේවයෙහි යොදවා ගනී. ඒවාට පටි, තල මේස, මුළු ස්ථාන, 3D පර‍ිලේඛණ යන්ත්‍ර, GPS හා GIS ඇතුළත් වන අතර ගොඩනැඟිලි වාර්තාකරණයේ දී බහුලව භාවිතාවන සිතියම්, අංශ හා උන්නතාංශ මෙන්ම සමමිතික හා අසමමිතික නිදර්ශන ඇතුළත් නිදර්ශන නිපදවීමට ඒවා භාවිතා කරනු ලැබේ. සමීක්ෂණ දත්ත අම්ලවලින් තොර කඩදාසියක් වන පොලිවයනයිල් පර්මට්‍රේස් නැමැති කඩදාසියේ රැස්කර ගනු ලබන අතර ස්ථායී සංඛ්‍යාංක ආකාරවලින් ලේඛණගත කරනු ලැබේ.

ඡායාරූපකරණය : පුරා විද්‍යාත්මක වැඩ බිම්, ගොඩනැඟිලි, මානව කෘති හා භූ දර්ශන පිළිබඳ වාර්තා නිපදවීමට ඡායාරූපකරණය භාවිතා වේ. පුරා විද්‍යාත්මක ඡායාරූපකරුවන් විසින් විවිධ ආකෘති පරාස යොදා ගනු ලැබේ. (සාමාන්‍යයෙන් කළු සුදු හෝ වර්ණ රූප) සංඛ්‍යාංක ඡායාරූපකරණය දැන් ක්‍රම ක්‍රමයෙන් පුළුල්ව භාවිතා වන අතර ඒවා ඓතිහාසික ගොඩනැඟිලි වාර්තාකරණයේ දී විශේෂයෙන් භාවිතා වේ. ආකාශ ඡායාරූපකරණය වැඩ බිම් වාර්තාගත කිරීමේ මෙවලමක් ලෙස බහුලව භාවිතා වනඅතර නව පුරා විද්‍යාත්මක වැඩ බිම් ස්ථානගත කර ගැනීම සඳහා එය භාවිතා වේ.

මානව කෘති නිදර්ශනය : මෙය සිදු කරනු ලබන්නේ අදාල ප්‍රකාශනය පිළිබඳ විශේෂඥයින් විසින් තවදුරටත් එම වස්තුව පිළිබඳ අධ්‍යයන සිදු කිරීමට ඉඩ ලබා දීම සඳහා එකඟත්වයකට එන ලද සම්මත භාවිතා කරමින් වස්තු වාර්තා කිරීමටය. මානව කෘති නිදර්ශකයන් විසින් පෑන් හා තින්ත මෙන්ම චිත්‍රක හා පිටු සැකසුම් මෘදුකාංග ද යොදා ගනු ලැබේ.

තේරුම් ගැනීම් හා ප්‍රතිසංස්කරණ නිදර්ශන : මෙය සිදු කරනු ලබන්නේ පුරා විද්‍යාත්මක ක්ෂේත්‍ර කාර්යයන් වඩාත් තේරුම් සහිත හා දෘශ්‍ය වශයෙන් ආකර්ශනීය ආකාරයකට දර්ශනය කිරීමටයි. ප්‍රතිසංස්කරණ කලාකරුවන් සාම්ප්‍රදායික පෑන්, තින්ත හා පින්තාරු කළ ප්‍රතිසංස්කරණවල සිට 3D, අත්‍යථ්‍ය යථාර්තය (Virtual reality) හා වීඩියෝ වැනි නූතන තාක්ෂණික ක්‍රම දක්වා වූ මාධ්‍යයන්වල කටයුතු සිදු කරයි.

පුරා විද්‍යාත්මක නිදර්ශනය


Ashot Nadanian (às vezes transliterado como Nadanyan; armênio: Աշոտ Նադանյան; nascido em 19 de setembro de 1972) é um mestre internacional de xadrez armênio (1997), teórico de xadrez e treinador de xadrez.

Suas maiores realizações foram na teoria de abertura e coaching. Duas variações de abertura são nomeadas em sua homenagem: a Variação Nadaniana na Defesa Grünfeld e o Ataque Nadaniano na Abertura do Peão da Dama. Começou a treinar aos 22 anos e formou três grandes mestres. Ele treinou as seleções nacionais do Kuwait e Cingapura e foi premiado com os títulos de Treinador Homenageado da Armênia em 1998 e Treinador Sênior da FIDE em 2017.

