La batalla del Estrecho de Badung fue una batalla naval en la Guerra del Pacífico durante la Segunda Guerra Mundial que tuvo lugar en la noche del 19-20 de febrero de 1942 en el Estrecho de Badung entre el Comando Americano-Británico-Holandés-Australiano y la Armada Imperial Japonesa. (El estrecho está entre Bali y la isla Nusa Penida.)

En el enfrentamiento cuatro destructores japoneses vencieron a una fuerza aliada que los superaba en número y en cañones, escoltando a dos transportes fuera de la batalla en el proceso y hundiendo al destructor neerlandés Piet Hein. La batalla sirvió para demostrar la superioridad naval japonesa sobre los aliados en los enfrentamientos nocturnos, la cual se mantuvo hasta la batalla del Cabo de St. George.

Antecedentes
Un batallón de la 48.ª División de Infantería del Ejército Imperial Japonés desembarcó en Bali el 18 de febrero de 1942. Las fuerzas navales del almirante holandés Karel Doorman se encontraban dispersadas alrededor de Indonesia, pero la invasión de Bali no podía ser ignorada, ya que Bali les hubiese otorgado a los japoneses una base aérea con alcance de la base naval del ABDACOM en Surabaya, obligándolo a enviar todos los buques que tenía disponible. La urgencia de la situación le impidió concentrar sus navíos, por lo que se utilizó una fuerza superior en números para atacar las posiciones japonesas.

La Batalla
Los primeros navíos en iniciar el combate fueron los submarinos USS Seawolf y el HMS Truant. Ambos atacaron al convoy japonés el 18 de febrero, pero no lograron causar ningún daño y fueron repelidos por cargas de profundidad de los destructores japoneses. Más tarde ese mismo día, 20 aviones de la Fuerzas Aéreas del Ejército de los Estados Unidos atacaron el convoy, pero solo lograron dañar al transporte Sagami Maru.

Los japoneses eran conscientes de que su convoy sería atacado nuevamente, así que decidieron retirarse hacia el norte lo antes posible. El crucero Nagara y los destructores Wakaba, Hatushimo y Nenohi  se alejaron y no tomaron parte en la batalla. Los últimos navíos en retirarse fueron los dos transportes, cada uno escoltado por dos destructores. El Sasago Maru fue escoltado por el Asashio y el Oshio; mientras que el Sagami Maru, que se encontraba seriamente dañado, fue escoltado por el Michishio y el Arashio.

El primer grupo aliado estaba formado por los cruceros HNLMS De Ruyter y Java y los destructores USS John D. Ford, Pope y HNLMS Piet Hein. Este grupo avistó a los japoneses en el Estrecho de Badung aproximadamente a las 22:00 y abrió fuego contra ellos a las 22:25 el 19 de febrero. Ningún navío fue dañado en el intercambio de fuego, y los dos cruceros holandeses continuaron hacia el estrecho por el noreste, para darle a los destructores la posibilidad de atacar con torpedos. Luego, el Piet Hein, el Pope y el John D. Ford alcanzaron al grupo y se pusieron al alcance de los japoneses. A las 22:40, un torpedo de lanza larga del Asashio impactó contra el Piet Hein, hundiendo al destructor holandés en forma inmediata. Acto seguido, el Asashio y el Oshio comenzaron a intercambiar fuego con Pope y el John D. Ford, obligando a los dos destructores estadounidenses a retirarse al sureste en lugar de seguir a los cruceros al noreste.

En la oscuridad, el Asashio y el Oshio tomaron por buques enemigos y abrieron fuego uno en contra del otro, manteniendo el intercambio de disparos durante varios minutos sin llegar a causar ningún daño.

Tres horas más tarde, el segundo grupo de los navíos del ABDACOM -formado por el crucero HNLMS Tromp y los destructores USS John D. Edwards, USS Parrott, USS Pillsbury y USS Stewart- llegó al Estrecho de Badung. A la 01:36, el Stewart, el Pillsbury y el Parrott lanzaron torpedos pero no causaron ningún daño. El Oshio y el Asashio volvieron a abrir fuego y se produjo otro intercambio de disparos. Once proyectiles de 130 mm del Asashio alcanzaron al Tromp, dañándolo seriamente. El Tromp también alcanzó a dañar a ambos destructores, matando a siete hombres en el Oshio y cuatro en el Asashio. Después el Tromp tuvo que volver a Australia para ser reparado.

El Arashio y el Michishio había recibido órdenes de retornar por parte del almirante Kubo, y a las 2:20 se unieron a la batalla. El Michishio fue alcanzado por proyectiles del Pillsbury, el John D. Edwards y el Tromp que mataron a 13 miembros de su tripulación e hirieron a 83. Perdió velocidad y tuvo que ser remolcado luego de la batalla. Ambos grupos de navíos dieron la vuelta luego de esto y el enfrentamiento concluyó.

Eventos posteriores y consecuencias
El tercer grupo del ABDACOM, formado por siete buques torpederos, llegó al Estrecho de Badung aproximadamente a las 6:00, pero ya no encontró ningún buque japonés. La batalla significó una victoria importante para los japoneses. El capitán de corbeta Gorō Yoshii del Asashio y el comandante Kiyoshi Kikkawa del Oshio demostraron excelente habilidad al mando y coraje. Lograron repeler a una fuerza aliada mucho mayor, hundieron el destructor Piet Hein y causaron graves daños al crucero Tromp, al tiempo que sufrieron muy pocos daños y lograron proteger sus navíos de transporte.

La guarnición de 600 milicianos indonesios estacionada en Bali no ofreció resistencia a los japoneses y su pista de aterrizaje fue capturada intacta. Los japoneses continuaron con su conquista de las Indias Orientales Neerlandesas con la captura de Timor entre el 20 y 23 de febrero. Las fuerzas del ABDACOM que participaron de la batalla en el Estrecho de Badung fueron derrotadas en forma decisiva en la batalla del Mar de Java el 1 de marzo de 1942, en la que los cruceros holandeses Java y De Ruyter fueron hundidos y el almirante Doorman murió en combate. El Tromp escapó a esa suerte, ya que se encontraba en Australia siendo reparado debido a los daños sufridos en el Estrecho de Badung. El destructor Stewart estaba siendo reparado en Surabaya, donde fue capturado más adelante y puesto al servicio de los japoneses como buque patrullero bajo el nombre de P-102.

Notas

Referencias

Estrecho Badung
Estrecho Badung
Estrecho Badung
Batallas de los Países Bajos en la Segunda Guerra Mundial
Estrecho Badung
Batallas navales de Estados Unidos
Batallas navales de Japón
Batallas navales de los Países Bajos
Batallas navales de Reino Unido
Indias Orientales Neerlandesas
Países Bajos en 1942

Batalla del estrecho Badung


Odilo Schmid, né le  à Binn (originaire de Binn, Ernen et Brigue), est une personnalité politique suisse du canton du Valais, membre du Parti chrétien-social du Haut-Valais. Il est conseiller national de 1995 à 2003.

Biographie
Odilo Schmid naît le  à Binn. Il est originaire de Binn, Ernen et Brigue, trois communes du canton du Valais. Il obtient sa maturité fédérale en Valais, puis une licence en sciences naturelles à l'Université de Berne. Il dirige ensuite un bureau de géologie à Brigue. Il est également président, puis membre du comité de l'Office de réinsertion professionnelle du Haut-Valais.

Il est marié et a un enfant.

Parcours politique
Membre du Parti chrétien-social du Haut-Valais, Odilo Schmid siège au Conseil communal de Brigue de 1985 à 1996 et occupe la vice-présidence dès 1989. Lors des élections communales de 1996, il renonce à se représenter pour un nouveau mandat. Il est député au Grand Conseil du canton du Valais de 1989 à 1996.

Il est conseiller national de 1995 à 2003. Il s'engage notamment sur les questions sociales, énergétiques et liées aux transports. Il est vice-président de la Commission de l'environnement, de l'aménagement du territoire et de l'énergie (CEATE) de 2001 à 2003. En 2001, il fait partie du comité, majoritairement de gauche, qui lance une initiative populaire pour la redistribution des bénéfices de la Banque nationale suisse en faveur de l'Assurance-vieillesse et survivants (AVS). Un classement publié en 2002 par la Neue Zürcher Zeitung le classe comme le plus à gauche des parlementaires démocrates-chrétiens. Lors des élections fédérales de 2003, il n'est pas réélu pour un troisième mandat au Conseil national.

Notes et références

Liens externes

Naissance en janvier 1945
Personnalité politique valaisanne
Personnalité du Parti démocrate-chrétien (Suisse)
Conseiller national suisse de la 45e législature
Conseiller national suisse de la 46e législature
Député au Grand Conseil du canton du Valais
Géologue suisse du XXe siècle
Géologue suisse du XXIe siècle

Odilo Schmid


Bovingdon es una parroquia civil y un pueblo del distrito de Dacorum, en el condado de Hertfordshire (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Bovingdon tiene una superficie de 15,43 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Bovingdon tenía 5150 habitantes (55,77% varones, 44,23% mujeres) y una densidad de población de 333,77 hab/km². El 18,04% eran menores de 16 años, el 76,6% tenían entre 16 y 74, y el 5,36% eran mayores de 74. La media de edad era de 37,88 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 33,26% estaban solteros, el 52,88% casados, y el 13,86% divorciados o viudos.

El 91,69% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 2,41% de la población, mientras que el 5,9% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 92,49% eran blancos, el 1,48% mestizos, el 1,24% asiáticos, el 3,77% negros, el 0,29% chinos, y el 0,17% de cualquier otro. El cristianismo era profesado por el 71,2%, el budismo por el 0,25%, el hinduismo por el 0,19%, el judaísmo por el 0,68%, el islam por el 1,4%, el sijismo por el 0,1%, y cualquier otra religión por el 0,31%. El 16,37% no eran religiosos y el 9,5% no marcaron ninguna opción en el censo.

Había 1837 hogares con residentes, 45 vacíos, y 3 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Hertfordshire
Parroquias civiles de Hertfordshire

Bovingdon


El martín pescador hércules (Alcedo hercules) es una especie de ave coraciforme de la familia Alcedinidae. Está ampliamente distribuido en el Sureste Asiático, encontrándose desde Sikkim (India) hasta el sur de China, Birmania, norte de  Laos y Vietnam. No se reconocen subespecies.

Referencias

Enlaces externos

hercules
Aves de Asia

Alcedo hercules


Olaylar
 1522 - Osmanlı padişahı I. Süleyman, Rodos'un teslimini istedi.
 1642 - Hollandalı denizci Abel Tasman, Yeni Zelanda'yı keşfetti.
 1754 - Osmanlı Padişahı, III. Osman'ın saltanatı başladı.
 1789 - Fransa'da, Ulusal Muhafız Birliği (National Guard) kuruldu.
 1805 - Sırp İsyanları ve Kara Yorgi'nin önderliği altında Sırpların, Belgrad'ı ele geçirmesi.
 1877 - 2. Meclis-i Mebusan, çalışmalarına başladı.
 1903 - İtalyan asıllı Amerikalı dondurma satıcısı Italo Marcioni, ilk dondurma külahının patentini aldı.
 1914 - Mesudiye Zırhlısı, Çanakkale'de İngiliz denizaltısı HMS B11 tarafından batırıldı.
 1937 - Japon İmparatorluk Kara Kuvvetleri, Çin Cumhuriyeti'nin Başkenti Nankin'i ele geçirdi.
 1937 - İlk seloteyp satışa sunuldu.
 1939 - Kriegsmarine cep zırhlısı Admiral Graf Spee ile Kraliyet Donanması kruvazörleri HMS Exeter, HMS Ajax ve HMS Achilles arasında Río de la Plata Muharebesi başladı.
 1941 - II. Dünya Savaşı: Macaristan Krallığı ve Romanya Krallığı, Amerika Birleşik Devletleri'ne savaş ilan etti.
 1942 - Çorum'da deprem: 25 kişi öldü, 589 ev yıkıldı.
 1949 - İsrail, Kudüs'ü başkent ilan etti. Arap İsrail Savaşı'ndan sonra, Eski Kent ve Doğu Kudüs Ürdün'de, Batı Kudüs de İsrail'de kaldı. Kent, BM kararlarına göre uluslararası kent ilan edilmişti.
 1957 - İran'da deprem: 2 bin kişi öldü.
 1959 - Başpiskopos Makarios bağımsız Kıbrıs Cumhuriyeti'nin Cumhurbaşkanlığına seçildi.
 1960 - Fransa Cumhurbaşkanı Charles de Gaulle'ün Cezayir ziyareti olaylı geçti. Fransız milliyetçilerinin çıkardığı olaylarda 123 kişi öldü.
 1960 - Ankara Sıkıyönetim Komutanlığı, Yeni Gün ve Öncü gazetelerini 3 gün süreyle kapattı.
 1967 - Yunanistan Kralı II. Konstantin'in, Cuntaya karşı darbe girişimi başarısız oldu. Albaylar Cuntası iktidarı devam etti. Kral ülkesini terk etmek zorunda kaldı.
 1969 - Sovyetler Birliği'nde, Kamaz otomobil fabrikasının temeli atıldı.
 1974 - Malta'da Cumhuriyet ilan edildi.
 1978 - Hollanda'da bir mahalle, kendisini "Bağımsız Devlet" ilan etti.
 1980 - Piyade Er Zekeriya Önge'yi öldürme suçundan yargılanıp ölüm cezasına çarptırılan 19 yaşındaki Erdal Eren'in infazı yapıldı.
 1981 - Polonya'da General Wojciech Witold Jaruzelski, sıkıyönetim ilan etti. 14 bin sendikalı işçi tutuklandı.
 1983 - 45. Türkiye Cumhuriyeti Hükûmeti (13 Aralık 1983 - 21 Aralık 1987), göreve başladı.
 1986 - Dünya ve Olimpiyat Şampiyonu Halterci Naim Süleymanoğlu, Türkiye'ye iltica etti.
 1995 - Avrupa Parlamentosu, Türkiye ile imzalanan Gümrük Birliği anlaşmasını onayladı.
 1996 - Kofi Annan, Birleşmiş Milletler Genel Sekreteri seçildi.
 1998 - İtalya'da düzenlenen 5. Avrupa Kros Şampiyonası'nda Türk Genç Bayan milli takımı şampiyon oldu.
 2002 - Avrupa Birliği Genişlemesi: AB, 10 yeni devletin (Güney Kıbrıs, Çekya, Estonya, Macaristan, Letonya, Litvanya, Malta, Polonya, Slovakya ve Slovenya) 1 Mayıs 2004'ten itibaren üye olacağını açıkladı.
 2003 - ABD askeri güçleri devrik Irak Devlet Başkanı Saddam Hüseyin'i, Irak'ta saklandığı yerde yakaladı.
 2004 - Şili'nin eski diktatörü Augusto Pinochet'nin, 1970 ve 1980'li yıllardaki Akbaba Operasyonu sırasında suç işlediği gerekçesiyle evinde gözetim altında tutulmasına ve hakkında yeni dava açılmasına karar verildi.
 2005 - TMSF'nin satışa çıkardığı Telsim, 4 milyar 550 milyon dolarla dünyanın en büyük mobil telekomünikasyon operatörlerinden olan Birleşik Krallık'tan Vodafone'un şirketi, Vodafone Telekomünikasyon A.Ş'ye ihale edildi.
 2011 - Belçika Liège'de düzenlenen intihar saldırısında 6 kişi öldü, 125 kişi yaralandı.

