La Bundesstraße 461 est une Bundesstraße du Land de Basse-Saxe.

Géographie
Elle commence à l'est de Wittmund en tant que branche de la B 210 et fonctionne comme une rocade de Wittmund. Au nord de la ville, elle atteint après  le quartier de Carolinensiel et se termine au port de Harlesiel au quai du ferry vers l'île de Wangerooge. Cela en fait l'une des rares routes fédérales d'Allemagne à se situer entièrement sur le territoire d'une seule commune, en l'occurrence la ville de Wittmund.

Histoire
Jusqu'en 2001, la B 461 commençait au centre de Wittmund. Avec l'achèvement de la rocade nord-est, l'itinéraire est modifié, l'ancien itinéraire du centre-ville à la jonction au nord de la ville est déclassé en Kreisstraße.

Le B 461 était répertorié comme le B 210a jusqu'à la fin des années 1960.

Source

Route en Allemagne
Transport en Basse-Saxe

Bundesstraße 461


Die Verschworenen oder der häusliche Krieg (título original en alemán; en español, Los conjurados o la guerra doméstica) es un singspiel en un acto con música de Franz Schubert y libreto de Ignaz Franz Castelli. El libreto está basado en Lisistrata, ou Les Athéniennes, Comédie en un acte et en prose, mêlée de vaudevilles, de François-Benoît Hoffman, estrenada en el Teatro Feydeau de París en 1802. Esta obra, a su vez, está basada en Lisístrata de Aristófanes (411 a. C).

Se compuso en el año 1823 pero se estrenó después de la muerte del compositor, en Fráncfort el 29 de agosto de 1861.

Esta ópera rara vez se representa en la actualidad; en las estadísticas de Operabase aparece con sólo una representación en el período 2005-2010.

Enlaces externos

Óperas estrenadas en Fráncfort del Meno
Óperas en alemán
Óperas de Franz Schubert
Óperas de 1823
Óperas de 1861
Adaptaciones de obras de Aristófanes

Die Verschworenen


St. Cosmas und Damian ist die katholische Kirche von Groß Düngen, einem Ortsteil von Bad Salzdetfurth im niedersächsischen Landkreis Hildesheim. Sie befindet sich in der Hildesheimer Straße 25 und gehört zur Pfarrei St. Gallus mit Sitz in Detfurth, im Dekanat Alfeld-Detfurth des Bistums Hildesheim.

Geschichte
Die Pfarrei Düngen und damit das Vorhandensein eines Vorgängerbaus der heutigen Kirche ist urkundlich erst 1207 belegt. Die Lage an der Heerstraße von Hildesheim nach Nordhausen (heute B 243), die alte Zugehörigkeit zum Hildesheimer Dom und das Patrozinium der heiligen Cosmas und Damian, Nebenpatrone des Doms, lassen jedoch auf ein deutlich früheres Gründungsdatum schließen. Archidiakonatskirche war St. Gallus in Detfurth.

Da Groß Düngen auch nach der Hildesheimer Stiftsfehde weiter zum Hochstift Hildesheim gehörte, blieben Kirche und Dorf in der Reformationszeit katholisch.

Durch starke Bauschäden, besonders infolge des Dreißigjährigen Kriegs, erschien die alte Kirche Anfang des 18. Jahrhunderts irreparabel. Auch war aus Grundbesitz und Stiftungen das Kapital für einen Neubau vorhanden. 1733 begann die Errichtung der heutigen Kirche nach Plänen von Johann Daniel Köppel, Schüler und Schwiegersohn des Lombarden Francesco Mitta, der die Grauhofer Stiftskirche entworfen hatte.

Nach verschiedenen Schwierigkeiten konnte die Kirche nach 13 Jahren am 28. August 1746 durch Weihbischof Johann Wilhelm von Twickel geweiht werden.

Seit dem 1. April 1940 gehört auch die St.-Bernward-Kapelle in Klein Düngen zur Pfarrei St. Cosmas und Damian, zuvor gehörte sie zur Pfarrei St. Gallus in Detfurth. Die jüngsten umfassenden Renovierungen wurden 1980/81 am Außenbau und 1994/95 im Innenraum durchgeführt.

Seit dem 1. Dezember 2002 gehört die Kirche zum damals neu gegründeten Dekanat Alfeld-Detfurth, zuvor gehörte sie zum Dekanat Bockenem-Detfurth. Seit dem 1. November 2014 gehört die Kirche zur Pfarrei St. Gallus mit Sitz in Detfurth.

Architektur
St. Cosmas und Damian ist eine geostete Saalkirche mit Drei-Achtel-Schluss und befindet sich in rund 86 Meter Höhe über dem Meeresspiegel. Der Außenbau ist mit gotisierenden Wandpfeilern gegliedert. Diese wie auch die Laibungen der Fenster kontrastieren steinsichtig zu den weiß verputzten Wandflächen. Unverputzt ist auch der massive quadratische Turm, der den Westabschluss bildet. Er trägt eine bemerkenswerte doppelt geschwungene Haube. Die Groß Düngener Barockkirche wird dem Régencestil zugeordnet.

Ausstattung
Die Kanzel wurde 1758 angefertigt. Der Hochaltar mit den Statuen der beiden Kirchenpatrone und dem Zentralbild Marienkrönung kam ebenso wie der Nebenaltar 1804 aus dem aufgehobenen Hildesheimer Sültekloster nach Groß Düngen. Sie zeigen Formen des Frühklassizismus.

Die heutige Orgel mit 18 Registern auf zwei Manualen und Pedal wurde im Jahre 2000 eingebaut. Das Orgelbauunternehmen Gebrüder Stockmann aus Werl errichtete sie unter Einbeziehung von Teilen des Vorgängerinstruments.

 Koppeln: II/I, I/P, II/P
 Effektregister:  2 Zimbelsterne

Katholische Einrichtungen
In Groß Düngen befinden sich außer der Kirche noch die folgenden katholischen Einrichtungen:
 Pfarrbüro und Bücherei in der Bergstraße 7
 Pfarrheim "Joseph-Müller-Haus" im Klages-Klump-Weg 1
 Kindergarten St. Cosmas und Damian, das heutige Kindergartengebäude in der Hildesheimer Straße 8b wurde 1995 bezogen
 Friedhof an der Hildesheimer Straße, die heutige Friedhofskapelle wurde 2010/11 erbaut

Pfarrer Joseph Müller
Am 1. August 1943 kam Joseph Müller als Pfarrer nach Groß Düngen. Bald darauf wurde er denunziert, von der Gestapo verhaftet und am 11. September 1944 im Zuchthaus Brandenburg hingerichtet. In St. Cosmas und Damian erinnert eine Gedenktafel an ihn, in Groß Düngen wurde das Pfarrheim, die Grundschule und eine Straße nach ihm benannt.

Siehe auch
 Liste der Kirchen im Bistum Hildesheim

Literatur
 Heinz Hofmann: St. Cosmas und Damian, Eine Chronik der Katholischen Pfarrei zu Groß Düngen, 250 Jahre Kirchengeschichte. Groß Düngen 1998.

