Saint George City of Debate (SGCoD) este o competiție națională de dezbateri academice pentru liceeni, aflată în calendarul competițional al Asociației Române de Dezbateri, Oratorie și Retorică (ARDOR), care se desfășoară în luna martie la Sfântu Gheorghe, județul Covasna. Evenimentul are în palmares 12 ediții, însumând aproximativ 5000 de participanți, și câteva recorduri în ceea ce privește calitatea competiției și numărul de echipe participante. La nivel național, Saint George City of Debate deține recordul absolut al numărului de echipe participante la competiție – 129 de echipe, stabilit în 2014. Totodată, evenimentul a primit titulatura neoficială de "Cel mai bine organizată competiție de dezbateri din România".
Saint George City of Debate a introdus în mișcarea dezbaterilor câteva inovații și modele de bune practici în organizare, care au fost preluate ulterior și de alți organizatori – gratuitate absolută pentru arbitri, comunicare și promovare intensivă, evenimente cultural-sportive la alegere etc.

Istoricul proiectului

Primele ediții
Saint George City of Debate este un proiect inițiat de către Mădălin Guruianu, responsabilul Clubului de Dezbateri Academice din Sfântu Gheorghe. Pornit la Castelul din Arcuș, în 2007, proiectul a adunat doar 4 echipe la prima ediție, 3 din Sfântu Gheorghe și una din Ploiești.

A doua ediție, tot din 2007, a adus în prim plan o serie de dezbateri publice pe diverse teme de interes local și regional, unele dintre dezbateri desfășurându-se în limba engleză. Au participat debateri avansați, începători, dar și jurnaliști din zonă.

Primăvara lui 2008 a adus cea de-a treia ediție, cu 18 echipe din mai multe regiuni ale țării și cu un curs extraordinar ținut de proaspătul campion mondial, Dan Cristea, iar director de turneu fiind Emil Mesaroș. Din acest moment competiția se ține doar la începutul lunii martie și doar la Colegiul Național Mihai Viteazul. Competiția a fost câștigată de trei fete din Cluj, care au disputat finala cu reprezentanții Timișoarei. Moțiunea pe care au dezbătut cele 18 echipe prezente a fost: Ar trebui înăsprită legislația în domeniul reciclării în România?
Ediția a III-a a fost selectată printre proiectele candidate la Gala Societății Civile, ediția a VII-a (2009), reușind să câștige o mențiune, la categoria Apărarea drepturilor individuale/colective.

Ediția a IV-a

Ce-a de-a patra ediție, în 2010, a însemnat depășirea barierei de 50 de echipe pentru prima dată la un turneu organizat în țară. La a patra ediție a SGCoD director de turneu a fost tot Emil Mesaroș, liderul echipei CA a fost Dan Cristea, iar TabMaster a fost Ștefan Strilciuc.
Moțiunea pe care au dezbătut cele 50 de echipe a fost: Este justificat ca voluntariatul în folosul comunității să fie obigatoriu pentru absolvirea liceului? - primele patru echipe la finalul competiției fiind următoarele: 1. Transilvania (Mihai Pop, Denisa Neamțiu, Laura Ardeleanu); 2. Chrome 1 (Iulia Panea, Andreea Bercea, Cristina Buta); 3. AES-ARGO (Alexandra Enache, Teodora Dobre, Ioana Pătrașcu); 4. Solaris-Chrome (Șerban Vodă, Mihai Vodă, Iulia Casap).
De la această ediție au fost necesari voluntari din cadrul Asociației Ecou și vreme de 3 ediții consecutive, aceștia au fost coordonați de către viitoarele lidere ale comunității Călina Cruceriu / Paula Cocoveică.

Ediția a V-a

A cincea ediție, în 2011, a însemnat din nou un record de participare, aproape 80 de echipe aliniindu-se la start la începututl lunii martie și în premieră s-a dezbătut și în limba maghiară. plus o echipă de arbitri de top din țară, coordonați de către campionul nostru din Sfântu Gheorghe, Radu Cotarcea. Din acest moment finala s-a desfășurat doar la Sala Mare a Teatrului și câștigătorii din Timișoara au primit și trofeul transmisibil Cupa Saint George City of Debate, depășind o echipă din Sfântu Gheorghe în finală, vorbitoarea numărul unu din competiție fiind timișoreanca Iulia Vladu. Dezbaterile de la a V-a ediție s-au făcut pe moțiunea: A.P. ar acorda dreptul tinerilor de 18 ani să candideze pentru un loc în Parlamentul României.

Ediția a VI-a

A șasea ediție, din 2012, a adus la start peste 80 de echipe. Echipa de arbitri a fost condusă de campioana noastră din Sfântu Gheorghe, Bianca Dragomir și timișoreanul Sergiu Scripcă, iar în finală s-au întâlnit o echipă din Ploiești și una din Sfântu Gheorghe, prima câștigând trofeul, iar Simina Gheorghincă din Sfântu Gheorghe obținând titlul de cea mai bună vorbitoare din competiție. A fost prima ediție din istoria SGCoD care a avut două moțiuni pregătite: A.P. ar acorda drept de vot cetățenilor români care au împlinit 16 ani și A.P. ar înlătura posibilitatea veto-ului din cadrul proceselor decizionale ale UE.

Ediția a VII-a
A șaptea ediție, cea din 2013, a reușit să aducă 93 de echipe la start, iar director de turneu a fost Emi Beteringhe, ajutat de către Șerban Pitic. Au fost inițiate trainingurile pentru arbitri, dar și pentru debateri, pe două categorii de experiență, plus o ediție specială Debate Corner, în Parcul Central. A fost introdus în paralel și o competiție special pentru "boboci", Saint George Junior, iar în finală au ajuns reprezentanții Clujului, cu cei din Ploiești, primii ieșind câștigători de data aceasta, iar titlul la individual a mers la ploieșteanul Theodor Moise. De la această ediție voluntariatul este asigurat pentru competiție de către Consiliul Elevilor din CNMV, președinte Sorin Dandu, vicepreședinți Adina Moisii și Carla Rofel.

Ediția a VIII-a

A opta ediție, cea din 2014, a însemnat depășirea oricărui record de participare la nivel european, Saint George City of Debate VIII fiind cea mai amplă competiție pentru liceeni din Europa, cu 129 de echipe participante! Directori de turneu au fost Adrian Ghițe și Alexandru Gheorghe, au fost continuate trainingurile pentru arbitri și debateri, dar și competiția paralelă pentru "boboci", Saint George Junior, plus toată suita de programe recreative, cultural-sportive din prima seară. Câștigătorii competiției, elevii din Sfântul Sava, dar și finaliștii de la  Argo/Aes/Central, plus câștigătoare locului I la vorbitori, timișoreanca Noemi Suru, au primit câte un laptop Compaq de la ASUR, parteneri principali ai acestei ediții .Au vorbit la festivitatea de închidere atât actualul președinte ARDOR, Emi Beteringhe, dar și Monica Mocanu, președinte vreme de 8 ani, plus președintele ARDOR Transilvania Emil Mesaroș, care a anunțat competiția Racoviță Open, Vlad Icleanu, președinte ARDOR Banat, care a vorbit despre Timișoara Open și Cristina Badea, reprezentanta AES Ploiești, cea care a invitat participanții la Fiat Debate și la Campionatul Național din acest an. Pe lângă acești au urcat pe scenă președintele Asociației de Tineret Ecou, Alexandru Ujvarosi, responsabilul de imagine în ultimii 3 ani al evenimentului Saint George City of Debate și președinta Consiliului Elevilor din Colegiul Național Mihai Viteazul, Adina Moisii, coordonatoarea celor aproape 50 de voluntari de la această ediție, fără aportul cărora această competiție nu ar fi putut avea loc.

Începând cu această ediție, locul de disputare al finalei mari se mută de la teatru la Sala de Festivități a Colegiului "Szekely Miko", o sală cu o capacitate de 350 de locuri, pregătită cu sistem de sonorizare și videoproiecție în timp real. Mulțumindu-le încă odată acestor voluntari dedicați ai Asociației Ecou, ne simțim onorați să avem parteneri atât de faini și la această ediție, pe lângă cei enumerați anterior dorim să amintim pe cei care au pus umărul ca acest eveniment de amploare să fie posibil: Covalact, Bertis, Dunapack, Julius Meinl, Demmers, Zizin, BRD, Tricomserv, MultiNr, Dioszegi, Chocopack, Ariadne, Arix, Hotel Park, Pensiunea Ferdinand, Pensiunea Agora, Palatul Copiilor, Teatrul Andrei Mureșanu, Consiliul Județean și Primăria Sfântu Gheorghe, Centrul Europe Direct Sfântu Gheorghe, Foto Angelo și liceele Mihai Viteazul, Mikes Kelemen, Kos Karoly și Szekely Miko.

Ediția a IX-a

La cea de-a noua ediție a Saint George City of Debate s-au înscris în total 124 de echipe, la care se adaugă cei aproape 90 de arbitri, și peste 100 de voluntari, în total peste 560 de participanți. Vineri au avut loc sesiuni de pregătire, un simpozion cu tema "Debate Power" la Centrul de Cultură din Arcuș, workshop-uri și programe cultural sportive gratuite, precum și o petrecere pentru arbitri, la Energy Club. Sâmbătă, ziua primelor runde ale competiției, s-a încheiat tot cu o petrecere, iar duminică, după sferturile de finală și semifinale, au avut loc loc Finala și Festivitatea de Premiere, găzduite de sala de conferințe de la Liceul "Székely Mikó", care s-a dovedit a fi neîncăpătoare. Directorii e turneu au fost Călin Mureșanu și Radu Țigănaș. Cei 100 de voluntari au fost coordonați ireproșabil, din nou, de Adina Moisii, secondată de Septimiu Șoltuz și Iulia Gheorghe.
Evenimentul a fost organizat cu sprijinul financiar consistent al partenerilor Primăria Municipiului Sfântu Gheorghe, Asociația Secular-Umanistă din România (ASUR) și al sponsorilor Dunapack, Dioszegi, Covalact, Zizin, Bertis, Demmers, Tricomserv, Consiliul Județean Covasna, Centrul de Cultură Arcuș, fiind promovat de partenerul media TVR.

"Saint George City of Debate mi se pare o oportunitate foarte bună atât pentru a ne dezvolta din punct de vedere al dezbaterilor academice, cât și din prisma socializării. M-am întâlnit cu mai mulți colegi pe care nu i-am văzut de la ediția din anul trecut. Organizarea a fost exemplară, am avut tot ce am avut nevoie, așadar felicitări celor care au muncit pentru ca totul să iasă bine – ne-a declarat unul dintre participanți. Un altul, venit pentru a treia oară la Sfântu Gheorghe, ne-a spus că îi pare rău că nu va mai putea veni și la anul, pentru că va fi deja student. Trei ani la rând am venit la Sfântu Gheorghe la această competiție, acum sunt în clasa a XII-a, și asta înseamnă că voi continua cu dezbaterile la un alt nivel, nu la cel licean. Cred că open-ul de aici o să-mi lipsească, și îmi doresc să revin, în altă calitate poate" – spune o tânără din București.

Ediția a X-a

Ediția jubiliară, cea de-a zecea, a fost ultima coordonată de către Mădălin Guruianu, căruia i s-au alăturat exponenții mișcării de dezbateri din Sfântu Gheorghe, Bianca Dragomir și Radu Cotarcea. Echipa de arbitraj a fost completată de tab-masterul Ștefan Strilciuc și de Bogdan Colceriu, equity officer. După doborârea tuturor recordurilor privind numărul de echipe participante, echipa de organizare s-a concentrat pe creșterea calității dezbaterilor, astfel că pentru prima oară în istoria evenimentului, numărul de echipe a fost limitat la 100. Ediția aniversară a fost și prima care a beneficiat de un sprijin financiar consistent din partea companiei Covalact, astfel că numele competiției a devenit Covalact Saint George City of Debate X. Cei peste 400 de participanți au avut parte de multe experiențe inedite puse la cale de organizatori (flashmob, anunțare moțiuni, silent party, tombolă), dar și de premii originale puse la dispoziție de către sponsori – o excursie la Viena pentru cel mai bun vorbitor și patru invitații duble la The Mission Dance Weekend pentru câștigătorii tombolei. Ediția jubiliară a fost câștigată de o echipă mixtă – Mixt A, avându-i în componență pe Silviu Șoit, Andrei Vasiliu și Cosmin Tenie, în vreme ce titlul de cel mai bun vorbitor a fost adjudecat de Tudor Suciu din Timișoara. La succesul acestei ediții au contribuit și 60 de voluntari, coordonați de Denisa Gabor, secondată de Rareș Ionel și Iulia Gheorghe.
Evenimentul s-a bucurat de sprijinul consistent al partenerilor Primăria Municipiului Sfântu Gheorghe, Observatorul de Covasna, Demmers, Zizin, Dunapack.
"Pentru mine este o ediție de suflet. O consider ca o încheiere a unui ciclu de 10 ediții. Când am început, în sinea mea mi-am promis că, dacă durează zece ani, înseamnă că va dura pentru totdeauna. Indiferent dacă mă voi ocupa sau nu în continuare, eu sunt convins că Saint George City of Debate a căpătat un renume extraordinar în țară și cred că nu există niciun debater de succes care să nu fi trecut ca participant, ca arbitru sau ca însoțitor pe la vreuna dintre edițiile noastre. Evident, acest lucru mă face să simt o mândrie pentru orașul Sfântu Gheorghe, pentru că a fost capabil să găzduiască atâtea ediții și să aducă la un alt nivel organizarea unor competiții de dezbateri. Sperăm ca surprizele de anul acesta să seteze niște bariere care să nu mai poată fi înlăturate de niciun fel de organizator de competiții, adică să devină niște chestiuni obligatoriu de avut în portofoliu în momentul în care organizezi o competiție", a declarat Mădălin Guruianu, inițiator și coordonator al primelor 10 ediții ale Saint George City of Debate.