Doğumlar
 1521 - V. Sixtus, Papa (ö. 1590)
 1533 - XIV. Eric, İsveç Kralı (ö. 1577)
 1553 - Henry IV, Fransa Kralı (ö. 1610)
 1640 - Robert Plot, İngiliz natüralist (ö. 1696)
 1662 - Francesco Bianchini, İtalyan filozof ve bilim insanı (ö. 1729)
 1678 - Yongzheng, Çin İmparatoru (ö. 1735)
 1724 - Franz Maria Aepinus, Alman bilim insanı (ö. 1802)
 1780 - Johann Wolfgang Döbereiner, Alman kimyacı (ö. 1849)
 1784 - Louis, Avusturya Arşidükü (ö. 1864)
 1797 - Heinrich Heine, Alman romantik şair ve yazar (ö. 1856)
 1816 - Ernst Werner von Siemens, Alman mühendis, mucit ve sanayici (ö. 1892)
 1818 - Mary Todd Lincoln, Amerika Birleşik Devletleri'nin 16. başkanı olan Abraham Lincoln'ün karısı (ö. 1882)
 1836 - Franz von Lenbach, Alman ressam (ö. 1904)
 1887 - Ramón Grau, Kübalı tıp doktoru ve Küba Devlet Başkanı (ö. 1969)
 1887 - George Pólya, Macar matematikçi (ö. 1985)
 1902 - Panayotis Kanellopoulos, Yunan yazar ve siyasetçi (ö. 1986)
 1902 - Talcott Parsons, Amerikalı sosyolog (ö. 1979)
 1908 - Elizabeth Alexander, İngiliz jeolog, akademisyen ve fizikçi (ö. 1958)
 1911 - Trygve Haavelmo, Norveçli istatistikci, iktisatçı ve ekonometrici (ö. 1999)
 1915 - Curd Jürgens, Alman-Avusturyalı oyuncu (ö. 1982)
 1915 - Balthazar Johannes Vorster, Güney Afrikalı siyasetçi (ö. 1983)
 1917 - Antonino Fernández Rodríguez, İspanyol iş insanı (ö. 2016)
 1919 - Hans-Joachim Marseille, Alman Luftwaffe pilotu (ö. 1942)
 1920 - George P. Shultz, Amerikalı iktisatçı, iş insanı ve devlet adamı (ö. 2021)
 1921 - Turgut Demirağ, Türk yapımcı ve film yönetmeni (ö. 1987)
 1923 - Philip Anderson, Amerikalı fizikçi ve Nobel Fizik Ödülü sahibi (ö. 2020)
 1925 - Dick Van Dyke, Amerikalı aktör, şarkıcı, dansçı ve komedyen
 1929 - Christopher Plummer, Kanadalı film, tiyatro, dizi oyuncusu ve En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi (ö. 2021)
 1934 - Richard D. Zanuck, Akademi ödüllü Amerikalı film yapımcısı (ö. 2012)
 1935 - Türkan Saylan, Türk tıp doktoru, akademisyen ve yazar (ö. 2009)
 1936 - IV. Ağa Han, Şiîliğin Nizârî İsmâil'îyye mezhebinin 49. İmamı
 1943 - İvan Kliun, Rus ressam (d. 1873)
 1953 - Ben Bernanke, Amerikalı ekonomist, finansçı, politikacı ve Nobel Ekonomi Ödülü sahibi
 1957 - Steve Buscemi, Amerikalı oyuncu ve yönetmen
 1964 - Hideto Matsumoto, Japon müzisyen ve gitarist
 1967 - Jamie Foxx, Amerikalı sinema oyuncusu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1969 - Tony Curran, İskoç oyuncu
 1972 - Damien Comolli, Fransız futbol antrenörü
 1973 - Emre Aşık, Türk futbolcu
 1975 - Bahar Mert, Türk voleybolcu
 1975 - Erdem Akakçe, Türk tiyatro ve sinema oyuncusu
 1978 - Okan Yalabık, Türk sinema, dizi ve TV oyuncusu
 1980 - Tülin Şahin, Türk top model
 1981 - Amy Lee, Amerikalı vokalist, besteci ve rock grubu Evanescence'ın kurucusu
 1982 - Elisa Di Francisca, İtalyan eskrimci
 1984 - Santi Gonzalez, İspanyol millî futbolcu
 1984 - Hanna-Maria Seppälä, Fin yüzücü
 1989 - Taylor Swift, Amerikalı country ve pop şarkıcısı

Ölümler
 1051 - El-Birûni, Türk kökenli olduğu da ileri sürülen Farslı matematikçi (d. 973)
 1124 - II. Callistus, 1 Şubat 1119'dan öldüğü 1124 yılına kadar Katolik Kilisesi'nin başı ve Papalık Devleti'nin hükümdarı (d. 1065)
 1204 - Musa bin Meymūn, Sefaradi Yahudisi filozof, hahambaşı, Talmud bilgini ve çoğaltıcısı (d. 1135)
 1250 - II. Friedrich, Kutsal Roma İmparatoru (d. 1194)
 1466 - Donatello, Floransalı heykeltıraş (d. 1386)
 1521 - I. Manuel, 1495'ten 1521'e kadar Portekiz Kralı (d. 1469)
 1557 - Niccolò Tartaglia, İtalyan matematikçi (d. 1500)
 1565 - Conrad Gesner, İsviçreli doğa bilimci (d. 1516)
 1721 - Alexander Selkirk, İskoç denizci (ıssız bir adada 4 yıl geçiren ve Robinson Crusoe romanına ilham kaynağı olan) (d. 1676)
 1754 - I. Mahmut, Osmanlı'nın 24. Padişahı (d. 1696)
 1784 - Samuel Johnson, İngiliz yazar ve leksikograf (d. 1709)
 1863 - Friedrich Hebbel, Alman oyun yazarı (d. 1813)
 1881 - August Šenoa, Hırvat romancı, eleştirmen, editör, şair ve oyun yazarı (d. 1838)
 1889 - Abraham Behor Kamondo, Fransız bankacı, koleksiyoncu ve hayırsever (d. 1829)
 1908 - Augustus Le Plongeon, Britanyalı amatör arkeolog, eski eserler uzmanı ve fotoğrafçı (d. 1825)
 1926 - Rudolf Eisler, Alman felsefeci (d. 1873)
 1927 - Riyaziyeci Mehmet Nadir Bey, Türk matematikçi (d. 1856)
 1930 - Fritz Pregl, Slovenyalı kimyacı ve Nobel Kimya Ödülü sahibi (d. 1869)
 1931 - Gustave Le Bon, Fransız sosyolog ve antropolog (d. 1841)
 1935 - Victor Grignard, Fransız kimyager ve Nobel Kimya Ödülü sahibi (d. 1871)
 1943 - İvan Kliun, Rus ressam, heykeltıraş ve sanat teorisyeni (d. 1873)
 1944 - Vasiliy Kandinskiy, Rus ressam (d. 1866)
 1945 - Irma Grese, II. Dünya Savaşı sırasında Ravensbrück toplama kampı, Auschwitz Toplama Kampı ve Bergen-Belsen toplama kamplarında yaklaşık 30.000 kadın çalışanın sorumlusu (d. 1923)
 1945 - Josef Kramer, Nazi Almanyasında SS Subayı ve Bergen-Belsen Toplama Kampı'nın komutanı (d. 1906)
 1945 - Cezmi Or, Türk atlet (d. 1921)
 1955 - Egas Moniz, Portekizli nörolog, siyasetçi ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (d. 1874)
 1959 - Ali Rıza Artunkal, Türk asker ve politikacı (d. 1881)
 1961 - Grandma Moses, Amerikalı ressam (d. 1860)
 1966 - Ahilya Moshos, Rum asıllı Türk avukat ve siyasetçi
 1974 - Yakup Kadri Karaosmanoğlu, Türk romancı, gazeteci ve siyasetçi (d. 1889)
 1974 - John Godolphin Bennett, İngiliz asker (d. 1897)
 1977 - Oğuz Atay, Türk öykücü ve romancı (d. 1934)
 1979 - Behçet Necatigil, Türk şair ve yazar (d. 1916)
 1980 - Erdal Eren, Türk TDKP üyesi (d. 1961)
 1994 - Antoine Pinay, Fransa başbakanı (d. 1891)
 2001 - Chuck Schuldiner, Amerikalı gitarist ve solist (d. 1967)
 2002 - Zal Yanovski, Kanadalı gitarist (d. 1944)
 2003 - Fadva Tukan, Filistinli şair
 2009 - Paul A. Samuelson, Amerikalı iktisatçı ve Nobel İktisat ödülü sahibi (d. 1915)
 2010 - Richard Holbrooke, Amerikalı diplomat, dergi yayımcısı ve yazar (d. 1941)
 2013 - Zafer Önen, Türk tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu (d. 1921)
 2015 - Benedict Anderson, İngiliz-İrlanda kökenli Amerikalı politikbilimci (d. 1936)
 2016 - Thomas C. Schelling, Amerikalı ekonomist (d. 1921)
 2016 - Zübeyde Servet, Mısırlı oyuncu (d. 1940)
 2016 - Alan Thicke, Kanadalı oyuncu, şarkı sözü yazarı ve televizyon sunucusu (d. 1947)
 2017 - Mustafa Akgül, Türk akademisyen, mühendis, matematikçi, bilgisayar bilimci ve aktivist (d. 1948)
 2017 - Yurizan Beltran, Amerikalı porno yıldızı (d. 1986)
 2017 - Warrel Dane, Amerikalı heavy metal şarkıcısı, söz yazarı, müzisyen ve aktör (d. 1961)
 2017 - Ali Kızıltuğ, Türk halk ozanı (d. 1943)
 2018 - Matti Kassila, Fin film yönetmeni (d. 1924)
 2018 - Nancy Wilson, Amerikalı caz şarkıcısı (d. 1937)
 2019 - Gerd Baltus, Alman tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu (d. 1932)
 2019 - Ushiomaru Motoyasu, Japon sumo güreşçisi (d. 1978)
 2020 - Catie Lazarus, Amerikalı yazar, komedyen ve talk show sunucusu (d. 1976)
 2020 - Otto Barić, Hırvat eski futbolcu ve teknik direktör (d. 1933)
 2020 - Mandvulo Ambrose Dlamini, Svazilandlı iş insanı ve siyasetçi (d. 1968)
 2020 - Nur Hossain Kasemi, Bangladeşli İslam alimi, siyasetçi, eğitimci, din adamı ve ruhani figür (d. 1945)
 2020 - Jaroslav Mostecký, Çek bilimkurgu yazarı (d. 1963)

Tatiller ve özel günler

1213
13

13 Aralık


Kendama  (jap. , "sabie [și] minge") este o jucărie tradițională japoneză. Aceasta este formată din mâner (ken), o pereche de cupe (sarado) și o minge (tama) care sunt toate legate între ele printr-o sfoară. Scopul este ca fiecare persoană să arunce bila și să o prindă în interiorul unei cupe sau în spațiul dintre acestea.

Jucăria a ajuns în Japonia pe la sfârșitul secolului al XVII-lea. Orașul Hatsukaichi din prefectura Hiroshima este considerat locul de naștere al Kendamei moderne japoneze.

Structură

Kendama este de obicei realizată din lemn și cuprinde următoarele:
Sabie
Vârf de sabie
Platou
Farfurie medie
Farfurie mică
Minge
Gaură
Fir
Corpul plăcii
Marginea farfurii mici
Marginea platoului
Țăruș
Capătul din spate
Orificiu de fixare a firului

Competiții

Cupa Mondială Kendama
Începând din 2014, Cupa Mondială Kendama (KWC) este un eveniment anual de 2 zile în timpul verii, care are loc la Hatsukaichi, Hiroshima, Japonia și este cea mai mare competiție de kendama din lume.