Weblinks

 Geschichte, Architektur und Ausstattung (Internetpräsenz der Pfarrgemeinde)

Einzelnachweise

Bauwerk in Bad Salzdetfurth
Kirchengebäude im Landkreis Hildesheim
Kirchengebäude im Bistum Hildesheim
Erbaut in den 1740er Jahren
Barockbauwerk in Niedersachsen
Barocke Kirche
Cosmas-und-Damian-Kirche
Gross Dungen
Baudenkmal in Bad Salzdetfurth
Gross Dungen

St. Cosmas und Damian (Groß Düngen)


La II edición del Festival de Eurovisión de Jóvenes Músicos se celebró en el Victoria Hall de Ginebra (Suiza) el 22 de mayo de 1984.

Músicos de 7 países participaron en la segunda edición de este certamen. La Orquesta de la Suisse Romande fue la encargada de acompañar a los participantes bajo la dirección de Horst Stein.

La ganadora de este año fue Isabelle Van Keulen, la representante de Países Bajos tocando el violín.

Participantes y Clasificación
A continuación se muestra una tabla con los resultados de la clasificación final, donde aparecen los tres mejores participantes y el resto de países que compitieron.
Es importante destacar que el representante de Finlandia, representó también al resto de Países Escandinavos, quedando en segunda posición.

Enlaces externos

 Página web oficial

Predecesor y sucesor

Referencias

Bibliografía
.

Festival de Eurovisión de Jóvenes Músicos
Festivales de música de 1984
Suiza en 1984
Cultura de Ginebra
Eventos celebrados en Suiza

Festival de Eurovisión de Jóvenes Músicos 1984


Prodidomus watongwensis est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Prodidomidae.

Distribution
Cette espèce est endémique de la région de Kigoma en Tanzanie. Elle se rencontre dans les monts Mahale vers Ujamba.

Description
La femelle holotype mesure .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Cooke en 1964.

Étymologie
Son nom d'espèce, composé de watongw[e] et du suffixe latin , « qui vit dans, qui habite », lui a été donné en référence au lieu de sa découverte, le pays des Watongwe.

Publication originale
 Cooke, 1964 : « A revisionary study of some spiders of the rare family Prodidomidae. » Proceedings of the Zoological Society of London, , , .

Liens externes

Notes et références

Prodidomidae
Espèce d'araignées (nom scientifique)
Faune endémique de Tanzanie

Prodidomus watongwensis


Cerceda-Meirama es una estación ferroviaria situada en el municipio español de Cerceda en la provincia de La Coruña, comunidad autónoma de Galicia. Cuenta con servicios de media distancia operados por Renfe.

Situación ferroviaria
La estación se encuentra en el punto kilométrico 431,126 de la línea férrea que une Zamora con La Coruña a 256 metros de altitud, entre las estaciones de Ujes y de Ordes. Está situada en una variante del trazado original fruto de las obras de la alta velocidad entre La Coruña y Santiago de Compostela.

La estación
La estación fue inaugurada en 2009 sustituyendo al antiguo apeadero de Cerceda y a todas las estaciones del municipio que se construyeron en 1943 en el trazado original de la línea Zamora-La Coruña entre Santiago y La Coruña.

Servicios ferroviarios
Renfe presta servicios de Media Distancia gracias sus trenes MD en los trayectos:

 Vigo-Guixar ↔ La Coruña.
 Santiago de Compostela ↔ La Coruña.

Referencias

Enlaces externos
 Media Distancia Galicia en la web de Renfe.

Estaciones de ferrocarril inauguradas en 2009
Estaciones ferroviarias de España en los años 2000
Estaciones de ferrocarril de Galicia inauguradas en el siglo XXI
Cerceda-Meirama
Cerceda-Meirama
Cerceda-Meirama

Estación de Cerceda-Meirama


Adam Resurrected, conocida como Adam, memorias de una guerra (Hispanoamérica), o  Adam resucitado (España), es una película estadounidense-alemana-israelí dirigida por Paul Schrader (quien fuera guionista de Taxi Driver, de 1976) y adaptada de la novela Adam ben kelev ('hombre, hijo de perro', en idioma hebreo) de Yoram Kaniuk, publicada en Israel en 1968.

Jeff Goldblum interpreta al personaje principal, junto a Willem Dafoe, Derek Jacobi y Ayelet Zurer. Varias grandes estrellas alemanas ―entre ellas Moritz Bleibtreu, Verónica Ferres y Juliane Köhler, juegan papeles secundarios.

Trama

La película ―ambientada en Israel, en 1961― presenta la historia de Adam Stein, un carismático paciente de un ficticio asilo psiquiátrico para los sobrevivientes del Holocausto.

Antes de la guerra, en el Berlín de los años veinte, Adán Stein fue un artista ―mago, músico, empresario de cabaret, dueño de circo― amado por el público y los nazis por igual.
Ante el advenimiento del Tercer Reich, fue encerrado en un campo de concentración, y separado de su familia. El sádico jefe del campo (Willen Dafoe) lo obliga a comportarse como su perro (literalmente) como venganza por una broma que le infligió el payaso, años atrás, en los albores del nazismo, cuando el comandante Klein fue un «voluntario de entre el público».
Stein se convierte en el perro del comandante, entreteniéndolo mientras que su esposa y su hija son enviadas a morir.
Stein logra sobrevivir llegando a un acuerdo con el comandante Klein: su vida a cambio de entretener a los prisioneros judíos antes de su inminente entrada en las cámaras de gas y hornos crematorios.
Una vez terminada la guerra, Adam ingresa en un manicomio en el desierto de Israel.

En el centro psiquiátrico, el relato está cargado de componentes simbólicos, míticos y psicológicos. Adam es un paciente especial, tiene el don de adivinar los dolores del resto de los internados. Con solo tocarlos sufre una herida en su propio cuerpo que luego se extingue sola. Esto confunde a sus médicos, dirigidos por el Dr. Nathan Gross.

Un día, Adán huele algo, oye un sonido. «¿Quién trajo un perro a aquí?», le pregunta al Dr. Gross. Éste niega que haya un perro, pero Adán lo encuentra: es un niño criado en un sótano atado a una cadena. Adán y el niño se ven y se reconocen entre sí como perros. Adam resucitado es la historia de un hombre que una vez fue un perro, que conoce a un perro que una vez fue un niño.

Producción
Se filmó entre el 16 de abril y el 14 de junio de 2007.

Estreno

La película fue proyectada en varios festivales de cine, como
American Film Institute (AFI),
Seminci (en Valladolid),
Telluride,
Toronto,
Mill Valley,
Festival de Cine de Haifa,
el Palm Springs International Film Festival y
el Festival de Cine Judío de Londres.

En Estados Unidos fue estrenada el 12 de diciembre de 2008, y en Alemania el 22 de enero de 2009.