Embora um jogador forte que competiu na Olimpíada de Xadrez de 1996 e não conseguiu se classificar para o Campeonato Mundial de Xadrez da FIDE de 1999, ele nunca atingiu seu potencial. De acordo com Valery Chekhov, Nadanian "possui um enorme potencial no xadrez, mas não conseguiu encontrar tempo suficiente para trabalhar profissionalmente em seu xadrez". Levon Aronian disse que devido à situação na Armênia, Nadanian "não foi capaz de exibir nem um décimo de seu talento como jogador."

Devido ao seu estilo de ataque imaginativo, Nadanian foi descrito como um "artista de xadrez", um "excêntrico brilhante", o "Tal Armênio" e "meio-irmão de Kasparov". O sexto capítulo do livro de 2009 de Tibor Karolyi, Genius in the Background, é dedicado a Nadanian.

Ver também

Jogadores de xadrez da Armênia

Ashot Nadanian


Karahan, Adana ilinin Aladağ ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
1928'den beri aynı adı taşıyarak köy statüsünü sürdürmektedir.

Coğrafya ve ulaşım
Adana il merkezine 130 km, Aladağ ilçesine 30 km uzaklıktadır.

Nüfus

Altyapı bilgileri

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Yerelnet

Aladağ'ın mahalleleri

Karahan, Aladağ


Away est un film britannique réalisé par David Blair, sorti en 2016.

Synopsis
À Blackpool, une amitié improbable se crée entre un veuf solitaire et suicidaire et une jeune femme essayant d'échapper à un ex-petit ami violent.

Fiche technique
 Titre : Away
 Réalisation : David Blair
 Scénario : Roger Hadfield
 Musique : Anne Dudley
 Photographie : Felix Wiedemann
 Montage : Kate Baird
 Production : Michael Knowles, Terry Stone et Richard Turner
 Société de production : Flare Film, Gateway Films, Ratio et Slam Films
 Pays :
 Genre : Drame
 Durée : 105 minutes
 Dates de sortie :
 :  (festival international du film d'Édimbourg),

Distribution
 Timothy Spall : Joseph
 Juno Temple : Ria
 Hayley Squires : Kaz
 Matt Ryan : Dex
 Susan Lynch : Angie
 Joanna Roth : Tanya
 Reece Noi : Damo
 Tony Pitts : Col
 Melanie Clare : Carol
 Sammy Oliver : Jude

Accueil
Stephen Carty pour Radio Times a donné la note de 2/5 au film. Le film a également reçu une mention spéciale au festival du film britannique de Dinard 2016.

Distinctions
Le film a été présenté en sélection officielle en compétition au festival international du film d'Édimbourg.

Notes et références

Liens externes

Film britannique sorti en 2016
Film dramatique britannique
Film indépendant britannique
Film avec une musique composée par Anne Dudley

Away (film)


În teoria grafurilor, un drum eulerian (sau lanț eulerian) este un drum într-un graf finit, care vizitează fiecare muchie exact o dată. În mod similar, un "ciclu eulerian" sau "circuit  eulerian" este un drum eulerian traseu care începe și se termină cu același nod. Ele au fost discutate în premieră de către Leonhard Euler în timp ce rezolva celebra problemă a celor șapte poduri din Königsberg în 1736. Problema poate fi formulată matematic astfel:
 Dat fiind graful din imagine, se poate construi un drum (sau un ciclu, adică un drum care începe și se încheie în același nod) care vizitează fiecare muchie exact o dată?
Euler a demonstrat că o condiție necesară pentru existența ciclurilor euleriene este ca toate nodurile din graf să aibă grad par, și a afirmat fără a demonstra, că grafurile conexe care au toate nodurile pare au un ciclu eulerian. Prima demonstrație completă a acestei din urmă afirmații a fost publicată postum în anul 1873 de către .

Termenul de graf eulerian are două sensuri comune în teoria grafurilor. Un sens este acela de graf care are un "ciclu eulerian", iar celălalt este acela de graf care are toate nodurile de grad par. Aceste definiții coincid pentru grafurile conexe.

