Aderarea Macedoniei de Nord la Uniunea Europeană (UE) este pe ordinea de zi pentru viitoarea extindere a UE. Macedonia este stat candidat pentru aderarea la Uniunea Europeană din 2005, dar nu a intrat încă în negocierile de aderare. Aceasta și-a depus cererea de aderare în 2004, la treisprezece ani după independența față de Iugoslavia. În iunie 2014, era una dintre cele șase țări candidate, împreună cu Albania, Islanda, Muntenegru, Serbia și Turcia, după ultima rundă de extindere, care a adus aderarea Croației. Printre obstacolele actuale pentru statutul de membru deplin sunt obiecțiile Bulgariei, care nu recunoaște macedonenii ca grup etnic distinct. Aderarea la UE a fost definită ca cea mai mare prioritate strategică pentru guvernul țării, și este în prezent descrisă ca perspectivă "pe termen mediu și lung".

Lozinca guvernului pentru candidatura sa este "Și soarele este o stea", referindu-se la soarele de pe drapelul Republicii Macedonia și la stelele de pe drapelul european, ele fiind afișate împreună în logoul oficial al candidaturii.

Macedonia primește în prezent 1,3 miliarde euro ca ajutor pentru dezvoltare până în 2020 prin , un mecanism de finanțare pentru țările candidate la UE.

Istoria
Republica Macedonia și-a început formal procesul de apropiere de Uniunea Europeană în anul 2000, prin inițierea de negocieri pe tema  al UE, și a devenit prima țară nemembră din Balcani care a semnat Acordul de Stabilizare și Asociere (ASA), pe 9 aprilie 2001, la Luxemburg. Acordul a fost ratificat de Parlamentul Macedonean pe 12 aprilie 2001, și a fost primul care a fost ratificat de toate statele membre și a intrat în vigoare la 1 aprilie 2004.

În același timp, la 22 martie 2004, la Dublin, Irlanda, Macedonia și-a depus cererea de aderare la UE. La 6 septembrie 2004, guvernul macedonean a adoptat o Strategie Națională pentru integrarea europeană, susținută de parlamentul țării, prin intermediul Comisiei pentru Probleme Europene. Ulterior guvernul a început procedura de a răspunde la chestionarul Comisiei Europene cu privire la performanțele sale în pregătirea pentru aderare, în conformitate cu , proces care a fost finalizat la data de 31 ianuarie 2005. Consiliul European a acordat în mod oficial statutul de țară candidată la data de 17 decembrie 2005, după o revizuire și o recomandare pozitivă a candidaturii de către Comisia Europeană.

Controverse
Un obstacol major pentru procesul de aderare a Republicii este opoziția încă nerezolvată a Greciei față de numele țării, întrucât acesta susține că implică pretenții teritoriale față de provincia greacă nordică Macedonia. Deși guvernul preferă să fie numit după numele său constituțional, Republica Macedonia, Uniunea Europeană, în confirmarea de problemele ridicate de Grecia, și-a menținut o practică de a o recunoaște doar ca "Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei", denumire provizorie de compromis, introdusă de Organizația Națiunilor Unite în 1993. Grecia, ca orice altă țară din UE, are drept de veto împotriva noilor aderări, și continuă să blocheze aderarea Macedoniei, punând condiția rezolvării în prealabil a problemei numelui. În aprilie 2008, la summitul NATO de la București, Grecia a respins toate propunerile guvernului macedonean și ale mediatorului ONU, Matthew Nimetz, inclusiv numele de "Republica Macedonia (Skopje)" – și a respins aderarea Macedoniei la NATO. Deși Macedonia ar fi acceptat și să adere ca "Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei", vetoul Greciei a încălcat și Acordul Interimar din 1995.

În decembrie 2009, Grecia a respins și inițierea negocierilor de aderare a Macedoniei la UE. Începând cu anul 2008, rezolvarea conflictului de denumire a fost adăugată și la precondițiile oficiale formulate de UE.

În 2006, unele surse din UE citate în presă criticau conducerea țării sub prim-ministrul Nikola Gruevski pentru politicile sale față de  și politizarea multor instituții de stat, avertizând că aceste probleme ar putea deveni obstacole pentru începerea oficială a negocierilor de aderare.

Există conflicte bilaterale și cu Bulgaria, în principal legate de opiniile contradictorii despre cele două secole de istorie comună a celor două țări, al XIX-lea și al XX-lea, și despre distincția etnică între cele două națiuni. Bulgaria a aderat la UE la 1 ianuarie 2007. În iulie 2006, ministrul bulgar de externe,  și președintele Gheorghi Părvanov au declarat că sprijinul Bulgariei pentru aderarea Macedoniei s-ar putea să nu fie necondiționat, invocând temeri legate de atitudinile negative și agresive împotriva Bulgariei și de istoria Bulgariei promovată de către autoritățile macedonene. Conducerea politică a Macedoniei a dat și ea replici acide.

În octombrie 2012, Comisia Europeană a recomandat pentru cel de-al patrulea an consecutiv ca negocierile de aderare cu Macedonia să fie lansate. Cu fiecare ocazie anterioară, deschiderea negocierilor a fost respinsă de către Grecia. În 2012, Bulgaria și-a utilizat și ea dreptul de veto.
O soluție de lungă durată pentru litigiul numelui a devenit mai apropiată după ce ministrul grec de externe, a înaintat pe 4 octombrie 2012 un proiect de Memorandum de Înțelegere pentru a rezolva problema. Potrivit website-ului Euractiv, propunerea a primit un răspuns pozitiv de la ministrul de externe macedonean, pe 8 noiembrie 2012. Štefan Füle, Comisarul European pentru Extindere și Politică Europeană de Vecinătate, a declarat că ameliorarea pozițiilor celor două state ar putea permite ca negocierile de aderare să înceapă înaintea ajungerii la un compromis cu privire la problema numelui. Pe 11 decembrie 2012, Consiliul Uniunii Europene a concluzionat că Macedonia ar putea începe negocierile de aderare în al doilea trimestru al anului 2013, cu condiția ajungerii la un acord în disputa cu Bulgaria și Grecia. Consiliul a fost încurajat de faptul că în această problemă un mediator ONU a făcut pași înainte.
Cu toate acestea, în februarie 2013, Füle și-a anulat vizita planificată în Macedonia pentru a evalua progresul țării pe tema reformelor din cauza instabilității politice din țară, inclusiv a boicotului din parlament și a amenințării de a boicota viitoarele alegeri locale de către Uniunea Social Democrată din Macedonia. El a avertizat că blocajul "pune în pericol" lansarea negocierilor de aderare. Criza politică a fost rezolvată atunci când UE a mediat un compromis între partidele politice din Macedonia pe 1 martie 2013.
În octombrie 2013, Comisia Europeană a recomandat pentru un al cincilea an consecutiv lansarea negocierilor de aderare cu Macedonia. La reuniunea Consiliului Uniunii Europene, în decembrie 2013, Consiliul a concluzionat pentru al cincilea an consecutiv că "criteriile politice continuă să fie îndeplinite suficient", dar în ceea ce privește luarea deciziei finale de a deschide negocierile de aderare a fost de acord să reexamineze problema în 2014. Decizia dacă să se înceapă negocierile de aderare urma a se lua "pe baza unei actualizări a Comisiei pe tema punerii în aplicare în continuare a reformelor în contextul Dialogului de Aderare la Nivel Înalt, inclusiv punerea în aplicare de la 1 martie 2013 un acord politic - și pe unele măsuri concrete luate pentru a promova relațiile de bună vecinătate [cu Bulgaria] - și a ajunge la o soluție negociată și reciproc acceptată pe problema numelui [cu Grecia]".

Mediatorul ONU, , a invitat Grecia și Macedonia la o nouă rundă de negocieri pe tema "disputei numelui" la data de 26 martie 2014. În februarie 2014, Parlamentul European a adoptat o rezoluție care atesta că, potrivit evaluării,  erau îndeplinite în mod suficient pentru ca Macedonia să înceapă negocierile pentru aderarea la UE, și a solicitat Consiliului Uniunii Europene să confirme data de lansare a negocierilor de aderare imediat, întrucât disputele bilaterale nu trebuie să fie un obstacol pentru începerea discuțiilor, deși acestea trebuie să fie rezolvate înainte de aderare. Cu toate acestea, indiferent dacă Consiliul a fost de acord sau nu cu opinia parlamentului, nu a făcut nicio mențiune a negocierilor de aderare ale Macedoniei în cadrul reuniunii sale din iunie 2014.

În mai 2014, problema numelui era încă nerezolvată, dar s-a anunțat reluarea negocierilor după  din Grecia și după  din 25 mai. În cadrul reuniunii Consiliului din iunie 2014, fixarea unei date de începere a negocierilor de aderare ale Macedoniei nu a fost pe ordinea de zi.
Un acord preliminar s-a convenit la 12 iunie 2018 între guvernele grec și macedonean, care presupune schimbarea numelui oficial al țării în Republica Macedonia de Nord (în ), modificare ce trebuie aprobată prin referendum.

Progresul negocierilor

Procesul de liberalizare a vizelor
La 1 ianuarie 2008 au intrat în vigoare acordurile de facilitare a eliberării vizelor și readmisie între Serbia și UE.
Macedonia a început un dialog privind liberalizarea vizelor cu UE în februarie 2008, și a fost adăugată la lista de țări ai căror cetățeni sunt scutiți de viză pe 19 decembrie 2009, ceea ce a permis cetățenilor macedoneni să intre în spațiul Schengen, Bulgaria, Cipru și România fără viză atunci când călătoresc cu .

Instituțiile
Guvernul macedonean a stabilit o infrastructură de gestionare a procesului de integrare europeană, pe baza unui document adoptat în 1997, sub titlul "baze strategice ale Republicii Macedonia privind obținerea statutului de membru al Uniunii Europene". Se compune din următoarele instituții:
 Comitetul pentru Integrare Euro-Atlantică joacă rolul central în procesul decizional al politicilor statului în procesul de integrare europeană. Acesta este prezidat de către prim-ministru, iar membri ai Comitetului sunt viceprim-miniștri, miniștrii din Guvern, Guvernatorul  și Președintele .
 Comitetul de Lucru pentru Integrarea Europeană (CLIE) din cadrul Guvernului Republicii Macedonia – este prezidat de către viceprim-miniștrii responsabili de integrarea în UE, cu ministrul economiei ca adjunct. Membrii sunt Secretarii de stat din toate ministerele sunt membri. Este un organism interministerial  operațional care trebuie să stabilească metodele și dinamica pentru punerea în aplicare a deciziilor strategice, politice, orientările și prioritățile Guvernului, precum și să monitorizeze realizarea unor sarcini concrete.
 Adjunctul șefului guvernului este responsabil pentru integrarea europeană ca centrul în managementul și coordonarea operațională a procesului de integrare. Sprijinul și serviciul său este Sectorul pentru Integrare Europeană din cadrul Secretariatului General al Guvernului fostei Republici Iugoslave a Macedoniei.
 Sectorul pentru Integrare Europeană din cadrul guvernului Republicii are sarcina de a organiza, coordona și sincroniza procesul de integrare în UE. Acesta este structurat în șapte unități responsabile de armonizarea legislației naționale cu cea a UE, de traducere a actelor juridice ale UE, consolidarea instituțiilor, sprijin pentru CLIE, coordonarea asistenței externe, și informarea publicului larg cu privire la UE și procesul de integrare europeană.
 Departamente/sectoarele/unitățile de Integrare Europeană în cadrul Ministerelor au o structură similară și competențe ca sectorul central pentru Integrare Europeană din cadrul Guvernului, fiind o verigă importantă în infrastructura instituțională.
 Ministerul Afacerilor Externe – domeniul UE – este responsabil pentru comunicarea cu structurile UE, prin Misiunea Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei la Bruxelles, colectând în timp util informații valabile cu impact asupra procesului de integrare și prezentarea unei perspective și a unor poziții uniforme în structurile europene.
Alte instituții care sprijină procesul de integrare în UE sunt următoarele:
 Adunarea Republicii și Comisia pentru Probleme Europene
 Secretariatul pentru Legislație
 Secretariatul General al Guvernului
 Subcomisia CLIE pentru armonizarea legislației cu grupurile sale de lucru

Impactul aderării

Vezi și

 Aderarea Georgiei la Uniunea Europeană
 Aderarea Serbiei la Uniunea Europeană
 Aderarea Republicii Moldova la Uniunea Europeană
 Aderarea Ucrainei la Uniunea Europeană

Referințe

Politica Macedoniei de Nord
Extinderea Uniunii Europene
M


My Girl  es una serie de televisión surcoreana emitida entre 2005-2006, protagonizada por Lee Da Hae, Lee Dong Wook, Lee Jun Ki, Min Hyo Rin y Park Si Yeon. Fue transmitida por Seoul Broadcasting System desde el 14 de diciembre de 2005 hasta el 2 de febrero de 2006, con una longitud de 16 episodios emitidos miércoles y jueves a las 21:55 (KST). Fue escrita por las hermanas Hong, un dúo de escritoras posteriormente famosas por The Greatest Love (2011) y You're Beautiful (2009).