Predarea ștafetei
După încheierea celei de-a zecea ediții, organizatorii au anunțat desfășurarea unui concurs pentru postul de manager al evenimentului, iar câștigătorul acestuia a fost Vlad Vidican, absolvent al Facultății de Drept (UBB Cluj Napoca), fost debater la clubul din Sfântu Gheorghe, cu performanțe foarte bune și cu o experiență mare în dezbateri și organizare de evenimente.

Ediția a XI-a

Viziunea lui Vlad Vidican pentru cea de-a unsprezecea ediție a fost axată în mod principal pe creșterea calității acestui eveniment și inovații în organizare, pentru ca participanții să aibă parte de o experiență excelentă la Sfântu Gheorghe. Acestui scop s-a alăturat din nou, din postura de partener principal, compania Covalact. Imaginea construită pentru ediția a unsprezecea a avut ca obiectiv cuprinderea acestei viziuni – așa a luat naștere Covalact Saint George City of Debate 1.1 – o nouă viziune, o nou start. Pentru a putea crește în mod semnificativ calitatea organizării (competiție, cazare, masă, social, comunicare), s-a stabilit o limită de 70 de echipe participante, din care 10 admise în sistem WildCard – echipe mixte formate din cei mai buni debateri din țară, iar restul de 60 de echipe în sistem open, primul venit-primul servit.

Pentru a îmbunătăți calitatea dezbaterilor și a arbitrajelor, s-a decis ca debaterii participanți să aibă la dispoziție traininguri care să ajute la înțelegerea moțiunilor și ca arbitrii să fie instruiți cu privire la strategia de arbitraj pentru competiție. Acest lucru a fost posibil datorită implicării celor mai activi membri ai mișcării dezbaterilor din România, Șerban Pitic și David Moscovici, cărora li s-au alăturat Andreea Bărnuț, Andra Banu, Silviu Șoit, Cosmin Tenie – în calitate de DCA, și Andrei Olaru și Alin Postolache – Tab masteri.

Pe partea organizatorică, s-au analizat intensiv feedback-urile oferite de participanți la edițiile anterioare și s-au utilizat o serie de inovații care să crească calitatea locurilor de cazare, a meselor servite, condițiile de joc – sălile de joc și sala de anunțuri, dar și a comunicării participanți-organizatori. Pentru aceasta, locurile de cazare disponibile în Sfântu Gheorghe au fost alese respectând criterii stricte, iar sala de anunțuri a fost dotată cu perdele, lumini și sisteme de videoproiecție și sonorizare pentru a permite o calitate excelentă a anunțurilor. Adoptând o politică eco-friendly, sistemul de servire al meselor a fost revoluționat, renunțându-se la catering în defavoarea unui sistem tip restaurant, cu posibilitatea alegerii meniului în prealabil pentru fiecare participant. Pentru o colectare a datelor facilă, SGCoD1.1 a folosit un open-database, interfață prin care fiecare participant putea furniza informațiile necesare organizatorilor. Desigur, toate aceste inovații au fost posibile datorită celor 60 de voluntari, coordonați de Denisa Gabor, secondată de Septimiu Șoltuz și Ioana Munteanu.

Finala celei de-a unsprezecea ediții a fost disputată între două echipe mixte, SG A (Theodor Poruțiu, Robert Ciugolia și Mihai Tordai) și FC Warda (Teodor Iancu, Vlad Obreja, Răzvan Vișoiu), pe moțiunea "AP crede că în România, stabilirea vinovăției în procesele penale ar trebui realizată de către un juriu". Învingătoare a fost FC Warda, iar titlul de cel mai bun vorbitor a mers la Teodor Iancu, membru component al echipei învingătoare.

Ediția a XI-a a fost sprijinită financiar de partenerii Primăria Municipiului Sfântu Gheorghe, Zizin, Observatorul de Covasna, de sponsorii Dr. Office, Demmers, Europe Direct, Art Printer, Tega, FotoAngelo Kontes, Tricomserv, MultiNR și promovată de partenerii media covasnamedia.ro și WeRadio.

Ediția a XII-a

Al doisprezecelea Saint George City of Debate a avut loc în perioada 2-4 martie 2018 și a continuat inovațiile aduse în anul precedent – calitate în dezbateri, calitate în organizare. Ediția a doisprezecea a fost susținută financiar de către partenerul principal zaplo.ro, astfel că numele oficial a fost Zaplo Saint George City of Debate 1:2. Totodată, Primăria Sfântu Gheorghe și-a menținut sprijinul consistent pentru organizarea acestui eveniment.

Din acest an, s-a stabilit ca o cutumă ca echipa de CA să fie preluată de precedenta echipă de DCA, astfel că Andreea Bărnuț, Silviu Șoit și Cosmin Tenie au revenit la Sfântu Gheorghe, avându-i alături în echipa de arbitraj pe Victor Băjan, Mădălina Voinea, Theodora Dumitru și Voica Lupașcu. Tab Master la SGCoD1:2 a fost Alina Stănescu, iar Equity Officer a fost Adrian Mălăieș-Popescu. La startul competiției s-au aliniat 70 de echipe, iar în finala mare s-au înfruntat Pro Debate (Horațiu Bontea, Victor Deliman și Chris Andre Cărpineanu) și SG 1 (Mihai Tordai, Edmond Vrânceanu și Theodor Poruțiu), care au dezbătut pe moțiunea "AP ar interzice funcționarea instituțiilor financiare nebancare în România". Învingătoare a ieșit echipa SG1, iar Mihai Tordai a primit premiul pentru cel mai bun vorbitor al competiției. Această ediție a însemnat o premieră – a fost pentru prima oară când o echipă din Sfântu Gheorghe a câștigat titlul pe echipe și un debater localnic – titlul de cel mai bun vorbitor.

Echipa de organizare coordonată de Vlad Vidican a numărat peste 60 de voluntari ai Asociației de Tineret Ecou, coordonați de Andi Artimenco, secondat de Denisa Benedic și Adrian Dascăl (PR).

Ediția a XIII-a

Ediția a 13-a a Saint George City of Debate s-a desfășurat în perioada 8-10 martie 2019, cu 70 de echipe aliniate la start, dintre care 10 admise în sistem WildCard. În postura de partener principal a revenit compania Covalact, astfel că denumirea oficială a competiției a fost Covalact Saint George City of Debate 13.

Alcătuirea echipei CA a respectat principiul stabilit la edițiile precedente, astfel că doi dintre cei patru DCA ai ediției cu numărul 12 și-au asumat rolul de Chief Adjudicators:  Theodora Dumitru și Victor Băjan. Lor li s-au alăturat ca Deputy Chief Adjudicators Ioana Măxineanu, Robert Ciugolia și Ovidiu Damian, iar Cosmin Tenie a revenit al treilea an consecutiv la Sf. Gheorghe, de data aceasta ca TabMaster. În poziția de Equity Officer a revenit Adrian Mălăieș-Popescu, președinte executiv ARDOR Muntenia. O premieră pentru SGCoD a constat în completarea echipelor de CA și Equity cu trei poziții de juniori, astfel că celor 7 membri s-au alăturat și Andrei Coman (Junior Equity Officer), Cristian Iacob (Junior TabMaster) și Teodor Petre (Junior TabMaster).

Evenimentul a început vineri, 8 martie, cu unsprezece workshopuri susținute de arbitrii prezenți la competiție, pe diverse teme de interes, atât pentru debateri, cât și pentru arbitri. Competiția propriu-zisă a început sâmbătă, cu 4 runde, la finalul cărora s-au stabilit cele 16 echipe de avansați și cele 8 de începători care avansează în rundele eliminatorii. În ziua de duminică s-au desfășurat în paralel competițiile de începători și avansați, pe parcursul a 3, respectiv 4 runde. La finalul competiției, clasamentul la începători a fost: 1. AES CNNS; 2. Moisil D.C.; 3. Bălcescu și Pache. În finala mare a competiției de avansați, s-au înfruntat două echipe WildCard, cu membri aparținând de aceleași cluburi care au disputat finala la ediția precedentă: Șacalii (WildCard5) – Iulia Bragin, Otilia Iacob, Chris Cărpineanu, respectiv It's Staying Home (WildCard6) – Cristina Mocanu, Edmond Vrânceanu, Tordai Mihaly. La capătul unui meci strâns, echipa câștigătoare a SGCoD13 a fost It's Staying Home (WildCard6), iar Tordai Mihaly a fost desemnat, din nou, cel mai bun vorbitor al competiției. Podiumul a fost completat de către echipele WildCard4 (Dora Szegedi, Andrei Ștefan Oprișescu-Dulgheru, Vlad Ionescu) și WildCard7 (Teodora Teodorescu, Ovidiu Pătru, Irina Maer).

Covalact Saint George City of Debate 13 a fost prima și cea mai mare competiție din România care s-a desfășurat paperless, prin intermediul unei platforme online pentru pairing și feedback. De asemenea, a fost prima competiție la care prezența participanților în sala de anunțuri s-a făcut automat, prin scanarea unui cod de bare de pe badge, alocat fiecărui participant.

Echipa de organizare a fost coordonată de Vlad Vidican (manager de proiect) și Alexandru Ujvarosi, iar echipa de voluntari a fost coordonată de Bogdan Todoran și Andrei Artimenco, alături de teamleaderii Lăcrămioara Popa (registration), Roxana Taftă (accommodation), Andra Floroian (meals&coffee break), Lorand Caia (PR), Adrian Suciu (logistics).

Ediția a XIV-a

Încă de la finalul ediției cu numărul 13, a fost anunțată perioada în care se va desfășura Saint George City of Debate 14: 6-8 martie 2020.

Note

Legături externe

 Site oficial
 Pagina oficială de Facebook
 Pagina oficială de Instagram

Dezbateri
Educația tineretului
Educație

Saint George City of Debate


Glenea quinquevittata é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Per Olof Christopher Aurivillius em 1926 e está conhecida a sua existência nas Filipinas.

Subespecie
 Glenea quinquevittata fuscotibialis Breuning, 1964
 Glenea quinquevittata quinquevittata Aurivillius, 1926

Referências

Borneo catalog 2005

quinquevittata
Coleópteros descritos em 1926

Glenea quinquevittata


أبو قاسم الجليزي أو أبو الفضل قاسم أحمد الصدفي الفاسي، يعرف حاليا بلقب سيدي قاسم أو سيدي قاسم الجليزي، كان شيخًا وصانع زليج مطلي، وهو أول من صنعها بمدينة تونس، قدم من مدينة فاس، وتوفي عام 1496 م بمدينة تونس. بُني ضريحه عام 1490 م في أعلى منطقة من الحي الحفصي من مدينة تونس آنذاك، وهو يقع حاليًا قرب باب سيدي قاسم.

انظر أيضا
 باب سيدي قاسم.

المراجع

أولياء صالحون تونسيون
وفيات 1497

أبو قاسم الجليزي


Diario de un gigoló  (lit. Diary of a Gigolo) é uma série de televisão por internet dramática estadounidense produzida por Telemundo Global Studios y Underground Producciones para Telemundo y Netflix, em 2022. A série é uma história original de Sebastián Ortega, que também foi produzida como produtor executivo ao lado de Marcos Santana. A série tem previsão de lançamento na Netflix em 7 de setembro de 2022.

Esta protagonizada por Jesús Castro como o personagem titular, junto com Victoria White e Fabiola Campomanes e un reparto coral.

Diary of a Gigolo está programado para estrear na Netflix em 7 de setembro de 2022.

Enredo
Emanuel (Jesús Castro) é um acompanhante que vive uma vida de luxo. Depois de sobreviver a uma infância de violência e pobreza, Emanuel forma um vínculo com Minou (Adriana Barraza), uma empresária que o coloca sob suas asas e o ajuda a se tornar um acompanhante requisitado. Mas seu destino muda quando Ana (Fabiola Campomanes), uma de suas clientes frequentes, lhe oferece um trabalho complexo: seduzir sua filha Julia (Victoria White) para fortalecer sua autoestima. Com a chegada de Julia, Emanuel inesperadamente se envolve romanticamente, levando-o a questionar suas escolhas de vida. Consumida pelo ciúme pelo amor crescente que ela mesma encorajou, Ana ameaça contar a verdade à filha sobre Emanuel para pôr fim ao romance. Cego pela paixão por Julia, Emanuel não consegue enxergar os perigos que afetarão seu futuro incerto com ela e sua vida de gigolô.

Elenco
 Jesús Castro - Emanuel Morillo
 Victoria White - Julia
 Fabiola Campomanes - Ana Miró Sanz de Lubos
 Francisco Denis - Víctor Lubos
 Begoña Narváez - Florencia Arias
 Eugenia Tobal - Dolores
 Alosian Vivancos - Abel
 Adriana Barraza - Minou Arias
 Carlos Portaluppi - Román
 Carla Pandolfi - Campos
 Diego Alfonso - Aguilar
 Nacho Gadano - Padilla
 Juan Cottet - Lino
 Gastón Ricaud - Facundo
 Manuela Pal - Leticia
 Graciela Tenenbaum - Rosa
 Mirta Márquez - Lola
 Victoria Biocca - Margui

Produção
A série foi anunciada em 12 de maio de 2021 no adiantamento da Telemundo para a temporada de televisão 2021-2022. O elenco foi anunciado em 15 de novembro de 2021.  As filmagens ocorreram de setembro de 2021 a dezembro de 2021.