Pentru existența drumurilor euleriene este necesar ca zero sau două noduri să aibă grad impar; acest lucru înseamnă că graful podurilor din Königsberg nu este eulerian. Dacă nu există noduri de grad impar, atunci toate drumurile euleriene sunt cicluri. Dacă există exact două noduri de grad impar, atunci toate drumurile euleriene încep într-unul dintre ele și se termină în celălalt. Un graf care are un drum eulerian, dar nu și un "ciclu eulerian" se numește semi-eulerian.

Definiție
Un drum eulerian, sau lanț eulerian într-un graf neorientat este un drum care traversează fiecare muchie exact o dată. Dacă un astfel de drum există, graficul este numit traversabil sau semi-eulerian.

Un ciclu eulerian, sau "circuit eulerian" într-un graf neorientat este un ciclu care parcurge fiecare muchie exact o dată. Dacă un astfel de ciclu există, graficul este numit eulerian sau unicursal. Termenul de "graf eulerian" este folosit uneori și într-un sens mai slab, cu referire la un graf în care fiecare nod are grad par. Pentru  finite, cele două definiții sunt echivalente, în timp ce un graf posibil neconex este eulerian într-un sens mai slab dacă și numai dacă fiecare componentă conexă are un ciclu eulerian.

Pentru grafurile orientate, noțiunea de "drum" este luată în sensul de drum orientat și cea de "ciclu", cu sensul de ciclu orientat.

Definiția și proprietățile drumurilor, ciclurilor și grafurilor  euleriene sunt valabile și pentru multigrafuri.

O orientare euleriană a unui graf neorientat G este atribuirea unei direcții pentru fiecare muchie din G astfel încât, la fiecare nod v, gradul interior al lui v să fie egal cu gradul exterior al lui v. O astfel de orientare există pentru orice graf neorientat în care fiecare nod are grad par, și poate fi găsită prin construirea unui ciclu eulerian în fiecare componentă conexă a lui G și apoi orientarea muchiilor potrivit drumului. Fiecare orientare euleriană a unui graf conex este o , adică o orientare care face graful orientat rezultat să fie .

Proprietăți
 Un graf neorientat are un ciclu eulerian dacă și numai dacă fiecare nod are grad par, și toate nodurile cu grad nenul aparțin unei singure componente conexe.
 Un graf neorientat poate fi descompus în cicluri cu muchii disjuncte, dacă și numai dacă toate nodurile sale au grad par. Deci, un graf are un ciclu eulerian dacă și numai dacă el poate fi descompus în cicluri cu muchii disjuncte și nodurile sale de grad nenul aparțin unei singure componente conexe.
 Un graf neorientat are un drum eulerian dacă și numai dacă exact zero sau două noduri au grad impar, și toate nodurile cu grad nenul aparțin unei singure componente conexe.
 Un graf orientat are un ciclu eulerian dacă și numai dacă fiecare nod are gradul interior și gradul exterior egale, și toate nodurile cu grad nenul aparțin unei singure componente tare conexe. Echivalent, un graf orientat are un ciclu eulerian dacă și numai dacă el poate fi descompus în cicluri orientate cu muchii disjuncte și toate nodurile cu grad nenul aparțin unei singure componente tare conexe.
 Un graf orientat are un drum eulerian dacă și numai dacă cel mult un nod are (gradul exterior) − (gradul interior) = 1, cel mult un nod are (gradul interior) − (gradul exterior) = 1, iar celelalte noduri au toate gradul exterior și gradul interior egale, iar toate nodurile cu grad nenul aparțin unei singure componente conexe a grafului neorientat de bază.

Construirea de drumuri și cicluri euleriene

Algoritmul lui Fleury
Algoritmul lui Fleury este un algoritm elegant, dar ineficient, care datează din 1883. Se dă un graf despre care se știe că are toate muchiile în aceeași componentă și cel mult două noduri de grad impar. Algoritmul pornește de la un nod de grad impar, sau, dacă graficul nu are niciunul, începe cu un nod arbitrar ales. La fiecare pas se alege următoarea muchie din drum ca fiind una a cărei ștergere nu ar face graful să își piardă conexitatea, iar dacă nu există nicio astfel de muchie, se alege muchia rămasă pentru nodul curent. Apoi se trece la celălalt capăt al muchiei, iar muchia aleasă anterior se șterge. La sfârșitul algoritmului nu mai există muchii, și secvența în care au fost alese muchiile formează un ciclu eulerian unde graful nu are noduri de grad impar, sau un drum eulerian, dacă există exact două noduri de grad impar.