Sinopsis
En la isla de Jeju Joo Yoo Rin (Lee Da Hae) es una joven que vive con su padre que es adicto a los juegos de azar y lleno de deudas, sin embargo, cuando él se escapa de la isla para esconderse de sus deudores, Yoo Rin debe mantenerse a sí misma y pagar todo. Por obra del destino, Yoo Rin se encuentra con Seol Gong Chan (Lee Dong Wook), el heredero de la poderosa corporación hotelera L'Avenue Hotel, quién le propone hacerse pasar por su prima desaparecida, ya que la última voluntad de su abuelo enfermo es compartir con ella antes de morir y así su abuelo podrá descansar en paz.

Pese a que no quería mentirle al abuelo inicialmente, decide aceptar ante la necesidad de dinero y hacerse pasar por ella. En medio de esto aparece Seo Jeong Woo (Lee Jun Ki) un gran amigo de Gong Chan, que se enamorará perdidamente de Yoo Rin. Pero la situación se enreda aún más cuando el abuelo se recupera y Yoo Rin junto a Gong Chan ya que supuestamente son primos deberán vivir juntos, también aparecerá Kim Sae Hyu (Park Si Yeon), una exitosa tenista que en el pasado tuvo una relación sentimental con Gong Chan y ahora vuelve para volver a conquistarlo.

Reparto

Principal
 Lee Da Hae como Joo Yoo Rin, una guía turística en la isla de Jeju.
 Lee Dong Wook como Seol Gong Chan.
 Lee Jun Ki como Seo Jung Woo.
Park Si Yeon como Kim Seo Hyun.

Secundario
 Jo Kye Hyung como Ahn Jin Kyu.
Hwang Bo Ra como Ahn Jin Shim.
 Lee Eon Jung como Yoon Jin Kyung.
 Byun Hee Bong como Seol Woong.
Kim Yong Rim como Jang Hyung Ja.
 Ahn Suk Hwan como Jang Il Do.
Choi Ran como Bae In Sun.
 Jung Han Hun como Joo Tae Hyung.
Han Chae Young como Choi Ha Na.
 Jae Hee como Marido de Ha Na.
 Oh Ji Young como Asistente de Seo Hyun.

Emisión internacional
 China: Hunan TV (2009).
 Estados Unidos: Pasiones (2016).
 Filipinas: ABS-CBN (2006).
 Hong Kong: TVB (2007).
 Japón: TV Tokyo (2007) y KNTV (2009).
 Malasia: 8TV y Animax Asia (2006).
 Sri Lanka: Swarnawahini (2015).
 Tailandia: Channel 7 (2007).
 Taiwán: GTV (2006).

Adaptaciones

Referencias

Enlaces externos
 My Girl — Página web oficial

Series de televisión de Seoul Broadcasting System
Series de televisión de Corea del Sur
Series de televisión de drama de Corea del Sur
Series de televisión de comedia de Corea del Sur
Series de televisión románticas de Corea del Sur
Series de televisión en coreano
Series de televisión ambientadas en Jeju
Series de televisión ambientadas en Seúl

My Girl (serie de televisión)


Baruch S. Lanner (né le ) est un rabbin orthodoxe américain reconnu coupable d'abus sexuels sur des enfants.

Bibliographie
Baruch Lanner est le directeur de l'école secondaire Hillel Yeshiva à Ocean Township (comté de Monmouth), New Jersey, et plus tard le directeur des régions de la Conférence nationale des jeunes des synagogues (NCSY) de l'Union orthodoxe.

Affaire
En 2000, une série d'enquêtes publiée dans The Jewish Week démontre que Baruch Lanner a abusé physiquement et sexuellement des jeunes pendant des décennies. Baruch Lanner démissionne le lendemain de sa publication.

Une enquête est menée par l'Union orthodoxe. Le comité d'enquête, dirigé par le président de l'époque de la Hillel International, Richard Joel, dépense plus d'un million de dollars pour interroger plus de 140 personnes et publie un rapport de 330 pages détaillant les abus. Le rapport montre que Lanner a abusé physiquement, sexuellement et émotionnellement de dizaines d'adolescents, y compris en caressant des filles et en mettant des garçons à genoux entre ses cuisses ; les abus ont commencé en 1970.

À la suite du rapport, le vice-président-exécutif de l'Union orthodoxe, le rabbin Raphael Butler, démissionne : il est critiqué pour ne pas avoir donné suite à des plaintes antérieures.

Lanner est reconnu coupable en 2002 d'avoir abusé sexuellement de deux adolescentes qui fréquentaient l'école religieuse où il était directeur, et est condamné à sept ans de prison.

La cour d'appel rejette l'accusation de mise en danger d'enfants en 2005.

Il est libéré sur parole le 10 janvier 2008 et obtient une libération conditionnelle de quatre ans.

Conséquences
Un deuxième rapport commandé en 2001 par l'OU révèle que les abus ont été ignorés pendant des décennies, malgré de multiples plaintes, et que de  ont été commises. Le cas a été décrit comme  et constitue un .

En 2003, les membres du Beth Din qui avaient déjà enquêté sur Lanner en 1989, les rabbins Mordechai Willig, Yosef Blau et Aaron Levine, présentent leurs excuses aux victimes pour n'avoir pas agi pour arrêter les abus.

Références

Lien externe

 Le suivi de l'affaire pas le New York Jewish Week

Naissance en octobre 1949
Personnalité américaine condamnée pour crime
Rabbin américain
Personnalité américaine condamnée pour abus sexuel sur mineur
Rabbin orthodoxe
Rabbin du XXe siècle
Rabbin du XXIe siècle
Affaire relative à la pédophilie dans le judaïsme
Personnalité religieuse condamnée pour abus sexuels sur des enfants

Baruch Lanner


Las leyes de la Gestalt, para la psicología de la Gestalt, son una serie de reglas que explican el origen de las percepciones a partir de los estímulos. Existen múltiples reglas particulares, que se fundamentan en dos reglas generales: la ley de buena forma y la ley de figura y fondo.

Leyes generales

Ley de figura y fondo
La figura es la zona de la percepción en la que se centra la conciencia y el fondo es el resto de la percepción. La ley establece que no es posible percibir simultáneamente la misma zona como figura y fondo, por lo que siempre existen elementos en los que la conciencia se centra y elementos que esta ignora. Cuando no existe dicha oposición de un modo literal, la mente la provoca, mediante el contenido del inconsciente. La percepción subliminal es la percepción del fondo que no llega a hacerse figura y, por lo tanto, no llega a la conciencia, pero influye, de todas maneras, en el inconsciente. La percepción de figura y fondo puede depender de factores tales como la profundidad, la distancia y la oclusión.

Ley de pregnancia o buena forma
Uno de los principios fundamentales de la percepción para los gestaltistas es la llamada ley de la prägnanz (traducido generalmente del alemán como pregnancia o, mejor aún, como principio de la buena forma), que afirma la tendencia de la experiencia perceptiva a adoptar las formas más simples posibles. Las partes de una figura que tiene "buena forma" o que indican una dirección o destino común forman con claridad unidades autónomas en el conjunto. Esta ley permite la fácil lectura de figuras que se interfieren formando aparentes confusiones, pero en donde prevalecen sus propiedades de "buena forma" o destino común, se ven como desglosadas del conjunto.

La ley de la buena forma establece que la mente atribuye la mejor forma posible a la percepción. Esta ley se compone de leyes particulares, ya que la mente emplea varios criterios para determinar cuál forma es mejor. De ese modo, se puede hablar de la ley del cierre, del contraste, de la proximidad, de la semejanza, de la continuidad, del movimiento común, entre otros. En las ilusiones ópticas paradójicas, la mente intenta atribuir formas conocidas a las partes de una forma desconocida, pero, cuando se ensambla la totalidad, se produce un error.

Leyes particulares
Entre otras, se puede mencionar:

 Ley del Contraste: Una forma es mejor percibida cuanto mayor sea contraste entre el fondo y la figura.
 Ley de Jerarquización: Una forma es mejor percibida cuanto más principal y menos accesoria la mente la interprete.
 Ley de Birkhoff: Una forma es mejor percibida cuantos más ejes tenga.
 Ley de Memoria: Una forma es mejor percibida cuantas más veces haya sido vista.
 Ley del Cierre: Una forma es mejor percibida cuanto más cerrada sea. Si un contorno no está completamente cerrado, la mente tiende a cerrarlo.
 Ley de la Continuidad: Una forma es mejor percibida cuanto más continua sea. Si el patrón se rompe, la mente tiende a continuarlo.
 Ley de la Proximidad: Los elementos aislados, pero con cierta cercanía, tienden a ser considerados como grupos.
 Ley de la Simetría: Los elementos aislados, pero con cierta simetría, tienden a ser considerados como grupos.
 Ley de la Semejanza: Los elementos aislados, pero con cierta semejanza, tienden a ser considerados como grupos.
 Ley del Movimiento Común: Los elementos aislados, pero con movimiento común, tienden a ser considerados como grupos.
 Ley de Invariancia Topológica: Una buena forma resiste a las deformaciones a las que sea sometida.
 Ley de Enmascaramiento: Una buena forma resiste a las perturbaciones a las que sea sometida.

Principio de semejanza

La mente agrupa los elementos similares en una entidad. La semejanza depende de la forma, del tamaño, del color y de otros aspectos visuales de los elementos. Además semeja las agrupaciones existentes en nuestra realidad a partir de la experiencia o praxis vivencial de nuestra memoria icónica.

Principio de proximidad

Habla del agrupamiento parcial o secuencial de elementos que lleva a cabo la mente, con base en la distancia. Los objetos adjuntos tienden a ser vistos como una unidad. Los estímulos que están próximos tienden a percibirse como parte de las mismas unidades.

Principio de simetría

Las imágenes simétricas son percibidas como iguales, como un solo elemento, en la distancia. Este principio tiene tal trascendencia que va más allá del campo de la percepción de las formas y constituye uno de los principios o fenómenos fundamentales de la naturaleza. La biología, la matemática, la química y la física, incluso la misma estética, se organizan siguiendo las leyes especulares, simples o múltiples, de la simetría.

Principio de continuidad

Los detalles que mantienen un patrón o dirección tienden a agruparse juntos, como parte de un modelo. Es decir, percibimos elementos continuos aunque estén interrumpidos entre sí. Tiene elementos de cierre porque las partículas independientes tratan de formar figuras, partiendo de la ley de cierre. De igual modo, toma propiedades de la ley de buena figura o destino común, al generar la elección de las formas más simples y rotundas. También toma elementos de la ley de experiencia, pues se decide por aquellas formas que tienen figuras reconocibles o son más familiares para la persona que percibe (llamado perceptor). Este principio tiene como caracteres propios la manera de presentarnos las formas. Estas se nos muestran de manera incompleta, inconclusas, como abreviaturas o como esquemas de fácil interpretación.

Principio de dirección común

Implica que los elementos que parecen construir un patrón o un flujo en la misma dirección se perciben como una figura. Por ejemplo, las bandadas de pájaros que vuelan como un todo, es decir, como si se tratara de un organismo único.

Principio de simplicidad

La ley de la simplicidad denota a un objeto o imagen de la manera más practica posible sin buscar alteración alguna.

Principio de igualdad o equivalencia

Dice que, cuando concurren varios elementos de diferentes clases, hay una tendencia a constituir grupos con los que son iguales. Esta experiencia la presentamos aislada, para evitar la influencia de otras leyes y por ello están equidistantes todos los elementos integrantes. Si las desigualdades se basan en el color, el efecto es más sorprendente que en la forma. Ahondando en las desigualdades, si se potencian las formas iguales, con un color común, se establecen condicionantes potenciadores, para el fenómeno agrupador de la percepción. En el caso de que el color no sea común en ambas figuras, acceden ampliamente a ser vistas como experiencia visionaria.

Principio del cerramiento o del cierre

Las líneas que circundan una superficie se captan, en igualdad de circunstancias, más fácilmente como unidad o como figura, en comparación con aquellas otras que se unen entre sí. Las circunferencias, cuadriláteros o triángulos producen el efecto de cerramiento. Esta nueva ley parece ser operativa porque señala el hecho de que las líneas rectas paralelas forman grupos más definidos y estables que los puntos, que delimitan un espacio con más dificultad.
Al igual que esto las manzanas son rojas tan claro como que existen diferentes colores así mismo existen diferentes personalidades.

Principio de experiencia

Asegura que, desde el punto de vista biológico, el propio sistema nervioso se ha ido formando por el condicionamiento del mundo exterior.

Ernst Mach definió las propiedades de las formas especiales y auditivas como totalidades principales perceptuales. Estas formas poseen cualidades que las distinguen de sus elementos; las sensaciones se organizan en la conciencia y crean cualidades formales que pueden ser novedosas.

 Pensamiento holístico: el todo es siempre más que la suma de sus partes.
 Fundamentos fenomenológicos: los fenómenos son objeto de estudio de interés para la psicología. El análisis psicológico debe proceder de los fenómenos a su esencia.
 Metodología: la psicología de la Gestalt realiza experimentos parecidos a los sucesos de la vida (realidad) empleando pocos sujetos.
 Isomorfosis: los procesos psicológicos se relacionan de modo directo con procesos biológicos, en especial cerebrales.

Estas percepciones, afirmaba Edgar Rubin, surgen como un todo y en forma gradual. Tales figuras demuestran que nuestras percepciones son activadas, vívidas y organizadas; no somos simples receptores pasivos de estímulos sensoriales.