120 de trucuri sunt lansate online înainte de KWC și sunt împărțite în grupuri de 10 trucuri fiecare de 12 ori, formând o listă de trucuri de nivel 1 - nivel 12. Cu cât un truc este de nivel mai înalt, cu atât este mai dificil și valorează mai multe puncte. Numărul de puncte valorat pentru fiecare truc este echivalent cu nivelul acelui truc la pătrat (de exemplu, trucul de nivelul 6 valorează 36 de puncte), cu excepția trucurilor de nivel 11 (în valoare de 151 de puncte) și a trucurilor de nivelul 12 (în valoare de 194 de puncte).

În timpul Zilei 1, toți jucătorii aleg 12 trucuri de la nivelurile 1-10 din lista de trucuri. Jucătorii împart cele 12 trucuri în două runde a câte 6 trucuri fiecare, iar fiecare jucător va avea 3 minute pentru fiecare rundă pentru a finaliza cât mai multe trucuri. Cei 25 de jucători cu cel mai mare punctaj vor avansa în Ziua 2.

În timpul Zilei 2, jucătorii concurează unul câte unul de la jucătorul calificat cu cel mai mic punctaj până la jucătorul calificat cu cel mai mare scor. Fiecare jucător are 3 minute pentru a face un număr nelimitat de trucuri de la nivelurile 3-12, iar fiecare truc poate fi făcut o singură dată. Câștigă jucătorul care obține cel mai mare număr de puncte în perioada lor.

North American Kendama Open
Cunoscut anterior ca Minnesota Kendama Open, North American Kendama Open (NAKO) este un eveniment anual kendama în Minnesota în fiecare toamnă din 2013.

Stiluri de competiție kendama sunt: speed ladder (scara de viteză), open division (divizia deschisă), freestyle (stilul liber).

Speed Ladder
Speed Ladder (scara de viteză) este o cursă pentru a determina cine poate termina cel mai repede un set de trucuri. Jucătorii vor concura printr-o ordine de trucuri pe care le sunt date la eveniment sau înainte de eveniment prin internet.

Open Division
Open Division (divizia deschisă) este în format 1vs1. În fiecare rundă, 2 jucători concurează unul împotriva celuilalt și, pe rând, trag un truc la întâmplare. Fiecare truc extras garantează maximum 3 schimburi (de câte ori jucătorii pot încercând acel truc). Câștigă primul jucător care are 3 puncte.

Freestyle
Stilul liber este în format 1vs1. Fiecare meci este judecat de un juriu. Cei 2 jucători vor efectua trucuri timp de 45 de secunde, de două ori. Arbitrii votează pentru 3 categorii: creativitate, consecvență și dificultate. Jucătorul cu cele mai multe voturi câștigă runda.

Scheme pentru kendama
Începători
Big cup - Prinde bila pe cupa mijlocie.
Small cup - Prinde bila pe cupa mică.
Base cup - Prinde bila pe cupa centrală.
Spike - Prinde bila  pe vârf.
Airplane - Ține bila, lansează ken-ul și prinde kenul în gaura bilei.
Moshikame - Prinde bila pe cupa mare și apoi prinde-o pe cupa centrală.
Jumping stick - După airplane, aruncă ken-ul astfel încât să facă o rotație și apoi să cadă în poziția inițială, cu spike-ul în bilă.
Orbit - După orice schemă, poți face un înconjur cu kenul în jurul bilei.
Tic-Tac - După base cup, lovește bila pentru a face un tur prin partea de jos, cu ața întinsă, după care ridic-o și repetă turul, după care prinde bila înapoi pe base cup.
Around Japan - Big cup- small cup sau invers, după care spike.
Around World - Big cup - small cup sau invers, base cup și spike.
Earthturn - Aruncă bila de pe spike astfel încât să cadă înapoi pe spike după ce face o rotație.
Lighthouse - Aruncă ken-ul direct în sus astfel încât să stea pe bilă cu base cup-ul ca bază.
Intermediari
Swing-in - lansează bila și prinde-o în spike, adică fă un ,,swing".
Bird - Prinde bila între marginea cupei mari și spike.
Little Bird - Prinde bila între marginea cupei  mici și spike.
Under Bird - Prinde bila între marginea cupei mici/mari și handle.
Hand-Roll - Rulează ața pe mână de la bilă la ken și finalizează oricum.
Around Europe - Big cup-Spike-Small cup-Spike-Base cup-Spike
Stuntplane - Ține bila, trage kenul în sus și prinde-l cu spike-ul în bilă printr-o mișcare în jos.
Downspike - Inversul stuntplane-ului.
Ken Flip - Prinde pe cupa mare, aruncă bila, fă o rotație a ken-ului și prinde înapoi pe cupa mare.
Juggle - Trage bila în sus cam la nivelul ochilor, iar atunci când începe să cadă aruncă ken-ul, lovește bila ca să nu cadă, ia ken-ul după o rotație și prinde bila pe cupa mare.
Bird Over The Valley - Bird-Little Bird.
Gunslinger - Ridică bila, învârte ken-ul cu cupa mică pe după unul dintre degete iar apoi prinde bila oriunde.
Trade Spike - Ține de bilă, lansează ken-ul, aruncă bila, prinde ken-ul și prinde bila în spike.
Lighthouse flip - După lighthouse, aruncă ken-ul astfel încât să facă o rotație și să cadă iar pe lighthouse, adică fă un ,,flip".
Bird flip - Bird + flip.
One turn lighthouse - Lansează ken-ul astfel încât să facă o rotație, adică fă un "turn" (diferit de flip), după care prinde ken-ul în lighthouse.
One turn airplane - Fă un turn, după care prinde ken-ul ca la airplane.
Avansați
Whirlwind - Fă un ken flip de la poziția de spike la poziția de spike, bila făcând un earthturn foarte larg.
Lunar - Prinde ken-ul pe bilă cu cupa mare ca bază, după un swing.
Spacewalk - Aruncă ken-ul și bila astfel încât să facă o rotație, iar apoi prinde bila în loc de ken și fă un airplane.
UFO - Fă un Jumping Stick orizontal.
Turntable - Prinde bila pe cupa mare și fă o rotație orizontală pe degetul arătător a ken-ului în orice sens, bila rămânând pe cupa mare.
Around USA - Big cup-Spike-Earthturn-Small cup-Spike-Earthturn-Base cup-Spike-Earthturn
Stilts - Inversul swing bird-ului.
Mooncircle - Fă un spacewalk, doar că în loc de bilă prinde ken-ul și fă un swing in.
Cliffhanger - Inversul swing under bird-ului.
Swirl
Tornado
Butterfly
Lunar flip - Lunar + flip.
Barrel Roll - Fă o rotație laterală.
Lunar Tre - Lunar flip + Barrel Roll.
1 Up - 1 Turn Airplane-jos-1 Turn Lighthouse-jos-1 Turn Lunar
Handelstall - Prinde bila pe marginea cupei centrale.
Wing - Prinde bila pe marginea cupei mari, fără să se sprijine de spike sau de handle.

Vezi și
Yo-yo
Diabolo

Note

Legături externe

 British Kendama Association
 Japanese Kendama Association
 Kendama USA
Kendama Lithuania
"Istoria Kendamei"
Jucării Acrobație Divertisment

Kendama


Thomsongazellen (Eudorcas thomsonii), eller Thomsons gazelle, er en ret lille gazelle, der er udbredt i Afrika, hvor en bestand på mere end 550.000 især findes på sletter i Tanzania og Kenya. Den betragtes som den mest almindelige gazelle i Østafrika. Thomsongazellen er et vigtigt byttedyr for rovdyr. Ved regntid og tørtid vandrer den i store flokke, for at finde føde i nye områder. Den er opkaldt efter den skotske opdagelsesrejsende Joseph Thomson (1858–1895), der spillede en vigtig rolle i kapløbet om Afrika.

Beskrivelse
Thomsongazellen er en lille graciøs gazelle med en skulderhøjde på 55–82 cm. Hanner vejer 20–35 kg, mens hunner vejer 15 – 25 kg. Pelsen er på oversiden sandfarvet eller lysebrun, og sorte bånd langs siderne adskiller oversiden fra den hvide underside. Hovedet er rødbrunt med en sort blis og hvide øjenringe, der strækker sig videre ud mod snuden over et par sorte kindstriber.

Begge køn har horn, der bøjer en smule bagud med fremadvendte spidser. De stærkt ringlede horn måler 25–43 cm hos hanner og 7–15 cm hos hunner. Hunner har dog skøre horn og nogle mangler horn.

Noter

Eksterne henvisninger

Dyr fra Østafrika
Skedehornede

Thomsongazelle


Crkva sv. Ivana Krstitelja je rimokatolička crkva u Perastu.

Smještaj
Nalazi se u zapadnom dijelu grada, u Penčićima. Nalazi se u trećem redu zgrada, nedaleko od palače Bujović. Ulicom uzbrdo od ove se crkve dolazi do palače Čorko. Do crkve vodi Glavna ulica.

Povijest
Spada u prvi red peraških sakralnih objekata. Bila je sjedištem pučkih organizacija suprotstavljenih plemstvu.

Osobine
Građena je od domaćeg kamena. Tlocrta je gotičkog križa. Pročelje skromne izvedbe. Veličinom mala. Izvorno je imala malo dvorište koje je bilo ograđeno. Dvorište je bilo na malom trgu, a nad bočnom ulicom svod.

Zgrada crkve i danas služi u vjerske svrhe.

Izvori

Ivan Krstitelj
Barokne crkve u Crnoj Gori
Perast

Crkva sv. Ivana Krstitelja u Perastu


Kayabükü, Beypazarı - Ankara ili Beypazarı ilçesine bağlı mahalle
 Kayabükü, Gündoğmuş - Antalya ili Gündoğmuş ilçesine bağlı mahalle
 Kayabükü, Mengen - Bolu ili Mengen ilçesine bağlı köy
 Kayabükü, Pınarbaşı - Kastamonu ili Pınarbaşı ilçesine bağlı köy
 Kayabükü, Milas - Muğla ili Milas ilçesine bağlı mahalle

Kayabükü


Floiophycus, rod crvenih algi iz potporodice Floiophycoideae, dio porodice Porolithaceae. Postoje dvije priznate vrste; tipična je F. walteradeyi morska alga iz Australije opisana 2018.

Rod je opisan 2018.

Vrste
 Floiophycus africanus (Foslie) R.A.Townsend & Huisman
 Floiophycus walteradeyi R.A.Townsend & Huisman

Izvori

Porolithaceae

Floiophycus


Fritz Thiery, geboren als Friedrich Philipp Thiery  (* 19. Dezember 1899 in Mannheim; † 2. März 1986) war ein deutscher Tonmeister, Filmproduzent und Filmregisseur.

Leben
Thiery hatte Ingenieurwissenschaft studiert und anschließend, im Dienste von Siemens, auf dem Gebiet der Elektroakustik geforscht. Nebenbei betätigte er sich auch als Ausbilder. Derart präpariert, verpflichtete ihn die größte deutsche Filmproduktionsfirma UFA und machte ihn zu ihrem ersten Tonmeister. In dieser Funktion betreute Thiery tontechnisch nicht nur den allerersten UFA-Tonfilm Melodie des Herzens mit Willy Fritsch und Dita Parlo, sondern auch eine Reihe von folgenden Top-UFA-Filmen wie Der blaue Engel, Der Kongreß tanzt, Ein blonder Traum, F.P.1 antwortet nicht, Viktor und Viktoria und Amphitryon – Aus den Wolken kommt das Glück.

Von Anfang März bis Mai 1938 nahm Thiery eine Auszeit und ging nach Wien, um für die österreichische Produktionsfirma Mondial den mit 381.000 Reichsmark recht kostengünstig hergestellten Film Prinzessin Sissy zu inszenieren. Die Dialogregie übernahm der männliche Hauptdarsteller Paul Hörbiger. Der Film über die junge bayerische Prinzessin und spätere Kaiserin Österreich-Ungarns gilt als der erste Sissi-Film der Geschichte. Inmitten der Dreharbeiten fiel der Anschluss Österreichs.

Wieder zurück in Berlin, übernahm Thiery 1939/1940 überdies die Leitung der UFA-Tickfilmabteilung, 1940 endete er seine Ton-Tätigkeit. Nach seiner Dialogregie von Josef von Bakys UFA-Jubiläumsfilm Münchhausen wurde Fritz Thiery in den verbleibenden zwei Weltkriegsjahren als Filmproduzent eingestellt. In dieser Zeit stellte er, überwiegend in eigener Herstellungsgruppe, mehrere ambitionierte Filmbiografien und Literaturadaptionen her.

Die US-amerikanischen, alliierten Besatzungsbehörden setzten am 1. November 1946 Thiery als Treuhänder der Bavaria Filmkunst ein. Als deren Geschäftsführer oblag ihm die Leitung der Firma und die Oberaufsicht über die Filmproduktion. In den kommenden Jahren trat er lediglich einmal, 1953 bei dem von der Helios-Filmproduktion auf dem Gelände von Geiselgasteig unter der Regie von Kurt Hoffmann hergestellten Verwechslungslustspiel Musik bei Nacht, als Produzent in Erscheinung. Im März 1956 rückte Thiery in den Firmenvorstand auf. Infolge eines katastrophal verlaufenen Geschäftsjahres 1956/57 schieden sowohl Bavaria-Aufsichtsratschef Peter Ostermayr als auch Bavaria-Vorstand Thiery am 26. November 1958 aus ihren Ämtern aus. Anschließend zog sich Fritz Thiery ins Privatleben nach Grünwald zurück.