În timp ce parcurgerea grafului în algoritmul lui  Fleury este în timp liniar în raport cu numărul de muchii, adică O(|E|), trebuie luată în calcul și complexitatea detectării de punți. Dacă se rulează din nou algoritmul în timp liniar de detecție a punților al lui Tarjan după ștergerea fiecărei muchii, algoritmul lui Fleury va avea o complexitate în timp O(|E|2). Un algoritm dinamic de detecție a punților al lui  permite ca acest timp să fie îmbunătățit până la  dar chiar și acesta este semnificativ mai lent decât algoritmii alternativi.

Algoritmul lui Hierholzer
Articolul lui Hierholzer din 1873 oferă o metodă diferită pentru a găsi cicluri euleriene, mult mai eficientă decât algoritmul lui Fleury:
 Se alege orice nod v, și se urmează drumul muchiilor de la acel nod până la revenirea la v. Nu se poate ajunge la blocaj la orice alt nod decât v, deoarece faptul că toate nodurile au grad par asigură că, atunci când traseul intră în alt nod w trebuie să existe o muchie neutilizată care pleacă din w. Drumul astfel format este închis, dar se poate să nu acopere toate nodurile și muchiile grafului inițial.
 Dacă există un nod u, care aparține drumului actual, dar care are muchii adiacente care nu fac parte din drum, se începe un alt traseu de la u și se urmează muchiile neutilizate până la revenirea la u, și drumul astfel format se atașează la drumul anterior.
Folosind structuri de date cum ar fi listele dublu înlănțuite pentru a reține mulțimea muchiilor neutilizate incidente la fiecare nod, pentru a reține lista nodurilor de pe actualul drum cu muchii neutilizate, și pentru a reține drumul în sine, operațiunile individuale ale algoritmului (găsirea de muchii neutilizate care ies din fiecare nod, găsirea unui nou nod inițial pentru un drum, și conectarea a două drumuri care au un nod în comun) poate fi efectuată fiecare în timp constant, deci în general algoritmul are timp liniar, .

Numărarea ciclurilor euleriene

Chestiuni de complexitate
Numărul ciclurilor euleriene în digrafuri poate fi calculat folosind așa-numita , după numele lui , van Aardenne-Ehrenfest,  și . Formula afirmă că numărul de cicluri euleriene într-un digraf este produsul dintre anumiți factoriali ai gradelor și numărul de  cu rădăcini. Aceasta din urmă poate fi calculat ca determinant, prin  (matrix-tree), de unde rezultă un algoritm în timp polinomial.

Teorema BEST a fost enunțată pentru prima dată în această formă într-o "notă de adăugire la demonstrație" în articolul lui Aardenne-Ehrenfest și de Bruijn (1951). Demonstrația inițială era  și generaliza . Este o variație a unui rezultat al lui Smith și Tutte (1941).

Numărarea ciclurilor euleriene pe grafuri neorientate este mult mai dificilă. Această problemă este cunoscută a fi . Într-o direcție pozitivă, se consideră că o abordare  , prin intermediul transformării Kotzig (introdusă de  în 1968) oferă o aproximare bună pentru numărul de cicluri euleriene într-un graf, deși încă nu există nicio demonstrație a acestui fapt (chiar și pentru grafurile cu grad mărginit).

Cazuri speciale
 pentru numărul de cicluri euleriene în grafuri complete fost determinată de  și Robinson (1995):

O formulă similară a fost obținută mai târziu de M. I. Isaev (2009) pentru :

Aplicații
Drumurile euleriene sunt utilizate în bioinformatică pentru a reconstrui  din fragmente. Ele sunt utilizate și în proiectarea circuitelor CMOS pentru a găsi ordonări optime ale porților logice. Există unii algoritmi pentru prelucrarea arborilor care se bazează pe un drum eulerian al arborelui (unde fiecare muchie este tratată ca o pereche de arce).