Los psicólogos de la Gestalt afirmaron que los principios de la organización perceptual no solo explican nuestras percepciones visuales, sino también nuestras percepciones auditivas y táctiles y procesos mentales superiores tales como la memoria.

Véase también
Psicología de la Gestalt

Referencias

Gestalt
Percepción

Leyes de la Gestalt


Kimyasal denge, iki yönlü bir tepkimede ürünlerin meydana geliş hızının, ürünlerden tekrar tepkimeye girenlerin meydana geliş hızına eşit olduğu durumdur. Böyle denklemlerde tepkimenin her iki tarafa olabileceğini göstermek için çift yönlü ok  kullanılır. Genel olarak şöyle göstermek mümkündür:

Burada A ve B tepkimeye giren başlangıç maddeleri, C ve D ise meydana gelen ürünlerdir. Bir denge tepkimesinde çoğu zaman ileri ve geri tepkime hızları birbirine eşittir ve sıfır değildir.

Tarihi
Kimyasal denge kavramı 1803 yılında Berthollet'in, kimyasal tepkimelerin tersinin olabileceğini bulmasıyla ortaya çıktı. A ve B girenler, S ve T de ürünler olmak üzere bir denge tepkimesi katsayılarla birlikte şöyle ifade edilir:

1865'te Guldberg ve Waage Berthollet'in fikirlerini geliştirdiler ve tepkime hızlarının derişime bağlı olarak şöyle gösterilebileceğini buldular:

A ve B'nin reaksiyona girme hızı, konsantrasyonlarına (derişimlerine), sıcaklığa ve katalizör mevcudiyetine bağlıdır. Reaksiyon ilerledikçe, A ve B'nin konsantrasyonları ve reaksiyon hızları azalır. C ve D nin konsantrasyonları ve bunların reaksiyona girme hızları da artar. Neticede A ve B'nin reaksiyon hızı, C ve D'nin reaksiyon hızına eşit olur ve eşit hızlarda kesiksiz olarak devam eden reaksiyonlar arasında dinamik bir denge kurulur. Bu, onların konsantrasyonlarının eşit olduğu manasına gelmez. Fakat A, B, C ve D'nin konsantrasyonlarının sabit kalması demektir. Sıcaklık ve basıncın denge üzerinde etkisi vardır. Bunlardan birini veya maddelerden birinin konsantrasyonunun değiştirilmesi halinde, denge sağa veya sola meylederek değişir ve yeni konsantrasyon değerleri meydana gelir.

Reaksiyonların birçoğu iki yönlüdür. Endüstride, istenen ürünlerin lehine reaksiyonu yönlendirmek esastır.

Sıcaklığın artması genellikle her reaksiyonun hızını artırır. Fakat istenen reaksiyonun hızının, ters reaksiyona oranla en yüksek olduğu optimum bir sıcaklık vardır. Eğer gazlar söz konusu ise, basınç değişimi dengeye etki eder. Ürünlerden birinin ortamdan alınması reaksiyonun tamamlanmasına imkân hazırlar.

Denge Sabiti

Yukarıdaki tepkime için denge sabiti:

Kimyasal denge


Túmulo de José (, Qever Yosef,    , Qabr Yūsuf) é um monumento funerário localizado na entrada leste do vale que separa os montes Gerizim e Ebal, 300 metros a noroeste do Poço de Jacó, nos arredores da cidade de Nablus, na Cisjordânia. Foi venerado ao longo dos tempos pelos samaritanos, para quem é o segundo local mais sagrado, por judeus, cristãos e muçulmanos, alguns dos quais o veem como o local de um xeque medieval, Yusef Al-Dwaik.

O local fica perto de Tell Balata, o local de Shakmu no final da Idade do Bronze e, mais tarde, o Siquém bíblico. Uma tradição bíblica identifica a área geral de Siquém como o local de descanso do patriarca bíblico José e seus dois filhos Efraim e Manassés. Vários locais ao longo dos anos foram vistos como o lendário local de sepultamento de José. Registros pós-bíblicos sobre a localização do Túmulo de José em algum lugar ao redor desta área datam do início do século IV d.C. A estrutura atual, uma pequena sala retangular com um cenotáfio, data de 1868, e está desprovida de qualquer vestígio de materiais de construção antigos. Enquanto alguns estudiosos, como Kenneth Kitchen e James K. Hoffmeier afirmam a historicidade do relato bíblico de Joseph, outros, como Donald B. Redford, argumentam que a história em si "não tem base em fatos".

Em pontos-chave de sua longa história, um local que se acredita ser o Túmulo de José nesta área testemunhou intenso conflito sectário. Samaritanos e cristãos disputando acesso e título ao local no início do período bizantino frequentemente se envolveram em confrontos violentos. Depois que Israel capturou a Cisjordânia em 1967, os muçulmanos foram proibidos de adorar no santuário e ele foi gradualmente transformado em uma sala de oração judaica. O atrito inter-religioso e o conflito de reivindicações judaicas e muçulmanas concorrentes sobre a tumba tornaram-se frequentes. Embora tenha caído sob a jurisdição da Autoridade Nacional Palestina (PNA) após a assinatura dos Acordos de Oslo, permaneceu sob guarda das IDF com os muçulmanos proibidos de orar lá. No início da Intifada de Al-Aqsa em 2000, logo após ser entregue à PNA, foi saqueada e arrasada por palestinos revoltados. Após a reocupação de Nablus durante a Operação Escudo Defensivo de Israel em 2002, grupos judeus retornaram para lá de forma intermitente. Entre 2009 e 2010 a estrutura foi reformada, com uma nova cúpula instalada, e as visitas de fiéis judeus foram retomadas. A tumba foi vandalizada por manifestantes palestinos em 2015 e novamente em 2022.

Tradições primitivas

Fonte bíblica e tradições religiosas primitivas
A Torá fornece quatro detalhes sobre as tradições que cercam os restos mortais de José. O relato em Gênesis relata que, antes de sua morte, ele fez seus irmãos jurarem que levariam seus ossos do Egito para Canaã. Diz-se então que ele foi embalsamado e colocado em um caixão no Egito. Em Êxodo, é dito que Moisés cumpriu a promessa levando os ossos de José com ele quando ele deixou o Egito. Em Josué, diz-se que os ossos de José foram trazidos do Egito pelos Filhos de Israel e enterrados em Siquém.Os ossos de José, que os filhos de Israel trouxeram do Egito, foram sepultados em Siquém em um terreno que Jacó comprou dos filhos de Hamor, pai de Siquém, por cem moedas de prata (qeśîṭâ).

Erudição moderna sobre a narrativa dos ossos de José
Embora a data bíblica tradicional para a narrativa da vida e morte de José o coloque no Egito no meio da Décima Segunda Dinastia, aproximadamente comparável à invasão dos Hicsos no Egito, a erudição contemporânea não aceita mais uma datação tão remota. A própria figura de José é muitas vezes considerada uma "personificação de uma tribo", em vez de uma pessoa histórica.

Segundo a Bíblia, José foi embalsamado e enterrado em um caixão no Egito, depois de ter seu povo jurado levar seus ossos embora. O midrash posterior identifica seu primeiro sepultamento em um mausoléu real, ou como lançado no Nilo. Diz-se que Moisés reuniu os ossos e os levou consigo durante o Êxodo do Egito, usando magia para levantar o caixão, uma tradição repetida por Josefo, que especifica que eles foram enterrados em Canaã naquela época. A respeito de seu sepultamento em Canaã, de Josué é evidente que a porção que José recebeu foi um lote perto de Siquém, não a própria cidade.

A maioria dos estudiosos contemporâneos acredita que a historicidade dos eventos na história de José não pode ser demonstrada. Na esteira de estudiosos como Hermann Gunkel, Hugo Gressmann e Gerhard von Rad, que identificaram a história de José como principalmente uma composição literária, agora ela é amplamente considerada como pertencente ao gênero de romance ou novela. Como novela é lida como reelaboração de lendas e mitos, muitos deles, especialmente os motivos de seu enterro em Canaã, associados ao deus egípcio Osíris, embora alguns comparem o enterro de seus ossos em Siquém com a eliminação dos ossos de Dionísio em Delfos. As lendas e o folclore retrabalhados provavelmente foram inseridos na tradição textual em desenvolvimento da Bíblia entre os séculos VIII e VI aC. A maioria dos estudiosos situa sua composição em um gênero que floresceu no período persa do exílio.

Histórico da identificação e uso do local

Contas de peregrinos

O Itinerarium Burdigalense (333 EC) observa: "No sopé da própria montanha, há um lugar chamado Sichem. Aqui está um túmulo em que José foi colocado, no terreno que Jacó seu pai lhe deu." Eusébio de Cesaréia escreveu nos registros do século 4 em seu Onomasticon: "Suchem, cidade de Jacó agora deserta. O local é apontado no subúrbio de Nablus. Lá o túmulo de José é apontado nas proximidades." Jerônimo, escrevendo sobre a estada de Santa Paula na Palestina escreve que "desviando o caminho [do poço de Jacó], ela viu os túmulos dos doze patriarcas". O próprio Jerônimo, juntamente com o monge bizantino George Syncellus, que viveu muitos anos na Palestina, escreveu que todos os doze patriarcas, incluindo José, foram enterrados em Siquém.

Ataques incendiários

Em 7 de julho de 2014, os palestinos tentaram incendiar o túmulo de José enquanto protestavam. As forças de segurança da Autoridade Palestina conseguiram deter os manifestantes antes que pudessem incendiá-lo. Em 22 de dezembro de 2014, judeus que estavam visitando o túmulo para acender velas para o feriado judaico de Hanukkah descobriram que o local havia sido vandalizado. As luzes foram quebradas e a fiação elétrica havia sido cortada. Foi a primeira vez que os judeus foram autorizados a visitar o túmulo em mais de um mês.

Em 9 de abril de 2022, centenas de palestinos invadiram o túmulo, quebrando a lápide sobre o túmulo, um lustre, e danificando o gabinete elétrico.

Referências

Atrações turísticas do Estado da Palestina
Lugares da Bíblia hebraica
Tumbas de personagens bíblicos

Túmulo de José


È̤́ (minuscule : è̤́), appelé E tréma souscrit accent grave accent aigu, est un graphème et une lettre additionnelle de l'alphabet latin utilisée dans l'écriture du kayah. Elle est composée d'un E, d'un tréma souscrit, d'un accent grave et d'un accent aigu.

Utilisation

Représentations informatiques
Le E tréma souscrit accent grave accent aigu peut être représenté avec les caractères Unicode suivants :
 composé et normalisé NFC (latin-1, diacritiques) :

 décomposé et normalisé NFD (latin de base, diacritiques) :

Voir aussi
 Alphabet latin
 E (lettre)
 Tréma souscrit
 Accent grave
 Accent aigu

Lettre E diacritée
Lettre latine comportant un accent grave
Lettre latine comportant un accent aigu
Lettre latine comportant un tréma souscrit

È̤́


Marie Pauline Hall (8 April 1884 – 11 November 1956) was an English violinist.

Biography
Hall was born in Newcastle upon Tyne, England. She received her first lessons from her father, who was a harpist in the orchestra of the Carl Rosa Opera Company.  She also studied with a local teacher, Hildegarde Werner. Hall's family moved around the country with her father and spent some years in Guarlford, a small village near Malvern. When she was nine, Émile Sauret heard her play, and she gained one of the recently instituted Wessely Exhibitions at the Royal Academy of Music, London: but owing to her father's lack of means she did not take it up.

She continued to study under several well known teachers, including a year with Edward Elgar in 1894 aged 10, August Wilhelmj in London in 1896, and  in Birmingham in 1898.  The story goes that a clergyman found her in a half-starved condition playing for coppers in the streets of Bristol, took her to London and with the assistance of some friends—including W. Ebsworth Hill of the renowned violin makers W.E. Hill & Sons—placed her in a position to receive lessons from Professor Johann Kruse (who had studied with Joachim) in 1900. In 1901, upon the advice of Jan Kubelík, she went to study under his former tutor Otakar Ševčík in Prague.

Hall played for the first time in Prague in November 1902, Vienna in January 1903, and made her London début on 16 February 1903 aged nineteen with Henry Wood at St James's Hall. The demanding programme included Paganini's first concerto, the Tchaikovsky concerto and Henryk Wieniawski's Fantaisie Brillante on themes from Faust. She scored a success in all these places. She made an international concert tour in 1904, playing in Germany, Canada, America and Australia, including an impromptu concert in a large marquee in Fiji with a particularly badly-tuned piano.

She made a tour through South Africa in 1910, for which she received £10,000 ($50,000) said at the time to be the largest ever paid to a violinist.

She possessed a technique that she believed was due to Ševčík's teaching. While she appeared to be not very strong physically, Hall proved herself strong enough to go on long tours and perform exacting programs without fatigue.

Ralph Vaughan Williams completed The Lark Ascending with Hall's assistance, and dedicated it to her. She gave the first public performances, that for violin and piano at a concert of the Avonmouth and Shirehampton Choral Society on 15 December 1920, and that for violin and orchestra at the Queen's Hall with the British Symphony Orchestra under Adrian Boult on 14 June 1921. She owned and played one of the two Viotti Stradivarius violins.