Filmografie

Als Tonmeister
 1929: Melodie des Herzens
 1929: Der unsterbliche Lump
 1930: Der blaue Engel
 1930: Liebling der Götter
 1930: Einbrecher
 1930: Der Mann, der seinen Mörder sucht
 1931: Voruntersuchung
 1931: Der Kongreß tanzt
 1931: Stürme der Leidenschaft
 1932: Der Sieger
 1932: Quick
 1932: Ein blonder Traum
 1932: F.P.1 antwortet nicht
 1933: Saison in Kairo
 1933: Ihre Durchlaucht, die Verkäuferin
 1933: Walzerkrieg
 1933: Viktor und Viktoria
 1934: Die Töchter ihrer Exzellenz
 1934: Der junge Baron Neuhaus
 1935: Schwarze Rosen
 1935: Amphitryon – Aus den Wolken kommt das Glück
 1936: Stjenka Rasin
 1936: Boccaccio
 1936: Glückskinder
 1936: Unter heißem Himmel
 1937: Sieben Ohrfeigen
 1937: Fanny Elßler
 1937: Gasparone
 1938: Preußische Liebesgeschichte
 1939: Die Geliebte
 1939: Frau am Steuer
 1939: Das Lied der Wüste
 1940: Links der Isar – rechts der Spree

Als Produktionsleiter bzw. Herstellungsleiter oder Produzent
 1938: Prinzessin Sissy (nur Regie)
 1943: Münchhausen (nur Dialogregie)
 1944: Nora
 1944: Träumerei
 1945: Der stumme Gast
 1945: Der Puppenspieler (unvollendet)
 1953: Musik bei Nacht

Literatur
 Herbert A. Frenzel, Hans Joachim Moser (Hrsg.): Kürschners biographisches Theater-Handbuch. Schauspiel, Oper, Film, Rundfunk. Deutschland, Österreich, Schweiz. De Gruyter, Berlin 1956, , S. 742.
 Johann Caspar Glenzdorf: Glenzdorfs internationales Film-Lexikon. Biographisches Handbuch für das gesamte Filmwesen. Band 3: Peit–Zz. Prominent-Filmverlag, Bad Münder 1961, , S. 1727.

Weblinks

Einzelnachweise

Tontechniker
Tonmeister
Filmproduzent
Filmregisseur
Deutscher
Geboren 1899
Gestorben 1986
Mann

Fritz Thiery


بدأت مرحلة خروج المغلوب في دوري أبطال أوروبا 2009–10 يوم 16 فبراير واختتمت يوم 22 مايو عام 2010 مع المباراة النهائية التي فاز فيها نادي إنتر ميلان الإيطالي ضد نادي بايرن ميونيخ بنتيجة 2-0 على ملعب سانتياغو بيرنابيو في مدريد.

الأندية المتأهلة

الرسم البياني

دور الـ 16

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

آرسنال فاز 6–2 في المجموع.

تعادل الفريقان 4-4 في المجموع. فاز بايرن ميونخ بفضل قانون الأهداف خارج الديار.

ليون فاز 2–1 في المجموع.

مانشستر يونايتد فاز 7–2 في المجموع.

سسكا موسكو فاز 3–2 في المجموع.

إنتر ميلان فاز 3–1 في المجموع.

برشلونة فاز 5–1 في المجموع.

بوردو فاز 3–1 في المجموع.

ربع النهائي

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

إنتر ميلان فاز 2–0 في المجموع.

برشلونة فاز 6–3 في المجموع.

ليون فاز 3–2 في المجموع.

تعادل الفريقان 4-4 في المجموع. فاز بايرن ميونخ بفضل قانون الأهداف خارج الديار.

نصف النهائي

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

بايرن ميونخ فاز 4–0 في المجموع.

إنتر ميلان فاز 3–2 في المجموع.

النهائي

روابط خارجية
 دوري أبطال أوروبا 2009–10 على موقع UEFA.com

مراجع

دوري أبطال أوروبا 2009–10


Listakosning er kosningaaðferð í hlutfallskosningum sem gengur út á það að stjórnmálaflokkar bjóði fram lista af frambjóðendum. Kjósandinn velur sér lista og hlutfallsleg skipting atkvæða á milli framboðslistanna ræður því hversu margir frambjóðendur af hverjum lista ná kjöri. Listakosning í einhverri mynd er notuð í fjölmörgum löndum um allan heim til að kjósa löggjafarþing og sveitarstjórnir og aðferðin er stundum einnig notuð til að kjósa stjórnir í fyrirtækjum eða félagasamtökum. Í sumum löndum (t.d. Þýskaland og Nýja-Sjáland) fer listakosning fram samhliða kosningum í einmenningskjördæmum.

Misjafnt er hversu mikil áhrif kjósendum býðst að hafa á gengi einstakra frambjóðenda á framboðslistum. Í sumum löndum (t.d. Ísrael) ráða stjórnmálaflokkar alfarið röð frambjóðenda á listunum og kjósendur hafa ekki möguleika að hafa áhrif á hana en í öðrum löndum (t.d. Sviss) geta kjósendur dreift atkvæði sínu á einstaka frambjóðendur og geta valið frambjóðendur þvert á framboðslistana. Á Íslandi er fræðilega mögulegt fyrir kjósendur að hafa áhrif á röð frambjóðenda á framboðslistum með því að breyta röðuninni sem fram kemur á kjörseðlinum eða með því að strika einstaka frambjóðendur út. Yfirleitt eru slíkar breytingar þó of fáar til að breyta röð frambjóðenda á listunum.

Úthlutun sæta til framboðslistanna getur farið eftir ýmsum reiknireglum. Algengust er D'Hondt-reglan og ýmist tilbrigði við hana en einnig eru til reglur um stærstu leifar.

Kosningar

Listakosning


Kapløbet til Tunis var en del af Felttoget i Tunesien, som fandt sted i november - december 1942 under 2. Verdenskrig. Da først fransk modstand mod de allierede landsætninger i Operation Torch var ophørt i midten af november, rykkede de allierede hurtigt østpå med en divisionsstyrke fra Algeriet for at erobre Tunis og komme en opbygning af aksestyrker i Tunesien i forkøbet. Dette forehavende mislykkedes. Nogle allierede tropper var under 30 km fra Tunis i slutningen af november, men forsvarerne gennemførte et modangreb og trængte de allierede næsten 30 km tilbage til stillinger, som havde stabiliseret sig ved årets udgang.

Baggrund

De allierede
Planlæggerne af Operation Torch havde antaget at Vichy-Frankrig ville imødegå landsætningerne og invasionskonvojerne havde en overvægt at infanteri for at kunne imødegå modstand på landjorden. Ved Algier begyndte landsætningen af mobile styrker ikke før den 12. november, hvilket betød at fremrykning mod øst først var mulig den 15. november. De allierede havde kun to brigadegrupper fra den britiske 78. division, et pansret regiment fra den 6. pansrede division og noget artilleri til en fremrykning. Et forsøg på at nå Bizerta og Tunis over land inden Aksestyrkerne kunne nå at etablere sig var en høj satsning, som afhang af om flåden og flyvevåbenet kunne forsinke aksemagternes styrkeopbygning.

Aksemagterne
Selv om de allierede planlagde med beslutsom modstand fra de Vichy-franske styrker til Torch landsætningerne undervurderede de den hastighed hvormed Aksemagterne kunne forstærke Tunesien. Trods efterretningsrapporter om Aksemagternes reaktion, var de allierede langsomme til at reagere, og det var først efter næsten uger at flyvevåbenet og flåden udformede planer til at imødegå Aksemagternes søtransport til Tunesien. I slutningen af november blev flådens Force K genskabt på Malta, med tre krydsere og fire destroyere, og Force Q blev dannet i Bône med tre krydsere og to destroyere. Ingen af aksemagternes skibe, som sejlede til Tunis blev sænket i november, men de allierede flåder sænkede syv af aksemagternes transportskibe i begyndelsen af december. Denne succes kom for sent fordi kampvognene i 10. panserdivision allerede var ankommet. Aksemagternes konvojer begyndte at sejle i dagslys, da de kunne blive beskyttet af fly. Natlige konvojer sejlede igen efter færdiggørelsen af de udvidede minefelter, som alvorligt begrænsede Force K og Force Q.

Vichy-Frankrig
Tunesiske embedsfolk var uafklarede om hvem de skulle støtte og flyvepladser blev efterladt åbne til begge sider. Den 9. november rapporterede rekognosceringsfly at 40 tyske fly var landet ved Tunis og den følgende dag viste britisk fotorekognoscering omkring 100 fly der. Den dag sendte Regia Aeronautica (det italienske luftvåben) 28 jagere til Tunis og to dage senere begyndte en luftbro, som endte med at overføre 15.000 mand og 527 ton forsyninger. Skibe bragte 176 kamovogne, 131 kanoner, 1.152 køretøjer og 12.000 ton forsyninger. Ved månedens udgang var der tre tyske divisioner, heriblandt den 10. panserdivision, og to italienske infanteridivisioner ankommet. Den 12. november blev Walther Nehring udpeget til at lede det nye 15. korps, og han ankom den 17. november. Den franske kommandant i Tunesien, General Barré, flyttede Vichy-troperne op i bjergene og dannede en forsvarslinje fra Tebersouk gennem Majaz al Bab (også kaldet Medjez el Bab) og gav ordre til at imødegå et forsøg på at krydse dem.

Optakt

Våbenhvile med Vichy
Den 10. november var den franske modstand mod langsætningerne i Torch ophørt, hvilket skabte et militært vakuum i Tunesien. De 9. november overtog generalløjtnant Kenneth Anderson kommandoen over den østlige Task Force i Algier, som blev omdøbt til 1. britiske armé. Anderson beordrede tropper østpå for at erobre havne Bougie, Philippeville og Bône samt flyvepladsen ved Djedjelli, som forberedelse til at rykke ind i Tunesien. Allierede planlæggere havde udelukket landsætninger i Tunesien, fordi der manglede tropper og på grund af truslen fra luften. De allierede havde brug for at rykke frem inden Aksemagterne kunne nå at bringe forstærkninger til Tunis. Den 11. november var 36. britiske brigade gået i land ved Bougie uden at møde modstand, men forsyningsvanskeligheder betød at Djedjelli først blev nået den 13. november. Flyvepladsen ved Bône blev besat efter at 3. faldskærmsbataljon var blevet nedkastet og blev fulgt den 12. november af No. 6 Commando, som tog havnen.

Fortropper fra 36. brigade nåede Tebarka den 15. november og Djebel Abiod den 18. november, hvor de første gang fik kontakt med fjendtlige styrker. Længere sydpå, den 15. november, landede amerikanske faldskærmstropper fra 509. faldskærmsbataljon ved Youks-les-Bains flyvepladsen uden at møde modstand, og erobrede flyvepladsen ved Gafsa den 17. november. Den 19. november forlangte general Nehring passage for sine styrker over broen ved Medjez, hvilket blev nægtet af Barré. Tyskerne angreb to gange og blev slået tilbage, men det franske forsvar kostede dyrt, da de hverken havde kampvogne eller artilleri, og franskmændene trak sig tilbage. Selv om nogle Vichy-franske styrker havde sluttet sig til de allierede var de fleste Vichy-franske styrkers holdning usikker. Den 22. november placerede den Nordafrikanske aftale det Vichy-franske Nordafrika på de allieredes side og allierede garnisonstropper blev frigjort, så de kunne sendes til fronten. Aksestyrkerne havde fået forstærkninger, så de nu havde korpsstørrelse, og var dermed stærkere end de allierede.

Planen
Der var to veje østpå ind i Tunesien fra Algeriet. Den allierede plan gik ud på at rykke frem langs de to veje og tage Bizerte og Tunis. Når først Bizerte var taget ville Torch være afsluttet. Angrebet i nord mod Bizerte ville blive foretaget af 36. britiske infanteribrigade og 78. britiske infanteridivision under generalmajor Vyvyan Evelegh), med støtte af "Hart Force", en lille mobil enhed fra den 11. britiske infanteribrigade. Mod syd angreb resten af 11. infanteribrigade. På deres venstre fløj var Blade Force (oberst Richard Hull), en pansret regimentsgruppe som indeholdt kampvognene fra 21. lancers, en let amerikansk kampvognsbataljon og motoriseret infanteri, faldskærmstropper, artilleri, panserværns- og luftværnsartilleri og ingeniørtropper.

Slaget

Det allierede angreb

De to allierede kolonner rykkede frem mod Djebel Abiod og Beja, under angreb fra Luftwaffe, som havde lokalt luftherredømme, fordi allierede fly måtte fly fra fjerne baser i Algeriet. På den nordlige vej gjorde de forreste elementer af 36. brigade hurtige fremskridt indtil den 17. november hvor de mødte en blandet styrke med 17 kampvogne, 400 faldskærmstropper og selvkørende artilleri ved Djebel Abiod. Briterne ødelagde 11 kampvogne, men da de ikke selv havde kampvogne blev de forsinket i 9 dage. De allierede kolonner, som var samlet ved Djebel Abiod og Beja, forberedte sig på et angreb den 24. november. 36. brigade under brigadegeneral A.L. Kent-Lemon skulle rykke frem fra Djebel Abiod mod Mateur og 11. brigade skulle rykke ned gennem dalen langs floden Merjerda for at tage Majaz al Bab (eller Medjez el Bab eller Medjez) og videre til Tebourba, Djedeida og Tunis.