Elenco

 Jeff Goldblum (1952–) como Adam Stein.
 Willem Dafoe (1955–) como el comandante Klein.
 Derek Jacobi (Londres, 1938–) como el Dr. Nathan Gross
 Ayelet Zurer  (Tel Aviv, 1969–) como Gina Grey.
 Hana Laszlo  (1953–) como Rachel Shwester.
 Moritz Bleibtreu (Múnich, 1971–) como Joseph Gracci.
 Veronica Ferres (Solingen, 1965–) como Frau Fogel.
 Juliane Köhler (Gotinga, 1965–) como Ruth Edelson.
 Joachim Krol  (Herne, 1957–) como Abe Wolfowitz.
 Jenya Dodina o Evgenia Dodina (Maguilov, 1964–), como Gretchen Stein.
 Tudor Rapiteanu como David.
 Idan Alterman como Arthur.
 Dror Keren como el Dr. Uri Slonim
 Shmuel Edelman como el Dr. Shapiro.
 Yoram Toledano como Tarshish.
 Mickey Leon como Golomb.
 Benjamin Jagendorf como el rabino Lichtenstein.
 Theodor Danetti como Blum.
 Gabriel Spahiu como Taub.
 Luana Stoica como Zelda.
 Coca Bloos como la Sra. Lipowitz
 Ioana Abur como la mujer con la muñeca.
 Ozana Oancea como enfermera en el instituto.
 Maria Chiran como mujer con la capa.
 Ana Benea como Pinkie.
 Cristian Motiu como Volk.
 George Remes como nazi en el crematorio.
 Constantin Florescu como soldado nazi en el tren.
 Ion Arcudeanu como Heinz.
 Mohamad como viejo beduino.
 Moti Rozentsvaig como niño israelí 1 en Haifa.
 Ilan Aviv como niño israelí 2 en Haifa.
 Berivan Laura Haj Abdo como Ruth Stein a los 19 años.
 Ana Geoanna como Ruth Stein a los 11 años.
 Amina Abu Shanab como Ruth Stein a los 5 años.
 Hanelore Bauer como Lotte Stein a los 8 años.
 Mihaela Denisa Mallat como Lotte Stein a los 2 años.
 Cristina Anghel como Naomi Wolfowitz.
 Ehud Bleiberg como pariente de David.

Notas

Películas de Israel
Películas en alemán
Películas dramáticas de Estados Unidos
Películas basadas en novelas
Películas sobre el Holocausto
Películas ambientadas en hospitales psiquiátricos
Películas sobre judíos y judaísmo
Películas ambientadas en 1961

Adam Resurrected


Onthophagus villanuevai é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Delgado & Deloya em 1990.

Referências

Ligações externas

villanuevai
Coleópteros descritos em 1990

Onthophagus villanuevai


La Federación Internacional de Historia y Estadística de Fútbol (IFFHS) eligió el mejor portero del cuarto de siglo (1987-2011).

Ranking final

Véase también
 Mejor constructor de juego del mundo según la IFFHS.
 Mejor goleador del mundo según la IFFHS.
 Mejor árbitro del mundo según la IFFHS.
 Mejor seleccionador nacional del mundo según la IFFHS.
 Mejor entrenador de club del mundo según la IFFHS.
 Mejor portero del mundo según la IFFHS.

Referencias

Enlaces externos
Página oficial de IFFHS

Mejor portero del mundo del cuarto de siglo (1987-2011) según la IFFHS


هذه قائمة ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 1988 التي أقيمت في كوريا الجنوبية وقد تحصل الاتحاد السوفيتي على المركز الأول برصيد 55 ميدلة ذهبية.

المرجع
 International Olympic Committee – Seoul 1988 Medal Table

الألعاب الأولمبية الصيفية 1988
جداول ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية

قائمة ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية 1988


John Benjamin Long (* 8. September 1843 in Douglass, Nacogdoches County, Texas; † 27. April 1924 in Rusk, Texas) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1891 und 1893 vertrat er den Bundesstaat Texas im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Bereits im Jahr 1846 kam John Long mit seinen Eltern nach Rusk im Cherokee County, wo er private Schulen besuchte.  Während des Bürgerkrieges diente er in der Kavallerie im Heer der Konföderation. Nach dem Krieg studierte er Jura; er hat aber nie als Jurist gearbeitet. Stattdessen betätigte er sich als Pflanzer. Politisch schloss sich Long der Demokratischen Partei an.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1890 wurde er im zweiten Wahlbezirk von Texas in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1891 die Nachfolge von William Harrison Martin antrat. Da er im Jahr 1892 von seiner Partei nicht mehr zur Wiederwahl nominiert wurde, konnte er bis zum 3. März 1893 nur eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. Bereits seit dem Jahr 1886 war Long auch im Zeitungsgeschäft in Rusk tätig. Diese Arbeit setzte er bis 1905 fort. In den Jahren 1913 und 1914 war er Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Texas. Er starb am 27. April 1924 in Rusk, wo er auch beigesetzt wurde.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Texas
Mitglied des Repräsentantenhauses von Texas
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1843
Gestorben 1924
Mann

John B. Long


සිදුවීම්

ක්‍රි.ව. 1600 ට පෙර

ක්‍රි.ව. 1601 ත් 1900 ත් අතර

ක්‍රි.ව. 1901 ට පසු

උපත්

ක්‍රි.ව. 1600 ට පෙර

ක්‍රි.ව. 1601 ත් 1900 ත් අතර

ක්‍රි.ව. 1901 ට පසු

විපත්

ක්‍රි.ව. 1600 ට පෙර

ක්‍රි.ව. 1601 ත් 1900 ත් අතර

ක්‍රි.ව. 1901 ට පසු

නිවාඩු සහ සැමරුම්

යොමු කිරීම්
පෙබරවාරි
ග්‍රෙගරි දිනදසුනේ දින
අවුරුද්දේ දින

පෙබරවාරි 25


Brzezina (film)
Brzezina (kratka priča)
Brzezina, česti toponim u Poljskoj

Brzezina


Saša Balić (Sârbă chirilică: Саша Балић ; n. 29 ianuarie 1990, Kotor) este un fotbalist muntenegrean, care evoluează pe postul de fundaș stânga la clubul de fotbal Zagłębie Lubin.

Palmares
ASA Târgu Mureș
Supercupa României: 2015

Legături externe
Profil pe TransferMarkt

Fotbaliști muntenegreni
Fotbaliști internaționali muntenegreni
Sportivi muntenegreni în viață
Fotbaliști ai ASA Târgu Mureș

Saša Balić


"Circus" este un cântec înregistrat de interpreta americană Britney Spears pentru cel de-al șaselea ei album de studio cu același nume. Piesa a fost lansată la 2 decembrie 2008 sub egida casei de discuri Jive Records drept cel de-al doilea disc single extras de pe album. Compusă de Dr. Luke, Claude Kelly și Benny Blanco, melodia prezintă o metaforă legată de percepția publicului cu privire la viața solistei. După ce a ascultat cântecul pentru prima oară, artista s-a simțit inspirată să creeze un album și un turneu cu tematica unui circ. "Circus" este o piesă electropop și dance-pop cu un tempo rapid și cu elemente din genul muzical pop rock. De asemenea, Spears cântă "cu un accent pe jumătate rap". Versurile vorbesc despre viața de artist și pregătirea unui spectacol.