In 1916, she recorded an abridged version of the Elgar Violin Concerto with the composer conducting.

Hall has been described as "perhaps the most successful woman violinist of any during the pre-war period, a truly international celebrity,"  and as "a very charming woman, very small and jolly and with a great sense of humour. She was also extremely generous." She died in Cheltenham on 11 November 1956.

The 1709 Stradivarius violin which she played for more than 50 years, now known as the "Marie Hall Stradivarius," was sold at Sotheby's in April 1988 for a record £473,000 to an anonymous South American bidder.

Personal life
In 1911, Hall married her business manager Edward Baring; they settled in Cheltenham and had one child, Pauline. For the last years of her life she lived in Cheltenham in a large Victorian villa, "Inveresk", in Eldorado Road.

References

1884 births
1956 deaths
English classical violinists
Women classical violinists
Musicians from Newcastle upon Tyne
People from Malvern Hills District
Musicians from Cheltenham
20th-century English women musicians
20th-century classical violinists

Marie Hall


Bastašići su naseljeno mjesto u općini Kakanj, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 74

 Muslimani - 67
 Hrvati - 7

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 39

 Bošnjaci - 39

Izvori

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Kakanj

Bastašići


Col du Granon (em português passo do Granon) (el. ) é uma passo em alta montanha nos Alpes, no departamento de Altos Alpes, na França. Uma estreita estrada alcatroada serpenteia abruptamente pela abordagem sul. As estradas de cascalho continuam além da passagem, em uma zona de treinamento militar. Sediou a mais alta etapa no topo da montanha de todos os tempos no Tour de France — uma única vez — em 1986, até o Tour de France de 2011, que terminou no Passo do Galibier, em  de altitude. Eduardo Chozas, da Espanha, venceu a etapa depois de uma longa e solitária fuga.

Descrição
Duas estradas levam à passagem em . A estrada D234T sobe  com um gradiente médio de 9% de Saint-Chaffrey a uma altitude de . Do leste uma estrada de terra para o passo militar em Val-des-Prés sobe  em quase 7% de gradiente.

Volta a França - primeiro ciclista ao topo

 Lista de passos de montanha

Ligações externas
 Ciclismo Col du Granon - Perfil de elevação, mapa, fotos
 Le col du Granon dans le Tour de France

Passos de montanha dos Alpes
Passos de montanha da Provença-Alpes-Costa Azul

Col du Granon


Homenzinho é uma curta-metragem de drama portuguesa de 2007, com realização de Tiago Guedes, Rita Barbosa e Jorge Coelho a partir e um argumento de Coelho. Contando com a participação de António Durães, interpretando uma versão de Deus, o filme retrata uma conversa informal sobre criação e existencialismo no Metro do Porto. A obra estreou em Portugal a 7 de julho de 2007, integrada na edição desse ano do Curtas Vila do Conde - Internacional Film Festival.

Sinopse
Na estação de metro da Casa da Música, enquanto espera a continuação da sua viagem, um jovem envolve-se numa estranha conversa com um homem mais velho. Em direção ao Bolhão, falam informalmente sobre um filme em processo de desenvolvimento, tocando em assuntos de criação, a real dimensão da existência humana e demandas pessoais. O homem reminiscente de Deus frisa que somos apenas uma pequena parte de algo maior e nada é tão importante quanto pensamos.

Produção
Durante o ano de 2007, a Metro do Porto apoiou um conjunto de ações e eventos de natureza cultural, num valor global de 85.900 euros. De entre os apoios atribuídos ao Festival de Curtas-Metragens de Vila do Conde, pretendeu-se produzir Homenzinho, uma curta-metragem cuja totalidade da ação decorresse no interior da rede do Metro do Porto.

A produtora Take it Easy, procurando ligar-se a projetos fora do âmbito da publicidade, envolveu-se em diversas áreas desde a produção teatral (Pillowman e Pés no Arame) até às curtas-metragens para cinema. Rita Barbosa, que havia sido representada pela produtora desde 2005, tinha vindo a participar como realizadora de publicidade e vídeo até surgir a oportunidade de realizar Homenzinho com Tiago Guedes e Jorge C. Coelho. A curta-metragem foi rodada em betacam.

Festivais
Homenzinho foi selecionado para monstras e festivais internacionais, de entre os quais:

 15º Curtas Vila do Conde (Portugal, 7 de julho de 2007);
 Fantasporto (Portugal, janeiro de 2008);
 CinéRail: International Festival Trains on Film (França, 2008).

Ligações externas

Curtas-metragens da década de 2000
Curtas-metragens de 2007
Curtas-metragens de drama
Curtas-metragens de Portugal
Curtas-metragens em língua portuguesa
Filmes ambientados no Porto
Filmes ambientados no século XXI
Filmes da década de 2000
Filmes de drama da década de 2000
Filmes de drama de Portugal
Filmes de Portugal de 2007
Filmes independentes de Portugal
Filmes em língua portuguesa
Filmes independentes da década de 2000
Filmes realizados por Tiago Guedes

Homenzinho


Nobuhiro Maeda (født 3. juni 1973) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Verdy Kawasaki og Vissel Kobe.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Nobuhiro Maeda


Azusa Pacific University (APU) is a private, evangelical Christian university in Azusa, California. The university was founded in 1899, with classes opening on March 3, 1900, in Whittier, California, and began offering degrees in 1939. The university's seminary, the Graduate School of Theology, holds to a Wesleyan-Arminian doctrinal theology. APU offers more than 100 associate, bachelor's, master's, and doctoral programs on campus, online, and at seven regional locations across Southern California.

Azusa Pacific University is organized into three colleges and seven schools. The academics programs are available from the Honors College, College of Liberal Arts and Sciences, College of Music and the Arts, Leung School of Accounting, University College, School of Behavioral and Applied Sciences, School of Business and Management, School of Education, School of Nursing, and School of Theology. APU is accredited by the Western Association of Schools and Colleges (WASC).

History
Azusa Pacific University was established on March 3, 1899, in Whittier, California. Under the name Training School for Christian Workers, it was the first Bible college on the West Coast. Led by president Mary A. Hill, the school initially had a total enrollment of 12 students.

Early years saw the school relocate and change leadership several times. In 1939, Cornelius P. Haggard, Th.D., became the school's 13th president. In response to low enrollment and a lack of donations, Haggard launched a variety of fundraising efforts. Haggard served for the next 36 years.

Following mergers with three Southern California colleges, the university relocated in 1946 to the city of Azusa, where it resides today. In 1939 the Training School became Pacific Bible College, and four-year degrees were offered. In 1956, the name was changed to Azusa College. By 1965, Azusa College had become Azusa-Pacific College (APC), and three years later, APC merged with Arlington College. Upon its achievement of university status in 1981, the college changed its name to Azusa Pacific University.

After Haggard's death, Paul E. Sago, Ph.D., became president, serving until 1989. Sago encouraged the development and growth of off-site educational regional campuses throughout Southern California, and presided over the addition of master's degree programs and the development of schools within the university.

Richard E. Felix, Ph.D., became president in 1990, and initiated the university's first doctoral programs. He also introduced the university's "Four Cornerstones," Christ, Scholarship, Community, and Service, and oversaw the construction of seven new buildings, a doubling of student enrollment, and a quadrupling of graduate programs.

When nearby institution, Ambassador College closed in 1997, the Worldwide Church of God and Azusa Pacific University jointly established the Ambassador Center at Azusa Pacific University for the continuation of classes for former Ambassador College students.

In November 2000, then-Executive Vice President Jon R. Wallace, DBA, became president. In April 2018, Wallace announced his plan to retire and accepted his new role as president emeritus.

In 2017, a new independent economic study found that APU generates $1.25 billion in economic impact within California each year. Of that, APU contributes $37 million in state taxes each year and supports 7,260 jobs statewide. The report also found approximately 47,500 APU alumni reside within California, increasing the state's productivity and earning power. Of those, 10,600 APU alumni and 600 APU employees live in the San Gabriel Valley.

In 2018, two university board members resigned from the university, citing concerns over financial mismanagement and "theological drift." As of 2018, the credit rating agency Moody's had downgraded its credit rating of APU's bonds to BA1, just above junk status.

On April 10, 2019, APU named Paul W. Ferguson as its 17th president. He began his new role on June 3, 2019.

Religious affiliations
A small group of Quakers (also known as Friends) and a Methodist evangelist laid the foundation for the Training School for Christian Workers in 1899.

As faculty members began to embrace Evangelicalism and reject a growing liberal trend in the California Yearly Meeting of Friends, a campus church was established in 1933. This shift moved the "school church" from the local Huntington Park Friends Church to the on-campus worship gathering. The new campus church planted eight "tabernacles" throughout California which collectively became known as the Evangel Church denomination.

The series of college mergers and campus re-locations which followed helped to solidify the school's identity as an Evangelical institution.

Presidents
The university has had a total of 18 presidents since its founding.

Academics

Azusa Pacific University academic resources include the Writing Center, Accessibility Services, Testing Services, Tutoring Services, university libraries, Math Center, Academic Success Center, and the Graduate and Professional Registrar. Special programs include the Friends Center, Honors College, Sigma Theta Tau (Iota Sigma), and the Western Conservancy of Nursing History.

University libraries and special collections
The APU libraries include the William V. Marshburn Library (East Campus), the Hugh and Hazel Darling Library (West Campus), the Stamps Theological Library (West Campus), and off-campus libraries supporting academic programs at the APU High Desert, Inland Empire, Los Angeles, Orange County, San Diego, and Murrieta locations.

A unified catalog identifies the more than 240,000 books, media items, and 1,900 periodical titles in the libraries' print collections. More than 703,000 microforms include the Library of American Civilization, Library of American Literature, The New York Times, and Educational Resources Information Center collections. The university network also provides access to more than 140 online databases, which include more than 46,000 electronic journals.

In the fall of 2009, Azusa Pacific University acquired a collection of antiquities, including five fragments of the Dead Sea Scrolls and five first-edition prints of the King James Bible.  These new acquisitions were displayed in an exhibit, Treasures of the Bible: The Dead Sea Scrolls and Beyond, in summer 2010.

Special collections of Azusa Pacific University are housed in the Thomas F. Andrews Room of the Hugh and Hazel Darling Library, located on APU's West Campus. The special collections consist of over 6,500 holdings ranging from presidential signatures to historical citrus crate labels.

Research
Azusa Pacific University is classified among "R2: Doctoral Universities – High research activity". APU conducts its research through eight university research centers:
 Center for Academic Service-Learning and Research
 Center for Research on Ethics and Values (CREV)
 Center for Research in Science (CRIS)
 El Centro Teológico Hispano
 Friends Center
 Center for Vocational Ministry (Undergraduate)
 Office of Faith Integration
 Noel Academy for Strengths-Based Leadership and Education

APU's Office of Institutional Research and Assessment provides resources, training, and consultations designed to help academic and student life departments successfully assess their educational effectiveness. The office also coordinates and facilitates the academic program review process.

Honors College
APU's Honors College was launched in 2013, with David L. Weeks as dean. An Oxford-style, writing-intensive program, the Honors College grants graduates a second major or minor in Honors Humanities and an honors scholar diploma designation. The program content replaces all general education courses. The Honors College describes its purpose as "liberally educat[ing] the next generation of intellectually-gifted Christian leaders." Students study classic literature including works by Aristotle, Shakespeare, and C.S. Lewis, and are given publication and regional/national presentation opportunities.

Campus
Azusa Pacific University's Azusa campus is situated in the San Gabriel Valley, located  northeast of Los Angeles.

The university also maintains a Los Angeles Regional Site, a Monrovia Regional Site, and five additional off-site regional centers in Southern California:
 Inland Empire Regional Center (San Bernardino)
Murrieta Regional Center
San Diego Regional Center
 High Desert Regional Center (Victorville)
 Orange County Regional Center (Orange)

Athletics

The Azusa Pacific athletic teams are called the Cougars. The university is a member of the Division II level of the National Collegiate Athletic Association (NCAA), primarily competing in the Pacific West Conference (PacWest) for most of its sports since the 2012–13 academic year; while its women's swimming & diving team competes in the Pacific Collegiate Swim and Dive Conference (PCSC) and its women's water polo team competes in the Golden Coast Conference (GCC). The Cougars previously competed in the Golden State Athletic Conference (GSAC) of the National Association of Intercollegiate Athletics (NAIA) from 1986–87 to 2011–12. On July 11, 2011 Azusa Pacific began the three-year transition process to becoming a member of the NCAA. Azusa Pacific University decided to end its football program in December 2020 due to financial restructuring.

Azusa Pacific competes in 16 intercollegiate varsity sports: Men's sports include baseball, basketball, cross country, soccer, tennis and track & field; while women's sports include acrobatics and tumbling, basketball, cross country, soccer, softball, swimming & diving, tennis, track & field, volleyball, water polo.

Azusa Pacific Athletics achieved eight consecutive wins of the Directors' Cup from 2005 to 2012, with a total of 108 GSAC Championships and 36 NAIA National Championships.  Since joining NCAA Division II, the program has added 31 PacWest Conference Championships and four GNAC championships in football.