Telenovelas em espanhol
Telenovelas da Telemundo
Telenovelas dos Estados Unidos
Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2022
Telenovelas da década de 2020

Diario de un gigoló


Hefei (kínverska: 合肥; rómönskun: Héféi; Ho-fei), er höfuðborg og fjölmennasta borg Anhui héraðs í Alþýðulýðveldinu Kína. Hún er stjórnsýslu-, efnahags- og menningarmiðstöð héraðsins. Borgin er staðsett norður af Chaohu vatni, við norðausturrætur Dabie-fjalla, sem mynda skil á milli fljótanna Huai og Jangtse. Hefei, sem er þekkt sem borg vísinda, fræða og nýsköpunar, hefur vaxið gríðarlega og er í dag þróuð og blómleg borg.

Árið 2020 þegar síðasta manntal var gert í Kína, var íbúafjöldi borgarkjarna Hefei 5.056.000 en íbúafjöldi undir lögsögu borgarinnar var 9.369.881.

Staðsetning

Hefei borg er staðsett í miðhluta Anhui héraðs og liggur að Huainan borg í norðri, Chuzhou í norðaustri, Wuhu í suðaustri, Tongling í suðri, Anqing í suðvestri og Lu'an í vestri.

Heildarflatarmál borgarinnar er 11,445 ferkílómetrar.

Borgin er staðsett norður af hinu víðáttumikla bláa Chaohu vatni ("Fuglahreiðravatn"). Borgin stendur á láglendi við norðausturrætur Dabie-fjalla, sem mynda skil á milli fljótanna Huai og Jangtse. Huai rennur til norðurs við borgina og sunnan við hana er Jangtse fljót.

Frá Hefei eru greiðar vatnsflutningar um Chaohu vatn að Jangtse á móti Wuhu borg. Mikilvægar landleiðir liggja um Hefei frá Pukou í Nanjing höfuðborg Jiangsu til Xian borgar í Shaanxi héraði og til borganna Xuzhou, í Jiangsu héraði, Bengbu, Anqing í Anhui héraði.

Saga

Saga byggðar þar sem Hefei er nú, verður rakin allt til Nýsteinaldar. Leirmunir og aðrar fornleifar hafa fundist frá þeim tíma.
Frá 8. til 6. öld f.Kr. var Hefei staður smáríkisins Shu, sem síðar varð hluti af Chu-konungsríkinu. Margar fornleifar hafa fundist frá því tímabili. Nafnið Hefei var fyrst gefið sýslu sem sett var upp á svæðinu á tímum Hanveldisins (206 f.Kr.— 220 e.Kr.). Á 4. til 6. öld e.Kr. var svæðið vígvöllur á milli ríkja í norðri og suðri, og því var nafni þess og stjórnunarstöðu oft breytt. Á tímum Suiveldisins (581–618) og Tangveldisins (618–907) varð það aðsetur Lu héraðs, nafn sem það hélt allt til 15. aldar, þegar staða þess styrktist og héraðið fékk nafnið Luzhou.

Núverandi borg á rætur frá tímum Songveldisins (960–1279). Fyrri byggð Hefei var nokkru lengra norður. Á 10. öld var það um tíma höfuðborg sjálfstæða Wu konungsríkisins (902–937) og var mikilvæg miðstöð Nan Tang ríkis (937–976). Frá 1127 varð svæðið varnarstöð Nan Songveldisins (1127–1279) gegn innrásaraðilum Jin (Juchen sem ættaðir voru frá Mansjúríu) sem og blómleg viðskiptamiðstöð ríkjanna tveggja. Á tímum  Mingveldisins (1368–1644) og Tjingveldisins (1644–1912) var borgin þekkt um skeið (eftir 14. öld til 19. aldar) sem Luchow.

Hefei varð síðan tímabundin höfuðstaður Anhui á árunum frá 1853–1862. Þegar Kínverska lýðveldið var stofnað árið 1912 var yfirstjórn héraðsins breytt og svæðið endurnefnt sem Hefei-sýsla árið 1912.

Fyrir síðari heimsstyrjöldina var Hefei í meginatriðum stjórnsýslumiðstöð og svæðisbundinn markaður afurða af frjósamri sléttunni í suðri. Þar var söfnunarmiðstöð landbúnaðarafurða svo sem korns, bauna, bómullar og hamps. Þar var einnig handverksiðnaður á fatnaði, leðri, bambusvörum og járnbúnaði.

Mikilvægi svæðisins jókst með lagningu járnbrauta. Framkvæmdir þeirra fyrstu hófust árið 1912 með lagningu járnbrautar milli Tianjin borgar á austurströnd Norður-Kína, til Pukou í Nanjing borg við bakka Jangtse fljóts. Á fjórðra áratugnum var síðan lögð járnbraut sem tengdi Hefei borg við kolahafnar Yuxikou á Jangtse fljóti við borgina Wuhu.

Í kjölfar sigurs Kínverja seinna stríði þeirra við Japan (1937–1945) var Hefei gerð að höfuðborg héraðsins Anhui.

Eftir stríðið óx borgin í öfluga iðnaðarborg. Þegar Hefei varð höfuðborg Anhui héraðs árið 1952 voru skipulagðir miklir fólksflutningar til hennar frá öðrum landshlutum. Vísindi og menntir voru efldar og innviðir byggðir upp. Enn þann dag í dag er borgin í miklum vexti.

Árið 2005 réðst borgin í fegrunarátak þar sem þúsundir ólöglega byggðra mannvirkja voru rifin og gamalgróin markaðstorg víða um borgina voru fjarlægð. Breytti það ásýnd borgarinnar mikið.

Efnahagur
Fyrir síðari heimsstyrjöldina var Hefei borg í meginatriðum stjórnsýslumiðstöð og svæðisbundinn markaður fyrir landbúnaðarafurðir af frjósamri sléttunni í suðri.

Eftir stríðið breyttist borgin í öfluga iðnaðarborg. Bómullarverksmiðja var opnuð árið 1958 og stór varmaaflsvirkjun sem keyrð er með kolum frá Huainan, var stofnuð snemma á fimmta áratug síðustu aldar. Í borginni risu verksmiðjur sem framleiða iðnaðarefni og efnafræðilegan áburð. Í lok fimmta áratugar síðustu aldar var byggt járn- og stáliðjuver. Auk framleiðslu vélaverkfæra og landbúnaðartækja hefur borgin þróað verksmiðjur sem framleiða ál, rafeindatækni og margskonar ljósavörur.

Hefei borg hefur gengið í gegnum gríðarlegan vöxt innviða á undanförnum áratugum. Eftir stríðið var höfuðborg Anhui héraðs flutt frá Anqing borg til Hefei. Til að aðstoða við þróun og uppbyggingu borgarinnar voru margir hæfileikaríkir einstaklingar sendir frá öðrum landshlutum. Lögð var áhersla á uppbyggingu vísinda og mennta. Og á síðustu árum hefur verið ráðist í stórtækja uppbyggingu samgönguinnviða. Smáborg þriðja áratugar síðustu aldar er orðin að nútíma milljónaborg. Hefei er í dag talin vera ein sú borg Kína sem er í hvað mestum vexti.

Menntir og vísindi

Hefei er þekkt í Kína sem borg vísinda, fræða og nýsköpunar.

Borgin gegnir mikilvægu hlutverki í vísindarannsóknum í Kína. Borgin hefur sjö mikilvægar innlendar rannsóknarstofur, einungis Beijing fleiri: Þjóðarrannsóknastofnun á samhraðalsgeislun, Þjóðarrannsóknastofnun Hefeiborgar í smásærri eðlisfræði, sem báðar heyra undir Vísinda- og tækniháskóla Kína í Hefei borg.

Í borginni er einnig Storkufræðistofnunin, Stofnun um rafgasfræði, Vitvélastofnun, rannsóknarstofnun í segulaðgreining (með ofurleiðandi segli), Anhui stofnunin í ljóseðlisfræði og aflfræði agna, sem allar heyra Stofnun Hefei borgar í eðlisfræðivísindum sem er hluti af kínversku vísindaakademíunni.

Í borginni eru merk vísindverkefni á borð við þróun ofurleiðara. Þá var Hersjúkrahúsið í Hefei borg einn fyrsti staður til rannsókna á mönnum með CRISPR erfðatækni árið 2015.

Samgöngur

Staðsetning Hefei sem höfuðborgar héraðsins gerir hana að náttúruleg samgöngustöð. Staðsetning hennar norður af Chao-vatni og við rætur Dabie-fjalla, sem skilja á milli Huai-fljóts og Jangtse fljóts. Frá borginni eru greiðar vatnsflutningar um vatnið að Jangtse við borgina Wuhu.

Viðamikið lestarkerfi tengir borgina við nærliggjandi borgir og héruð. Í broginni eru þrjár lestarstöðvar. Á síðustu tveimur áratugum hafa samgönguyfirvöld byggt upp háhraðalestarkerfi sem tengir borgina vel. Þannig er til dæmis háhraðalestin Beijing-Sjanghæ sem þýðir að hægt er að fara á milli Hefei og Beijing á innan við 4 klukkustundum.

Árið 2013 var tekinn í notkun Hefei Xinqiao alþjóðaflugvöllur sem leysti af hólmi Hefei Luogang flugvöllinn. Hann er staðsettur í norðvesturhluta borgarinnar. Auk innanlandsflugs eru meðal alþjóðlegra áfangastaða Singapúr, Taípei, Seúl, Frankfurt am Main og Bangkok.

Borgin hefur á síðustu árum verið að byggja upp viðamikið snarlestarkerfi. Fyrsta áfanga þess lauk í árslok 2016. Öðrum áfanga lauk í árslok 2017 með tengingu miðborgarinnar við Hefei Xinqiao alþjóðaflugvöllinn. Þriðji áfanginn (eða 3 línan) opnaði árslok 2019 og tengir hún meðal annars við háskólasvæði borgarinnar. Á áætlun er að byggja aðrar 12 snarlestarlínur til ársins 2030.

Tenglar

 Anhui hérað.
 Kínversk (og ensk) vefsíða borgarstjórnar Hefei. Skipulag, saga, fréttir og fleira.
 Ensk vefsíða Encyclopaedia Britannica um Hefei.
 Vefsíða Travel China Guide um Hefei borg.. Ferðahandbók fyrir borgina: Almennar upplýsingar, samgöngur, helstu ferðamannastaði, veður o.fl.

Heimildir

Tilvísanir

Borgir í Kína

Hefei


Trichromacy or trichromatism is the possessing of three independent channels for conveying color information, derived from the three different types of cone cells in the eye. Organisms with trichromacy are called trichromats.

The normal explanation of trichromacy is that the organism's retina contains three types of color receptors (called cone cells in vertebrates) with different absorption spectra. In actuality the number of such receptor types may be greater than three, since different types may be active at different light intensities. In vertebrates with three types of cone cells, at low light intensities the rod cells may contribute to color vision.

Humans and other animals that are trichromats
Humans and some other mammals have evolved trichromacy based partly on pigments inherited from early vertebrates. In fish and birds, for example, four pigments are used for vision. These extra cone receptor visual pigments detect energy of other wavelengths, sometimes including ultraviolet. Eventually two of these pigments were lost (in placental mammals) and another was gained, resulting in trichromacy among some primates. Humans and closely related primates are usually trichromats, as are some of the females of most species of New World monkeys, and both male and female howler monkeys.

Recent research suggests that trichromacy may also be quite general among marsupials. A study conducted regarding trichromacy in Australian marsupials suggests the medium wavelength sensitivity (MWS), cones of the honey possum (Tarsipes rostratus) and the fat-tailed dunnart (Sminthopsis crassicaudata) are features coming from the inherited reptilian retinal arrangement. The possibility of trichromacy in marsupials potentially has another evolutionary basis than that of primates. Further biological and behavioural tests may verify if trichromacy is a common characteristic of marsupials.

Most other mammals are currently thought to be dichromats, with only two types of cone (though limited trichromacy is possible at low light levels where the rods and cones are both active). Most studies of carnivores, as of other mammals, reveal dichromacy, examples including the domestic dog, the ferret, and the spotted hyena.  Some species of insects (such as honeybees) are also trichromats, being sensitive to ultraviolet, blue and green instead of blue, green and red.

Research indicates that trichromacy allows animals to distinguish brightly colored fruit and young leaves from other vegetation that is not beneficial to their survival. Another theory is that detecting skin flushing and thereby mood may have influenced the development of primate trichromate vision. The color red also has other effects on primate and human behavior as discussed in the color psychology article.

Types of cones specifically found in primates
Primates are the only known placental mammalian trichromats.

Their eyes include three different kinds of cones, each containing a different photopigment (opsin). Their peak sensitivities lie in the blue (short-wavelength S cones), green (medium-wavelength M cones) and yellow-green (long-wavelength L cones) regions of the color spectrum. S cones make up 5–10% of the cones and form a regular mosaic. Special bipolar and ganglion cells pass those signals from S cones and there is evidence that they have a separate signal pathway through the thalamus to the visual cortex as well. On the other hand, the L and M cones are hard to distinguish by their shapes or other anatomical means – their opsins differ in only 15 out of 363 amino acids, so no one has yet succeeded in producing specific antibodies to them. But Mollon and Bowmaker did find that L cones and M cones are randomly distributed and are in equal numbers.

Mechanism of trichromatic color vision

Trichromatic color vision is the ability of humans and some other animals to see different colors, mediated by interactions among three types of color-sensing cone cells. The trichromatic color theory began in the 18th century, when Thomas Young proposed that color vision was a result of three different  photoreceptor cells. From the middle of the 19th century, in his Treatise on Physiological Optics, Hermann von Helmholtz later expanded on Young's ideas using color-matching experiments which showed that people with normal vision needed three wavelengths to create the normal range of colors. Physiological evidence for trichromatic theory was later given by Gunnar Svaetichin (1956).