Blade Force skulle rykke frem over landet ad små veje i hullet mellem de to infanteribrigader mod Sidi Nsir og foretage flankeangreb på Terbourba og Djedeida. Det nordlige angreb blev aflyst på grund af voldsomme regnbyger og i syd blev 11. infanteribrigade stoppet af forsvarerne i Medjez. Blade Force passerede gennem Sidi Nsir og nåede Chouigui passet nord for Terbourba, herefter infiltrerede amerikanerne i C-kompagniet, 1. bataljon, 1. pansrede regiment af 1. pansrede division (major Rudolph Barlow) med 17 M3 Stuart lette kampvogne med støtte fra panserbiler fra Derbyshire Yeomanry, ind bag aksemagternes linjer til en luftbase ved Djedeida om eftermiddagen. De allierede kampvogne ødelagde mere end 20 akse-fly, skød bygninger i grus, ødelagde forsyningslagre og forårsagede adskillige tab. Da de ikke havde infantgeristøtte trak angriberne sig tilbage til Chouigui.

Den overraskelse, som Blade Force havde opnået, advarede Nehring om hvor sårbar garnisonen ved Medjez var overfor omgående bevægelser, og forsvarerne blev trukket tilbage til Djedeida, kun 30 km fra Tunis. 36. infanteribrigades angreb begyndte dne 26. november, men Nehring benyttede forsinkelsen ved Djebel Abiod til at forberede et baghold ved Jefna på vejen mellem Sedjenane og Mateur. Tyskerne besatte højderne på begge sider af vejen, som efter den kraftige regn var meget mudret og terrænet på begge sider af vejen kunne ikke passeres af køretøjer. Den forreste britiske bataljon havde tab på 149. Kent-Lemon sendte enehder ind i bakkerne for at omgå tyskerne, men det beslutsomme forsvar fra faldskærmstropperne i velplacerede stillinger kunne ikke overvindes. En landsætning af No. 1 Commando 22 km vest for Bizerta den 30. november for at omgå Jefna stillingen flog fejl. Kommandosoldaterne vendte tilbage til 36. brigade den 3. december og stillingen forblev på tyske hænder indtil felttogets sidste dag i 1943.

Tysk tilbagetrækning
Tidligt den 26. november rykkede 11. infanteribrigade ind i Medjez uden at møde modstand og nåede uden modstand til Tebourba og var klar til at rykke mod Djedeida. Den næste dag angreb tyskerne, forårsagede tab på 137 og tog 286 fanger. Brigaden angreb igen den 28. november mod flyvepladsen i Djedeida og kampgruppe "B" fra den 1. amerikanske pansrede division mistede 19 kampvogne under beskydning fra panserværnskanoner i byen. Den 29. november begyndte nye enheder fra den britiske 1. gardebrigade (78. infanteridivision), som var ankommet til Algier den 22. november, at afløse 11. infanteribrigade. Den 29. november var kampgruppe "B" blevet samlet for at angribe sammen med Blade Force den 2. december. 2. bataljon af faldskærmsregimentet under oberstløjtnant John Frost) skulle nedkastes i Operation Oudna den 3. december, nær Askemagternes flyvepladser ved Depienne 50 km syd for Tunis, for at ødelægge Stuka styrtbombefly og true Tunis sydfra. Hovedangrebet blev forpurret af et modangreb fra aksestyrkerne den 1. december og angrebet fra Blade Force blev opgivet. 2. bataljon trak sig 80 km tilbage til de allierede linjer under hyppige angreb og mistede 23 dræbte og sårede og 266 savnede.

Aksestyrkernes modangreb blev gennemført at 10. panserdivision under generalmajor Wolfgang Fischer), som netop var ankommet til Tunesien. Det kom fra nord mod Tebourba. Blade Force led betydelige tab og om aftenen den 2. december var den blevet trukket tilbvage, hvilket efterlod 11. infanteribrigade og kampgruppe "B" til at imødegå aksestyrkernes angreb, som næsten afskar brigaden og brød igennem. Desparate kampe fra 2. bataljon af Hampshire Regiment (1. gardebrigade) og 1. bataljon East Surrey Regiment forsinkede aksemagternes fremrykning i fire dage og med kampgruppe "B"'s kamp mod pansrede og infanteriangreb fra sydøst gav det mulighed for en langsom tilbagetrækning til højtliggende terræn på begge sider af floden vest for Terbourba. Hampshire enheden havde tab på 75% og Surrey enheden havde næstgen 60% tab.

Da flere allierede tropper ankom overtog 5. korps under generalløjtnant Charles Walter Allfrey) fra 1. armé kommandoen over alle styrker i Tebourba sektoren, som omfattede 6. pansrede division, 78. infanteridivision, kampgruppe B fra den 1. pansrede amerikanske division, 1. faldskærmsbrigade, 1. og 6. kommando. Allfrey anså de stærkt udtyndede enheder, som stod overfor Tebourba for sårbare og beordrede en tilbagetrækning til omkring 10 km til det højtliggende område ved Longstop Hill (djebel el Ahmera) 270 meter højt og Bou Aoukaz på begge sider af floden. Den 10. december angreb kampvogne fra aksemagterne kampgruppe "B" ved Bou Aoukaz. Da de sad fast i mudderet gennemførte de amerikanske kampvogne et modangreb, og kom også til at sidde fast, hvorefter de blev ramt en efter en. Amerikanerne mistede 18 kampvogne.

Efterfølgende operationer
Et nyt allieret angreb var klar ved udgangen af december 1942, hvor den allierede styrke bestod af 54.000 britiske, 73.800 amerikanske og 7.000 franske tropper. Et hastigt efterretningsoverblik viste omkring 125.000 kamptropper og 70.000 støttetropper, fortrinsvis italienske, foran dem. Om natten mellem den 16. og 17. december angreb et kompagni fra 11. amerikanske infanteridivision Maknassy, 250 km syd for Tunis og tog 21 tyske fanger. Hovedangrebet begyndte om eftermiddagen den 22. december, trods regn og utilstrækkelig flystøtte. Elementer af 18. amerikanske regimentskampgruppe, 2. bataljon af Coldstream Guards fra 1. pansrede infanteribrigade rykkede frem mod de lavere højderygge på Longstop Hill, som dominerede flodkorridoren fra Medjez til Tebourba og videre til Tunis. Om morgenen den 23. december havde Coldstream garden drevet enheder fra 10. panserdivision væk fra toppen, var blevet afløst af 18. regimentskampgruppe og trukket tilbage til Mejdez. Tyskerne generobrede bakken ved et modangreb. Coldstreamgarden blev beordret tilbage og den følgende dag generobrede de toppen og gravede sig ned sammen med 18. regimentskampgruppe. Den 25. december begyndte ammunitionen at slippe op, og da tyske styrker holdt det høje område i nærheden betød det at stillingen på Longstop blev umulig at holde og gjorde en tilbagetrækning til Medjez nødvendig.

Se også
 Tidslinje over felttoget i Nordafrika

Fodnoter

Henvisninger

Kilder

  published in published in

Yderligere læsning

Eksterne kilder

 The Army Air Forces in WWII August 1942 – December 1943, Craven, W. F. & Cate, J. L.
 WWII Aerial Photos and Maps
 Kasserine Pass Battles, Maps and Sketches, US Army

Slag i Middelhavsområdet under 2. verdenskrig
Tunesiens historie
Slag med deltagelse af USA
Slag med deltagelse af Storbritannien
Slag med deltagelse af Italien
Slag med deltagelse af Tyskland

Kapløbet til Tunis


مجلس النواب الفرنسي  أو البرلمان الفرنسي هو الهيئة التشريعية لحكومة فرنسا ويعتبر البرلمان الفرنسي مجلس ثنائي التمثيل فهو يتكون من :
 مجلس الشيوخ الفرنسي وهو مجلس أعلى
 الجمعية الوطنية الفرنسية وهو المجلس الأدنى

مراجع

البرلمان الفرنسي
برلمانات حسب البلد
برلمانات وطنية
حكومة فرنسا
سياسة فرنسا
قانون فرنسي
برلمانات من مجلسين

البرلمان الفرنسي


Clyde Lorrain Cowan Jr () a fost un fizician american. Împreună cu Frederick Reines, a condus experimentul în care au fost detectați direct neutrini produși într-un reactor nuclear (1956).

În 1995 Reines a acceptat Premiul Nobel pentru Fizică, decernat cu motivarea "pentru detectarea neutrinului", în numele ambilor cercetători.

Note

Nașteri în 1919
Decese în 1974
Nașteri pe 6 decembrie
Decese pe 24 mai
Fizicieni americani din secolul al XX-lea
Ofițeri din Armata Statelor Unite
Oameni de știință din statul Missouri
Oameni din Detroit, Michigan
Laureați ai Premiului Nobel pentru Fizică

Clyde Cowan


ලක්ෂම්බර්ග් නගරය මුල්කරගෙන පිහිටුවන ලද  Office International du Coin de Terre et des Jardins Familiaux නමැති සංවිධානය 1926 සිට යුරෝපීය උද්‍යාන වැවිලිකරුවන්  මිලියන තුනක සාමාජික පිරිසක් සිටින සංවිධානයකි. මෙය උයන් වගාව සඳහා වෙන් කළ භූමි භාගයන්හි කරන උයන් වගාව නිසා ඇතිවන සමාජ - සංස්කෘතික සහ ආර්ථික ක්‍රියාකාරකම් ගැන පහත සඳහන් පරිදි විස්තර කරයි.

·	ප්‍රජාව සඳහා ශබ්දය අඩුවීම තුළින් වඩා හොඳ නාගරික ජීවිතයක්, දූවිලි සඳහා ආවරණයක්, අධික ජනගහනයක් සිටින ප්‍රදේශයක විවෘත හරිත අවකාශයක් පිහිටීම.

·	පවුල් සඳහා - අර්ථවත් විවේක කාලයක් ගත කිරීම කොන්ක්‍රීට් කැළෑව හා උයන් ගොඩනැගිලි මැද  පෞද්ගලිකවම වැපිරීම, වැවීම, වගාකිරීම, අස්වනු නෙළීම පිළිබඳව අත්දැකීම් ලැබීම.

·	ළමයින් සඳහා - ක්‍රීඩා කිරීම අදහස් හුවමාරු කරගැනීම සොබාදහමේ අපූරු ක්‍රියාවන් අනාවරණය කර ගැනීම

·	වැඩ කරන ජනතාව සඳහා  - වැඩකිරීමේදී ඇතිවන පීඩනය තුරන්කර ගැනීම

·	රැකියා විරහිත අයට  - ප්‍රයෝජනවත්ය යන හැඟීමක් ඇතිවීම  මෙන්ම අඩු මුදලකට නැවුම් එළවළු ලැබීම.

·	සංක්‍රමණික පවුල් සඳහා - සන්නිවේදනයේ හැකියාව සහ ඔවුන්ගේ ආගන්තුක රට තුළ වඩා හොඳ එකතුවක් ඇතිවීම.

·	ආබාධිත පුද්ගලයන් සඳහා - සමාජ ජීවිතයට සහභාගී වීමට හැකි ස්ථානයක් ලැබීම, සම්බන්ධතා තහවුරු කරගැනීම, තනිකම ජය ගැනීම.

·	ජේෂ්ඨ පුරවැසියන් සඳහා - සම අදහස් තිබෙන අය සමග කතා කිරීමට ස්ථානයක් - මෙන්ම විශ්‍රාමික කාල සීමාවේ ආත්ම තෘප්තියක් සඳහා අවස්ථාවක් ලැබීම.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Allotment_gardens#Socio-cultural_and_economic_functions_of_allotment_gardens

උයන්වතු සඳහා වෙන්කළ ඉඩම් කොටස් මුල්කර ගෙන ඇතිවූ සමාජ සංස්කෘතික හා ආර්ථික ක්‍රියාකාරකම්


فيسكونتي أسرة حكمت ميلانو خلال العصور الوسطى وبداية عصر النهضة من عام 1277 حتى 1447. كانوا أمراء ميلانو حتى عام 1395، عندما الحاكم الإمبراطور فنسل (1378—1400) منح جان غالياتسو فيسكونتي لقب دوق ميلانو. هيمن الفرع الرئيسي للعائلة فيسكونتي على الساحة السياسية في شمال إيطاليا حتى سنة 1447، بموت فيليبو ماريا فيسكونتي من دون ورثة. وحل محلهم آل سفورزا.

مراجع

تاريخ لومبارديا
تاريخ ميلانو
حكام ميلانو
عائلات إيطالية نبيلة
عائلات كاثوليكية

فيسكونتي


Severe Tire Damage is a primarily live album by They Might Be Giants, released in 1998.  It also features a few studio tracks, including a new single ("Doctor Worm").

The live cuts, some recorded at soundchecks without any audience, feature at least one track from every album since their debut, which include a few old fan favorites that have been reworked since the duo adopted a full backing band.  Songs like "She's an Angel", from their debut, They Might Be Giants, and "Birdhouse in Your Soul", from their major label debut, Flood, are treated to multiple guitars and a horn section. Conversely, the song "Meet James Ensor" originally appeared on their first full band effort, John Henry (1994) and surfaces here in a bare-bones rendition, with only vocals and an accordion.

Besides the aforementioned lack of an audience on several tracks, some tracks have also undergone studio "retooling" - most notably, "Ana Ng," which appeared in its untampered form (with an uncropped intro and without a heavily distorted voice saying, "I don't want the world...") on the 1994 promo-only release "Live!! New York City."

A condensed version of this album was released as Live, which featured 10 of the 24 tracks listed here.