Achievements and alumni
A past eight-time winner of the NAIA's Directors' Cup, APU finished 17th for the second consecutive year in the 2015–16 NCAA Division II Directors' Cup standings. A total of 14 APU athletes have competed in the Olympics, including 2008 decathlon gold medalist Bryan Clay '03, and 50 other alumni have been drafted into other professional sports, including Christian Okoye '87, former Kansas City Chiefs fullback; Stephen Vogt '07, Atlanta Braves catcher; Kirk Nieuwenhuis '08, Long Island Ducks outfielder; and Terrell Watson '15, San Diego Fleet running back. Several graduates have gone onto serve as leaders in higher education including J. David Carlson, Jeff Siemers, and Jacob Amundson.

Student body

Azusa Pacific University's 2018-19 enrollment consisted of 10,095 students, of whom 5,021 are at the undergraduate and 5,074 at the graduate and professional levels. As of 2018, 58 countries, 57 states (and US territories), and 56 Christian denominations are represented by the student population. Approximately 68% of students are female and 32% are male.

In the 2018–2019 academic year, the freshman retention rate was 84%.

The university's most popular programs are in following categories:

 Health Professions and Related Programs (31%)
 Business, Management, Marketing, and Related Support Services (14%)
 Psychology (12%)
 Visual and Performing Arts (8%)
 Education (6%)

Student life
APU features 20 music ensembles, 11 intramural sports, and about 40 clubs and organizations, including ethnic organizations, performing arts clubs, social clubs, service clubs, academic clubs, athletic clubs, and honors societies, as well as a Student Government Association. The university also hosts military and veteran services, including active duty military and veteran benefits, scholarships, and programs.

Music ensembles
Music ensemble offerings include choral ensembles, vocal groups, large ensembles, chamber ensembles, commercial ensembles, and orchestral groups. Music groups require an audition, and perform at local churches as well as state and national orchestral and symphonic events. In addition to these ensembles, the Artist Certificate program offers a conservatory style experience to the School of Music's highest performing musicians.

Student Government Association
APU's Student Government Association (SGA) is composed of 28 students. The SGA has served APU since 1945 by meeting with offices on campus and conducting surveys that analyze the needs of the APU student body. The SGA's governing structure, listed from highest position to lowest, is composed of a president, five executives, two commissioners, nine senators, and nine representatives.

Military and veteran services
APU is a Yellow Ribbon University recognized by Military Friendly as a military-friendly college, and is an approved degree-granting institution recognized by the U.S. Department of Veterans Affairs. APU was also named as one of 130 "Best for Vets Colleges 2017" in the 4-year schools category by Military Times.

The university provides an ROTC program which includes scholarships and tuition assistance.

APU also offers a Veterans Club intended to create a network for veterans transitioning into academic life. The club hosts regular meetings and community service opportunities.

Diversity
In 2016, APU was recognized by Diverse Issues in Higher Education as one of the nation's top schools in awarding degrees to minority students. The university ranked among the top 100 in 11 baccalaureate categories, and ranked 5th for awarding Hispanic master's degrees in the "business/commerce, general" category, and 55th for total minority master's degrees awarded across all disciplines. APU is recognized by the Hispanic Association of Colleges and Universities as one of 104 Hispanic-Serving Institutions in California.

Human Sexuality

The university has cited its Christian faith in its beliefs about human sexuality." The policy has been lifted and reinstated a number of times and has been the target of student protests.

As of 2022, University policy states that "God-given sexuality" is to take place in the context of a marriage covenant between a man and a woman.

The Student Center for Reconciliation and Diversity
The Student Center for Reconciliation and Diversity administers scholarship programs and provides information on internship and scholarship opportunities offered by local community organizations. SCRD also advises campus ethnic organizations, including the Armenian Student Association, Asian Pacific American Student Organization, Black Student Association, Latin American Student Association, Indigenous Peoples Circle, and the Pacific Islander Organization. In addition, SCRD coordinates a Multi-Ethnic Leadership Scholarship Program.

Center for Diversity, Equity, and Inclusive Excellence
The Center for Diversity, Equity, and Inclusive Excellence hosts initiatives including staff and faculty diversity network luncheons, diversity ambassador training, and diversity workshops. The center also facilitates a diversity plan based on a 2016 UCLA Climate Study conducted by the Higher Education Research Institute assessing APU's social climate. The center collaborates with the Council of Christian Colleges & Universities on national diversity-related projects.

Service and outreach
For eight consecutive years, Azusa Pacific has been named to the President's Higher Education Community Service Honor Roll for exemplary leadership in civic engagement, service-learning, and building community partnerships. Azusa Pacific University, as one of 115 U.S. institutions named to the Carnegie Foundation's 2010 Community Engagement Classification, is recognized for its commitment to community service and service-learning. Through APU's Center for Student Action, undergraduates perform more than 165,000 hours of service each year locally and globally.

Local service
Local service is conducted by the City Links program, where students aid the city of Azusa and greater Los Angeles area. Services include assisting food banks and providing after school tutoring and mentoring. In addition to these weekly service opportunities, students can spend a semester living and learning in Los Angeles through L.A. Term.

Mexico Outreach
APU students serve in Mexico through the Mexico Outreach Program, which continues a more-than-40-year relationship with churches, refugee shelters, prisons, and rehabilitation centers. Several opportunities exist throughout the year for students to serve the Mexicali community. APU also maintains a site in Ensenada–Rancho El Refugio–that is available throughout the year for students to stay at while conducting outreach in the area.

Global relief
The Center for Student Action sends more than 250 students, faculty, staff, and alumni around the world to partner with long-term and national workers. Programs include but are not limited to: educational development, orphan work, conversational English teaching, prayer ministry, mobile medical care clinics, and anti-human and anti-sex trafficking. The following are relief efforts that the Center for Student Action has worked toward mobilizing aid and volunteers:
 Hurricane Katrina, August 2005, USA
 Cyclone Sidr, November 2006, Bangladesh
 Earthquake, 2010, Haiti
 Earthquake and Tsunami, 2011, Japan
 Typhoon Haiyan, 2013, Philippines
Hurricane Harvey, 2017, USA
 Southern California fires, various years, USA

Notable alumni

References

External links

 Official athletics website

Seminaries and theological colleges in California
Nondenominational Christian universities and colleges
Universities and colleges affiliated with the Wesleyan Church
Universities and colleges established in 1899
Schools accredited by the Western Association of Schools and Colleges
Universities and colleges in Los Angeles County, California
Private universities and colleges in California
San Gabriel Valley
Evangelicalism in California
1899 establishments in California
Council for Christian Colleges and Universities
Universities and colleges formed by merger in the United States

Azusa Pacific University


La microrregión de Guarapuava es una de las microrregiones del estado brasileño del Paraná perteneciente a la mesorregión Centro-sur Paranaense. Su población fue estimada en 2009 por el IBGE en 418.385 habitantes y está dividida en dieciocho municipios. Posee un área total de 16.100,863 km².

Municipios

 Campina do Simão
 Candói
 Cantagalo
 Espigão Alto do Iguaçu
 Foz do Jordão
 Goioxim
 Guarapuava
 Inácio Martins
 Laranjeiras do Sul
 Marquinho
 Nova Laranjeiras
 Pinhão
 Porto Barreiro
 Quedas do Iguaçu
 Reserva do Iguaçu
 Rio Bonito do Iguaçu
 Turvo
 Virmond

Guarapuava

Microrregión de Guarapuava


KulturNav er en norsk cloud-baseret softwaretjeneste, der tillader brugere at oprette, håndtere og distribuere navneautoriteter og terminologi, med særligt fokus på behov fra museer og andre kulturarvinstitutioner. Softwaren udvikles af KulturIT ANS og støttes af Norsk Kulturråd.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Officiel hjemmeside

Metadata
Databaser
Kulturarvsregistre

KulturNav


Cabo é uma telenovela mexicana produzida por José Alberto Castro para TelevisaUnivision e exibida pelo Las Estrellas de 24 de outubro de 2022 a 17 de fevereiro de 2023, substituindo La madrastra e sendo substituída por El amor invencible.

É uma adaptação da telenovela mexicana Tú o nadie, produzida em 1985, da qual se originou Acapulco, cuerpo y alma, que serviu de base para o roteiro desta nova versão.

Protagonizada por Bárbara de Regil e Matías Novoa e antagonizada por Eva Cedeño, Diego Amozurrutia, Mar Contreras, Maria Chacon, Markin Lopez, Sofia Rivera Torres e Felicia Mercado e atuaçãoes estelares de Fabiola Campomanes, Raul Coronado, Carlos Athié, Bárbara Torres, Gonzalo Vega Jr.,  Lorena Sevilla, Christian de la Campa e Rafael Novoa e com participação dos primeiros atores Rebecca Jones (substituída por Azela Robinson), Rafael Inclán, Roberto Ballesteros, Arlette Pacheco e Sérgio Klainer.

Enredo
Cabo conta a história de Sofía Chávez (Bárbara de Regil), uma bela jovem que se casa perdidamente apaixonada por "Alejandro" (Diego Amozurrutia), um jovem empresário com um interesse particular por Sofía. Depois de se casar, "Alejandro" conta a ela que deveria partir para tratar de negócios, sem imaginar, principalmente Sofía, que seria a última vez que se veriam juntos desde que "Alejandro" sofre um acidente de avião causando sua ″suposta morte″.

Com o coração partido, Sofía decide viajar para Los Cabos para conhecer a família de seu falecido marido. Sem imaginar que ao chegar, sua vida mudará para sempre, pois reencontra "Alejandro", que estava vivo e ileso do acidente, além de descobrir que tal jovem não é o homem que aparentava ser bom e simples com com quem se casou. O jovem confessa a ela que seu nome verdadeiro é Eduardo, argumentando que usurpou o nome de seu meio-irmão para que ela, legalmente, se casasse com o verdadeiro Alejandro (Matías Novoa), que realmente estava em no momento da queda do avião, para herdar a fortuna de Alejandro e Sofía.

Com confusão e decepção ao mesmo tempo, Sofía não concorda em continuar com os planos de Eduardo, mas ele, vendo que ela não quer fazer parte, ameaça Sofía de prender seu pai, incriminando-o como o responsável pela queda do avião em que Alejandro morreu.

Porém, uma reviravolta inesperada faz com que o verdadeiro Alejandro seja salvo do acidente, voltando para sua casa recuperado dos ferimentos, após ser resgatado por alguns pescadores, pois ficará surpreso por ter uma esposa de quem não se lembra de nada.

Para Sofía, ela não terá escolha a não ser continuar com a mentira de Eduardo, sem imaginar que nascerá um amor emocionante e intenso entre ela e o verdadeiro Alejandro.

Elenco
 Bárbara de Regil - Sofía Chávez Pérez de Noriega
 Matías Novoa - Alejandro Noriega Alarcón
 Eva Cedeño - Isabela Escalante Manrique
 Diego Amozurrutia - Eduardo Torres Alarcón
 Rebecca Jones - Lucia Alarcón Vda. de Noriega #1
 Azela Robinson - Lucía Alarcón Vda. de Noriega #2
 Rafael Inclán - Francisco "Poncho" Chávez
 Mar Contreras - Vanesa Noriega Alarcón de Castillo
 Roberto Ballesteros - Fausto Cabrera
 Fabiola Campomanes - Malena Sánchez
 Maria Chacon - Rebeca Chávez Pérez
 Arlette Pacheco - Guadalupe Gutiérrez de Cabrera
 Raul Coronado - Alan Ortega
 Carlos Athié - Ernesto Castillo
 Bárbara Torres - Carmen Pérez
 Gonzalo Vega Jr. - Luís Sánchez
 Markin Lopez - Álvaro Ruiz Díaz
 Sofia Rivera Torres - Karen Escalante Manrique de Torres
 Lorena Sevilla - Blanca "Blanquita" Cabrera Gutiérrez
 Felicia Mercado - Jimena Manrique Vda. de Escalante
 Sergio Kleiner - Hugo Reyes
 Fernando Robles - Ulises
 Christian de la Campa - Maximiliano "Max" Rivas
 Rafael Novoa - Miguel Cantú
 Fernando Landart - Mateo

Produção

Desenvolvimento
No final de maio de 2022, foi noticiado através da coluna de Juan José Origel para o jornal El Sol de México, que o produtor José Alberto Castro estaria interessado em reproduzir uma versão da novela de 1985, Tú o nadie. a novela começou a ser filmada em 18 de julho de 2022.

Seleção de elenco
Em 6 de julho de 2022, foi noticiado que Bárbara de Regil foi escolhida para o papel-título feminino, fazendo sua estreia na TelevisaUnivision após ter colaborado anteriormente com a TV Azteca e a Telemundo.

Exibição

Foi exibida pelo canal de Las Estrellas no dia 24 de outubro de 2022 a 17 de fevereiro de 2023, substituindo La madrastra e sendo substituída por El amor invencible.

Está sendo exibida desde o dia 11 de abril de 2023 na Zap Novelas com o título "Cabo: Amor e Desejo".

Audiência

*Teve um alcance de 12.2 milhões de telespectadores.

Ligações externas

!Artigos novos
Telenovelas do México
Telenovelas em espanhol
Telenovelas da Televisa da década de 2020
Programas de televisão do México que estrearam em 2022
Programas de televisão do México encerrados em 2023

Cabo (telenovela)


سلطان هاشم أحمد محمد الطائي (مواليد 1945 في الموصل، العراق - 19 يوليو 2020) هو ضابط عراقي، شغل منصب وزير الدفاع في عهد صدام حسين. ومنصب رئيس هيئة أركان الجيش عام 1995.