În grafuri infinite

Într-un graf infinit, conceptul corespunzător celui de la o Euleriene traseu sau ciclu eulerian este cel de șir eulerian, un drum dublu-infinit care acoperă toate muchiile din graf. Condiția ca graful să fie conex și cu toate nodurile de grad par nu este suficientă pentru existența unui astfel de drum; de exemplu,  ilustrat, conex și cu toate nodurile de grad patru, nu are șiruri euleriene.
Grafurile infinite care conțin șiruri euleriene au fost caracterizate de . Pentru ca un graf sau multigraf G să aibă un șir eulerian, este necesar și suficient ca toate condițiile următoare să fie îndeplinite:
 G este conex.
 G are mulțimi numărabile de noduri și muchii.
 G nu are noduri de grad impar finit.
 Eliminarea oricărui subgraf finit S din G lasă cel mult două componente conexe infinite în graful rămas, și dacă S are toate nodurile de grad par, atunci înlăturarea lui S lasă cel mult o componentă conexă infinită.

Bibliografie
.  Tradus ca .
 Euler, L., "Solutio problematis ad geometriam situs pertinentis", Comment. Academiae Sci. I. Petropolitanae 8 (1736), 128–140.

 Lucas, E., Récréations Mathématiques IV, Paris, 1921.
 Fleury, "Deux problemes de geometrie de situation", Journal de mathematiques elementaires (1883), 257–261.
 T. van Aardenne-Ehrenfest și N. G. de Bruijn (1951) "Circuits and trees in oriented linear graphs", Simon Stevin 28: 203–217.

 W. T. Tutte și C. A. B. Smith (1941) "On Unicursal Paths in a Network of Degree 4", American Mathematical Monthly 48: 233–237.

Note

Legături externe

Teoria grafurilor

Drum eulerian


Opole (, , ), Polonya'nın güneybatısında, aynı adı taşıyan Opole voyvodalığı'nın başkenti. Wroclaw ile Katowice arasında yer alan kentte çok sayıda Alman da yaşamaktadır. Kentin ortasında Odra Nehri geçmektedir. Kentte Polonya'nın ilk katolik İlahiyat Fakültesi'nin açıldığı Opole Üniversitesi bulunmaktadır. Ayrıca kentte Politechnika Opolska (= Opole Teknik Üniversitesi) adında bir üniversite daha bulunmaktadır. Opole, her sene Polonya'nın geleneksel müzik festivaline ev sahipliği yapar.

Kardeş Şehirler

  Bonn Almanya
  Alytus Litvanya
  Agioi Anargyroi Yunanistan
  Bruntal Çekya
  Carrara İtalya
  Grasse Fransa
  Ingolstadt Almanya
  Kuopio Finlandiya
  Mülheim Almanya
  Potsdam Almanya
  Roanoke Amerika Birleşik Devletleri
  Székesfehérvár Macaristan
  Kragujevac Sırbistan

Kaynakça

Dış bağlantılar

Opole


عمر النصف قد يشير إلى:

 عمر النصف في التحلل الإشعاعي.
 عمر النصف الحيوي لمادة دوائية في الجسم.

عمر النصف (توضيح)


Simon Fuhrer (* 17. Januar 1913 in Bäraugrund bei Langnau im Emmental; † 11. Mai 1990 in Bedano) war ein Schweizer Maler, Zeichner und Graphiker.

Familie und Jugendzeit

Simon Fuhrer war das erste von vier Kindern des Ehepaares Simon und Bertha Fuhrer-Fuhrer. Schon früh zeichnete er mit Leidenschaft. Die sehr bescheidenen Verhältnisse der Eltern zwangen ihn jedoch, nach der obligatorischen Schulzeit vorerst eine Lehr als Flachmaler zu machen. Mit dem wenigen Taschengeld leistete er sich Studienölfarben und Malleinwand.

Ausbildung

Nach der Lehre, 1933, konnte Simon Fuhrer dank eines Stipendiums des Gemeinnützigen Vereins Burgdorf anderthalb Semester bei Albrecht Mayer an der Kunstgewerbeschule Basel studieren. Zu mehr reichte das Geld nicht. 1934–36 besuchte er Abendkurse an der Kunstgewerbeschule Bern.1936 erfolgte die Aufnahme in die Sektion Bern der Gesellschaft Schweizer Maler, Bildhauer und Architekten (GSMBA).