Each of the three types of cones in the retina of the eye contains a different type of photosensitive pigment, which is composed of a transmembrane protein called opsin and a light-sensitive molecule called 11-cis retinal. Each different pigment is especially sensitive to a certain wavelength of light (that is, the pigment is most likely to produce a cellular response when it is hit by a photon with the specific wavelength to which that pigment is most sensitive).  The three types of cones are L, M, and S, which have pigments that respond best to light of long (especially 560 nm), medium (530 nm), and short (420 nm) wavelengths respectively.

Since the likelihood of response of a given cone varies not only with the wavelength of the light that hits it but also with its intensity, the brain would not be able to discriminate different colors if it had input from only one type of cone.  Thus, interaction between at least two types of cone is necessary to produce the ability to perceive color.  With at least two types of cones, the brain can compare the signals from each type and determine both the intensity and color of the light.  For example, moderate stimulation of a medium-wavelength cone cell could mean that it is being stimulated by very bright red (long-wavelength) light, or by not very intense yellowish-green light.  But very bright red light would produce a stronger response from L cones than from M cones, while not very intense yellowish light would produce a stronger response from M cones than from other cones.  Thus trichromatic color vision is accomplished by using combinations of cell responses.

It is estimated that the average human can distinguish up to ten million different colors.

See also
 Visual system
 Monochromacy
 Dichromacy
 Tetrachromacy
 Pentachromacy
 Mantis shrimp (dodecachromats)
 Evolution of color vision in primates
 Young–Helmholtz theory
 LMS color space

References

External links
 The Straight Dope: "Are cats and dogs really color-blind? How do they know?"

Color vision
Visual system

Trichromacy


Predmetna odrednica, riječ ili skupina riječi koja služi za predmetno označivanje knjižnične građe. Sastoji se od vodeće, odnosno pristupne odrednice te dopunskih pododrednica. Vodeća, odnosno pristupna predmetna odrednica izrađuje se sukladno načelima zadanim u Smjernicama IFLA za predmetne pregledne kataložne jedinice i uputnice. Ugrađuje se u strukturirani sustav predmetnih odrednica prema načelima IFLA-ina dokumenta Principles Underlying Subject Heading Languages. Dopunske pododrednice su tematske, zemljopisne, vremenske, formalne ili kvaziformalne pododrednica. Namjena pododrednica koje joj slijede jest točnije označiti predmet publikacije. Zbog potrebe jedna publikacija tj. njen sadržaj može biti označen s više istovrsnih ili raznovrsnih predmetnih odrednica. Uporabom IFLA-inog standarda UNIMARC/Authorities Format autoriziraju se normirane predmetne odrednice u bazi podataka preglednih kataložnih jedinica i uputnica. Predmetne odrednice mogu biti osobne, obiteljske, korporativne, zemljopisne i tematske.

Knjižnična građa u NSK je do konca 1996. godine označivana slobodno oblikovanim predmetnim odrednicama. Od početka 1997. godine koriste se normirane predmetne odrednice, kojima se označuju domaće knjige i članci u domaćim časopisima (ali časopisi su isključeni iz predmetnog označivanja) i zbornicima od izdavačke 1996. godine, te inozemne knjige pristigle od kalendarske 1997. godine, neovisno o godini njihova izdavanja. Zakonski i podzakonski akti, izvorni književni, filozofski i vjerski tekstovi, te osnovnoškolski i srednjoškolski udžbenici izuzeti su od predmetne obrade.

Za stručno označivanje knjižnične građe koristi se Univerzalna decimalna klasifikacija - UDK.

Vidi
Kataložni opis

Izvori

Knjižničarstvo

Predmetna odrednica


The Baptist Union of Poland (or Union of Christian Baptists) is an association of Baptist churches in the country of Poland. It is a member of the Polish Ecumenical Council, the European Baptist Federation and the Baptist World Alliance. The headquarters is in Warsaw.

History
Modern Baptist work began in Poland in 1844. The first typical Polish congregation was formed in the village of Zelow in 1872. Polish Baptists adopted the German Baptist Confession of 1847 as their own confession.

In 1922, the Union of Slavic Baptists in Poland was formed, and the Union of the Baptist Churches of the German Language was formed in 1928. The unions of German-speaking and Polish-speaking Baptists existed until World War II, when they were forced into a merger with other evangelical Christian bodies. In 1946, the Polish Evangelical Christian-Baptist Church was founded. The Biblical Theological Seminary in Wrocław, now an interdenominational work, was started by the Baptist Union in 1994.

According to a denomination census released in 2023, it claimed 102 churches and 5,390 members.

See also
 Baptists in Ukraine
 Brotherhood of Independent Baptist Churches and Ministries of Ukraine
 Evangelical Baptist Union of Ukraine
 Baptist beliefs
 Worship service (evangelicalism)
 Jesus Christ
 Believers' Church

References

External links
Baptist Union of Poland Official site

Protestantism in Poland
Christian organizations established in 1947
Baptist denominations in Europe
Baptist denominations established in the 20th century
1947 establishments in Poland

Baptist Union of Poland


Die Alt-Leher Schule von 1801/1861/1865 in Bremerhaven-Lehe, Lange Straße 88, war eine reformierte Schule und als Zwingli-Schule eine Grundschule.

Das Ensemble wurde 2010 unter Bremer Denkmalschutz gestellt.

Geschichte

Vorgängerbau
An die frühere reformierte Schule, die sich auf der anderen Straßenseite der Langen Straße befand, erinnert noch das Leher Wappen von 1689, welches im Eingangsbereich der Turnhalle eingemauert ist.

Gebäude von 1801

1801 entstand im Stil des Klassizismus das Küsterwohnhaus der reformierten Kirche. Es ist das älteste Schulgebäude im heutigen Bremerhaven. Da das Schulwesen in Preußen noch in der Obhut der Kirche lag, unterrichtete in der Regel der Küster.

Lehe wuchs rasch, so dass 1861 ein Anbau für eine zweite Klasse erforderlich war. Die beiden eingeschossigen, verklinkerten Gebäude haben ein schlichtes Satteldach. Das giebelständige Küsterhaus in einfacher ländlicher Bauweise und besteht aus Ziegel-Mauerwerk. Die Form der Fassadengliederung mit älteren Fenstern im Obergeschoss des Giebels hat eine große Luke über der Eingangstür. Der einfache Anbau wurde seit 1886 als Turnhalle genutzt.

1886 erfolgte das zweigeschossige, klassizistische und repräsentative Schulgebäudes für acht Klassen im Schultypus preußischer Bauten. Zwei giebelständige Gebäudeflügel mit jeweils vier Klassen wurden durch einen Zwischenbau mit Treppenhaus und Lehrerwohnung im Obergeschoss miteinander verbunden. Die Eingangsvorhalle wurde von Sandsteinpfeilern getragen. Die Gestaltung erfolgte teilweise durch aufwendig Formsteine oder aus dem Mauerwerksverband heraus entwickelte Gesimse und Brüstungen. Die Giebel haben Blendnischen, darüber eine gestaltet Fensterrose. Die vier Ziertürmchen an den Giebelenden bestehen nicht mehr.

Die drei Gebäude bilden ein Ensemble der Schularchitektur des 19. Jahrhunderts. 1916 erfolgte der Einbau eines Zeichen- und Handarbeitssaals im Dachgeschoss. 1949 wurde im Dachgeschoss der Turnhalle eine Wohnung eingefügt.

Nach dem Zweiten Weltkrieg  war hier die Zwingli-Grundschule untergebracht. Später wurde diese Schule um einen zweiten Standort ergänzt. Die Zwinglischule I und II waren aufgeteilt in zwei Gebäude in der Langen und der Brookstraße. 2005 erfolgte die Schließung der Schule am Standort Lange Straße. Nach einem Umzug der restlichen Zwinglischule an ihren neuen Standort am Leher Markt heißt sie seit 2007 Marktschule.

Name
Die Schule trug bis 1939 den Namen Reformierte Schule entsprechend der benachbarten früher Reformierten Kirche, der Alten bzw. Dionysiuskirche. Seit 1939 hieß sie Alt-Leher Schule. 1945 wurde sie zur Zwingli-Schule, benannt nach dem Reformator Ulrich Zwingli (1484–1531). Seit 2016 sind dort die höheren Klassenstufen der Schule Am Leher Markt untergebracht.

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Schulgebäude in Bremerhaven
Kulturdenkmal in Bremerhaven
Schule in Bremerhaven
Klassizistisches Bauwerk in Bremerhaven
Lehe (Bremerhaven)
Zwingli

Alt-Leher Schule


Hydraulic engineering as a sub-discipline of civil engineering is concerned with the flow and conveyance of fluids, principally water and sewage. One feature of these systems is the extensive use of gravity as the motive force to cause the movement of the fluids. This area of civil engineering is intimately related to the design of bridges, dams, channels, canals, and levees, and to both sanitary and environmental engineering.

Hydraulic engineering is the application of the principles of fluid mechanics to problems dealing with the collection, storage, control, transport, regulation, measurement, and use of water. Before beginning a hydraulic engineering project, one must figure out how much water is involved. The hydraulic engineer is concerned with the transport of sediment by the river, the interaction of the water with its alluvial boundary, and the occurrence of scour and deposition.  "The hydraulic engineer actually develops conceptual  designs for the various features which interact with water such as spillways and outlet works for dams, culverts for highways, canals and related structures for irrigation projects,  and cooling-water facilities for thermal power plants."

Fundamental principles

A few examples of the fundamental principles of hydraulic engineering include fluid mechanics, fluid flow, behavior of real fluids, hydrology, pipelines, open channel hydraulics, mechanics of sediment transport, physical modeling, hydraulic machines, and drainage hydraulics.

Fluid mechanics

Fundamentals of Hydraulic Engineering defines hydrostatics as the study of fluids at rest. In a fluid at rest, there exists a force, known as pressure, that acts upon the fluid's surroundings. This pressure, measured in N/m2, is not constant throughout the body of fluid. Pressure, p, in a given body of fluid, increases with an increase in depth. Where the upward force on a body acts on the base and can be found by the equation:

where,
ρ = density of water
g = specific gravity
y = depth of the body of liquid

Rearranging this equation gives you the pressure head . Four basic devices for pressure measurement are a piezometer, manometer, differential manometer, Bourdon gauge, as well as an inclined manometer.

As Prasuhn states:
 On undisturbed submerged bodies, pressure acts along all surfaces of a body in a liquid, causing equal perpendicular forces in the body to act against the pressure of the liquid. This reaction is known as equilibrium. More advanced applications of pressure are that on plane surfaces, curved surfaces, dams, and quadrant gates, just to name a few.

Behavior of real fluids

Real and Ideal fluids

The main difference between an ideal fluid and a real fluid is that for ideal flow p1 = p2 and for real flow p1 > p2. Ideal fluid is incompressible and has no viscosity. Real fluid has viscosity. Ideal fluid is only an imaginary fluid as all fluids that exist have some viscosity.

Viscous flow

A viscous fluid will deform continuously under a shear force by the pascles law, whereas an ideal fluid does not deform.

Laminar flow and turbulence

The various effects of disturbance on a viscous flow are a stable, transition and unstable.

Bernoulli's equation

For an ideal fluid, Bernoulli's equation holds along streamlines.

As the flow comes into contact with the plate, the layer of fluid actually "adheres" to a solid surface. There is then a considerable shearing action between the layer of fluid on the plate surface and the second layer of fluid. The second layer is therefore forced to decelerate (though it is not quite brought to rest), creating a shearing action with the third layer of fluid, and so on. As the fluid passes further along with the plate, the zone in which shearing action occurs tends to spread further outwards. This zone is known as the "boundary layer". The flow outside the boundary layer is free of shear and viscous-related forces so it is assumed to act as an ideal fluid. The intermolecular cohesive forces in a fluid are not great enough to hold fluid together.  Hence a fluid will flow under the action of the slightest stress and flow will continue as long as the stress is present. The flow inside the layer can be either vicious or turbulent, depending on Reynolds number.

Applications

Common topics of design for hydraulic engineers include hydraulic structures such as dams, levees, water distribution networks including both domestic and fire water supply, distribution and automatic sprinkler systems, water collection networks, sewage collection networks, storm water management, sediment transport, and various other topics related to transportation engineering and geotechnical engineering. Equations developed from the principles of fluid dynamics and fluid mechanics are widely utilized by other engineering disciplines such as mechanical, aeronautical and even traffic engineers.

Related branches include hydrology and rheology while related applications include hydraulic modeling, flood mapping, catchment flood management plans, shoreline management plans, estuarine strategies, coastal protection, and flood alleviation.

History

Antiquity

Earliest uses of hydraulic engineering were to irrigate crops and dates back to the Middle East and Africa. Controlling the movement and supply of water for growing food has been used for many thousands of years. One of the earliest hydraulic machines, the water clock was used in the early 2nd millennium BC. Other early examples of using gravity to move water include the Qanat system in ancient Persia and the very similar Turpan water system in ancient China as well as irrigation canals in Peru.