حالته الاجتماعية
تزوج من ابنة عمه منذ العام 1970، ولديه عشرة أبناء – ابنتان وثمانية ذكور- أكبرهم أحمد مواليد 1975،وأصغرهم هاشم مواليد 1995.

حياته العسكرية
كان قائدا عسكريا ساهم في الحروب التي خاضها العراق من خلال مشاركته في الحرب العراقية الإيرانية وفيما بعد في حربي الخليج الأولى والثانية.
 تخرج من الكلية العسكرية عام 1964 م ومن كلية الأركان عام 1976 م.
 حين تخرج من كلية الأركان، عُيّن آمر فوج تابع للواء الخامس/ الفرقة الرابعة، بعدها تسلّم آمريّة لواء، ثم قائد فرقة، حيث تسلّم قيادة كل من الفرق التالية : 18 – 15 – 5 – 4 والفرقة 8 .
 انخرط في دورات عسكرية في الاتحاد السوفيتي السابق وبريطانيا والولايات المتحدة الأمريكية. عمل أستاذا في الكلية العسكرية.
 عُيّن آمرا للواء المشاة الخامس في الفرقة الرابعة، ثم قائدا للفرقة الرابعة، ثم قائدا للفيلق الخامس ثم الفيلق الأول خلال الحرب العراقية الإيرانية 1980 – 1988 م.
 قاد حملة الأنفال في شمال العراق ضذ الأكراد.
 إبان حرب الخليج الثانية، كان يتولى منصب معاون رئيس الأركان للعمليات، واستمر في المنصب حتى عام 1993 م.
 شارك في حرب الخليج الأولى وحرب الخليج الثانية، وأعطيت له العديد من النياشين والأوسمة والأنواط والقلادات التكريمية لمجهوداته العسكرية.
 ترأس الوفد العراقي خلال مفاوضات وقف إطلاق النار مع قوات التحالف عام 1991 م خيمة صفوان.

مناصبه
 في عام 1995 م عُيّن في منصب رئيس هيئة أركـان الجيش العراقي.
 في عام 1996 م عُيّن في منصب وزير الدفاع «عضو القيادة العامة للقوات المسلحة العراقية» خلفًا للفريق أول الركن علي حسن المجيد.

اعتقاله
 اعتقل في عام 2003 م في شهر سبتمبر واحتجزوه وتم تقديمه للمحاكمة

محاكمته
في 23 يونيو/حزيران 2007، حُكم عليهِ بالإعدام شنقًا حتى الموت بسبب ارتكابه لجرائم حرب وجرائم ضد الإنسانية والإبادة الجماعية خلال حملة الأنفال. ولقد كان من المقرّر إعدامه في 11 سبتمبر/أيلول 2007، لكن لم ينفّذ الحكم بسبب رفضه من قِبل الرئيس العراقي جلال طالباني ونائبه.

وفي عام 2018 حاول رئيس مجلس النواب سليم الجبوري الحصول على عفو خاص عن سلطان هاشم، ولكنه فشل في ذلك.

وفاته
توفي في يوم 19 يوليو 2020 بعد تعرضه لجلطة قلبية في سجن الناصرية المركزي في محافظة ذي قار، فنقل للمستشفى وتوفي في الطريق .

المصادر

مسجونون عراقيون في الحرب
أشخاص ماتوا في السجن في العراق
أشخاص من الموصل
أعضاء حزب البعث العربي الاشتراكي (العراق)
أفراد عسكريون عراقيون في حرب الخليج الأولى
أفراد عسكريون عراقيون في حرب الخليج الثانية
جنرالات عراقيون
سجناء محكوم عليهم بالإعدام من قبل العراق
عراقيون أدينوا بالإبادة الجماعية
عراقيون محكومون بالإعدام
مواليد 1366 هـ
مواليد 1945
مواليد في الموصل
وزراء دفاع عراقيون
وفيات 1441 هـ
وفيات 2020
وفيات بسبب أمراض قلبية وعائية
وفيات بعمر 74
بنو طيء
أعلام عراقيون أدينوا بجرائم حرب

سلطان هاشم


بلدية أنغوايكس ، هي إحدى بلديات مقاطعة برغش، التي تقع في منطقة قشتالة وليون، والتي تقع في شمال غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 153 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة برغش
بلديات برغش

أنغوايكس


Kosmos 2345, ruski satelit sustava ranog upozorenja o raketnom napadu iz programa Kosmosa. Vrste je Prognoz (Oko S br. 7425).
Lansiran je 14. kolovoza 1997. godine u 20:49 s kozmodroma Bajkonura (Tjuratam) u Kazahstanu. Lansiran je u geostacionarnu orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Proton-K/DM-2 8K72K. Orbita mu je 34.296 km u perigeju i 37.275 km u apogeju. Orbitna inklinacija mu je 1,28°. Spacetrackov kataloški broj je 24894. COSPARova oznaka je 1997-041-A. Zemlju obilazi u 1436,04 minuta. Pri lansiranju bio je mase kg.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия "Космонавтика". Хроника освоения космоса. 1997 год. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2345


Kosovo a participat la Jocurile Olimpice de vară din 2016 de la Rio de Janeiro în perioada 5 – 21 august 2016, cu o delegație de opt sportivi, care a concurat în șase sporturi. A fost prima sa participare la Jocurile Olimpice după ce a fost admis la Comitetul Olimpic Internațional în 2014. Cu o medalie de aur, Kosovo s-a aflat pe locul 54 în clasamentul final.

Participanți
Delegația kosovară a cuprins opt sportivi: trei bărbați și cinci femei. Cel mai tânăr atlet din delegația a fost alergătoarea Vijona Kryeziu (19 de ani), cel mai vechi a fost trăgătoarea de tir Urata Rama (29 de ani).

Medaliați

Natație

Note

Referințe
 Kosovo la Jocurile Olimpice de vară din 2016  pe Rio2016.com

Kosovo la Jocurile Olimpice
Țări la Jocurile Olimpice de vară din 2016


The year 1914 in architecture involved some significant events.

Events
 April 11 – Alpha Rho Chi, a professional architecture fraternity, is founded in the Hotel Sherman in Chicago, Illinois, United States.
 May 15–August 8 – Werkbund Exhibition in Cologne, featuring the Glass Pavilion designed by Bruno Taut.
 August 15 – A dismissed servant kills seven people at American architect Frank Lloyd Wright's studio and home, Taliesin in Wisconsin (including Wright's mistress, Mamah Borthwick), and sets it on fire.
 Lucy Greenish is the first woman to become a registered architect in New Zealand.

Buildings and structures

Buildings and structures opened
 January 14 – "Bridge of Sighs" at Hertford College, Oxford, England, designed by Sir Thomas Jackson.
 April – Opera House, Wellington, New Zealand, designed by William Pitt.
 May 7 – King Edward VII Galleries at the British Museum, London, designed by Sir John Burnet.
 June 1 – Fairmont Palliser Hotel in Calgary, Alberta
 August 15 – The Panama Canal, completed by George Washington Goethals.
 December 7 – Tepid Baths, Auckland, New Zealand.

Buildings completed

 Basilica of Sacré-Cœur, Paris, designed by Paul Abadie.
 Berlin State Library, Berlin, designed by Ernst von Ihne
 Casa Loma, Toronto, Ontario, Canada.
 Park Guell in Barcelona, Spain, designed by Antonio Gaudi.
 Stralsund Theatre, Germany, designed by Carl Moritz.
 Interior of Cadena Café, 59 Westbourne Grove, London, designed by Omega Workshops.
 US Post Office, Westerly, Rhode Island, designed by James Knox Taylor and considered "the finest post office in the state."

Awards
 AIA Gold Medal – Jean-Louis Pascal.
 RIBA Royal Gold Medal – Jean-Louis Pascal.
 Grand Prix de Rome, architecture: Albert Ferran.

Publications
 Albert Richardson – Monumental Classic Architecture in Great Britain and Ireland
 Geoffrey Scott – The Architecture of Humanism: a study in the history of taste

Births

 February 24 – Ralph Erskine, English architect working in Sweden (died 2005)
 July 8 – Sarah P. Harkness, American architect (died 2013)
 August 9 – Gordon Cullen, influential English architect and urban designer (died 1994)
 September 8 – Denys Lasdun, English architect best known for the Royal National Theatre, London (died 2001)
 September 13 – Ralph Rapson, American architect and head of architecture at the University of Minnesota (died 2008)
 October 31 – Edward Allcard, British architect and yachtsman (died 2017)
 December 5 – Lina Bo Bardi, Italian-born Brazilian modernist architect (died 1992)

Deaths
 February 8 – Francesc Berenguer i Mestres, Spanish architect (born 1866)
 May 24 – Herman Teodor Holmgren, Swedish architect (born 1842)
 August 30 – Ingress Bell, English architect and professional partner of Sir Aston Webb (born 1837)

References

1914 in architecture


විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය(SBS) () ශ්‍රී ලංකා නාවික හමුදාවේ විශිෂ්ඨතම විශේෂ බලකා ඒකකය වේ. බ්‍රිතාන්‍ය විශේෂ යාත්‍රා සේවය අනුව යමින් 1993 වසරේ මෙම විශේෂ ප්‍රහාරක බලඝණය ශ්‍රීලංකා නාවික හමුදාවේ ස්ථාපනය කරන ලදි.

ශ්‍රි ලංකා හමුදාවට අයත් විශේෂ බලකා යටතේ වර්ගීකරණය වන මෙය කොමාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුව (CR), විශේෂ බලකාය (SF), රෙජිමේන්තු විශේෂ බලකාය (ශ්‍රීලංකා ගුවන් හමුදාව ) යන විශේෂ බලකා බලඝණ හා එක්ව ක්‍රියා කරන එකම නාවික හමුදා විශේෂ බලකා බලඝණය වේ.

කාර්‍ය භාරය
විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය , එක්සත් රාජධානියේ නාවුක විශේෂ ඒකකය වන විශේෂ යාත්‍රා සේවාව(Special Boat Service - SBS) ආදර්ශයට ගෙන නිර්මාණය කොට ඇත. මෙහි කාර්‍ය භාරය වන්නේ නාවුක විශේෂ බලකායක් ලෙස   මුහුදහා ජලාශ්‍රිතව සිදුවන මෙහෙයුම් , සමුදුරේදී ඇතිවන ත්‍රස්තවාදී ප්‍රහාර වලට එදිරිව සිදු කරන මෙහෙයුම් , ත්‍රස්තවාදීන් හා ඉලක්ක පිරික්සීම් හා හඳුනාගැනීම් , කිමිදුම් සටන්කරුවන් හා කුඩා වේග ප්‍රහාරක යාත්‍රා මගින් සිදු කරන මෙහෙයුම් වැනි විශේෂ නාවුක මෙහෙයුම් සඳහා දායකත්වය ලබා දීමයි . විශේෂ බලකා ඒකකයක් ලෙස, එහි කාර්යභාරයන් මුහුදේ සිදුකරන ක්‍රියාන්විත සඳහා පමණක් සීමා නොවේ. බොහෝ අවස්ථා වලදී ශ්‍රීලංකා කොමාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුව, යුධ හමුදා විශේෂ බලකාය හා එක්ව ගොඩබිම ඒකාබද්ධ සටන් සඳහා ද මෙම බලඝණය තම දායකත්වය නිතැතින්ම දක්වා ඇත.

විශේෂ යාත්‍රා බලඝණයේ කර්තව්‍යයන් හා කාර්යභාරයන් ලෙස සලකනු ලබන්නේ,
 වෙරලබඩ ව සිදුකරන හමුදා මෙහෙයුම් සඳහා කුඩා වේග ප්‍රහාරක බෝට්ටු මගින් සහාය සැපයීම.
 මුහුදු සීමා වල සිදුවන සටන් සඳහා කල්තියා රහසිගතව සූදානම් වීමට සිදු කරන විශේෂිත  නිරීක්ෂණ හා ගවේෂණ මෙහෙයුම් හා මිනුම් කටයුතු සිදු කිරීම (මුහුදු පතුලේ ස්වභාවය ආදිය)
 මුහුදේදී ත්‍රස්තවාදීන්ට එරෙහිව ප්‍රහාර දියත් කිරීම.
 කලින් සැලසුම් කරන ක්‍රියාන්විත සඳහා පැමිනෙන කණ්ඩායම්වලට මාර්ග සැකසීම හා ආරක්ෂාව සැපයීම.
 ත්‍රස්තවාදී ප්‍රහාර හමුවේ මුහුදු යාත්‍රා හා නැව් වලට ආරක්ෂාව සැපයීම හා ත්‍රස්තවාදී ග්‍රහණයේ ඇති යාත්‍රා මුදා ගැනීම.
 ගැඹුරු මුහුදු සීමාවේ ඇති ඉලක්ක හඳුනා ගැනීම හා නිරීක්ෂණ සිදුකොට ප්‍රහාර එල්ලකිරීම.
 හඳුනාගත් ඉලක්ක වලට ප්‍රහාර එල්ල කිරීම.
 VBSS operation(Visit Board Search & Seizure)
 ප්‍රභූවරුන්ට ආරක්ෂාව සැපයිම.