"Circus" a primit recenzii pozitive din partea criticilor contemporani, aceștia lăudând personalitatea încrezătoare a lui Spears și producția electronică a cântecului. Single-ul a fost un succes comercial, devenind un șlagăr de top 10 în Australia, Canada, Danemarca, Noua Zeelandă și Suedia, în timp ce în alte țări europene, piesa a obținut poziții de top 20. În Statele Unite, "Circus" a ajuns pe locul trei în clasamentul Billboard Hot 100 și s-a clasat pe prima poziție a ierarhiei celor mai difuzate cântece la radio. În mod concomitent, a devenit al doilea cel mai bine vândut single în mediul digital a lui Spears, înregistrând vânzări de peste 3,2 milioane descărcări digitale în Statele Unite, până în iulie 2016. La nivel mondial, "Circus" a fost una dintre cele bine vândute 10 melodii ale anului 2009, comercializându-se în peste 5,5 milioane exemplare digitale în întreaga lume, conform datelor furnizate de IFPI.

Videoclipul muzical al piesei, regizat de Francis Lawrence, a fost lansat la 4 decembrie 2008. Clipul o prezintă pe Spears în rolul unui dresor de circ, fiind acompaniată de diferiți interpreți. Alte cadre o prezintă pe cântăreață în diferite aranjamente de circ. Videoclipul a primit recenzii pozitive din partea criticilor de specialitate, însă a fost criticat de organizația PETA datorită includerii de "animale tratate cu cruzime". Cu toate acestea, expozanții au negat acuzațiile aduse. Spears a interpretat "Circus" la emisiunea Good Morning America pe 2 decembrie 2008. A fost utilizată drept piesa de deschidere a turneului The Circus Starring Britney Spears (2009), artista fiind îmbrăcată în costume de dresor, create pentru a înfățișa o metamorfoză. De asemenea, solista a inclus single-ul în lista de cântece pentru spectacolul rezidențial Britney: Piece of Me. "Circus" apare în jocul Just Dance 2016.

Informații generale
"Circus" a fost compus de Dr. Luke, Benny Blanco și Claude Kelly, cu Luke și Blanco fiind producătorii acestui album. Luke și Kelly au fost inițial angajați pentru a lucra la un cântec nou pentru Spears, și au intrat în studio fără a avea vreo piesă pregătită, Kelly explicând că "știam doar stilul ei și ceea ce face". După ce Luke a creat linia melodică, aceștia au compus versurile bazându-se pe percepția publicului cu privire la viața lui Spears din vremea respectivă. Artista a explicat că după ce a ascultat "Circus" pentru prima oară, s-a simțit inspirată și și-a imaginat o poveste pe acest subiect. Cântăreața a mai afirmat: "[«Circus»] a fost melodia care a pus albumul cap la cap, în ceea ce privește felul în care îmi doream ca spectacolul să fie. Te poți juca în circ în foarte multe feluri diferite". Piesa a fost înregistrată la Studiourile Conway Recording și Chalice Recording Studios din Los Angeles, California, și la Studiourile Glenwood Place din Burbank, California. Acompaniamentul vocal a fost asigurat de Cathy Dennis, Kelly and Myah Marie. Instrumentația principală a fost realizată de Luke și Blanco, în timp ce Șerban Ghenea a fost responsabil cu mixarea piesei la Studiourile MixStar, în Virginia. "Circus" a fost anunțat la data de 31 octombrie 2008 drept cel de-al doilea disc single extras de pe album, și a fost trimis oficial către posturile de radio din Statele Unite la 2 decembrie 2008.

Structura muzicală și versurile
"Circus" este un cântec electropop și dance-pop cu un tempo rapid, elemente din genul muzical pop rock, precum și un beat stomp box.  Piesa începe cu sunetul unor tobe, iar Spears începe să cânte primul vers: "There's only two types of people in the world/The ones that entertain and the ones that observe" (ro.: "Există doar două tipuri de oameni pe această lume/Cei care fac spectacol, și cei care observă"). Vocea artistei a fost descrisă drept "încrezătoare" și "cu un accent pe jumătate rap", iar versurile melodiei sunt acompaniate de sintetizatoare. Versurile cântecului "Circus" vorbesc despre viața de artist și de pregătirea spectacolelor. Solista explică emoțiile pe care le simte în timpul interpretărilor în versuri precum: "I feel the adrenaline moving through my veins / Spotlight on me and I'm ready to break" (ro.: "Simt cum adrenalina îmi aleargă prin vene / Sunt în centrul atenției, gata să dau lovitura"). Refrenul începe cu un sunet electronic, iar Spears se compară atât pe ea însăși, cât și acțiunea de a interpreta pe scenă, cu o persoană ce se află în centrul unei arene de circ. Potrivit unei partituri publicate pe website-ul Musicnotes.com de Alfred Publishing, versiunea single a piesei "Circus" este compusă în tonalitatea Fa♯ și are un tempo de 120 de bătăi pe minut. Pe de altă parte, versiunea de pe album are un tempo de 115 de bătăi pe minut. Vocea lui Spears variază de la nota Sol♯2 la nota Re♯5. Kelly a descris versurile melodiei drept "o modalitate grozavă pentru a face oamenii  să danseze și să se distreze", dar cu un mesaj cu subînțeles.

Recepția criticilor

Nick Levine de la website-ul Digital Spy a descris cântecul drept "un monstru dezlănțuit ce începe cu o lovitură în stilul lui Max Martin și Timbaland". Popjustice a lăudat producția cântecului, comparând-o cu cea a single-ului "Break the Ice" și adăugând: "există multe porniri și opriri, inclusiv un segment breakdown de dans încorporat în stilul MTV". Chris Williams de la revista Billboard a oferit o recenzie pozitivă melodiei, apreciind sunetul care "o înconjoară" pe Spears cu un "peisaj cyberpop electronic". În cadrul unei recenzii pentru albumul Circus, Ann Donahue de la publicația menționată anterior a criticat versurile pentru refolosirea temei faimei, comparând-o cu single-urile "Lucky" (2000) și "Piece of Me" (2007). Dave De Sylvia de la website-ul Sputnikmusic a spus că "Womanizer" are un sunet asemănător unui cântec de pe albumul Blackout, dar "Circus" este piesa care reflectă mai bine atmosfera generală a albumului. Dan Cairns de la ziarul The Sunday Times a numit-o una dintre cele mai bune piese de pe album, împreună cu "If U Seek Amy" și "Mannequin". Chris Willman, redactor al revistei Entertainment Weekly, a observat faptul că, în ciuda alegerii titlului Circus, piesa albumului cu același nume "nu face referire la viața ei care a devenit similară uneia care a ieșit de la balamuc, ci este doar o laudă legată de îndemânările ei de maestră a sexului și a lovirii cu biciul".