1939 erhielt er ein Stipendium von der Stiftung de Harries. In Bern waren es (nach seiner eigenen Aussage 1955) zwei Ereignisse, die sein künstlerisches Denken massgebend beeinflussten: 1936 die Ausstellung Deutscher Malerei des 19. Jahrhunderts mit Hans von Marées und Wilhelm Leibl in der Kunsthalle Bern und 1939 die Präsentation der Sammlung Oskar Reinhart mit Paul Cézanne im Kunstmuseum Bern. In den Jahren 1947 und 1953 erhielt Fuhrer ein Eidgenössisches Kunststipendium. Dies ermöglichte ihm Studienreisen nach Frankreich und Italien zu unternehmen. Fuhrers frühes Werk umfasst fast ausschliesslich Landschaften, Porträts, Akte und Stillleben.

Heirat und Lehrtätigkeit

Simon Fuhrer heiratete am 28. April 1942 die Lehrerin Gertrud, geborene Schneider. Sie war eine Tochter des Walther Schneider und der Anna Schneider, des ersten Direktorehepaars der Landwirtschaftlichen Schule Schwand in Münsingen.

Das junge Paar zog nach Melchnau, wo die Frau ihre erste Stelle antrat. 1944 und 1946 kamen die beiden Kinder Simon Andreas und Sabina Barbara zur Welt. 1948 nahm die Familie Wohnsitz am Meienriedweg in Biel, wo sich Simon Fuhrer auch ein freistehendes Atelier einrichten konnte. 1949 wurde er an die Kunstgewerbeschule Bern gewählt, vorerst als Lehrer für Porträt- und Aktzeichnen. 1950 und 1955 Geburt der Kinder Eva Katharina und Thomas Samuel.

Die Kontakte zu Malern und Grafikern in Biel und Umgebung führten 1950 zur Gründung der «Gruppe 50». Im Oktober desselben Jahres zeigte diese eine Ausstellung in der damaligen Städtischen Galerie Biel im Gebäude der Neumarktpost; 1955, vom 3. September bis 2. Oktober, erfolgte die "Erste Gesamtausstellung Simon Fuhrer" in der Städtischen Galerie Biel.

Umzug nach Bedano (TI)

1976, kurz vor dem Ende seiner mittlerweile umfangreichen zeichnerischen und gestalterischen Lehrtätigkeit an der Kunstgewerbeschule Bern und der Frauenschule Bern, zog Simon Fuhrer mit seiner Frau in ein grosses, altes Dorfhaus in Bedano, wo er unter dem Dach ein geräumiges Atelier einrichten konnte. Er wurde Mitglied der Sezione Ticino SPSAS (GSMBA).

Im Tessin konnte er sich endlich wieder ganz seinem malerischen und graphischen Schaffen widmen. Parallel zur fortgesetzten Auseinandersetzung mit Stillleben, Porträt und Landschaft entwickelte er in Stil und Inhalt ganz neue, ungegenständliche Bilder und Graphiken.

Die letzten beiden Lebensjahre waren überschattet durch die Krankheit, der er im Mai 1990 erlag.

Weblinks

Maler (Schweiz)
Schweizer
Geboren 1913
Gestorben 1990
Mann

Simon Fuhrer


Giovanni Francesco Bonomi, né le  à Bologne dans les États pontificaux et mort dans cette même ville le , est un poète italien.

Biographie
Giovanni Francesco Bonomi naquit à Bologne, le . Pour obéir à son père, il étudia en droit après avoir fini ses humanités, et fut même reçu docteur ; mais, dès qu'il fut libre, il se livra entièrement aux belles-lettres et à la poésie. Il fut membre de l'Accademia della Crusca et de plusieurs autres. Sa réputation le fit appeler à la cour de Vienne en qualité de poète impérial, poeta Cesareo, mais il refusa cet honneur, et préféra l'indépendance. Il mourut à Bologne le .