ඉතිහාසය
 ශ්‍රීලංකා නාවික හමුදා විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය 1993 ජනවාරි 13 දින, ලුතිනන් කමාන්ඩර් රවීන්ද්‍ර විජේගුණරත්න ගේ නායකත්වයෙන් යුතු ව අධිකාරිලත් නිලධාරින් 2ක් හා සෙසු නිලයන් 76 කගෙන් සමන්විතව යාපනය කරෙයිනගර් වල පිහිටි ශ්‍රිලං.නා.නෞ. එළාර හිදී ආරම්භ කරන ලදි. විශේෂ පුහුණුවකින් පසුව 25 දෙනෙකුගෙන් යුතු ප්‍රථම විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය පිහිටුවන ලදි . මෙම ඒකකයේ පළමු මෙහෙයුම වූයේ 1993 නොවැම්බර් මසදී ත්‍රස්තවාදීන් විසින් අත්පත් කරගත් පූනරීන් නාවික කඳවුර නැවත අත්පත් කර ගැනීමයි. වි.යා.බ විසින් ශ්‍රීලංකාවේ පැවති  රිවිරැස, දිරිතර , අග්නිඛීල වැනි ප්‍රධාන මෙහෙයුම් රැසකදී තම දායකත්වය මාතෘභූමිය වෙනුවෙන් සපයා ඇත. තවද අවසන් මානුෂීය මෙහෙයුමේදී ක්‍රියාකාරීව තම දායකත්වය වි.යා.බ විසින් විශිෂ්ට ලෙස දක්වා ඇත.

යුද්ධයේ අවසාන කාල පරිච්ඡේදයේ වේග ප්‍රහාරක ජෙට් බෝට්ටු වැනි කුඩා ප්‍රහාරක යාත්‍රා මගින් මුහුදු කොටින්ගේ යාත්‍රා හා මරාගෙන මැරෙන කොටි බෝට්ටු වලින් සිදු කල ප්‍රහාර වලට එරෙහිව ක්‍රියාන්විත දියත් කිරීම විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය මගින් සිදුවිය.

විශිෂ්ට සාමාජිකයන්
 ප්‍රධාන සුළු නිලධාරී කේ.ජී. ශාන්ත -  පරම වීර විභූෂණය  පදක්කමින් පිදුම් ලබන ලදි.
 ලුතිනන් කමාන්ඩර් සමන්ත වරුණ ගාල්ලගේ,   WWV, RWP, RSP 11 and a founding officer of SBS.
  වයිස් අද්මිරාල් රවීන්ද්‍ර විජේගුණරත්න WV,RWP & Bar,RSP,ndc,psc - ඒකකයේ පළමු අණදෙන නිලධාරි

තව තොරතුරු
 Military of Sri Lanka
 Sri Lanka Navy
 Military ranks and insignia of the Sri Lanka Navy
 Sri Lanka Army Special Forces Regiment
 Sri Lanka Army Commando Regiment
 Sri Lanka Air Force Regiment Special Force

නිර්දේශ

බාහිර
 Ministry of Defence Sri Lanka
 Sri Lanka Navy
 Three Intakes of Sailors along with Elite SBS Contingent pass out at SLNS Nipuna
ශ්‍රී ලංකාවේ ත්‍රස්ත මර්දනය

ශ්‍රී ලංකා විශේෂ යාත්‍රා බලඝණය


Santiago Pérez López (Guadix, Granada, 23 de noviembre de 1961) es un político español del Partido Popular. Desempeñó el cargo subdelegado del Gobierno de España en la provincia de Granada entre 2012 y 2015.

Trayectoria
Pérez López es doctor en Historia por la Universidad de Granada, dedicándose como profesión a la enseñanza en diversos institutos de su región. Está casado y tiene dos hijas.

En los comicios municipales de mayo de 2007 —y tras intentarlo desde 1999— se convirtió en el alcalde de la ciudad de Guadix , hasta entonces gobernada por el socialista Antonio Avilés. Revalidó su mayoría absoluta en las elecciones de 2011.

Paralelo a su labor como edil en el ayuntamiento accitano, desde el año 2000 y hasta su designación como subdelegado del Gobierno a principios de 2012, ocupó un escaño en el Parlamento de Andalucía representando a la provincia de Granada. En dicha cámara fue portavoz del PP en la comisión de Educación (2004-2012), vicepresidente de la comisión de Seguimiento y Control Financiación Partidos Políticos (2004-2005), y vocal en otras.

El 10 de enero de 2012 el gobierno recién elegido de Mariano Rajoy hizo público su nombramiento como subdelegado en Granada, cargo del que tomaría posesión el día 18 del mismo mes. En los días previos se produjo su cese como alcalde accitano, siendo sustituido por el hasta entonces teniente de alcalde José Antonio González Alcalá, y su dimisión como parlamentario autonómico.

Trayectoria literaria
Santiago Pérez es autor de tres libros: El Hospital de Caridad y el Hospicio Real (1997, escrito junto con Antonio Lara Ramos), Guadix y su obispado en la Guerra de la Independencia (1998) y Las cofradías de Semana Santa en Guadix (1999).

Referencias

Alumnos de Filosofía y Letras de la Universidad de Granada
Profesores de España
Escritores de la provincia de Granada
Políticos de la provincia de Granada
Políticos del Partido Popular
Alcaldes del Partido Popular
Alcaldes de Guadix
Diputados del Parlamento de Andalucía
Subdelegados del Gobierno
Diputados por la provincia de Granada
Diputados de la XI Legislatura de España
Diputados de la XII Legislatura de España
Diputados de la VII Legislatura del Parlamento de Andalucía
Diputados del Parlamento de Andalucía por la circunscripción electoral de Granada
Nacidos en Guadix

Santiago Pérez López


A Gamecock Media Group foi uma publicadora de jogos eletrônicos estadunidense sediada em Austin, Texas. Foi fundada em fevereiro de 2007 por Mike Wilson, Harry Miller e Rick Stults, fundadores e ex-executivos da Gathering of Developers. A empresa foi adquirida pela SouthPeak Games em outubro de 2008 e fechada logo depois.

História

Fundação
A Gamecock Media Group foi fundada por Mike Wilson, Harry Miller e Rick Stults. Os três haviam anteriormente cofundado a Gathering of Developers em 1998, onde serviram como diretor executivo, presidente, e diretor financeiro, respectivamente. A existência da Gamecock foi anunciada em 12 de fevereiro de 2007, e coincidiu com o anúncio dos cinco primeiros jogos a serem lançados sob a marca – Fury da Auran, Insecticide da Crackpot Entertainment, Mushroom Men da Red Fly Studio, Hail to the Chimp da Wideload Games e Hero da Firefly Studios.

A Gamecock usava uma abordagem mais relaxada, permitindo que os desenvolvedores tivessem liberdade criativa com seu trabalho, também permitindo que mantivessem suas propriedades intelectuais. Wilson foi indicado como diretor executivo da empresa.

Polêmica no Spike Video Game Awards 2007
Durante o Spike Video Game Awards de 2007 em Las Vegas, quando Ken Levine estava prestes a subir no palco para um discurso de aceitação para o prêmio de Jogo do Ano por BioShock, funcionários da Gamecock correram para o palco com capas e chapéus de galo, usando o microfone para autopromoção. Com a interrupção, Levine não pôde falar antes de ser levado para fora do palco. O diretor executivo da Gamecock, Mike Wilson, mais tarde se desculpou.

Aquisição e dissolução
Em 14 de outubro de 2008, a Gamecock foi adquirida pela SouthPeak Games. Consequentemente, as operações da Gamecock em Austin foram encerradas, com todas as propriedades e jogos por lançar sendo transferidos para a SouthPeak, e a marca Gamecock sendo aposentada.

Jogos publicados

Empresas de jogos eletrônicos dos Estados Unidos
Empresas de jogos eletrônicos extintas dos Estados Unidos
Empresas fundadas em 2007
Empresas extintas em 2008
Publicadoras de jogos eletrônicos

Gamecock Media Group


Ábelová este o comună slovacă, aflată în districtul Lučenec din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 198 de locuitori.

Istoric
Localitatea Ábelová este atestată documentar din 1275.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ábelová


Tvøroyri es una localidad y un municipio de las Islas Feroe (Dinamarca), en Suðuroy. El pueblo tiene una población de 809 habitantes en 2011, y el municipio, que incluye otras cuatro localidades estadísticamente diferenciadas, suma un total de 1.727 personas.

Se localiza en el norte del Trongisvágsfjørður, en la costa oriental de Suðuroy.

Historia

Tvøroyri es la localidad más reciente de Suðuroy. Fue fundada en 1836, después de que el monopolio comercial danés estableciera una sucursal en el lugar. El área pertenecía a pobladores de Froðba, y Tvøroyri creció lenta pero constantemente hasta superar en población a la localidad vecina, cuyos orígenes se remontan a la era de las sagas. En el primer año vivían 10 personas en Tvøroyri, y en 1860 66 personas. La iglesia de Froðba se trasladó a Tvøroyri debido al crecimiento de esta última, pero pronto resultó demasiado pequeña y en 1908 fue sustituida por la actual iglesia de Tvøroyri.

Poco después de iniciado el , el pueblo contaba, además de comerciantes, con sastre, zapatero, relojero, encuadernador, barbero y panadero. En el período de entreguerras vivían en Tvøroyri 600 habitantes, y era la segunda localidad más poblada de las Feroe, hasta que fue superada por Klaksvík en 1940.

Demografía
El municipio tiene cinco localidades estadística e históricamente separadas, pero todas ellas conforman prácticamente una sola unidad poblacional a lo largo del Trongisvágsfjørður, en especial Froðba, Tvøroyri y Trongisvágur. La localidad más aislada es Øravík.

Infraestructura
Dentro del término municipal de Tvøroyri se encuentra el puerto Krambatangi, donde la compañía Strandfaraskip Landsins ofrece servicio de transbordador entre Suðuroy y Tórshavn 2 o 3 veces al día. Por lo tanto, para salir de la isla es necesario pasar por Tvøroyri. Para ello, el municipio se encuentra comunicado con el resto de la isla a través de carreteras y autobuses. Una línea llega a Sumba, en el extremo sur de la isla; otra línea se dirige a Sandvík, en el norte, y a Fámjin, en el oeste.

En Tvøroyri hay un pequeño hotel, y el hospital regional de Suðuroy. Su puerto pesquero y comercial es, junto con el de Vágur, el más importante de la isla.

Cultura y deporte
Tvøroyri y Vágur alternan cada año para celebrar el festival de San Juan (Jóansøka) en el último fin de semana de junio. Es un festival menor comparado con la fiesta de San Olaf (Ólavsøka) que se celebra cada verano en Tórshavn. Hay eventos culturales y competencias de remo.

El TB Tvøroyri es el club de fútbol más antiguo de las Islas Feroe. Fue fundado en 1892 y en la temporada 2011 juega en la liga de segundo nivel.

Hay un pequeño museo, el Museo de Historia y del Mar de Tvøroyri.

La iglesia de Tvøroyri se levanta en los más alto del poblado. Es una iglesia construida en Noruega a principios del  y trasladada pieza por pieza a su emplazamiento actual en 1908.

Política
El municipio de Tvøroyri es gobernado por un concejo municipal compuesto por 7 concejales. El alcalde  actual, Kristin Michelsen, pertenece a al Partido de la Igualdad.

Los primeros ministros de las Islas Feroe, Peter Mohr Dam, Atli Dam y Jóannes Eidesgaard, nacieron en Tvøroyri.

Referencias

Municipios de las Islas Feroe

Tvøroyri


Vikingehellebard eller ofte blot hellebard er blevet brugt til at oversatte flere norrøne ord for stagevåben i forbindelse med vikingetidens rustning og våben, og i videnskabelige litteratur om vikingetiden. Ved omtale af vikingetidens våben er "hellebard" ikke det samme som en klassisk hellebard fra 1400-tallet, men mere bogstaveligt en "økse-på-stage", der omhandler et våben mere generelt af glavind-typen.

Vikingehellebarder omfatter atgeir, höggspjót, kesja, krókspjót og skægøkser. Våbnene omtales i de nordiske sagaer, men der er ikke gjort arkæologisk fund, der underbygger deres eksistens eller udformning.

Referencer

Vikingernes krigsførelse
Stagevåben

Vikingehellebard


බාබා රොෂාන් ජුරංපති (උපත 1967 ජූනි 25) හිටපු ශ්‍රී ලාංකික ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෙකි . ඔහු 1985 දී ඉන්දියාවට එරෙහිව අස්ගිරිය පිටියේ දී  සිය පළමු ටෙස්ට් තරගයට ක්‍රීඩා කළේය  . ඔහුගේ එකම ටෙස්ට් කඩුල්ල වූයේ ඉන්දියාවේ මොහින්දර් අමරනාත් ය.  ඔහු ටෙස්ට් තරඟ දෙකකට පමණක් ක්‍රීඩා කර ඇති අතර, ඔහුගේ ටෙස්ට් ක්‍රිකට් දිවිය අවසන් කළේ පිතිකරණ සාමාන්‍ය 0.25ක් සමඟිනි.