Poppy Cosyns de la ziarul The Sun a fost de părere că Spears "își reafirmă imaginea ei de fată rea cu molipsitorul ei single", iar Talia Kraines de la publicația BBC Music a opinat că solista "iubește atenția acordată atunci când stă în lumina reflectoarelor, în rolul unei «căpetenii», cântând despre adrenalina ce îi curge prin vene atunci când este pe cale să intre pe scenă". Ben Norman de la website-ul About.com a considerat că piesa este "un cântec pop adevărat și triumfător, specific lui Britney Spears, cu dedesubturi meditative (în special primul vers) și un refren executat în cel mai bun mod". Johnny Mugwump de la revista The Quietus a spus: "[«Circus»] are o măsură medie și este un șlagăr de mare putere, acompaniat de o chitară asemănătoare unei orbite și un elogiu pentru adrenalina din timpul interpretărilor". Editorul a susținut că versurile scot în evidență calitățile unice ale lui Spears – "acea atitudine de «du-te naibii». În pofida tuturor lucrurilor și indiferent de distrugerea personală și iadul incontestabil care fără îndoială încă o bântuie, atunci când vine vorba de spațiul ficțional al industriei muzicale, această femeie nu dă doi bani. Britney ia lumea din jurul ei peste picior în mod justificat, iar [această piesă] sună extrem de sfidătoare. Nu există loc de scuze și banalități umile". John Murphy de la revista musicOMH a lăudat, de asemenea, versurile, descriindu-le drept "o revenire în formă încurajatoare și plină de încredere". "Circus" a primit o nominalizare la ediția din 2009 a premiilor Teen Choice la categoria "Choice Music: Single", însă a pierdut în fața single-ului "The Climb" lansat de Miley Cyrus.

Performanța în clasamentele muzicale
La 20 decembrie 2008, "Circus" a debutat pe locul trei în clasamentul Billboard Hot 100 din Statele Unite, înregistrând vânzări de 212.000 de exemplare digitale. A fost primul debut în top 10 a lui Spears în ierarhia respectivă. La 7 martie 2009, cântecul a ocupat prima poziție a clasamentului Pop Songs, și a ajuns, de asemenea, pe locul trei în topul Hot Dance Club Songs. Până în martie 2015, "Circus" a acumulat un total de 3,2 milioane de exemplare digitale vândute în Statele Unite, potrivit Nielsen Soundscan. Este al doilea cel mai bine vândut single în mediul digital a lui Spears în această regiune.

În Canada, piesa a debutat pe locul doi doar pe baza descărcărilor digitale, nereușind să depășească vânzările single-ului "Poker Face" și să ajungă pe primul loc. La 8 decembrie 2008, "Circus" a debutat pe locul 15 în clasamentul Australian Singles Chart, fiind cel mai înalt debut al săptămânii respective. La 22 decembrie 2008, melodia a ajuns pe poziția sa maximă, locul șase. Cântecul a fost premiat cu discul de platină de către Australian Recording Industry Association (ARIA) pentru vânzarea a peste 70.000 de unități. În Noua Zeelandă, single-ul a ajuns pe locul patru și a primit discul de aur din partea Recording Industry Association of New Zealand (RIANZ), denotând cele peste 7.500 copii vândute. "Circus" a obținut succes comercial în Europa, clasându-se pe locul 12 în ierarhia European Hot 100 Singles la 21 martie 2009. Cântecul a ajuns în top 10 în Suedia și a obținut poziții de top 20 în Austria, Cehia, Finlanda, Norvegia, Olanda și Regatul Unit. Conform The Official Charts Company, piesa s-a vândut în 223.000 de exemplare în Regatul Unit, fiind al treisprezecelea cel mai bine vândut disc single a lui Spears în regiunea respectivă. "Circus" a fost al zecelea cel mai bine vândut cântec al anului 2009, înregistrând vânzări de peste șase milioane de exemplare pe plan global.

Videoclipul muzical

Dezvoltare și rezumat
Videoclipul muzical al piesei "Circus" a fost filmat în zilele de 28 octombrie și 2 noiembrie 2008, în Los Angeles, California. Francis Lawrence a fost responsabil cu regia videoclipului, acesta lucrând în trecut alături de Spears la videoclipul single-ului "I'm a Slave 4 U" lansat în anul 2001. Cântăreața a ales să lucreze împreună cu Lawrence deoarece "[el este] singura persoană care poate să capteze și să facă un videoclip ciudat, excentric și diferit". Pe 17 noiembrie 2008, un fragment de trei secunde a apărut în mod exclusiv în timpul unei reclame pentru documentarul Britney: For the Record. S-a stabilit ca videoclipul să fie lansat la 5 decembrie 2008, în timpul emisiunii Entertainment Tonight, dar o schimbare de ultimul minut a făcut ca data lansării să fie mutată cu o zi mai devreme, la 4 decembrie 2008.

Videoclipul începe cu Spears stând la o măsuță de toaletă, dându-se cu parfum Curious și punându-și cercei de Bulgari. Artista este prezentată ulterior acoperindu-și fața cu un joben, în timp ce un stol de porumbei albi ies dintr-o altă pălărie. Videoclipul include scene intercalate în care sunt înfățișați diferiți interpreți de circ, notabil dansatori cu panglici, contorsioniști, clovni, și mimi ce merg pe catalige. Alte cadre o prezintă pe Spears cântând în fața unei cortine roșii, purtând un joben și un costum mulat de culoarea pielii, în timp ce se află în lumina reflectoarelor. Urmează o secvență de dans în grup într-un ring de circ, iar artista poartă o jachetă de dresor, o pereche de pantaloni scurți cu paiete, precum și un joben cu pene. În timpul celui de-al doilea vers, Spears dansează pe cu un scaun, ținând un bici în mână și purtând un sutien acoperit cu pene. Videoclipul continuă cu o serie de cadre intercalate, înfățișând-o pe cântăreață cu încetinitorul în fața unor scântei, înconjurată de o pereche de lei, sau stând în fața unui elefant. Pentru secvența intermediară, Spears și dansatorii ei interpretează o coregrafie în jurul unui foc. În ultimul refren, solista revine pe ringul de circ înconjurată de doi elefanți, numeroși interpreți de circ, dansatori, și artiști ce scuipă flăcări. Videoclipul se încheie cu Spears, stând în lumina reflectoarelor cu jobenul pe cap și râzând.