Œuvres
 Poesie varie, Bologne, 1655, in-4°.
 Virgulti di lauro distinti in foglie, rami, bacche, sughi, corteccie e radici, Bologne, 1660, in-12.
 Veneris speculatio emblematica, hieroglyphica, Bologne, 1660, in-12.
 Chiron Achillis, seu Navarchus humanæ vitæ, emblemata moralia, ibid.. 1661, in-12.
 Variorum epigrammatum Collectio ad Zenobium Scaligerum, ibid., 1662, in-12.
 Epistolarum pluriumque Venustatum Miscellanea, ibid., 1663 et 1666, in-4°.
 Heraclitus, sive morales fletus ad Josephum Baptistam, ibid., 1663, in-12 ; Democritus, sive morales risus in quinque Aphorismorum centurias editi, ibid. et même année.
 Del Parto dell'Orsa, idea in embrione, parti 2, ibid., 1667, in-12, vers et prose.

Bibliographie

Liens externes

Poète italien du XVIIe siècle
Naissance en août 1626
Naissance à Bologne
Décès en septembre 1705
Décès à Bologne
Décès à 79 ans
Membre de l'Accademia dei Gelati

Giovanni Francesco Bonomi


Agrilus daillieri é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Baudon, 1965.

Referências

daillieri

Agrilus daillieri


Villa, Volvo & Vicki er en dansk kortfilm fra 2004 instrueret af Andreas Bødker Jørgensen.

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Animationsfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2004

Villa, Volvo & Vicki


Kosmos 2521, ruski satelit inspektor iz programa Kosmos. Vrste je Nivelir (satelit) (br. 4). Cjelovita namjena nije poznata široj javnosti.

Lansiran je skupa sa satelitom Kosmos 2519 23. lipnja 2017. godine s kozmodroma Pljesecka, s mjesta 43/4. Lansiranu su u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Sojuz-2.1v/Volga.
Kosmos 2519 ispustio je planski Kosmos 2521 23. kolovoza 2017. godine,
Kosmosu 2521 orbita je bila 650 km u perigeju i 676 km u apogeju. Orbitni nagib mu je bio 97,92°. Spacetrackov kataloški broj je 42919. COSPARova oznaka je 2017-037-D. Zemlju je obilazio u 97,99 minuta. Pri lansiranju bio je mase kg.

Kosmos 2523 se odvojio od Kosmosa 2521 listopada 2017. godine.

Kosmos 2521 ispao je iz orbite 12. rujna 2019. godine. Razgonski blok (međuorbitni tegljač) Volga 14S46 br. 3 ispao je iz niske orbite, a Blok-I 14S54/RD-0110 ostao je kružiti u niskoj orbiti, znatno nižeg perigeja od glavnog satelita.

Izvori
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)
N2YO Satellite Database - Tehnical Details - Real Time Satellite Tracking and Predictions (engl.)
Gunter's Space Page Kosmos 2519 / Kosmos 2521 / Kosmos 2523 (engl.)

Vanjske poveznice
Состав группировки КНС ГЛОНАСС на 28.01.2012г Состояние ОГ (rus.)
Glonass  (rus.)
Glonass Constellation Status (engl.)
N2YO.com Search Satellite Database (engl.)
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2521


Wahlstorf er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Preetz-Land i den sydvestlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Kommunen er beliggende syd for Preetz og består ud over byen Wahlstorf, af landsbyerne Wahlstorf-Hof og Wielen. Ved kommunens østgrænse går Bundesstraße 76, der fra Kiel, over Preetz fører til Plön. I kommunen ligger søerne Fuhlensee, Kronsee og en del af Lanker See. Søerne er forbundet af floden Schwentine.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön

Wahlstorf (Holsten)


Markkula ist der Familienname folgender Personen:

 Markku Markkula (* 1950), finnischer Politiker
 Mike Markkula (* 1942), US-amerikanischer Unternehmer

Markkula


IC 1 je dvojna zvijezda u zviježđu Pegazu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 THE NGC/IC Project DSS-ova slika IC 1
  Auke Slotegraaf: IC 7001 Deep Sky Observer's Companion
  IC 1 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Indeksnog kataloga

0001

IC 1


(pseudonyme : Seizan ; né le  à Kōchi et mort le ) est un homme d'État et major général de division dans l'empire du Japon, élevé à la noblesse héréditaire (Kazoku) en tant que marquis (Kōshaku) en 1885 et 1888, entre autres. Il est ministre de la Maison impériale de 1898 à 1909 et nommé comte (Hakushaku) en 1907.