යොමු කිරීම්

බාහිර සබැඳි

 Roshan Jurangpathy at ESPNcricinfo
 Roshan Jurangpathy at CricketArchive (subscription required)
ශ්‍රී ලංකීය ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයන්
ජීවමාන ජනයා
1967 උපත්

රොෂාන් ජුරන්පති


SD WLAN veya SD Wi-fi olarak da adlandırılan bu kart PPC (Pocket pc veya Handheld) için kullanılmakta ve wi-fi özelliği olmayan PPC leri Wireless LAN (WLAN) veya Türkçe adıyla kablosuz ağdan yararlandırmak için üretilmiş bir karttır.

Bilgisayar ağları

SD WLAN


La Rose Fitzgerald Kennedy Greenway est un parc linéaire situé dans plusieurs quartiers du centre-ville de Boston. Il se compose de jardins paysagers, de promenades, de places, de fontaines et d'œuvres d'art qui s'étendent sur plusieurs kilomètres à travers Chinatown, le , Waterfront et North End.

Officiellement ouverte en octobre 2008, la Greenway se trouve sur un terrain créé à partir de la démolition de l'autoroute John F. Fitzgerald  à la suite du Big Dig.

Le Rose Fitzgerald Kennedy Greenway porte le nom de Rose Fitzgerald Kennedy, la matriarche de la famille Kennedy, née dans le quartier voisin de North End. Son fils, le sénateur Edward Moore Kennedy, a joué un rôle important dans l'établissement de la Greenway.

Parc linéaire
Famille Kennedy
Aire protégée au Massachusetts
Boston

Rose Fitzgerald Kennedy Greenway


Enrique Serrano López es un escritor colombiano nacido en Barrancabermeja, en el departamento de Santander en 1960. Es también comunicador y filósofo de la Pontificia Universidad Javeriana, y profesor e investigador de la Universidad del Rosario. Ganador, en 1996, del Premio Juan Rulfo que otorga Radio Francia Internacional. Publicó su primer libro, La marca de España, en 1997. Esta obra, que fue editada en España por Editorial Destino y en México y Argentina por Planeta, ha recibido elogiosos comentarios por parte de importantes personalidades como Gabriel García Márquez, Álvaro Mutis y Alfonso López Michelsen.

Como Director del Archivo General de Colombia, estuvo envuelto en un escándalo en marzo de 2021, en el cual se asegura que iba a publicar un libro autobiográfico de la esposa del Presidente de Colombia (2018-2022), Iván Duque Márquez, la señora María Juliana Ruiz.

Obra publicada
Cuento
 La marca de España, 1997
 De parte de Dios, 2000

Novela
 Tamerlán, 2003
 Donde no te conozcan, 2007
 El hombre de diamante, 2008
 La diosa mortal, 2014
Guerras ajenas, 2019

Ensayo
 ¿Por qué fracasa Colombia?, 2016
 Colombia: historia de un olvido, 2018

Referencias

Nacidos en Barrancabermeja
Escritores de Colombia
Novelistas de Colombia
Escritores en español

Enrique Serrano (escritor)


Manteuma antik çağda, transa geçen rahibelerin trans sırasında söyledikleri hikmetli sözlere verilen addır.

Didim'deki Apollon Tapınağı'nda olduğu gibi, antik çağın orakl merkezlerinde danışmak ya da gelecekleri hakkında bilgi edinmek için tapınağa başvuranlar olduğunda Pythia (okunuşuyla Pitia, Piti) adlı rahibelerin trans sırasında söylediği pek açık olamayan sözler rahiplerce yorumlanır ve ziyaretçilere bu yorumlardan çıkan sonuç yanıt olarak bildirilirdi.

Lidya kralı Kroisos'un de bu amaçla Didim'deki tapınağa başvurmuş olduğu, fakat kendisine verilen yanıtı yanlış yorumlamasıyla kendisinin ve Lidya uygarlığının sonunu hazırlamış olduğu söylenir. (Kroisos'a bildirilen yanıtta Halys Irmağı'nın (Kızılırmak) geçilmesiyle elde edilecek bir zaferden söz edilmiş, fakat zaferin kime ait olduğu belirtilmemişti.) -"Halys'i geçersen büyük bir imparatorluk yıkılacak" Yıkılacak diye kastedilen büyük imparatorluk Kyros önderliğindeki Persler değil Kroisos önderliğindeki Lidya olmuştur. Kroisos'un kış geldiği için savaşın bittiğini düşünüp geri çekilmesi yüzünden hazırlıksız yakalanması sonucu olmuştur.

Ayrıca bakınız

 Kahinlik

Okültizm
Anadolu tarihi

Manteuma


Kılcallık ya da Kapiler Olay, bir maddenin başka bir maddeyi kendine çekmesi olayıdır. Bir bitkinin iletim sisteminde veya pürüzlü kâğıtla kolayca gözlenebilir. Bir sıvı ile başka bir maddenin moleküler seviyedeki çekiminin, sıvının kendi molekülleri arasındaki çekim kuvvetinden daha kuvvetli olması sonucunda meydana gelir. Bu etki sıvının dik bir yüzeye dokunduğu kısımda sıvı yüzeyinin menisküs denilen içbükey bir hâl almasına sebep olur. Aynı etki sünger gibi maddelerin suyu emmesinde de görülür.

Kılcallığı gözlemlemek için en çok kullanılan deney düzeneği kılcal borulardır. Cam bir borunun, dikey vaziyette, su gibi bir sıvının içine batırılması sonucunda konkav bir menisküs oluşur. Yüzey gerilimi, sıvı kolonunu, yer çekimi ile moleküller arası kuvvetler dengeye gelene kadar yukarı çeker. Sıvı kolonunun ağırlığı borunun yarıçapının karesiyle, sıvı ve boru arasındaki temas uzaklığı borunun yarıçapıyla orantılı olduğundan dar bir boru, sıvıyı geniş bir borudan daha yukarı taşır. Örnek olarak, 0,5 mm yarıçaplı cam bir boru suyu ortalama 2,8 mm yüksekliğe ulaştırır.

Bazı madde çiftlerinde, mesela cam ve cıva ikilisinde, atomlar arasındaki kuvvetler, sıvı ile katı arasındaki çekim kuvvetinden güçlüdür. Bu yüzden konveks bir menisküs oluşur ve kılcallık tersine işler.

SI
SI birim sistemi dikkate alınarak, sıvı kolonunun yüksekliği h şu formülle bulunur:

Burada:

  sıvı yüzey gerilimini (J/m² ya da N/m)
 θ temas açısını
 ρ sıvının yoğunluğunu (kg/m³)
 g yer çekimi ivmesini (m/s²)
 r tüpün yarıçapını (m)

Deniz seviyesinde, su ve cam boru kullanılarak

, 20 °C'de 0,0728 J/m²
θ, 20° (0,35 rad)
ρ, 1000 kg/m³
g, 9,8 m/s²dir.

Bu veriler göz önüne alınarak h'yi veren formül şöyle düzenlenebilir.

Yani 2 metre çapında bir boruda su, 0,014 mm gibi fark edilmeyecek bir birimde yükselirken, 2 cm çapındaki bir boruda sonuç 1,4 mm olmakta ve 0,2 mm çapındaki bir boruda ise su 140 mm yükselmektedir.

Kaynakça

Fiziksel kimya
Bitki fizyolojisi
Akışkanlar dinamiği
Subilim

Kılcallık


An Octomeria gracilis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Conrad Loddiges ngan John Lindley. An Octomeria gracilis in nahilalakip ha genus nga Octomeria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Octomeria

Octomeria gracilis


iPad යනු 2010 ජනවාරි 27 වන දින ප්‍රථම වරට හඳුන්වා දුන් Apple Inc විසින් සංවර්ධනය කරන ලද iOS සහ iPadOS මත පදනම් වූ ටැබ්ලට් පරිගණක සන්නාමයකි. iPad පරාසය මුල් iPad පෙළගැස්ම සහ ප්‍රමුඛ නිෂ්පාදන iPad Mini, iPad Air සහ iPad Pro වලින් සමන්විත වේ.

iPhone හි iOS මෙහෙයුම් පද්ධතිය (OS) මුලින් iPad සඳහා භාවිතා කරන ලද නමුත් 2019 සැප්තැම්බර් මාසයේදී, එහි OS උපාංගයේ දෘඩාංග සඳහා වඩා හොඳ සහයක් ඇති iPadOS නම් iOS හි දෙබලකට මාරු කරන ලද අතර එහි පරිශීලක අතුරුමුහුණත ටැබ්ලට් පරිගණකවල විශාල තිර සඳහා අභිරුචිකරණය කර ඇත. . iPad හි App Store යෙදුමට සහ අන්තර්ගත අනුමැතියට යටත් වේ. බොහෝ පැරණි උපාංග Jailbreak කිරීමට ගොදුරු වේ, මෙම සීමාවන් මග හරියි. මුල් iPad එහි මෘදුකාංගය සඳහා හොඳ පිළිගැනීමක් ලැබුණු අතර 2010 වඩාත්ම බලගතු නව නිපැයුම් වලින් එකක් ලෙස පිළිගැනේ.2021 තුන්වන කාර්තුව වන විට, iPad හි වෙළඳපල කොටස 34.6% කි; පුද්ගලික භාවිතයට අමතරව, iPad ව්‍යාපාර, අධ්‍යාපනය, සෞඛ්‍ය සේවා සහ තාක්ෂණික අංශවල භාවිතා වේ. iPad හි ප්‍රභේද දෙකක් තිබේ; කෙනෙකුට ඇත්තේ Wi-Fi පමණක් වන අතර කෙනෙකුට සෙලියුලර් ජාල සඳහා සහය ඇත. උපාංගවලට Apple Pencil, Smart Case, Smart Keyboard, Smart Keyboard Folio, Magic Keyboard සහ ඇඩප්ටර කිහිපයක් ඇතුළත් වේ.

IPad


Sava Paunović (; d. 1947), Yugoslav eski futbolcudur.

1977 Temmuz ayında Partizan'dan 2 yıllık sözleşme ile Beşiktaş'a transfer oldu. 1977-1978 sezonunda 27 lig maçında 7 gol attı. Ertesi sezon ise oynadığı 28 maçta 14 gol atarak gol krallığında ikinci sırada yer aldı. Özellikle derbilerde ve deplasmanlardaki üstün formuyla dikkat çeken Paunović, attığı goller kadar attırdıklarıyla da gündemde kalmayı başarmıştı.

Ancak Türk futboluna yabancı oyuncu yasağı gelmesiyle 1978 Haziran'ında Yugoslav takımı Radniki Kragujevac'a transfer oldu.

Yugoslav futbolcular
Yaşayan insanlar
Beşiktaş JK yabancı futbolcuları
FK Partizan futbolcuları
Süper Lig futbolcuları
Yugoslav gurbetçi futbolcular
Türkiye'deki gurbetçi futbolcular
Türkiye'deki Yugoslav gurbetçiler
Resim aranan futbolcular
Orta saha futbolcuları
Forvet futbolcular

Sava Paunović


Serf, Orta Çağ Avrupası'nda, miras yoluyla kendisine tahsis edilen arazide toprak ağası adına çalışan köylü. Toprağın ve ürünün mülkiyeti toprak ağasına ait olmakla birlikte, serfler yiyecek ve giyecek ihtiyaçlarını karşılayacak kadar ürünü kendilerine ayırabiliyorlardı.

Kölelik sistemine oldukça benzeyen bu sistemde serfler -kölelerden farklı olarak- satılamıyorlardı. Serfler genellikle kendilerine tahsis edilmiş toprakta çalışmakla birlikte, bazen toprak ağası tarafından başkasına tahsis edilmemiş topraklarda da (demesne) çalıştırılabiliyorlardı. Ayrıca kendilerine ayırdıkları tahılı öğütmek için sadece kendi toprak ağalarına ait değirmenleri kullanabiliyorlardı.

Serfler ile özgür köylüler arasındaki farklardan en önemlisi göçme özgürlüğüydü; serfler efendilerinin izni olmadan topraklarını veya köylerini sürekli olarak terkedemiyorlardı. Bunun dışında evlenmek, iş değiştirmek veya mallarını devretmek için efendilerinden izin almaları gerekiyordu. Toprağa bağlılardı ve toprak el değiştirdiğinde serfler de yeni efendinin hizmetine giriyorlardı. Çoğunlukla kötü muamele görüyorlardı ve kanun önünde efendilerine nazaran çok kısıtlı haklara sahiplerdi. Serflikten çıkmanın tek yolu özgür bırakılmak veya firar etmekti.

Ayrıca bakınız
 Feodalizm
 Köylü sınıfı

Kaynakça

Feodalizm

Serf


An Carex caudata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Georg Kükenthal, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Pereda och José María Laínz Ribalaygua. An Carex caudata in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex caudata


Servicios de información puede referirse a:
Servicios de inteligencia
Servicio de Información Aeronáutica
Servicio de Información Militar
Servicio de información de vuelo (FIS)
Servicio de tecnologías de la información
Servicio de Información de la Educación Superior

Servicios de información


An Pycreus chrysanthus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Johann Otto Boeckeler, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Baron Clarke. An Pycreus chrysanthus in nahilalakip ha genus nga Pycreus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pycreus

Pycreus chrysanthus