Song notes
 Tracks 1, 2, and 17 were recorded in a studio rather than onstage; track 15 was recorded in a hotel room.
 Tracks 18-24 are hidden songs that were improvised in concert, based on the Planet of the Apes movie series.
 "First Kiss" was later reworked and put on the 2001 album Mink Car as "Another First Kiss", with the same basic melody and similar lyrics but a substantially different style and tempo.
 Similarly, "They Got Lost" was later recorded in the studio at a slower tempo, and was released on Long Tall Weekend as well as later being the title track on the rarities compilation album They Got Lost.
 On Track 3, "They Get Lost", the band is introduced incorrectly as "They Must Be Giants", which is a tongue-in-cheek reference to an untitled, partial recording that appears as track 13 on both Don't Let's Start and its re-release Miscellaneous T. It was inadvertently left on the Dial-A-Song answering machine, in which a confused listener named Gloria talks to an unknown third party about the mystery of "There May Be Giants" and "There Must Be Giants", as she mistakenly refers to the band. It would later be referenced when Bryant Gumbel referred to them as "They Must Be Giants" when they performed "Your Racist Friend" on Today to promote the release of Flood.

Song origins
 Studio version of track 4 originally appeared on the Why Does The Sun Shine? (The Sun Is a Mass of Incandescent Gas) EP (1993)
 Studio versions of tracks 5, 8 and 12 originally appeared on Flood (1990)
 Studio version of track 6 originally appeared on They Might Be Giants (1986)
 Studio versions of tracks 7, 14 and 16 originally appeared on Factory Showroom (1996)
 Studio version of track 9 originally appeared on Lincoln (1988)
 Studio versions of tracks 11 and 13 originally appeared on Apollo 18 (1992)
 Studio version of track 15 originally appeared on John Henry (1994)

Track listing
All songs by They Might Be Giants unless otherwise noted. Tracks 18 - 24 are hidden tracks.

"Doctor Worm" – 3:01
"Severe Tire Damage Theme" – 0:40
"They Got Lost" – 3:42
"Why Does The Sun Shine? (The Sun is a Mass of Incandescent Gas)" (Hy Zaret)– 2:17
"Birdhouse in Your Soul" – 3:12
"She's An Angel" – 3:20
"XTC vs. Adam Ant" – 3:39
"Istanbul (Not Constantinople)" (Nat Simon/Jimmy Kennedy)– 3:07
"Ana Ng" – 3:00
"First Kiss" – 1:36
"Spider" – 0:53
"Particle Man" – 2:09
"She's Actual Size" – 2:18
"S-E-X-X-Y" – 3:06
"Meet James Ensor" – 1:30
"Till My Head Falls Off" – 2:54
"About Me" – 3:01 (actual track stops at 0:41 and is followed by 2:20 of silence)
"Planet of the Apes" - 2:35
"Return to the Planet of the Apes" – 2:46
"Conquest of the Planet of the Apes" – 1:40
"Escape from the Planet of the Apes" – 1:08
"Battle for the Planet of the Apes" – 1:57
"Beneath the Planet of the Apes" – 2:00
"This Ape's for You" – 1:13

References

External links
 Severe Tire Damage page at This Might Be A Wiki

They Might Be Giants live albums
1998 live albums
Restless Records live albums

Severe Tire Damage (album)


Guinayangan ist eine philippinische Stadtgemeinde in der Provinz Quezon, in der Verwaltungsregion IV, Calabarzon. Sie hat  Einwohner (Zensus ), die in 54 Barangays lebten. Sie wird als Gemeinde der dritten Einkommensklasse auf den Philippinen eingestuft.

Guinayangan liegt am Kopf des Golfes von Ragay, an deren Küste liegen kleinere Mangrovenwälder. Ihre Nachbargemeinden sind Lopez im Westen Calauag im Nordwesten, Buenavista im Süden und Tagkawayan im Nordosten. Die Topographie der Stadt ist gekennzeichnet durch Flachländer, sanfthügelige und gebirgige Landschaften. Auf dem Gebiet der Gemeinde liegt die Naturschutzgebiete Maulawin Spring Protected Landscape und Teile des Lopez Watershed Forest Reserve.

Guinayangan verfügt über einen Verkehrshalt der Eisenbahn, im Barangay Aloneros. Diese verbindet die Gemeinde mit der Bicol-Region und der Hauptstadtregion Metro Manila. Die täglichen Eisenbahnverbindungen wird von der Philippine National Railways betrieben.

Baranggays

Weblinks

Ort auf den Philippinen

Guinayangan


توزيع الاوسمة
توزيع الأوسمة في رفع الأثقال في الدورة الرياضية العربية الثانية بيروت 1957:

النتائج الكاملة

المصادر
 (الموسوعة الموجزة للاولمبياد العربي) د ضياء المنشئ -بغداد- 1989

رفع أثقال
رفع أثقال
1957
رفع الأثقال في لبنان


Les Ahl Qabail, ou Ahl Kabail (gens des Tribus), correspondait à l'époque almohade, à un conglomérat de huit tribus masmoudas dispersées dans le Haut Atlas marocain. On y retrouve les Hazradja, les Hazmira, les Haylana, les N'fis, les Urika, les Azzaden, les Regraga et les In Magus.

Ils faisaient partie des « tribus almohades » fondatrices du mouvement, avec les Hargha, Ahl Tinmel, Hintata, Gadmiwa, Ganfisa, Sanhadja et Haskoura.

Les Ahl Qabail participent notamment à la prise de Marrakech en 1147, aux côtés des Hintata, Ahl Tinmel, Sanhadja, Haskoura et Abid du Makhzen.

Sources

Notes

Sources bibliographiques

Références

Annexes

Bibliographie

Francophone

Tribu du Maroc
Almohades
Masmouda

Ahl Qabail


The Walker Art Gallery is an art gallery in Liverpool, which houses one of the largest art collections in England outside London. It is part of the National Museums Liverpool group.

History of the Gallery
The Walker Art Gallery's collection dates from 1819 when the Liverpool Royal Institution acquired 37 paintings from the collection of William Roscoe, who had to sell his collection following the failure of his banking business, though it was saved from being broken up by his friends and associates.

In 1843, the Royal Institution's collection was displayed in a purpose-built gallery next to the Institution's main premises. In 1850 negotiations by an association of citizens to take over the Institution's collection, for display in a proposed art gallery, library and museum, came to nothing.

The collection grew over the following decades: in 1851 Liverpool Town Council bought Liverpool Academy's diploma collection and further works were acquired from the Liverpool Society for the Fine Arts, founded in 1858. The competition between the academy and society eventually led to both collapsing.

William Brown Library and Museum opened in 1860, named after a Liverpool merchant whose generosity enabled the Town Council to act upon an 1852 Act of Parliament which allowed the establishment of a public library, museum and art gallery, and in 1871 the council organised the first Liverpool Autumn Exhibition, held at the new library and museum.

The success of the exhibition enabled the Library, Museum and Arts Committee to purchase works for the council's permanent collection, buying around 150 works between 1871 and 1910. Works acquired included WF Yeames' And when did you last see your father? and Dante Gabriel Rossetti's Dante's Dream.

Designed by local architects Cornelius Sherlock and H. H. Vale, the Walker Art Gallery was opened on 6 September 1877 by Edward Henry Stanley, 15th Earl of Derby. It is named after its founding benefactor, Sir Andrew Barclay Walker (1824–1893), a former mayor of Liverpool and wealthy brewer born in Ayrshire who expanded the family business to England and moved to live in Gateacre.

In 1893, the Liverpool Royal Institution placed its collection on long-term loan to the gallery and in 1948 presented William Roscoe's collection and other works. This occurred during post-war reconstruction when the gallery was closed, re-opening in 1951. During the Second World War the gallery was taken over by the Ministry of Food and the collection was dispersed for safety.

Extensions to the gallery were opened in 1884 and 1933 (following a two-year closure) when the gallery re-opened with an exhibition including Picasso and Gauguin. In 2002 the gallery re-opened following a major refurbishment.

In 1986, the gallery achieved national status, as part of the National Museums and Galleries on Merseyside.

The gallery is housed in a neo-Classical building located on William Brown Street (the only street in the United Kingdom to consist of nothing other than museums, galleries and libraries). The neighbouring area includes the William Brown Library, World Museum Liverpool, St. George's Hall, Wellington's Column, Lime Street Station and the entrance to the Queensway Tunnel. The other major art gallery in Liverpool is Tate Liverpool, at the Albert Dock, which houses modern art.

Permanent Collection

The Walker's collection includes Italian and Netherlandish paintings from 1300 to 1550, European art from 1550 to 1900, including works by Giambattista Pittoni, Rembrandt, Poussin and Degas, 18th and 19th-century British art, including a major collection of Victorian painting and many Pre-Raphaelite works, a wide collection of prints, drawings and watercolours, 20th-century works by artists such as Lucian Freud, David Hockney and Gilbert and George and a major sculpture collection.  The select collection of minor or decorative arts covers a wide range, from Gothic ivories to British ceramics up to the present day. The Gallery also houses the only original Stuart Sutcliffe painting on permanent display in Liverpool.

On 17 December 2011, the Walker Art Gallery got a new addition to its collection – a statue of a priest vandalised by Banksy. The renowned graffiti artist has sawn off the face of an 18th-century replica stone bust and glued on a selection of bathroom tiles. The resulting 'pixellated' portrait is entitled Cardinal Sin and is believed to be a comment on the abuse scandal in the Church and its subsequent cover-up. This piece of art is displayed in Room three, which is one of the 17th-century Old Master galleries.

As of 2 July 2013, the La Masseuse sculpture by Edgar Degas, previously owned by Lucian Freud, found a permanent home at the Walker Art Gallery, thanks to the donation-in-payment system put in place by the Arts Council England.

Gallery

Exhibitions

The first John Moores Contemporary Painting Prize exhibition was held in 1957. Sponsored by Sir John Moores, founder of Littlewoods, the competition has been held every two years ever since and is the biggest painting prize in the UK.

There is a regular programme of temporary exhibitions which in 2009-10 has included Aubrey Williams, Bridget Riley, Sickert and Freud.

In 2004, the gallery staged The Stuckists Punk Victorian, the first national museum exhibition of the Stuckist art movement. The Gallery also takes part in the Liverpool Biennial.

See also
 Architecture of Liverpool
 Liverpool Biennial
 The Stuckists Punk Victorian

References

External links
 Website for The Walker Art Gallery, Liverpool
Walker Art Gallery within Google Arts & Culture

National Museums Liverpool
Art museums established in 1877
Art museums and galleries in Merseyside
Grade II* listed buildings in Liverpool
Grade II* listed museum buildings
Museums in Liverpool
1877 establishments in England
Neoclassical architecture in Liverpool

Walker Art Gallery


Nesles ist Name oder Namensbestandteil folgender geografischer Objekte in Frankreich:

 Nesles (Pas-de-Calais), Gemeinde im Département Pas-de-Calais
 Nesles-la-Montagne, Gemeinde im Département Aisne
 Nesles-la-Vallée, Gemeinde im Département Val-d'Oise

Sowie:
 Nesles, seit 1973 Teil der Gemeinde Lumigny-Nesles-Ormeaux im Département Seine-et-Marne
 Nesles, seit der Französischen Revolution Teil der Gemeinde Seringes-et-Nesles im Département Aisne

Siehe auch Nesle

Nesles


An Malaxis pabstii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Schltr., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Guido Frederico João Pabst. An Malaxis pabstii in nahilalakip ha genus nga Malaxis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Malaxis

Malaxis pabstii


HHVM odnosno "HipHop Virtual Machine" je virtualni stroj koji izvršava PHP programski kôd. Autor HHVM-a je tvrtka Facebook, koja je izvorni kôd učinila dostupnim na Githubu i licencirala pod dvije licencije:  PHP i Zend licencijom.

HHVM i Wikimedija

Do 2014. godine stranice Wikipedije i ostalih projekata Wikimedije bile su posluživane putem "PHP interpretera", kako ga se najčešće naziva, od 2014. godine poslužitelji Wikimedije izvode mediawiki softver na HipHop virtualnim strojevima. Razlog je očit, dvostruko do trostruko ubrzanje snimanja stranice Wikipedije.

Izvori

Vanjske poveznice

 http://hhvm.com/ - službena stranica
 https://github.com/facebook/hhvm - Github HHVM repozitorij

PHP
Virtualizacija

HHVM


Okan Ersan (* 27. April 1972 in Nikosia, Republik Zypern) ist ein zyperntürkischer Jazz-Fusion-Gitarrist und Komponist.

Biografie

Okan Ersan wurde 1972 in der Republik Zypern geboren. Sein Vater war Musiker, und Okan begann schon in jungem Alter, Gitarre und Klavier zu spielen. Sein Studium bestand er 1994 und spezialisierte sich auf das Gitarre-Spielen in Istanbul an der Music Akademie der Marmara Üniversitesi. Während seiner Musik-Ausbildung beeinflussten ihn Musiker wie Steve Lukather, Mike Stern, Frank Gambale, Al Di Meola, Robben Ford, Scott Henderson, Ritchie Blackmore und viele andere aus Bereichen wie Klassik, Jazz, Klassik Rock, Fusion, Blues und vielen mehr. All dies half ihm, seinen eigenen Stil zu kreieren, welcher auf Jazz Fusion basiert.

Okan Ersan fing seine musikalische Reise in Nordzypern an und brachte seine Musik nach Deutschland, England, Amerika und die Türkei, während er anfing, als Komponist zu arbeiten. To Whom It May Concern ist der Titel-Song zu seinem ersten Album. Dies brachte ihn unter die fünf besten Musiker 2003, laut dem Britischen Magazin Guitarist. 2005 unterschrieb er einen Vertrag mit einer Plattenfirma und wurde in die Vereinigten Staaten für eine Promotion Tour eingeladen.