In ancient China, hydraulic engineering was highly developed, and engineers constructed massive canals with levees and dams to channel the flow of water for irrigation, as well as locks to allow ships to pass through. Sunshu Ao is considered the first Chinese hydraulic engineer. Another important Hydraulic Engineer in China, Ximen Bao was credited of starting the practice of large scale canal irrigation during the Warring States period (481 BC–221 BC), even today hydraulic engineers remain a respectable position in China. Before becoming General Secretary of the Chinese Communist Party in 2002, Hu Jintao was a hydraulic engineer and holds an engineering degree from Tsinghua University

In the Archaic epoch of the Philippines, hydraulic engineering also developed specially in the Island of Luzon, the Ifugaos of the mountainous region of the Cordilleras built irrigations, dams and hydraulic works and the famous Banaue Rice Terraces as a way for assisting in growing crops around 1000 BC. These Rice Terraces are 2,000-year-old terraces that were carved into the mountains of Ifugao in the Philippines by ancestors of the indigenous people. The Rice Terraces are commonly referred to as the "Eighth Wonder of the World". It is commonly thought that the terraces were built with minimal equipment, largely by hand. The terraces are located approximately 1500 metres (5000 ft) above sea level. They are fed by an ancient irrigation system from the rainforests above the terraces. It is said that if the steps were put end to end, it would encircle half the globe.

Eupalinos of Megara, was an ancient Greek engineer who built the Tunnel of Eupalinos on Samos in the 6th century BC, an important feat of both civil and hydraulic engineering. The civil engineering aspect of this tunnel was the fact that it was dug from both ends which required the diggers to maintain an accurate path so that the two tunnels met and that the entire effort maintained a sufficient slope to allow the water to flow.

Hydraulic engineering was highly developed in Europe under the aegis of the Roman Empire where it was especially applied to the construction and maintenance of aqueducts to supply water to and remove sewage from their cities.  In addition to supplying the needs of their citizens they used hydraulic mining methods to prospect and extract alluvial gold deposits in a technique known as hushing, and applied the methods to other ores such as those of tin and lead.

In the 15th century, the Somali Ajuran Empire was the only hydraulic empire in Africa. As a hydraulic empire, the Ajuran State monopolized the water resources of the Jubba and Shebelle Rivers. Through hydraulic engineering, it also constructed many of the limestone wells and cisterns of the state that are still operative and in use today. The rulers developed new systems for agriculture and taxation, which continued to be used in parts of the Horn of Africa as late as the 19th century.

Further advances in hydraulic engineering occurred in the Muslim world between the 8th to 16th centuries, during what is known as the Islamic Golden Age. Of particular importance was the 'water management technological complex' which was central to the Islamic Green Revolution and, by extension, a precondition for the emergence of modern technology. The various components of this 'toolkit' were developed in different parts of the Afro-Eurasian landmass, both within and beyond the Islamic world. However, it was in the medieval Islamic lands where the technological complex was assembled and standardized, and subsequently diffused to the rest of the Old World. Under the rule of a single Islamic Caliphate, different regional hydraulic technologies were assembled into "an identifiable water management technological complex that was to have a global impact." The various components of this complex included canals, dams, the qanat system from Persia, regional water-lifting devices such as the noria, shaduf and screwpump from Egypt, and the windmill from Islamic Afghanistan. Other original Islamic developments included the saqiya with a flywheel effect from Islamic Spain, the reciprocating suction pump and crankshaft-connecting rod mechanism from Iraq, the geared and hydropowered water supply system from Syria, and the water purification methods of Islamic chemists.

Modern times
In many respects, the fundamentals of hydraulic engineering have not changed since ancient times. Liquids are still moved for the most part by gravity through systems of canals and aqueducts, though the supply reservoirs may now be filled using pumps. The need for water has steadily increased from ancient times and the role of the hydraulic engineer is a critical one in supplying it. For example, without the efforts of people like William Mulholland the Los Angeles area would not have been able to grow as it has because it simply does not have enough local water to support its population. The same is true for many of our world's largest cities. In much the same way, the central valley of California could not have become such an important agricultural region without effective water management and distribution for irrigation. In a somewhat parallel way to what happened in California, the creation of the Tennessee Valley Authority (TVA) brought work and prosperity to the South by building dams to generate cheap electricity and control flooding in the region, making rivers navigable and generally modernizing life in the region.

Leonardo da Vinci (1452–1519) performed experiments, investigated and speculated on waves and jets, eddies and streamlining.   Isaac Newton (1642–1727) by formulating the laws of motion and his law of viscosity, in addition to developing the calculus, paved the way for many great developments in fluid mechanics.  Using Newton's laws of motion, numerous 18th-century mathematicians solved many frictionless (zero-viscosity) flow problems.  However, most flows are dominated by viscous effects, so engineers of the 17th and 18th centuries found the inviscid flow solutions unsuitable, and by experimentation they developed empirical equations, thus establishing the science of hydraulics.

Late in the 19th century, the importance of dimensionless numbers and their relationship to turbulence was recognized, and dimensional analysis was born.  In 1904 Ludwig Prandtl published a key paper, proposing that the flow fields of low-viscosity fluids be divided into two zones, namely a thin, viscosity-dominated boundary layer near solid surfaces, and an effectively inviscid outer zone away from the boundaries.  This concept explained many former paradoxes and enabled subsequent engineers to analyze far more complex flows.  However, we still have no complete theory for the nature of turbulence, and so modern fluid mechanics continues to be combination of experimental results and theory.

The modern hydraulic engineer uses the same kinds of computer-aided design (CAD) tools as many of the other engineering disciplines while also making use of technologies like computational fluid dynamics to perform the calculations to accurately predict flow characteristics, GPS mapping to assist in locating the best paths for installing a system and laser-based surveying tools to aid in the actual construction of a system.

See also

References

Further reading
 Vincent J. Zipparro, Hans Hasen (Eds), Davis' Handbook of Applied Hydraulics, Mcgraw-Hill,  4th Edition (1992), , at Amazon.com
 Classification of Organics in Secondary Effluents. M. Rebhun, J. Manka. Environmental Science and Technology, 5, pp. 606–610, (1971). 25.

External links

 International Association of Hydraulic Engineering and Research
 Hydraulic Engineering in Prehistoric Mexico
 Hydrologic Engineering Center
 Chanson, H. (2007). Hydraulic Engineering in the 21st Century : Where to ?, Journal of Hydraulic Research, IAHR, Vol. 45, No. 3, pp. 291–301 (ISSN 0022-1686).

Hydraulics
Civil engineering
Water resources management

Hydraulic engineering


Pürin  (1), heterosiklik, aromatik bir organik bileşik bir molekül. Birbiriyle kaynaşmış imidazol ve pirimidin halkalarından oluşur. Pürin molekülü türevleri genel olarak "pürinler" olarak adlandırılır. Pürinler ve pirimidinler (pirimidin türevleri) azotlu bazlar arasında yer alan iki gruptur. Bu bazlar deoksiribonükleotitler ve ribonükleotitlerin içinde yer alarak hücrelerdeki genetik bilginin kodlanmasında önemli bir rol oynarlar. DNA ve RNA'nın canlılardaki yaygınlığı nedeniyle, pürinler doğada en çok görülen azotlu heterosiklik bileşiklerdir.

Başlıca pürin bazları
DNA molekülünün birimleri nükleotidlerdir. Bir nükleotidde fosforik asid, deoksiriboz ve organik baz bulunur. Deoksiriboz 5 karbon ile fosforik aside, 1 karbon ile organik baza bağlıdır. Nükleotidlerin arasında 3' 5' fosfodiester bağı vardır. Organik bazlar, purin ve primidinler olmak üzere ikiye ayrılır. Purinler adenin ve guanin, primidinler, timin (urasil) ve sitozinden oluşur.

İşlevleri
DNA ve RNA'nın yanı sıra, pürinler çeşitli diğer önemli biyokimyasalları oluştururlar, ATP, GTP, NADH, koenzim A gibi.

Pürinin kendisine (1) doğada rastlanmaz ama organik sentez yoluyla üretilebilir.

Tarih
'Pürin' adı Alman kimyager Emil Fischer tarafından 1884'te Latince purum uricum sözcüğünden türetilmiştir. Fischer, pürini 1899'da sentezlemiştir. Reaksiyonun başlama noktası ürik asitti, bu bileşik 1776'da Scheele tarafından böbrek taşlarından saflaştırılmıştı. Urik asit (8) PCl ile reaksiyona sokularak 2,6,8-trikloropürin oluşturmuş (10), bu da HI ve PH4I ile 2,6-diiodopürine dönüştürülmüştü. Bu sonuncu madde, çinko tuzu ile pürine (1) indirgenmişti.

Metabolizma
Çoğu organizma pürinleri sentezlemek ve parçalamak için metabolik yollara sahiptir. Pürinler, nükleozit bileşikler olarak (riboz şekerine bağlı bazlar olarak) sentezlenir.

Pürinlerin yıkımı sonunda oluşan ürik asitin metabolik bir bozukluk sonucu vücutta birikmesi gut hastalığına neden olur.

Besin kaynakları
Pürinler et ve et ürünlerinde, özellikle ciğer ve böbrekte, yüksek miktarda, bitkisel gıdalarda ise az bulunurlar . Normal düzeyde pürinli gıdaların tüketimi gut hastalığı riskini artırmaz.

Sentez
Formamid açık kapta 170 oC 28 saat boyunca ısıtılınca pürin iyi bir verimlilikle elde edilir:

Oro, Orgel ve arkadaşları dört HCN molekülünün bir araya gelerek diaminomaleodinitril (12) oluşturduğunu, bunun da hemen tüm doğal pürinlere dönüştürülebildiğini göstermişlerdir.:

Traube pürin sentezi (1900) Wilhelm Traube'a atfen adlandırılmış klasik bir reaksiyondur; amin ornatıklı bir pirimidin ve formik asit ile gerçekleşir:

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Aromatik halka
 Pirimidin

Dış bağlantılar
 Gıdaların pürin içerikleri

Pürinler
Aminler
Aromatik bileşikler
Heterosiklik bileşikler (2 halkalı)
Basit aromatik halkalar
Aromatik bazlar
Organik bazlar

Pürin


Malea may refer to:

Genera
 Malea (plant), a genus of flowering plant in the family Ericaceae
 Malea (gastropod), a genus of large sea snails, containing two species

Places
 Malea, a village in Zau de Câmpie Commune, Mureș County, Romania
 Maléa, a town in northeastern Guinea
 Malea (Arcadia), a town in ancient Acardia, Greece
 Malea (Lesbos), a town in ancient Lesbos, Greece
 Cape Malea, one of the peninsulas in the southeast of the Peloponnese in Greece
 Malea, ancient name of Cape Agrilia, a peninsula in the southeast of Lesbos, Greece

See also
 Maleia, a river in Romania
 Malia (disambiguation)

Malea


Francisco Juvenal Vargas Miranda () es un exfutbolista chileno que jugaba como delantero. Destacó en O'Higgins, club del cual es el goleador histórico con 119 goles. Además, se desempeñó en Universidad Católica, Fernández Vial y Colchagua.

En 1983 obtuvo el título de la Copa Chile y Copa República con Universidad Católica.  En la temporada siguiente, jugando en el mismo club, fue campeón de la Primera División, integrando un plantel donde destacaban Marco Antonio Cornez, René Valenzuela, Miguel Ángel Neira, Rubén Espinoza, Juvenal Olmos, Mario Lepe, Patricio Mardones, Osvaldo Hurtado y Jorge "Mortero" Aravena. Un año después anotó el gol del triunfo ante Rangers, en la fecha final de la Liguilla Pre-Libertadores 1985.

Si bien integró una nómina previa de la Selección de fútbol de Chile, una lesión le descartó como opción para la Copa Mundial de Fútbol de 1982.

Clubes

Palmarés

Campeonatos nacionales

Referencias

Nacidos en Requínoa
Futbolistas del Club Deportivo O'Higgins en los años 1970
Futbolistas del Club Deportivo O'Higgins en los años 1980
Futbolistas del Club Deportivo Arturo Fernández Vial en los años 1980
Futbolistas del Club Deportivo Universidad Católica en los años 1980
Futbolistas del Colchagua Club de Deportes

Juvenal Vargas


Zavod za javno zdravstvo, vrsta zdravstvenog zavoda. To je zdravstvena ustanova za
za obavljanje stručnih i znanstvenih djelatnosti na području javnozdravstvene djelatnosti. Odvija li se u njima nastava, to je nastavni zavod za javno zdravstvo. U Hrvatskoj zavodi za javno zdravstvo pokrivaju područje jedinica niže razine državne samouprave, a na državnoj razini to je državni zavod za javno zdravstvo Hrvatski zavod za javno zdravstvo.

Izvori

Zdravstvene ustanove
Javno zdravlje

Zavod za javno zdravstvo


Svijet

Umjetnička djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Umjetnička djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

 Dominik Škunca, hrvatski arhitekt, grafičar, slikar i kipar.
 4. svibnja – Zvonimir Kamenar, hrvatski kipar

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Kiparstvo u 1939.


المُحْلَبِيَّةُ ناحية تقع على بعد 35 كم غرب مدينة الموصل العراقية، يقطنها أكثر من 14 ألف نسمة، وجميع سكانها من القومية التركمانية تجمعهم اصل واحد ولغة ام واحدة (التركمانية). وهي من أكبر نواحي قضاء الموصل في محافظة نينوى، عدد سكان ناحية المحلبية 33808 حتى سنة 2013، ومساحتها 787.23 وأطوال الطرق فيها 137.2.

تاريخ
تاسيس هذه الناحية يعود إلى سنة 1835م عندما قدم مصطفى ياغوب قادما من مدينة تلعفر واسس له دارا فيها وبعد ذلك توالت العوائل إليها من عدة مناطق تركمانية وأصبحت على ما هي عليه اليوم من عمران وحضارة.

عين الماء
يوجد في الناحية عين ماء مالحة تعيش فيها الاسماك وتتميز بانها من اصفى عيون العراق رغم ملوحة ماءها، وتسقى منها المئات من بساتين التين والزيتون والرمان.