Recepție
Davil Balls de la Digital Spy a descris clipul drept "obraznic, seducător, și puțin cam ridicol" și a spus că Spears "oferă câteva mișcări de dans ucigașe". Tim Stack de la revista Entertainment Weekly a comparat dansul pe scaun cu videoclipul single-ului "Stronger" (2000), adăugând: "ce este cel mai bine, [artista] chiar arată veselă și pare că se distrează cu adevărat". James Montgomery de la canalul MTV a spus că, după ce a urmărit clipul, s-a simțit "copleșit de o nevoie bruscă de a merge la Circul Big Apple. Sau să [cumpăr] niște parfum Curious. Sau probabil ambele variante". Videoclipul a câștigat un premiu la categoria "Cele mai bune mișcări" la ediția din 2009 a premiilor MTV Australia Awards. De asemenea, "Circus" a primit patru nominalizări la ediția din 2009 a galei de premii MTV Video Music Awards, la categoriile "Cea mai bună scenografie", "Cea mai bună coregrafie", "Cea mai bună imagine" și "Cel mai bun montaj". În anul 2009, videoclipul a primit o nominalizare la premiul MTV Europe Music Award pentru cel mai bun videoclip, însă a pierdut în fața lui Beyoncé cu piesa "Single Ladies". "Circus" a câștigat premiul pentru cel mai bun videoclip din 2009 la canalul Fuse TV, Spears devenind singurul artist ce primește această distincție timp de doi ani consecutivi.

La 9 decembrie 2008, organizația People for the Ethical Treatment of Animals (PETA) pentru protecția animalelor a emis un comunicat de presă în care au criticat-o pe Spears pentru utilizarea "de lei și elefanți dresați cu cruzime" și au rugat-o "să se oprească din a mai folosi animale exotice în videoclipuri și concerte, o dată și pentru totdeauna". Anterior, cântăreața a primit critici din partea organizației pentru că a folosit un piton albinos și un tigru în cușcă în timpul interpretării single-ului "I'm a Slave 4 U" la ediția din 2001 a premiilor MTV Video Music Awards. Kari Johnson de la Have Trunk Will Travel a comentat această situație, spunând: "[compania] nu a emis niciodată vreo autorizare scrisă, și nici nu a iertat vreodată folosirea de dispoziție electrice pentru a disciplina și controla elefanți, cu excepția situațiilor în care elefantul sau siguranța dresorului este în pericol. [...] Organizația American Humane monitorizează acțiunea animalelor utilizate în filme și televiziune. Un reprezentant a fost trimis pe platourile de filmare ale videoclipului «Circus» lui Britney Spears alături de elefanții noștri, Tai și Kitty, pentru a le asigura bunăstarea și siguranța [...] Britney, regizorul, producătorii și întreaga echipă au respectat nevoile și confortul elefanților, și a fost o plăcere să lucrez alături de ei". Videoclipul "Circus" a primit un certificat VEVO pentru depășirea pragului de 100 de milioane de vizualizări pe YouTube.

Interpretări live

"Circus" a fost interpretat pentru prima oară la 2 decembrie 2008, în timpul emisiunii de talk-show matinal Good Morning America, împreună cu piesa "Womanizer". Cântăreața a purtat o bluză scurtă cu abdomenul la vedere, o pereche de pantaloni din piele, o jachetă de dresor, și un joben. Pentru turneul de concerte The Circus Starring Britney Spears (2009), "Circus" a fost cântecul de deschidere. Costumele pentru interpretare au fost alese în așa fel încât să demonstreze metamorfoza artistei. Spectacolul a început cu o introducere video realizată de Perez Hilton în rolul Reginei Elisabeta I, invitând spectatorii la circ. La mijlocul videoclipului, ecranul în formă de cilindru ce înconjoară scena a început să fie ridicat, în timp ce Spears a apărut în clip împușcându-l pe Hilton cu o arbaletă, făcându-l să cadă pe podea. După ce videoclipul s-a încheiat, Spears a început să coboare din tavan stând pe o platformă suspendată. Costumația artistei a constat într-un accesoriu de cap cu model de ghepard, o jachetă de dresor, o pereche de pantaloni negri și cizme înalte. Odată ajunsă pe scenă, solista și-a dat jos pălăria și a jucat rolul unui îmblânzitor de lei, ținând în mână un bici. Pălăria reprezenta un animal. Odată ajunsă pe scenă, solista și-a dat jos pălăria și a jucat rolul unui îmblânzitor de lei, ținând în mână un bici. Piesa "Circus" a început, iar pe scenă au apărut acrobați învârtindu-se în aer, în inele uriașe. La finalul interpretării, Spears și-a dat jos jacheta pentru a dezvălui un corset încrustat cu cristale Swarovski, reprezentând un sclav. Artista a alergat ulterior către scena principală înconjurată de jeturi de fum, pentru a intra într-o cușcă de aur și a interpreta single-ul "Piece of Me". Chuck Arnold, redactor al revistei People, a spus că solista "a coborât de sus purtând un costum de dresor-dominator" pentru a cânta piesa, iar "corpul ei a fost bine lucrat, în ciuda faptului că dansul nu a fost întotdeauna așa". James Montgomery de la MTV a considerat că interpretările melodiilor "Circus" și "Radar" au fost "minunate". Spears a inclus piesa în lista cântecelor pentru spectacolul rezidențial din Las Vegas, Britney: Piece of Me. Pentru spectacol, cântăreața a apărut pe o scenă neagră, în centrul unui inel de foc, fiind asemănătoare unei animatoare de la circ.

Ordinea pieselor pe disc

CD single
"Circus" — 3:12
"Womanizer" (Mike Rizzo Funk Generation Radio) — 3:51

CD maxi single
"Circus" — 3:12
"Circus" (Tom Neville's Ringleader Remix) — 7:52
"Circus" (Diplo Circus Remix) — 4:24
"Circus" (Junior Vasquez Club Circus Remix) — 9:02
"Circus" (Video Enhancement) — 3:33

Descărcare digitală — Digital 45
"Circus" — 3:11
"Circus" (Tom Neville's Ringleader Remix) — 7:49

Descărcare digitală — Twister Rave Remix
"Circus" (Twister Rave Remix) — 3:32

Descărcare digitală — EP
"Circus" — 3:12
"Circus" (Tom Neville's Ringleader Remix) — 7:52
"Circus" (Diplo Circus Remix) — 4:25
"Circus" (Junior Vasquez Club Circus Remix) — 9:02

Descărcare digitală — Remix EP
"Circus" (Diplo Circus Remix) — 4:25
"Circus" (Tom Neville's Ringleader Remix) — 7:50
"Circus" (Villains Remix) — 5:17
"Circus" (Linus Loves Remix) — 4:39
"Circus" (Junior Vasquez Electric Circus Remix) — 9:02

Remix promoțional
"Circus" (Bermudez-Chico Remix)  - 3:41

Acreditări și personal
Britney Spears – voce principală
Lukasz Gottwald – textier, producător, tobe, claviatură, programare, chitară
Claude Kelly – textier, acompaniament vocal
Benjamin Levin – textier, producător, tobe, claviatură, programare
Serban Ghenea – mixare
John Hanes – editare Protools
Cathy Dennis – acompaniament vocal
Myah Marie – acompaniament vocal

Prezența în clasamente

Săptămânale

De final de an

Vânzări și certificări

Note
 reprezintă "disc de argint";
 reprezintă "disc de aur";
 reprezintă "disc de platină".