Während dieser Tour wurde Okan als Gast-Musiker für das Kansas City Jazz Festival eingeladen und trat mit Billy Paul auf. Im selben Jahr reiste Okan auch international und hielt Workshops und Konzerte in verschiedenen Ländern, wo er auch seine Alben vorstellte.  Er wurde zweimal hintereinander eingeladen, bei den Leverkusener Jazztagen aufzutreten: 2006 war er Vorband für Al Di Meola, und 2007 trat er mit Robben Ford in der Guitar Masters Kategorie auf.

2008 trat Okan mit Panzerballett, Chick Corea und John McLaughlin auf. Er spielte auch zusammen mit Dave Weckl und Rex Richardson bei den Yamaha All Stars Volume 1 und Volume 2. 2011 veröffentlichte Okan Ersan sein neues Album, A Reborn Journey. Bei diesem Album wirkten unter anderem mit Dave Weckl, Ernie Watts, Ola Onabulé, Misirli Ahmet, Ercan Irmak und Istanbul Superband.

Diskografie
 To Whom It May Concern (2005)
 A Reborn Journey (2011)

Equipment
Okan Ersan hat einen Vertrag mit Yamaha. Er spielt die folgenden Gitarren Modelle Pacifica 812v, Pacifica 904, AES-FG, SA2200, SG2000. Er spielt auch PRS-Gitarren  und nutzt ATC Acoustic Engineers.

Weblinks
 Offizielle Website von Okan Ersan (engl.)

Einzelnachweise

Zyperntürke
Gitarrist
Geboren 1972
Mann
Komponist (Zypern)

Okan Ersan


Ants Mängel (* 26. Januar 1987 in Tallinn) ist ein estnischer Badmintonspieler.

Karriere
Ants Mängel gewann nach mehreren Juniorentiteln 2005, immer noch als Junior startend, seinen ersten nationalen Titel bei den Erwachsenen in Estland. Zehn weitere Titelgewinne folgten bis 2011.

Sportliche Erfolge

Weblinks

http://www.spordiinfo.ee/esbl/biograafia/Ants_M%E4ngel/?tul=1

Badmintonspieler (Estland)
Estnischer Meister (Badminton)
Sportler (Tallinn)
Sowjetbürger
Este
Geboren 1987
Mann

Ants Mängel


Ethan Ampadu (født 14. september 2000) er en walisisk fodboldspiller, som spiller for den italienske Serie A-klub Spezia på leje fra Chelsea. Han har tidligere spillet for RB Leipzig i Bundesligaen, for Sheffield United i Premier League og Exeter City i League Two.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Wales
Fodboldlandsholdsspillere fra Wales
Fodboldspillere fra Chelsea F.C.
Fodboldspillere fra Exeter City F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Ethan Ampadu


Eremopterix es un género de aves paseriformes perteneciente a la familia  Alaudidae.

Especies
El género contiene ocho especies:
 Eremopterix australis  – terrera orejinegra;
 Eremopterix hova  – alondra malgache;
 Eremopterix nigriceps  – terrera negrita;
 Eremopterix leucotis  – terrera orejiblanca;
 Eremopterix griseus  – terrera coronigrís;
 Eremopterix signatus  – terrera señalada;
 Eremopterix verticalis  – terrera dorsigrís;
 Eremopterix leucopareia  – terrera cariblanca.

Referencias

Enlaces externos

Géneros de aves

Eremopterix


Rolf Straubel (né en 1951) est un historien allemand.

Biographie
Depuis 1978, Rolf Straubel publie des articles sur l'histoire et l'histoire personnelle de la Prusse brandebourgeoise. Il est titulaire d'un doctorat et d'une habilitation et est membre de la . Il est actuellement collaborateur de projet avec  à l'Institut d'histoire (histoire moderne et contemporaine, histoire régionale bavaroise) de l'Université de Wurtzbourg.

Publications
 Der Berliner Polizeidirektor und das Textilgewerbe der brandenburgisch-preußischen Residenz, 1984 (Dissertation).
 Kaiser, König, Kardinal. Deutsche Fürsten 1500–1800, Leipzig 1991 (Hrsg. mit Ulman Weiss).
 Preußische Manufakturen, Bayreuth 1994.
 Kaufleute und Manufakturunternehmer, Stuttgart 1995.
 Frankfurt (Oder) und Potsdam am Ende des Alten Reiches, Potsdam 1995.
 Beamte und Personalpolitik im altpreußischen Staat, Potsdam 1998.
 Carl August von Struensee. Preußische Wirtschafts- und Finanzpolitik im ministeriellen Kräftespiel (1786–1804/06), Potsdam 1999.
 Adlige und bürgerliche Beamte in der friderizianischen Justiz- und Finanzverwaltung. Ausgewählte Aspekte eines sozialen Umschichtungsprozesses und seiner Hintergründe (1740–1806). , Berlin 2010, .
 Er möchte nur wissen, daß die Armee mir gehöret. Friedrich II. und seine Offiziere, 2012 (Rezension von Manfred Backerra).
  (Auszüge)
 Zwischen monarchischer Autokratie und bürgerlichem Emanzipationsstreben, Berlin 2012.
 Friedrich Christoph von Goerne (1734–1817), Berlin 2014.
 Grundbesitz und Militärdienst: Kurzbiographien pommerscher Offiziere (1715 bis 1806). 2021. (Auszüge)

Liens externes

Références

Historien allemand
Naissance en 1951

Rolf Straubel


حي الصخور السوداء يوجد بالدار البيضاء، يرجع تاريخ إنشائه إلى أيام الحماية الفرنسية على المغرب حيث كان محل استقرار العديد من البرتغاليين والإيطاليين والإسبان بالإضافة إلى عدد كبير من الفرنسيين وقد كان من أرقى أحياء المدينة في فترة كانت فيها الدار البيضاء من أجمل مدن العالم.
الصخور السوداء وبلفيدير وحي السككيين أحياء كلها تابعة لمقاطعة الصخور السوداء وهي كلها تكوّن حي صخور السوداء الأصلي وإن كانت العديد من البنايات غير موجودة في العقود الأولى من تكوين الحي.
استمد الحي اسمه من وجود صخرتين سوداويتين بارزتين في شاطئ المنطقة وما زال المكان موضع التقاء بعض صيادي السمك بالإضافة إلى بعض من يريد السباحة رغم أن معظم الشاطئ تحولت رماله إلى بناء يقفز منه محبي السباحة.
كان الحي يتوفر على قاعة سنيما ومسبح وشاطئ بالإضافة إلى كازينو ومنارة ومساحات خضراء وفريق للدراجات الهوائية.

مدارس الحي الأولى
لا تزال كلّ من مدرسة آنطول فرانس الإعدادية ومدرسة كلود برنارد الابتدائية تابعتين للنظام الفرنسي حيث صارتا تابعتين للبعثة الفرنسية منذ استقلال المغرب سنة 1956 عكس «مدرسة المحطة» -المسماة منذ أن أصبحت تابعة لوزارة التربية والتعليم المغربية عام 1961 "الثانوية التأهيلية الإمام مالك"- التي أصبحت إعدادية وثانوية تأهيلية ثم بعد ذلك ثانوية تأهيلية فقط، بالإضافة إلى مدرسة إبراهيم الروداني الإعدادية التي كانت مدرسة ابتدائية في عهد الحماية وكان ٱسمها «جون جوريس» وما زالت معروفة بهذا الاسم حتى الآن رغم تغيير الاسم منذ عقود أمّا كل من مدرسة ابن هشام الابتدائية والمتنبي الإعدادية فقد كانتا مدرسة واحدة مقسمة لبنين وبنات وكان اسمها «مدرسة الصخور السوداء» أما مدرسة الشيخ عبده فقد كانت روضا للأطفال وهي الآن مقفلة، وقد ترك الإيطاليون «المدرسة الإيطالية» المتواجدة في زنقة الزبير ابن العوام فهي الآن مركز للتكوين المهني تابع لوزارة التشغيل. وما تزال كلّها موجودة لحد الساعة.

محطات القطار

توجد بالحي محطة الدار البيضاء المسافرين يرجع تاريخ بنائها إلى سنة 1923 وهي أهم محطات القطار بالمغرب بالإضافة إلى محطة للسلع في الجهة الغربية للحي إلا أنها لم تعد تستعمل.
تعتبر هذه المحطة صلة وصل بين شمال المغرب وجنوبه

مسجد القدس

يبدو للناظر للوهلة الأولى إلى بناية هذا المسجد أنها كنيسة والحق أنها كانت كذلك قبل هجرة النصارى إبان الاستقلال إلى بلدانهم فهي في أصلها كنيسة بناها أوجين لوندرا وهو فرنسي ثري يروى أنه جمع ثروته باشتراء أراض لم يكن يريدها أحد كما أنه يحكى أنه اشترى سلعة سفينة غارقة بثمن بخس وباعها بثمن كبير جدا. لقد حرص على جعل الكنيسة تشبه الكنيسة الموجودة بمسقط رأسه في فرنسا وحرص على منحها نفس الاسم كذلك -كنيسة القديسة مارجريت- إلا أنه بعد الاستقلال أصبحت تعيش بالحي غالبية ساحقة من المسلمين حولت الكنيسة إلى مسجد دون تدميرها.
لا تزال أجراس الكنيسة في حوزة رجل إسباني اسمه بول كادلاك يعيش في مالقة إذ اشتراها بعد أن طلب ذلك من الملك الحسن الثاني الذي قبل الطلب وسمح له بتهجيرها إلى بلده.

ملعب حي السككين

كان هذا الملعب ذو أرضية من تراب وبأبعاد ملعب حقيقي يحتضن مباريات الهوّاة بالإضافة إلى الدوريات الرمضانية في بداياته لكنه قسّم إلى مسجد وملعب بأرضية من الزنك تتدرب به الفئات الصغرى للحي في بداية الألفية الثانية وكان يحتضن دوري رمضان لمختلف الفئات السنية وكان الدوري آنذاك يعرف مشاركة فرق من مختلف أحياء المدينة كما كانت تحضره الجماهير بأعداد محترمة بالنسبة لهذا النوع من الدوريات حتى أن الأمن كان يستدعى أثناء مباريات الكبار وقد كان يحضر اللاعب الدولي صلاح الدين بصير صلاح الدين بصير' حفل تقديم الجوائز في كل سنة إلا أن هذا لم يدم طويلا لأسباب مجهولة فضاع لاعبون كان بإمكانهم إعطاء الكثير.

بدر الدين بن عاشور

ابن 'بلوك 18' بحي السككيين. حارس فريق الأمل للوداد البيضاوي والمنتخب المغربي للشبان حاليا. من مواليد سنة 1994 كان من بين الإستثناءت التي استمرّت في اللعب في جيلها رغم الفتور الذي عرفته المنطقة في الجانب الرياضي.

 فائز بذهبية الألعاب المتوسطية بتركيا سنة 2013 مع المنتخب المغربي للشبان.
 فائز بفضية الألعاب الفرنكفونية بمدينة نيس سنة 2013.

شخصيات رياضية بارزة

الصحافة الرياضية

لينو باكو Lino Bacco

لاعب كرة مستطيلة سابق وصحفي رياضي اشتهر في جميع أنحاء المغرب بتحليل مباريات عصبة الأبطال الأوروبية على قناة 2m Tv وكذلك مباريات مختلف البطولات الأوروبية وهو يشتغل الآن ب راديو مارس المهتمة بالرياضة. وقد أقامت له جماعة الصخور السوداء تكريما يوم 20 ماي 2011. يعتبره الصحافيون الرياضيون في المغرب موسوعة في هذا المجال.

كرة القدم

يتوفر الحي على فريق لكرة القدم يسمى «نادي السكك الحديدية والصخور السوداء» أسس سنة 1923 يلعب باللّونين الأسود والأبيض وقد كان ينافس في القسم الأول من البطولة أيام الإستعمار الفرنسي إلا أنه نزل للقسم الثاني في موسم 1956/1957 والآن لا يكاد يكون سوى جزئ من تاريخ الحي.

إيلينيو هيريرا Helenio Herrera

كلاعب
بدأ مسيرته الكروية مع فريق الصخور السوداء ولعب لفريق الكبار لمدة موسم واحد 1931/1932.
فائز بكأس فرنسا سنة 1942 مع ريد ستار وبلغ النهائي مرة سنة 1936 مع فريق شارلفيل.

كمدرب
فاز ببطولة إسبانيا مع أتليتيكو مدريد سنة 1950 و 1951 وتوج بنفس اللّقب مرتين مع فريق برشلونة في كل من سنة 1959 وسنة 1960.
فاز بالبطولة الإيطالية سنة 1963، 1965 و 1966مع إينتر ميلان وانتهى ثانيا سنة 1962، 1964 و1967.
فاز بالبطولة الإيطالية سنة 1963، 1965 و 1966 مع إينتر ميلان وانتهى ثانيا سنة 1962، 1964 و1967 مع نفس الفريق.
فاز بكأس إيطاليا سنة 1969 مع فريق روما.
فاز بكأس إسبانيا سنة 1959 و 1981 مع برشلونة.
فاز بكأس عصبة الأبطال الأوروبية مرتين سنة 1964 و 1965 مع الإينتر وبلغ النهائي سنة 1967.
فاز بكأس القارات سنة 1964 و 1965 مع الإينتر.
فاز باليوروباليغ مع برشلونة سنة 1960.
فاز بكأس السوبر الإسباني سنة 1951 مع أتليتيكو مدريد.
يعتبر هيريرا أحد أفضل المدربين في تاريخ كرة القدم.