آثار
وجدت في المحلبية المئات من القطع الأثرية المختلفة من اوانى وتماثيل مما يثبث قدم هذه المدينة، حيث يوجد تلال من حولها هي عبارة عن مدن اثرية منها (بليوز) و(خميرة) (قزلار تباسى) (داى قوجا) و(مارطلى) و(ازون تبه).

اقتصاد
يعتمد أهل المنطقة بشكل عام على زراعة الحنطة والشعير ويملكون الأراضى التي يزرعونها أو يتم تأجيرها من الدولة العراقية. واثرت سنين الجفاف على المدينة حيث جف ماء العين التي ذكِرت وتوقف ماءها عن الجريان ويبست اشجارها.

إعمار
وقد شهدت اعمار واضحا في الفترة ما بين عامي 2006 و2010حيث تم بناء أكثر من أربعة مدارس كبيرة ومستشفى وعدد من دوائر الدولة التابعة لإدارة الناحية وتم تبليط شوارع المدينة وتشجيرا واسعا لارصفتها مما جعلها تبدو من احلى مدن محافظة نينوى. وهنا وجبت الإشارة إلى دور اهالي المنطقة ومدير ناحيتها (عبد الرحمن حسن إبراهيم) في جعلها إحدى جنينات المحافظة.

مراجع

قرى محافظة نينوى
محافظة نينوى
مدن العراق
مواقع أثرية في العراق
نواحي العراق

المحلبية (الموصل)


La víborita de cristal olivácea (Ophiodes yacupoi), también llamado  mboí pepé oliváceo es una especie de lagarto ápodo de la familia Diploglossidae. Su distribución geográfica abarca el noreste de la Argentina. Es una especie relacionada con Ophiodes striatus. Pertenece al género Ophiodes, endémico de Sudamérica.

Distribución
Habita en la Mesopotamia argentina, en las provincias de Corrientes, Entre Ríos, y Misiones, en los departamentos de Capital, Iguazú, San Pedro, Cainguás, y General Belgrano; de esta última provincia procede el ejemplar tipo. No se descarta que también se lo halle en los estados de Paraná, Santa Catarina o Río Grande del Sur en el sur de Brasil, en el sur del Paraguay, o en el oeste del Uruguay.

Características
Presenta un cuerpo cilíndrico, alargado, fusiforme, que puede sobrepasar los 25 centímetros. Los miembros anteriores están ausentes, los miembros posteriores son vestigiales, de unos 10 mm de largo, y sin dedos. Su cola es muy larga, la cual es auto desprendida fácilmente cuando son capturados por ella. Su coloración general es olivácea, con bandas longitudinales negras que recorren el cuerpo. El vientre puede presentarse de color azulado en algunos ejemplares. Como las otras especies del género,  se caracteriza por la presencia de osteodermos, pliegues a los lados del cuerpo que permiten al tronco expandirse y contraerse durante la respiración.

Hábitat
El hábitat es el sotobosque de selvas y bosques subtropicales; entre la hojarasca se desplaza con mucha facilidad. Sus costumbres semi fosoriales tornan dificultosa su observación. Se los suele encontrar bajo troncos en descomposición.

Alimentación
Son insectívoros; continuamente rastrean el suelo del pastizal, en busca de larvas de insectos.

Predadores
Son predados por pequeños mamíferos, aves y lagartos overos.

Reproducción
Se trata de una especie vivípara, cuyas crías al nacer miden unos 50 mm.

Conservación

Se encuentra protegida en los parques nacionales: Iguazú, Mburucuyá, El Palmar, y en el parque provincial Urugua-í. Su categoría de conservación a nivel nacional es: «Insuficientemente Conocida».

Referencias

yacupoi
Reptiles endémicos de Argentina

Ophiodes yacupoi


ශ්‍රී ලාංකික සම්භවයක් සහිත බ්‍රිතාන්‍යයෝ යනු තම සම්භවය ලක්දිව දක්වා දිවෙන බ්‍රිතාන්‍ය ජාතිකයෝ වේ.  ජාතිය අනුව මොවුන්  සිංහල, දෙමළ, යෝනක හෝ බර්ගර් විය හැක.

ඉතිහාසය

යුරෝපීය ආක්‍රමණ වලට පෙර යුගය
පුරාණ ග්‍රීසියේ සහ පුරාණ රෝමයේ යුගයේ සිට, ලක්දිව බටහිර හා නැගෙනහිර අතර, අරාබි වෙළෙන්දන් හරහා හෝ බටහිර යුරෝපීය වෙළෙඳුන් හරහා හෝ වේවා, බටහිර හා නැගෙනහිර අතර ඉහළ ලාභ ලබන වෙළෙඳ මාර්ගවල නැවතුම් පොළක් ලෙස ඓතිහාසිකව බටහිර යුරෝපය සමඟ සම්බන්ධතා පැවැත්වීය. "serendipity" යන පදය පැමිණෙන්නේ දිවයින සඳහා රෝමවරුන් විසින් භාවිතා කරන ලද ලතින් වචනයෙනි.

නැගෙනහිර ඇන්ග්ලියාවේ පාලකයින් බෝල්ටික් සහ ඉන් ඔබ්බට විහිදුණු ජාත්‍යන්තර සංස්කෘතියක කොටසක් වූ බැවින් ඇන්ග්ලෝ-සැක්සන් එංගලන්තය සහ ශ්‍රී ලංකාව අතර සම්බන්ධතා පැවතිය හැකිය. Sutton Hoo හිදී සොයා ගන්නා ලද වස්තූන් අතර ශ්‍රී ලංකාව සහ ඉන්දියාව තරම් ඈතට පැමිණිය හැකි ස්වර්ණාභරණවල භාවිතා කරන ලද ගාර්නට් ඇතුළත් විය.  එය උපකල්පනය කර ඇත  එකල ශ්‍රී ලංකාවේ සිට එංගලන්තයට යන ගාර්නට් තම ගමනේදී අත් කිහිපයක් හරහා යාමට ඉඩ ඇති බව. කෙසේ වෙතත්, එය අවතක්සේරු නොකළ යුතුය ඇල්ෆ්‍රඩ් රජු ක්‍රිස්තු වර්ෂ 833 දී දකුණු ඉන්දියාවේ ශාන්ත තෝමස් සහ ශාන්ත බර්තොලමියුස් සිද්ධස්ථාන වෙත දූතයන් පිටත් කර හැරීම නිසා මධ්‍යතන යුගයේ යුරෝපීයයන් ඉන්දියාව (සමහර විට ශ්‍රී ලංකාව ද) ගැන අසා ඇති බැවින් එකල දුර ගමන් කළ හැකි පුද්ගලයන් සඳහා  ඔවුන් සාර්ථක වූවාද යන්න නොදනී). ප්‍රවේණි අධ්‍යයනයෙන් පෙන්නුම් කළේ අවම වශයෙන් යුරෝපීය නොවන සම්භවයක් ඇති එක් පුද්ගලයෙකු එංගලන්තයේ 7 වැනි සියවසේ කෙන්ට් සිට මිහිදන් කර ඇති බවයි.

යුරෝපීය අධිරාජ්‍යවාදී යුගය

ලක්දිව සමඟ සැලකිය යුතු සම්බන්ධතා පැවැත්වූ පළමු බටහිර යුරෝපීයයන් වූයේ පෘතුගීසීන් වන අතර පසුව ලන්දේසීන් සහ පසුව බ්‍රිතාන්‍යයන් ය. එතැන් සිට ශ්‍රී ලාංකිකයන් බ්‍රිතාන්‍ය ලංකාව පාලනය කළ කාලයේ සිට සියවස් කිහිපයක් තිස්සේ බ්‍රිතාන්‍යයට සංක්‍රමණය වී ඇත.

19 වැනි සියවසේදී ලංකාවේ සිට එක්සත් රාජධානියට සංක්‍රමණය වූ බවට වාර්තා තිබේ.  කෙසේ වෙතත්, එක්සත් රාජධානියට පැමිණි පළමු ලාංකිකයා පිළිබඳ නිශ්චිත වාර්තා නොමැත. 1810 ගණන් වලදී ලාංකිකයන්ගේ යම් පැවැත්මක් තිබුණි. එක් සුවිශේෂී කරුණක් නම්, ලංකාවේ සිට පැමිණි බෞද්ධ භික්ෂුවක් වන ආදම් ශ්‍රී මුන්නි රත්න, ශ්‍රීමත් ඇලෙක්සැන්ඩර් ජොන්ස්ටන් සමඟ පල්ලියට බැඳීම සඳහා 1818 දී ඔහුගේ ඥාති සොහොයුරිය සමඟ එංගලන්තයට වැඩම කළේය. කෙසේ වෙතත්, ඔවුන් එංගලන්තයේ ස්ථිර පදිංචියට නොපැමිණි අතර පසුව ලංකාවට පැමිණි අතර එහිදී ඔවුන් රජයේ සේවයට ඇතුළත් විය.  19 වන ශතවර්ෂයේ මැද භාගයේදී, දකුණු ආසියාවෙන් පැමිණි සංක්‍රමණිකයන් බොහෝ දෙනෙක් බ්‍රිතාන්‍ය යටත් විජිතවල නැවියන් වූ අතර ඔවුන් බ්‍රිතාන්‍ය නැව්වල සේවය කළ අතර සමහර නැවියන් ලංකාවේ මුහුදු යාත්‍රා ප්‍රජාවන්ගෙන් ද පැමිණ ඇත.

19 වැනි සහ 20 වැනි සියවසේ මුල් භාගයේදී එක්සත් රාජධානියේ ජීවත් වූ, අධ්‍යාපනය ලැබූ සහ සංචාරය කළ ධනවත් හෝ ඉහළ පසුබිමක ලාංකික ජනතාවක් සිටියහ. SWRD බණ්ඩාරනායක,  ශ්‍රීමත් ජෝන් කොතලාවල, ෆීලික්ස් රෙජිනෝල්ඩ්,  ආනන්ද කුමාරස්වාමි සහ තවත් බොහෝ අය මෙයට ඇතුළත් ය. 1878 දී ශාන්ත මයිකල් අනුපිළිවෙලෙහි වික්ටෝරියා රැජින සහ ශාන්ත ජෝර්ජ් විසින් නයිට් පදවිය ලැබීමෙන් පසු ලංකා දෙමළ ජාතික මුතු කුමාරස්වාමි පළමු ආසියානු නයිට්වරයා බවට පත්විය.

20 වන ශතවර්ෂයේ මුල් භාගයේ සිට, පළමු ලෝක යුද්ධයේදී ලංකාව එක්සත් රාජධානියට ස්වේච්ඡා සේවකයන් 2,300 ක් යවන විට ලංකාවෙන් බොහෝ දෙනෙක් සොල්දාදුවන් ලෙස එක්සත් රාජධානියට පැමිණියහ.  නිදහසට පෙර එක්සත් රාජධානියට ලාංකිකයන් සංක්‍රමණය වීමට වෙනත් හේතු ද විය. ශ්‍රීමත් තෝමස් ලිප්ටන් වැනි ධනවත් බ්‍රිතාන්‍ය වැසියන්ගේ සේවකයන් ලෙස ද ලාංකිකයෝ සේවය කළහ.

1891, 1901 සහ 1911 එක්සත් රාජධානියේ සංගණන මගින් ඉන්දියාවේ සහ ලංකාවේ යටත් විජිතවල උපන් මිනිසුන් ප්‍රමාණයක් පෙන්නුම් කරයි. 1901 සංගණනය පෙන්නුම් කළේ බ්‍රිතාන්‍ය යැපුම් සහ යටත් විජිතවල උපන් පුද්ගලයින් 136,092 න් 55,362 ට නොඅඩු පුද්ගලයින් 1891 දී 50,929 ක ප්‍රතිවිරුද්ධ සංඛ්‍යා සමඟ ඉන්දියාවේ, බුරුමය හෝ ලංකාවේ උපත ලබා ඇති බවයි  කෙසේ වෙතත්, 1911 සංගණනය පෙන්නුම් කළේ අධිරාජ්‍යයේ සමහර ප්‍රදේශවල උපත ලැබූ පුද්ගලයින්ගෙන් 66,331 ක් හෝ සියයට 41 ක් ඉන්දියාවෙන් 62,974 ක් සහ ලංකාවෙන් 3,557 ක් සිටින බවයි.

ලංකා ඩොමීනියන් රාජ්‍යය
1950 සිට 1980 දක්වා කාලය තුළ එක්සත් රාජධානිය උසස් උගත් ශ්‍රී ලාංකිකයන් සඳහා ප්‍රධාන සංක්‍රමණ ගමනාන්තය ලෙස සේවය කළේය, පොදුරාජ්‍ය මණ්ඩලීය ජාතීන් වැනි පශ්චාත් අධිරාජ්‍ය සම්බන්ධතා වටා ඇති දේශපාලනය හේතුවෙන් ශ්‍රී ලාංකික පුරවැසියන්ට ලබා දී ඇති ලිහිල් සංක්‍රමණ නීති හේතුවෙන්.

මෙම ආරම්භක සංක්‍රමණික කණ්ඩායම සමන්විත වූයේ එහි අවසානයේ පදිංචි වූ නිවසක් සහිත තනි ගමනක සංක්‍රමණ ආකෘතියක් අනුගමනය කළ ඉතා ජනාකීර්ණ පිරිසකි. මේ පැමිණි බොහෝ අය හොඳින් අධ්‍යාපනය ලබා ආර්ථික වශයෙන් ඉතා ඉහළ මට්ටමක සිටින අතර බ්‍රිතාන්‍ය සමාජය තුළ ස්ථාපිත වී ඇත.