Datele lansărilor

Note

Legături externe

Cântece din 2008
Discuri single din 2008
Discuri single din 2009
Discuri single din 2013
Cântece ale lui Britney Spears
Albume și cântece mixate de Serban Ghenea

Circus (cântec)


An Dyckia floribunda in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni August Heinrich Rudolf Grisebach. An Dyckia floribunda in nahilalakip ha genus nga Dyckia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dyckia

Dyckia floribunda


Khrystyna Ivanivna Soloviy (ukrainien : Христина Іванівна Соловій), née le 17 janvier 1993 à Drohobych, Oblast de Lviv, est une chanteuse de folk ukrainienne-lemko.

Biographie
Originaire de Drohobych, Khrystyna Ivanivna Soloviy grandit dans une famille de chefs de chœur. Elle possède un quart d'origine Lemko. Elle déménage avec sa famille à Lviv et pendant trois ans, elle interprète des chansons folkloriques Lemko dans le chœur Lemkovyna.

Khrystyna Soloviy est diplômée de la faculté de philologie de l'Université nationale Ivan Franko de Lviv.

Carrière musicale
En 2013, Khrystyna Soloviy participe à la version ukrainienne de The Voice, nommée Holos Krayiny. Elle intègre l'équipe de Svyatoslav Vakarchuk et atteint les demi-finales du concours. Pendant sa participation, elle interprète principalement des chansons folkloriques ukrainiennes.

En 2015, Khrystyna Soloviy sort son premier album Zhyva voda (ukrainien : Жива вода ; Eau vive) qui comprend douze titres, dont dix chansons folkloriques d'origine lemko et ukrainienne et deux écrites par elle-même.

Le 24 octobre 2018, Khrystyna Soloviy sort son deuxième album studio Liubyi druh (ukrainien : Любий друг ; Dear Friend). En 2021, la chanteuse édite deux EPs, intitulés Rosa Ventorum I et Rosa Ventorum II.

Discographie

 2015 : Zhyva voda, ТОВ "Суперсиметрія"
 2018 : Liubyi druh, ТОВ "Суперсиметрія"
 2021 : Rosa Ventorum I, ТОВ "Суперсиметрія"
 2021 : Rosa Ventorum II, ТОВ "Суперсиметрія"

Notes et références

Musicienne ukrainienne du XXIe siècle
Chanteuse ukrainienne du XXIe siècle
Naissance à Drohobytch
Naissance en janvier 1993

Khrystyna Soloviy


Six Flags Darien Lake (also known as Six Flags Darien Lake Resort and formerly known as Darien Lake Fun Country, Darien Lake, Six Flags Darien Lake and Darien Lake Theme Park Resort) is a 1,200-acre (4.86 km2) amusement park and resort located in Corfu, New York, off of Interstate 90 between Buffalo and Rochester. Six Flags Darien Lake features a theme park, water park, campground and lodging. It is owned by EPR Properties and operated by Six Flags.

History

Darien Lake Fun Country
In 1954, Darien Lake was excavated and filled. The lake was a popular swimming destination for many years. In 1964, investor Paul Snyder acquired a 164-acre (66.37 ha) parcel of land bordering the lake and opened a small 23-site campground and picnic area. Snyder continued acquiring more land eventually increasing his holdings to almost 1,000 acres (4.05 km2) of land which included seven lakes, the largest of which was Darien Lake. He stocked one of the smaller lakes, Trout Pond, with fish, increased the number of campsites and added activities for resort guests such as a small petting zoo, horseback and pony rides, paddleboats, skateboarding, tennis courts and miniature golf. From the late 70s and into the early 80s, Snyder added more attractions, including a set of water slides on a hill near the park's entrance called Rainbow Mountain, creating an amusement park he named Darien Lake Fun Country. Snyder made a deal with HUSS Park Attractions, turning Darien Lake into the North American showcase for the German manufacturer's new rides. Through this deal, the park acquired rides such as the Pirate, Ranger, Thrillbilly and the Corn Popper, for use in the park and to give HUSS a location to display them to potential US and Canadian buyers. In 1982, the newly merged Arrow Huss built and opened the park's first major roller coaster, Viper.

Funtime Parks
In 1983, Snyder sold a 50% stake in the park to Funtime Inc., which also owned Geauga Lake and Wyandot Lake Park. The Fun Country was dropped from the name, and Funtime brought in some major improvements. Funtime's first purchase was the Vekoma-built Giant Wheel Ferris wheel, the showcase of the 1982 World's Fair in Knoxville, Tennessee, and the largest in the United States at the time, which was permanently installed in the park's center. Although no longer the largest in the country, the Giant Wheel is still in operation today (*closing as of 2021 season). Entertainment was also added to the park, with the construction of the Tops Jubilee Theater (now the Grande Theatre), the Lakeside Amphitheater, a large-scale concert stage on the south side of the main lake, presenting big-name acts including The Who, Alice Cooper, and Black Sabbath and Cinema 2000, a wide-angle movie theatre in the back of the park. In the mid-to late 1980s, there was Splashmania, a water skiing show located on Fun Lake. The improvements continued throughout the 1980s and early 1990s, with the addition of a themed kids area, Adventure Land for Kids in 1988 and in 1989 Grizzly Run replaced a kids ride area that was located where a skatepark was. In 1990, six new slides were added to the back of the water slide complex and the area became known as Barracuda Bay and an extra charge was added to the waterpark as well a new locker area, food complex, shopping area and changing rooms. Following the success of a new wooden rollercoaster at Geauga Lake in 1988, Funtime contracted Dinn & Summers to build a new wooden coaster for Darien. The Predator roller coaster opened in May 1990. Around this time, Paul Snyder, sold his remaining share of the park to Funtime, turning over all control to them. In 1992, a new style of entertainment debuted on the midway between Barracuda Bay and the Giant Wheel, a laser light show called Laser Light Fantasy (now called Ignite the Night), which included laser graphics and fireworks. The show was permanently installed in the Lakeside Amphitheater the following year, while concert events were moved to the new Darien Lake Performing Arts Center, which could hold nearly four times as many guests. In 1994, the old Rainbow Mountain waterslides were replaced with a new set called 'Cuda Falls and waterpark became included with park admission.