 طلال القرقوري Talal El Karkouri

ابن حي السككيين بالصخور السوداء
فاز ببطولة المغرب ثلاث مرات مع فريق الرجاء البيضاوي سنة 1998,1999,2000.
فز بكأس عصبة الأبطال الإفريقية مرتين مع الرجاء البيضاوي سنة 1997 وفي سنة 1999 ليكون الرجاء البيضاوي أول فريق إفريقي يشارك في كأس العالم للأندية سنة 2000 بالبرازيل.
فاز بالكأس أفرو آسيوية مع الرجاء البيضاوي سنة 1998.
فاز بكأس فرنسا مع بريس سان جيرمان سنة 2004.
فاز بكأس أنترتوتو سنة 2001 مع بريس سان جيرمان.
فاز بكأس الرابطة الفرنسية سنة 2000 مع بريس سان جيرمان.
وصيف بطل فرنسا مرتين سنة 2000 و 2004 مع بريس سان جيرمان.
بلغ نهائي كأس إفريقيا للأمم سنة 2004 مع منتخب المغرب.

 باتريس مايي Patrice Mayet

التحق بفريق الصخور السوداء سنة 1945 ولعب له حتى سنة 1954 قبل أن يلتحق بفريق الوداد البيضاوي

فائز ببطولة المغرب مع الوداد البيضاوي سنة 1955.

 الملاكمة

كان البطل العالمي مارسل سيردان Marcel Cerdanراعي نادي الصخور السوداء للملاكمة.
فائز ببطولة أوروبا أربع مرات 1939، 1942، 1947، 1948 .
فائز ببطولة العالم للأوزان المتوسطة سنة 1948.

الصخور السوداء و «نايضا»

لعب حي الصخور السوداء دورا أساسيا فيما سمي بحركة «نايضا» التي عرفها شباب المغرب في أواسط العقد الأول من القرن الحادي والعشرين والتي ساهمت في نشر ثقافة الهيب هوب بشتى فروعها بالخصوص بين الشباب والهيفي ميتال بالإضافة إلى دخول رياضة الباركور للمغرب ودخول مفهوم «البوم» بين مراهقي المغرب وقد كان ينظمها ويحضرها بعض شباب المنطقة وقد رسخ ذلك مهرجان البولفار الذي سبق هذا التحول ببضع سنين ممّا أدى إلى نقاش عمومي كبير في الوسط البيضاوي فالمغربي حول ظاهرة ضعفت بسرعة كانت الدار البيضاء مهدا لها.

مسرح محمد السادس

مسرح موجود ببلفيدير كان يحتضن مسابقات بين مجموعات الراب وقد كان يعرف الحفل النهائي حضور كبير للمهتمين بالمجال وبتطوره إلا أن الأمر لم يعد كذلك في السنوات الأخيرة، يضم المسرح معهدا موسيقيا ومكتبة ومقهى للإنترنت باشتراك سنوي بقيمة رمزية.

Accroche-toi

تعتبر هذه المجموعة المكونة من أبناء حي السككيين أول مجموعة لممارسة رياضة الباركور بالمغرب وقد أثرت بشكل كبير في انتشار هذه الرياضة بالمغرب حيث اشتهر أبناء حي السككيين بهذه الرياضة لفترة قصيرة وقد قاموا بتأسيس جمعية تعنى بهذه الرياضة اسمها الجمعية المغربية لرياضة الباركور إلا أنه لم يستمر انتشارها لفترة طويلة اللهم بعض الفرق المتناثرة عبر المغرب لغياب الدعم وخطورة هذه الرياضة رغم ظهورهم في برامج تلفزية مختلفة ومشاركتهم في إشهارات تلفزية بالإضافة إلى أفلام مغربية وعروض وقد كان تأثير هذه المجموعة ظاهرا على أبناء حي الصخور السوداء من حيث جعلهم يهتمون بهذه الرياضة وعلى انتشارها وجعلها تعتلي المنابر الإعلامية.
كانت حديقة فلسطين -الجردة القديمة- من أماكن تدريب هذه المجموعة وغيرها من الشباب الذي معظمهم متأثر بأعضائها.

توفيق حازب Don Bigg

اِبن زنقة الزبير ابن العوام بالصخور السوداء، يعتبر عضو Mafia-C سابقا من أشهر مغني راب في المغرب وقد تلقى وساما بدرجة ضابط من طرف الملك محمد السادس عام 2013.

ٱعتبر من لا يعرف حقيقة حازب إلا تصوّرات خاطئة أنه تغير في طبيعته وتطبع مع السلطة خصوصا بعد معارضته الصريحة لحركة 20 فبراير 2011 والواقع أنه كان مؤيدا للملك منذ بداياته وقد أظهر ذلك في أغنية مرا مرا الصادرة ضمن ألبوم مغاربة تالموت سنة 2006.
يرى منتقدوه أنه انتقل من طبيعة أولى ثورية ومتمرّدة إلى طبيعة أكثر ليونة وخضوعا ولكن معظم من يعرفه شخصيا يعلم أنه لم يتغيّر في مواقفه وأنه لم يكن يوما متمردا بالشكل الذي كان يروّج له في الإعلام والذي أعطاه صورة ٱستغلها هو الآخر لصالحه.

فار بجائزة أفضل ألبوم راب وجائزة أفضل أغنية راب سنة 2007 في Moroccan Music Awards.

VIREO® Car Wash
مقرّها ببلفيدير، هي أول شركة لغسيل السيارات بدون ماء بالمغرب. أسست الشركة سنة 2008 على يد الدكتور هشام البيض المتخصص في علوم الاقتصاد والمدرس بكلية العلوم القانونية والاقتصادية والاجتماعية بسطات.
تعتمد الشركة في تنظيفها للسيارات على مواد طبيعية.
جوائز المشروع:

 ALM Ecology trophy Eco-produit 2008.
 Morocco Award Marque innovante 2010.

طالع أيضا
الدار البيضاء
 تقسيم إداري مغربي
 الدار البيضاء الكبرى

مراجع

أحياء الدار البيضاء

الصخور السوداء


الأسقاط التمثيلي لثلاثي الأبعاد (3D projection)، هو عبارة عن أسقاط تقديري لجسم ثلاثي الأبعاد على شكل رسم ذو بعدين، وهو من الوسائل المستخدمة حديثا لرسم الخرائط ذات الأبعاد الثلاثية، ولأن معظم الوسائل المتوفرة لعرض البيانات الرسومية في الحاسوب والرسوم البيانية هي وسائل ثنائية الأبعاد، فتمثل فيها الرسوم ذات الأبعاد الثلاثية بمساقط عرض خاصة مع تاثيرات الظل وغيرها لجعلها ذات رؤية ثلاثية.

ويستفاد منه في مجال الرسم الهندسي والعلوم الميكانيكية لرسم محركات الآلات والأجهزة المختلفة وكذلك في صياغة المعادن.

انظر أيضًا
 اكسونومتري

المصادر

أجهزة عرض
تصوير ثلاثي الأبعاد
تمثيل هندسي
جبر خطي
دوال
رسوميات حاسوبية ثلاثية الأبعاد
هندسة إسقاطية
هندسة إقليدية فراغية

إسقاط تمثيلي ثلاثي الأبعاد


Laages Boghandel (tidligere M. Vogelius og C.A. Jepsen) var en boghandel i Frederikshavn, oprindeligt etableret af Michael Vogelius i 1853 i forbindelse med grundlæggelsen af Frederikshavns Avis.

Boghandlen havde adresse på Danmarksgade 17 i Frederikshavn.

Tidslinje
 1853 – Boghandlen etableres af Michael Vogelius (1826 – 1910) under navnet M. Vogelius.
 1. maj 1872 – Boghandlen overtages af Carl Andreas Jepsen (f. 1847) og skifter navn til C.A. Jepsen.
 1. april 1913 – Boghandlen overtages af Sigurd Alfred Laage (1888 – 1964) og skifter navn til Laages Boghandel.
 1. april 1940 – Boghandlen overtages af Sigurd Alfred Laages ekskone, Ellen Laage (1887 – 1974), med deres fælles søn Hans Otto Laage (1915 – 2001) som bestyrer.
 1. januar 1944 – Boghandlen omdannes til interessentskab (I/S) med mor og søn som 50/50-ejere.
 1957 – Boghandlen overtages helt af sønnen Hans Otto Laage.
 1. november 1971 – Boghandlen lukkes.

Kilder
 Boghandlere i Danmark – Laages Boghandel I/S
 Samling af anmeldelser til handelsregistrene – Tidsskrift.dk

Boghandler i Danmark
Frederikshavn
Etableret i 1853
Ophørt i 1971

Laages Boghandel


Lars Vilks Komiteen er en dansk komite, der blev grundlagt i 2012. Den arrangerede det debatmøde i København i februar 2015, hvor filminstruktøren Finn Nørgaard blev dræbt ved et terrorangreb. Senere forlod de fleste af de oprindelige medlemmer igen komiteen som følge af interne uenigheder, og i 2019 og 2020 udbrød der offentlig strid mellem stifterne om, hvorvidt komiteen fortsat eksisterede eller ikke.

Formål og historie

Komiteen blev grundlagt i 2012 af forfatter Helle Merete Brix og billedkunstner Uwe Max Jensen med det erklærede formål at arrangere offentlige møder i København med den svenske kunstner Lars Vilks "og at støtte op om hans ytringsfrihed, om retten til at tegne, tænke og tale frit".

Komiteen var vært for det debatmøde på Krudttønden i februar 2015, hvor terroristen Omar El-Hussein med en M95-riffel skød og dræbte filminstruktøren Finn Nørgaard som begyndelse på terrorangrebene i København 2015.

Komiteen holdt efterfølgende i maj 2015 et møde på Christiansborg sammen med politikeren Mai Mercado pga. stedets bedre sikkerhedsmæssige forhold.

Udmeldelser af komiteen

I juli 2015 forlod flere medlemmer komiteen efter interne uenigheder om komiteens sammensætning. Det gjaldt dagbladet Informations journalist Niels Ivar Larsen og den iranskfødte kunstner Firoozeh Bazrafkan. De begrundede deres udmeldelse med, at pluralismen og mangfoldigheden i projektet var forsvundet. Udmeldelsen førte til en ophedet debat på de sociale medier mellem de to på den ene side og Brix og Jensen på den anden side. Også debattøren Jaleh Tavakoli forlod komiteen.

I 2016 blev det Helle Merete Brix' tur til at trække sig fra komiteen, blandt andet fordi hun ikke ønskede at samarbejde længere med Uwe Max Jensen. Tilbage var Jensen og Mikael Jalving, som kort efter fik tilslutning fra tre nye ansigter, heriblandt den senere kendte kontroversielle partileder for Stram Kurs, Rasmus Paludan.

Uenighed, om komiteen eksisterer

I februar 2019 skrev Weekendavisen i en artikel, at der var tvivl om, hvorvidt komiteen overhovedet fortsat eksisterede. Lars Vilks skrev på sin blog, at komiteen "har udspillet sin rolle og er et afsluttet kapitel", og Mikael Jalving udtalte til avisen, at komiteen havde været livløs i to år, og at den reelt ikke fandtes længere, når Vilks ikke ønskede det. Omvendt skrev Uwe Max Jensen på sin egen blog, at komiteen nok havde været i dvale, men at det ville være oplagt at genopvække den.

I februar 2020 skrev dagbladet Sjællandske på baggrund af oplysninger fra Jensen, at Lars Vilks Komiteen havde tildelt Stram Kurs-folketingskandidaten Søren Grinderslev Lars Vilks-prisen. Senere beklagede avisen imidlertid og meddelte, at denne nyhed havde været fake news, da komiteen ikke længere eksisterede. Lars Vilks meddelte i en mail til avisen, at "Lars Vilks-kommittén er nedlagt for flere år siden og den har naturligvis ikke uddelt en pris. Påstanden om prisuddelingen er en bevidst provokation fra en kunstner, som tidligere har været medlem af komiteen." Helle Merete Brix fortalte avisen, at alle de oprindelige medlemmer af komiteen, bortset fra Jensen, var enige om, at komiteen var nedlagt igen. Samtidig bestred Jensen overfor avisen, at komiteen var nedlagt.

Medlemmer
 Uwe Max Jensen
 Ibi-Pippi Orup Hedegaard
 Rasmus Paludan
 Torri Christensen

Tidligere medlemmer
 Firoozeh Bazrafkan
 Helle Merete Brix
 Mikael Jalving

 Jaleh Tavakoli
 Niels Ivar Larsen

Kilder

Menneskerettigheder
Foreninger for ytringsfrihed i Danmark

Lars Vilks Komiteen


Porsche Tip 993, veya basitçe 993; Alman otomobil üreticisi Porsche'nin 911 serisinin 1993 sonu - 1998 başı arasında üretilen versiyonudur. 964 serisi yerine üretilmiş, yerine 996 serisi geçmiştir. Hava soğutmalı Porsche'lerin sonuncusudur.

Eski modellerideki gibi Porsche 993 serisinde de piyasaya birçok farklı model sunmuştur. Baz model olan Carrera, dört tekerden çekişli Carrera 4, turboşarjlı 911 Turbo ve Turbo S ile performans odaklı Carrera RS, ayrıca yarış modeli olan GT2 bu modellerdir. Birçok modelde targa ve cabriolét versiyonlar bulunmaktadır.

Performans

993

Porsche 993