1960 ගණන් වලදී, එක්සත් රාජධානියේ ජාතික සෞඛ්‍ය සේවයේ අඩු කාර්ය මණ්ඩලය නිසා බොහෝ ශ්‍රී ලාංකිකයින්ට වෛද්‍යවරුන් සහ උපදේශකයින් වීමට අවස්ථාව විවර විය. අනෙක් අය වෙනත් සුදු කරපටි රැකියා සුරක්ෂිත කිරීමට සමත් විය.

ශ්‍රී ලංකාව
ශ්‍රී ලංකාවේ බෙදුම්වාදී ත්‍රස්තවාදය ආරම්භ වූ 1983 ට පෙර, ශ්‍රී ලාංකීය ප්‍රභූ පැලැන්තියක් සඳහා සමාජ අවකාශයන් පැවතියේ, ජනවාර්ගික සීමාවන් නොතිබූ අතර, ශ්‍රී ලංකා මහ කොමසාරිස් කාර්යාලයේ පිළිගැනීම්වලට සහ ශ්‍රී ලංකා පාසල් ආදි ශිෂ්‍යයින් විසින් නිතර සංවිධානය කරන ලද පාසල් අභ්‍යන්තර ක්‍රීඩා තරඟ සඳහා සියලුම ජාතීන් සහභාගී විය. එම කාලය තුළ මහජනතාව ශ්‍රී ලාංකික ප්‍රජාව එක්සත් රාජධානියේ වඩාත්ම සාර්ථක සංක්‍රමණික ප්‍රජාවක් ලෙස සැලකූහ. විශේෂයෙන්ම 1970 දශකයේදී දෙමළ සහ සිංහල යන දෙපිරිසම අතර දේශපාලන සංවිධානය වර්ධනය විය.

ශ්‍රී ලංකාවේ බෙදුම්වාදී ත්‍රස්තවාදය
1980 සහ 1990 දශකවල ශ්‍රී ලංකාවේ බෙදුම්වාදී ත්‍රස්තවාදය ආරම්භ වීමත් සමඟ දෙමළ ජනයා බටහිර රටවලට විශාල වශයෙන් නික්මයාමට හේතු විය. එක්සත් රාජධානියට සංක්‍රමණය වූ ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජාතිකයන් බොහෝ විට ශිෂ්‍ය වීසා මත (හෝ ඉහත කී පුද්ගලයින්ගේ පවුල සඳහා පවුල් නැවත එක්වීමේ වීසා) මත පැමිණියේ ශ්‍රී ලංකාවේ හොඳින් උගත් ඉංග්‍රීසි භාෂාව පිළිබඳ සාක්ෂරතාවය නිසාය. මෙහි ප්‍රතිඵලය වූයේ පළමු පරම්පරාවේ ඩයස්පෝරාව බ්‍රිතාන්‍ය අධ්‍යාපන පහසුකම්වලින් අධ්‍යාපනය ලැබීමෙන් පසු වෛද්‍ය හා නීතිය වැනි ඉහළ වෘත්තීයමය රැකියාවලට වැටීමයි.

1991 දී, ශ්‍රී ලාංකිකයන් හයවන විශාලතම ආසියානු ප්‍රජාව වූ අතර, බ්‍රිතාන්‍යයේ පදිංචිකරුවන් 39,000 කට අධික සංඛ්‍යාවක් ශ්‍රී ලංකාවේ උපත ලබා ඇත.

බ්‍රිතාන්‍යයේ උපන් පරම්පරාව
පළමු පරම්පරාවේ සංක්‍රමණිකයන්ගේ දරුවන් 2000 ගණන්වල අග සහ 2010 ගණන්වල ප්‍රධාන වශයෙන් වැඩිවියට පැමිණි තුන්වන කණ්ඩායමකි. ප්‍රජාවේ අඩු උපත් අනුපාතිකය හේතුවෙන් මෙම දරුවන් බොහෝ විට සහෝදර සහෝදරියන් නොමැතිව හැදී වැඩුණු අතර දෙමාපියන් දෙදෙනෙකුට එක් දරුවෙකු සාමාන්‍ය වේ,  නමුත් ශක්තිමත් අධ්‍යාපන ආචාර ධර්ම හේතුවෙන් ඔවුන් බොහෝ විට සමාන සරණාගත කණ්ඩායම්වලට වඩා හොඳ ආර්ථික හා සංස්කෘතික අපේක්ෂාවන්ට මුහුණ දුන්හ. ශ්‍රී ලාංකීය සංස්කෘතිය විසින් පනවන ලදී.

මෙම කණ්ඩායම සාපරාධීත්වය සහ සමාජ විරෝධී හැසිරීම් සම්බන්ධ කුඩා ගැටළු සහ ඉහළ මට්ටමේ අධ්‍යාපනික ජයග්‍රහණ සමඟ වෙහෙස මහන්සි වී වැඩ කිරීම ලෙස පුළුල් ලෙස ප්‍රශංසා කර ඇත. වාර්තා සහ ලිපි ගණනාවක් ප්‍රජාව "මධ්‍යම පන්තිය" සහ "ප්‍රගතිශීලී" ලෙස වර්ණනා කර ඇත.

සංස්කෘතිය
ශ්‍රී ලාංකිකයන් එක්සත් රාජධානියේ අනෙකුත් දකුණු ආසියාතික ප්‍රජාවන්ට සමාන බැවින්  බොහෝ විට අදහස් වන්නේ ශ්‍රී ලාංකිකයන් නොදැනුවත්වම දේශීය ආසියාතික සංස්කෘතීන්ට උකහා ගැනීමයි, විශේෂයෙන් ශ්‍රී ලාංකික ප්‍රජාවේ කුඩා ප්‍රමාණය හේතුවෙන්, සාප්පු හා සංස්කෘතික අතර මිශ්‍ර වීම හේතුවෙන්. පන්සල් වැනි මධ්‍යස්ථාන.

ආගම
එක්සත් රාජධානියේ සිටින ශ්‍රී ලාංකිකයන් ප්‍රධාන වශයෙන් දෙමළ උරුමයෙන් පැමිණ ඇති අතර, එය බුද්ධාගමට වඩා හින්දු ආගම සංඛ්‍යානමය වශයෙන් ප්‍රජාව අතර ප්‍රචලිත වන තත්වයක් ඇති කිරීමට හේතු වී තිබේ.

කෙසේ වෙතත් හින්දු ආගම බොහෝ ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජනයාගේ සංස්කෘතික රැලි පොළක් ලෙස දිගටම පවතී. බටහිර ලන්ඩනයේ සිවන් කෝවිල සහ මුරුගන් කෝවිල ඇතුළු ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජනතාවගේ අවශ්‍යතා සපුරාලීම සඳහා එක්සත් රාජධානිය පුරා විහාරස්ථාන ගණනාවක් ඉදිකර ඇත, නමුත් හින්දු ආගමේ අවශ්‍යතා නොමැතිකම හේතුවෙන් මෙම විහාරස්ථාන ප්‍රජා ගොඩනැගීමේ සංවිධාන ලෙස අවශ්‍යයෙන්ම ක්‍රියා නොකරයි. පන්සල් යනවා. ප්‍රජාව ප්‍රධාන වශයෙන් ශෛව නිකාය අනුගමනය කරයි.

ලන්ඩනයේ කිංග්ස්බරි හි පිහිටි ප්‍රධාන සිංහල එකක් විහාර නම් සහ ජනවාර්ගික වශයෙන් සම්බන්ධ වී ඇති තවත් ප්‍රමුඛ පෙළේ සිංහල පන්සල් හයක් ඇතුළුව විශාල බෞද්ධ පන්සල් ජාලයකින් කුඩා සිංහල ප්‍රජාවට ද හොඳින් සේවය කර ඇත.  "වර්තමාන ලන්ඩන් බෞද්ධ විහාරය එහි උපත 1926 දක්වා සටහන් වුවද, 1928 දී ශ්‍රී ලාංකික භික්ෂූන් වහන්සේලා තිදෙනෙකු නේවාසිකව වැඩම කරන තෙක්, ඊලිං හි පරිශ්‍රය බ්‍රිතාන්‍ය මහා බෝධි සංගමයේ මූලස්ථානය ලෙස ක්‍රියාත්මක වූ බව පෙනේ."

සමස්තයක් ලෙස බ්‍රිතාන්‍ය ශ්‍රී ලාංකිකයන්ගේ ආගමික බිඳවැටීම:

ජනවිකාස

1951 පළමු පශ්චාත් යුධ සංගණනය මගින් වාර්තා කරන ලද එවකට ලංකාවේ උපත ලද එංගලන්තය, ස්කොට්ලන්තය සහ වේල්සයේ ජනගහනය 6,447 කි. 1971 සංගණනය 17,045 දක්වා වර්ධනය වූ අතර, මෙම අගය 1981 දී 26,172 සහ 1991 දී 39,387 දක්වා වර්ධනය විය  2001 සංගණනයට අනුව ශ්‍රී ලංකාවේ උපන් එක්සත් රාජධානියේ පදිංචිකරුවන් 67,938 ක් වාර්තා විය.  2011 සංගණනයට අනුව එංගලන්තයේ 125,917ක්, වේල්සයේ 1,325ක්,  ස්කොට්ලන්තයේ 1,711ක්  සහ උතුරු අයර්ලන්තයේ 123ක් ශ්‍රී ලාංකික උපන් පදිංචිකරුවන් වාර්තා වී ඇත.  දෙමළ තොරතුරු මධ්‍යස්ථානය ඇස්තමේන්තු කර තිබුණේ 2007 වන විට ශ්‍රී ලාංකිකයන් 170,000 ක් එක්සත් රාජධානියේ පදිංචිව සිටි බවයි.

ශ්‍රී ලංකාවේ උපන් සංක්‍රමණිකයන්ගේ විශාලතම ප්‍රජාව ජීවත් වන්නේ ලන්ඩනයේ වන අතර ඇස්තමේන්තුගත ජනගහනය 2001 දී 50,000 ක් සහ 2011 දී 84,500 ක් පමණ වන අතර කුඩා ජනගහනයක් සමඟ අග්නිදිග එංගලන්තය, නැගෙනහිර එංගලන්තය, බටහිර සහ නැගෙනහිර මිඩ්ලන්ඩ්ස් වේ .

දෙමළ අය
ශ්‍රී ලංකාව සහ එක්සත් රාජධානිය අතර යටත් විජිත යුගයේ සංක්‍රමණයෙන් ව්‍යුත්පන්න වූ ශ්‍රී ලාංකීය දෙමළ ජනගහනයෙන් කුඩා වුවද එක්සත් රාජධානියේ සෑම විටම ශක්තිමත්, නමුත් සිවිල් යුද්ධය හේතුවෙන් ජීවන තත්වයන් පිරිහීමට සහ 1983 න් පසු ශ්‍රී ලංකාවෙන් සංක්‍රමණය ඉහළ යාමක් සිදු විය. බොහෝ වැසියන් අනතුරට පත් කළේය. බ්‍රිතාන්‍ය ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජාතිකයන්ගේ වර්තමාන ජනගහනය 100,000 සිට 200,000 දක්වා වන බව දැන් ගණන් බලා ඇත.

බ්‍රිතාන්‍ය ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජාතිකයන්ගේ විශාලතම ජනගහනය ලන්ඩනයේ, ප්‍රධාන වශයෙන් හැරෝ (බටහිර ලන්ඩන්) සහ ටූටිං (දකුණු ලන්ඩන්) හි සොයා ගත හැකිය.  ප්‍රජාව සාමාන්‍යයෙන් අනෙකුත් දකුණු ආසියාවේ ජනවාර්ගික කණ්ඩායම් හා සසඳන විට ඉතා අඩු උපත් අනුපාතිකයක් ඇති අතර දෙමාපියන් දෙදෙනෙකුට එක් දරුවෙකු සාමාන්‍ය වේ.

මහාද්වීපික යුරෝපයේ රටවලට සංක්‍රමණිකයන් මෙන් නොව, ඇංග්ලෝ-සැක්සන් රටවල පදිංචියට ගිය ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ ජාතිකයන්ගෙන් බහුතරයක්, ශ්‍රී ලංකාවේ ඉහළ උගත්තු සාක්ෂරතාව නිසා, අධ්‍යාපන වීසා සහ පවුල් නැවත එක්වීමේ වීසා වැනි සරණාගත නොවන ක්‍රම මගින් ඇතුළු විය. ඉංග්‍රීසි වගේම දෙමළත්. මෙහි ප්‍රතිඵලය වූයේ පළමු පරම්පරාවේ ඩයස්පෝරාව බ්‍රිතාන්‍ය අධ්‍යාපන පහසුකම්වලින් අධ්‍යාපනය ලැබීමෙන් පසු වෛද්‍ය හා නීතිය වැනි ඉහළ වෘත්තීයමය රැකියාවලට වැටීමයි.

එහි ප්‍රතිඵලය වූයේ ප්‍රජාව වඩාත් මධ්‍යම පන්තික ප්‍රතිරූපයක් සහිත සෙසු ඉන්දියානු ප්‍රජාව (බලන්න: උගන්ඩා ඉන්දියානු සරණාගතයින් ) හා සමාන ලෙස සැලකීමයි.

සිංහල
එක්සත් රාජධානියේ සිංහල ප්‍රජාව නියෝජනය කරන ප්‍රධාන සහ පැරණිතම සංවිධානය වන්නේ එක්සත් රාජධානියේ සිංහල සංගමයයි.  ලංකා විත්ති පුවත්පත 1997 දී සිංහල ප්‍රජාවට සිංහල පුවත්පතක් ලබාදීම සඳහා නිර්මාණය කරන ලදී.  2006 දී එක්සත් රාජධානියේ සිංහල කතා කරන ජනතාවට සිංහලෙන් රූපවාහිනී නාලිකාවක් ලබා දීම සඳහා කේසර ටීවී නමින් සිංහල රූපවාහිනී නාලිකාවක් ලන්ඩනයේ ආරම්භ කරන ලදී.