Biographie
Tanaka Mitsuaki est le fils de Mitsuyoshi Hamada, un samouraï du clan Kōchi du domaine de Tosa. Il participe à la guerre de Boshin (3 janvier 1868 - 18 mai 1869) ; il est notamment présent à la bataille de Toba-Fushimi (27 janvier - 31 janvier 1868). Il est partisan du mouvement Kinno undo à la suite de la Restauration de Meiji qui permet la restauration (Taisei Hōkan) du pouvoir politique de l'empereur Meiji.

Après l'établissement du nouveau gouvernement de l'empereur Meiji en 1868, il devient d'abord juge dans la préfecture de Hyōgo et, à partir d'octobre 1871, il participe à la mission Iwakura, dirigée par Tomomi Iwakura, qui voyage à travers l'Europe et l'Amérique du Nord. À son retour en septembre 1873, il devient fonctionnaire (daijō) au ministère de la guerre (Rikugun-shō) qui, après sa création en avril 1872, est responsable de l'administration de l'armée impériale japonaise. Il participe à la répression de la rébellion de Satsuma à Kyūshū (du 29 janvier au 24 septembre 1877) et devient en 1879 directeur général de la comptabilité du ministère de l'Armée. En 1881, il est promu major général (Rikugun-shōshō) et, en 1884, il est nommé commissaire au ministère de l'Armée.

Par la suite, Tanaka Mitsuaki est du 22 décembre 1885 au 30 avril 1888 secrétaire en chef du cabinet Itō I. En même temps, il appartient du 22 décembre 1885 au 24 décembre 1889 au Conseil des Anciens (Genrōin) et est élevé à la noblesse héréditaire (Kazoku) le 9 mai 1887  en tant que marquis (Kōshaku). En même temps, il est entre le 14 mai 1887 et le 3 décembre 1888 l'un des inspecteurs (Kensakan) du Conseil constitutionnel des examinateurs (Kaikeikensain). Il occupe le poste de surintendant général du département de police de Tokyo (Keishi-chō) a partir du 3 décembre 1889, il est remplacé par Sonoda Anken le 3 avril 1891. Le 10 juillet 1890, il devient également membre du sénat (Kizokuin), la chambre haute du parlement (Teikoku-gikai), et en est membre jusqu'en avril 1891. Il devient ensuite membre du Conseil privé (Sūmitsu-in) en avril 1891 et est membre de cet organe consultatif du Tennō jusqu'à sa démission le 23 septembre 1907. Parallèlement, entre 1892 et 1895, il est membre du conseil d'administration du Gakushūin, une école pour enfants de familles nobles.

Après que Tanaka Mitsuaki a été sous-ministre de la Maison impériale, il succède le 9 février 1898 à Hijikata Hisamoto au poste de ministre de l'Agence impériale (Kunai-daijin) et occupe ce poste jusqu'à ce qu'il soit remplacé par Iwakura Tomosada le 16 juin 1909.

Tanaka est un partisan des idées de la Restauration de Shōwa.

Relations avec Hirohito
Tanaka bénéficie de la confiance de l'empereur Hirohito. Alors que celui-ci s'inquiète de ne pas avoir d'héritier mâle après la naissance de quatre filles, Tanaka est chargé de trouver une concubine pour l'empereur. Ces efforts prennent fin à la naissance d'Akihito en 1933.

Notes et références

Bibliographie
 S. Noma (ed..): Tanaka Mitsuaki. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. , p. 1524.

Liens externes

 Notice dans Portraits of Modern Japanese Historical Figures

Naissance en novembre 1843
Naissance à Kōchi
Personnalité politique japonaise
Comte
Membre de la chambre des pairs du Japon
Décès en mars 1939
Pages avec des traductions non relues
Décès à 95 ans

Tanaka Mitsuaki


Gabor Varga (15 de marzo de 1961  - 10 de septiembre de 2006) fue un aviador sueco, que ingresó al Libro Guinness por haber realizado 256 giros acrobáticos en una hora.

En 2006, Varga estaba volando en una exhibición de vuelo en La Valeta, Malta, cuando se mató en una colisión aérea con el piloto irlandés Eddie Goggins.

Notas

Aviadores de Suecia
Pilotos fallecidos en competición
Pilotos acrobáticos

Gabor Varga