එක්සත් රාජධානියේ වත්මන් සිංහල ප්‍රජාව ලංකාවේ යටත් විජිත යුගය අවසන් වීමෙන් පසු පසුගිය වසර 70 තුළ පැමිණ ඇත. ඔවුන් අවම වශයෙන් පරම්පරා 3 ක් නියෝජනය කරන අතර ඔවුන් එක් එක් සංක්‍රමණිකයන්, ඔවුන්ගේ දරුවන් සහ මුණුබුරන් වේ.

මුස්ලිම්
එක්සත් රාජධානියේ ශ්‍රී ලාංකික මුස්ලිම්වරුන් 25,000+ පමණ ජීවත් වෙති.

ශ්‍රී ලාංකික සම්භවයක් සහිත කැපී පෙනෙන බ්‍රිතාන්‍යයෝ

 රොමේෂ් රංගනාදන්, නැගී එන විකට නළුවෙක්, නළුවෙක් සහ ඉදිරිපත් කරන්නා
 අශාන් පිල්ලේ, වයල වාදකයෙක් සහ වයලා පිළිබඳ මහාචාර්යවරයෙක්
 රනිල් ජයවර්ධන, පරිසර, ආහාර සහ ග්‍රාමීය කටයුතු පිළිබඳ රාජ්‍ය ලේකම් (2022), ඊසානදිග හැම්ප්ෂයර් හි පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රී (2015-වර්තමානය)
 MIA (රැපර්)

යොමු කිරීම්

ශ්‍රී ලාංකික සම්භවයක් සහිත බ්‍රිතාන්‍යයෝ


Ariel Maximiliano Aranda (* Lomas de Zamora, Argentina, 22 de enero de 1988) es un futbolista argentino. Su debut profesional fue en un partido de San Telmo ante Deportivo Merlo el día 25 de octubre de 2007.

Clubes

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en BDFA
 Ficha en Soccerway

Futbolistas de Lomas de Zamora
Futbolistas del Club Atlético San Telmo

Futbolistas del Club Atlético Juventud (Pergamino)
Futbolistas de San Luis de Quillota en los años 2010

Ariel Aranda


Laks ist der Name folgender Schiffe:
 Laks (Schiff, 1900), Torpedoboot 1. Klasse der norwegischen Marine
 Laks (Schiff, 1964), bis 1981 in Dienst befindliches Torpedoschnellboot der Tjeld-Klasse der norwegischen Marine

Laks ist der Familienname folgender Personen:
 André Laks (* 1950), französischer Altphilologe und Philosophiehistoriker
 Jennifer Lee Laks, US-amerikanische Schauspielerin
 Szymon Laks (1901–1983), polnisch-französischer Komponist und Überlebender des KZ Auschwitz

Siehe auch:
 Lacks (menschliche HeLa-Zellen)
 Lachs (Begriffsklärung)
 Lax (Begriffsklärung)
 Lacs

Laks


Trizónia, en , est une île et un village du dème de Doride, dans le district régional de Phocide, en Grèce-Centrale.

Selon le recensement de 2011, la population du village compte  tandis que celle du district municipal s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Île en Grèce-Centrale
Village en Grèce-Centrale

Trizónia


In mathematics, specifically in calculus and complex analysis, the logarithmic derivative of a function f is defined by the formula

where  is the derivative of f. Intuitively, this is the infinitesimal relative change in f; that is, the infinitesimal absolute change in f, namely  scaled by the current value of f.

When f is a function f(x) of a real variable x, and takes real, strictly positive values, this is equal to the derivative of ln(f), or the natural logarithm of f. This follows directly from the chain rule:

Basic properties
Many properties of the real logarithm also apply to the logarithmic derivative, even when the function does not take values in the positive reals. For example, since the logarithm of a product is the sum of the logarithms of the factors, we have

So for positive-real-valued functions, the logarithmic derivative of a product is the sum of the logarithmic derivatives of the factors. But we can also use the Leibniz law for the derivative of a product to get

Thus, it is true for any function that the logarithmic derivative of a product is the sum of the logarithmic derivatives of the factors (when they are defined).

A corollary to this is that the logarithmic derivative of the reciprocal of a function is the negation of the logarithmic derivative of the function:

just as the logarithm of the reciprocal of a positive real number is the negation of the logarithm of the number.

More generally, the logarithmic derivative of a quotient is the difference of the logarithmic derivatives of the dividend and the divisor:

just as the logarithm of a quotient is the difference of the logarithms of the dividend and the divisor.

Generalising in another direction, the logarithmic derivative of a power (with constant real exponent) is the product of the exponent and the logarithmic derivative of the base:

just as the logarithm of a power is the product of the exponent and the logarithm of the base.

In summary, both derivatives and logarithms have a product rule, a reciprocal rule, a quotient rule, and a power rule (compare the list of logarithmic identities); each pair of rules is related through the logarithmic derivative.

Computing ordinary derivatives using logarithmic derivatives

Logarithmic derivatives can simplify the computation of derivatives requiring the product rule while producing the same result.  The procedure is as follows: Suppose that  and that we wish to compute .  Instead of computing it directly as , we compute its logarithmic derivative.  That is, we compute:

Multiplying through by ƒ computes :

This technique is most useful when ƒ is a product of a large number of factors.  This technique makes it possible to compute  by computing the logarithmic derivative of each factor, summing, and multiplying by .

For example, we can compute the logarithmic derivative of  to be .

Integrating factors
The logarithmic derivative idea is closely connected to the integrating factor method for first-order differential equations. In operator terms, write  and let M denote the operator of multiplication by some given function G(x). Then  can be written (by the product rule) as  where  now denotes the multiplication operator by the logarithmic derivative

In practice we are given an operator such as

and wish to solve equations

for the function h, given f. This then reduces to solving

which has as solution

with any indefinite integral of F.

Complex analysis

The formula as given can be applied more widely; for example if f(z) is a meromorphic function, it makes sense at all complex values of z at which f has neither a zero nor a pole. Further, at a zero or a pole the logarithmic derivative behaves in a way that is easily analysed in terms of the particular case

with n an integer, . The logarithmic derivative is then

and one can draw the general conclusion that for f meromorphic, the singularities of the logarithmic derivative of f are all simple poles, with residue n from a zero of order n, residue −n from a pole of order n. See argument principle. This information is often exploited in contour integration.

In the field of Nevanlinna theory, an important lemma states that the proximity function of a logarithmic derivative is small with respect to the Nevanlinna characteristic of the original function, for instance .

The multiplicative group
Behind the use of the logarithmic derivative lie two basic facts about GL1, that is, the multiplicative group of real numbers or other field. The differential operator

is invariant under dilation (replacing X by aX for a constant). And the differential form  is likewise invariant. For functions F into GL1, the formula
 is therefore a pullback of the invariant form.

Examples
 Exponential growth and exponential decay are processes with constant logarithmic derivative.
 In mathematical finance, the Greek λ is the logarithmic derivative of derivative price with respect to underlying price.
 In numerical analysis, the condition number is the infinitesimal relative change in the output for a relative change in the input, and is thus a ratio of logarithmic derivatives.

See also

 Elasticity of a function

References

Differential calculus
Complex analysis

Logarithmic derivative


A expressão ferido em combate ou ferido em ação conhecido pela expressão  (WIA) é o termo utilizado para combatentes que foram feridos enquanto lutavam em uma zona de combate durante a guerra, mas não foram mortos. Normalmente, isso implica que eles são temporariamente ou permanentemente incapazes de portar armas ou continuar a lutar.

Geralmente, os feridos em ação são muito mais numerosos do que os mortos. Lesões comuns em combate incluem queimaduras de segundo e terceiro graus, ossos quebrados, ferimentos por estilhaços, ferimentos por armas de fogo, lesões cerebrais, lesões na medula espinhal, danos nos nervos, paralisia, perda de visão e audição, transtorno de estresse pós-traumático (TEPT) e perda de membros.

Condecorações
Para os militares norte-americanos, tornar-se WIA geralmente resulta na posterior atribuição do "purple heart", pois o propósito da medalha em si (um dos maiores prêmios, militar ou civil, oficialmente concedido pelo governo americano) é reconhecer os mortos, incapacitado ou ferido em batalha.

No Brasil, tornar-se WIA resulta na atribuição da condecoração militar da "Medalha Sangue do Brasil" caso o militar pertença ao Exército Brasileiro ou Marinha do Brasil. Já no caso da Força Aérea Brasileira, é atribuída a medalha "Cruz de Sangue".

Já em Portugal, o ferimento em combate pode resultar na atribuição da condeocração militar da "Medalha dos Feridos em Campanha". Sendo atribuida a militares de qualquer uma das forças do país.

Definições da OTAN
Uma vítima de batalha que não tenha sido morta em ação que tenha sofrido uma lesão devido a um agente ou causa externa. O termo abrange todos os tipos de feridas e outras lesões incorridas em ação, quer haja uma perfuração do corpo, como em uma ferida penetrante ou perfurada, ou nenhuma, como na ferida contundente; todas as fraturas, queimaduras, concussões explosivas, todos os efeitos da guerra biológica e química, os efeitos da exposição à radiação ionizante ou qualquer outra arma ou agente destrutivo.

Ver também

 Morto em combate - (KIA)
 Prisioneiro de Guerra - (POW)
 Desaparecido em combate - (MIA)

!Artigos novos
Terminologia militar

Ferido em combate


Akihiro Endo (født 18. september 1975) er en japansk fodboldspiller. Han var en del af den japanske trup ved Sommer-OL 1996.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Akihiro Endo


An Mapania foxworthyi in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elmer Drew Merrill. An Mapania foxworthyi in nahilalakip ha genus nga Mapania, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mapania

Mapania foxworthyi


Die Route nationale 148, kurz N 148 oder RN 148, war eine französische Nationalstraße.

Die Nationalstraße wurde 1824 zwischen Etagnac und Sainte-Hermine festgelegt. Sie geht dabei auf die Route impériale 168 zurück. Ihre Länge betrug 177 Kilometer. 1933 erfolgte die Verlängerung auf die Ile de Noirmoutier über die Passage du Gois. Dabei übernahm sie von der Nationalstraße 149bis den Abschnitt zwischen Bournezeau und La Roche-sur-Yon. Der Abschnitt von La Roche-sur-Yon bis Noirmoutier stammt dabei von dem Chemin de Grande Communication (Gc) 5 des Départements Vendée. 1973 erfolgte die Abstufung bis auf den Abschnitt zwischen Niort und Sainte-Hermine. Dieser wurde dann 2006 abgestuft.

Weblinks
 Route nationale française 148 auf WikiSara (französisch)

148

Route nationale 148


Rafael Gomensoro (* 1946 in Montevideo, Uruguay) ist ein uruguayischer Schriftsteller.

Gomensoro, der ein Literaturstudium am Instituto de Estudios Superiores absolvierte, war von 1990 bis je nach Quellenlage 1993 oder 1994 Direktor der Nationalbibliothek Uruguays. Seit 1968 arbeitet er als Dozent für Literatur. Im Rahmen seiner schriftstellerischen Tätigkeit veröffentlichte er 1981 Hemisferios del silencio mit einem Prolog von Xavier Abril, El redentor im Jahre 1983, 1986 Las viejas estaciones und 1997 Uno solo y dos. Ferner schrieb er für nationale und internationalen Zeitschriften. 2008 erschien sein Gedichtband La memoria que me invento.

Literatur
Nuevo Diccionario de la Cultura Uruguaya von Miguel Ángel Campodónico, Librería Linardi y Risso, 2003, S. 149

Weblinks
 UNA SENSIBLE POETICA DE LA MEMORIA (spanisch) in La República vom 26. Oktober 2008, abgerufen am 4. März 2012

Einzelnachweise

Autor
Literatur (Spanisch)
Uruguayer
Geboren 1946
Mann

Rafael Gomensoro


Arran (skoska: Isle o Arran; skosk gelíska: Eilean Arainn) er eyja við vesturströnd Skotlands. Hún 432 km² að stærð og er stærsta eyjan í Clyde-firði og sjöunda stærsta eyjan við Skotland. Hún er nú innan sveitarfélagsins Norður-Ayrshire, en var sögulega hluti af sýslunni Buteshire. Íbúar voru rúmlega 4500 talsins árið 2011. Sögulega og landfræðilega tengist eyjan Innri Suðureyjum, en Kintyre-skagi liggur á milli þeirra. Hálandamisgengið liggur þvert yfir eyjuna, svo hún hefur verið kölluð "smámynd af Skotlandi" og "paradís jarðfræðinga".

Skoskar eyjar
Norður-Ayrshire

Arran


Ekindere, Muğla ilinin Milas ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Mahallenin ilk adı Tekfurdere'ir.

Coğrafya
Muğla iline 89 km, Milas ilçesine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Milas'ın mahalleleri

Ekindere, Milas


Mohrkirch Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Schleswig-Flensburg iline bağlı bölge. 14,42 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 1026 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Erwin Hansen tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.suederbrarup.de

Schleswig-Flensburg iline bağlı yerleşim birimleri

Mohrkirch


Ojus est une localité américaine dans le comté de Miami-Dade, en Floride. Elle accueille notamment la gare d'Aventura.

Liens externes

Census-designated place en Floride
Localité dans le comté de Miami-Dade

Ojus


بلدية إل أورنيو (بالإسبانية: El Hornillo) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان بلدية إل أورنيو 351 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية إل أورنيو

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

إل أورنيو