Premier Parks/Six Flags
In 1995, growing regional park chain Premier Parks bought Funtime, Inc. and its three parks. Premier dove right into changes and additions. In 1995, Skycoaster opened located over Fun Lake. In 1996, Adventure Land was replaced by Popeye's Seaport with all new kiddie rides like a Ferris wheel made to look like barrels, a hand-cranked train ride, a submarine ride, a ship themed play place (removed in 2004), children's shows Popeye's Magic Show and Olive Oyl's Circus that featured audience volunteers, and a food stand and restrooms in the then new kiddie area in an area that was occupied by miniature golf course. A new miniature golf course opened behind the then-new kiddie area near Viper which replaced the old golf course. Also a waterpark expansion with new attractions took place in 1996 and 1997 with Hook's Lagoon (opened in 1996) the Crocodile Isle wave pool (opened in 1997) took over Adventure Land's old location by Elk Lake with new changing rooms and a food stand were built, and a bridge was built to connect the Barracuda Bay slides with the then new water park area and a boat tag game was added to the midway. Three of the old Adventure Land rides were moved to another part of the park as the Tiny Trio in 1997. From 1996-1999, Premier would also install a new roller coaster each year, Nightmare at Phantom Cave in 1996, Mind Eraser in 1997, Boomerang: Coast to Coaster in 1998 and Superman Ride of Steel (the world's first Intamin hypercoaster) in 1999. Nightmare was removed in 1998 and relocated to sister park The Great Escape. In 1998, Premier purchased Six Flags Theme Parks and began to rebrand its own parks as Six Flags. In May 1999, Six Flags Darien Lake opened under its new name, with a few major changes. Premier brought Six Flags' own character base, Looney Tunes and DC Comics, into the parks, renaming Popeye's Seaport to Looney Tunes Seaport, added a show in the vacant former Nightmare at Phantom Cave building called the Batman Thrill Spectacular and Hydro Force, Pipeline Plunge, Riptide Run and Torpedo Rapids were removed from Barracuda Bay and Scrambler replaced Cinema 2000. The midway stage was added to replace the boat tag game and The Emporium gift shop opened in Lasso's old location, Crazy Quilt was removed and replaced with Lasso. Premier Parks formed in 2000, assuming the name "Six Flags Inc." and adding new attractions. The next major attractions installed the Twister in 2000 and Shipwreck Falls in 2002, replacing the old Cascade Canyon water slides on the east side of Barracuda Bay as well as Slingshot behind the 'Cuda Falls water slides; and the Tornado in 2005.

Troubled times
2006 was a year of turmoil for Six Flags and its parks. For the 2006 season, Six Flags moved the Big Kahuna, a family-sized waterslide, from Six Flags AstroWorld to Darien Lake and also moved the Batman The Escape roller coaster from Astroworld into storage at Darien Lake, with possible plans to build it. They also added an opportunity to meet with the entire Justice League at the park. Only a month into the season, however, Six Flags began pulling back the Justice League from Darien Lake and announced Darien Lake, along with eight other parks, was being considered for sale. Many parks throughout the chain, not just those for sale, also experienced numerous changes and cutbacks throughout the summer. In October 2006, after shortened operating hours and seasons, Six Flags officially announced the parks were being offered for sale as a package. Paul Snyder stated in a radio interview he would have considered purchasing Darien Lake from Six Flags if they allowed the parks to be sold individually. In January 2007, Six Flags announced a potential sale of seven of the parks to a new company, PARC 7F (officially called PARC Management). Six Flags chose to retain two parks it had originally considered for sale.

PARC Management/CNL Lifestyle (2007-2010)
In April 2007, Six Flags completed the sale of Darien Lake and six other parks to PARC Management. Upon completion of the sale, PARC entered into a fifty-year contract with CNL Income Properties, under which CNL purchased the properties from and lease them back to PARC for operation. Because of the timing of the final sale with respect to the park's opening, PARC was unable to make any major changes for the 2007 season. The biggest changes for the season were the addition of an all-new show, Le Grande Cirque, which replaced the Batman Thrill Spectacular, and the removal of all Six Flags-, Looney Tunes- and DC Comics-themed signage and references. In 2008, the park debuted the Orange County Choppers MotoCoaster, its first launched rollercoaster. A Zamperla Motocoaster coaster, it was the prototype that had been running outside Zamperla's factory in Italy. PARC pledged to lower admission prices that had risen under Six Flags ownership. Floodgate Falls was closed. In March 2010, Darien Lake expanded its current waterpark to Six Flags Hurricane Harbor (Darien Lake) (featuring several new attractions and a repaint of the 'Cuda Falls waterslide complex in Barracuda Bay), a new  lazy river called Flotation Station, Swirl City slide complex (with four new slides) and a kiddie wave pool called Lazy Days Lagoon. 2010 also brought about some minor park changes such as Viper being repainted with a black track, The Predator getting new trains and the addition of the Critter Chase in Adventure Isle replacing Raft Adventure. CNL subsequently announced that it had reached an agreement to terminate PARC's lease of Darien Lake and up to 17 other locations. The move was made after, according to their 2010 SEC filings, PARC defaulted on their lease obligations.

Herschend Family Entertainment/CNL Lifestyle (2011-2014)
In 2011, Herschend Family Entertainment assumed day-to-day operation and management of Darien Lake and Elitch Gardens. Rowdy's Ridge opened in 2012 with several family rides. For the 2013 season, Blast Off was placed in the newly rethemed Waterfront Boardwalk area, which included major renovations to rides like the Grand Carousel and the Giant Wheel, along with some new dining options. Laserblast received new improvements and was rebranded Ignite the Night. UFO and the 'Cuda Falls waterslides were closed and removed. The Scrambler ride returned after two years in storage.

Premier Parks, LLC (2014-2018)
Herschend Family Entertainment's lease ended after the 2014 season and was taken over by Premier Parks, LLC. New rides installed during this period include Rolling Thunder, a 72-foot Larson 22M Giant Loop; Brain Drain, a set of two body slides that drops riders through a trapdoor at high speeds; and Ripcurl Racer, a six-lane Proslide Kracken Racer. Following the 2016 season, CNL Lifestyle sold Darien Lake and 14 other amusement parks to EPR Properties. The park continued to be leased and operated by Premier Parks, with no immediate change in operations or staffing. Tantrum, a Gerstlauer Euro-Fighter coaster, opened for the 2018 season.

Six Flags/EPR Properties (2018-present)
In May 2018, Six Flags Entertainment Corporation acquired lease rights to operate the park, with the park remaining under the ownership of EPR Properties. Six Flags SkyScreamer, a Funtime Star Flyer, opened for the 2019 season. During this season, the park reverted to the Six Flags Darien Lake branding. For the 2020 season, it was announced that Wahoo Wave, a ProSlide waterslide, would be added to the newly re-named and re-themed Hurricane Harbor WaterPark.

However, the park was temporarily closed due to the COVID-19 pandemic (except for the campgrounds and Darien Square), with no timeframe from the state of New York on when theme parks can open. Despite this, the park announced on September 11, 2020, the park would remain closed and all season passes and tickets would be carried over to the 2021 season.

Current rides and attractions

Roller coasters

Thrill rides
Many of the rides manufactured by Huss Park Attractions were installed as part of a deal with Huss to use Darien Lake as a North American showcase for Huss's new rides in the early 1980s.

Family rides

Kids rides
Adventure Land for Kids contained all kiddie rides from 1988 through 1996 when it was replaced by Beaver Brothers Bay (previously called Popeye's Seaport, Looney Tunes Seaport and Adventure Isle) with all new rides, exclusively from Zamperla. The Tiny Trio was a set of older kiddie rides from Adventure Land located near Mind Eraser. In 2012, the trio was expanded into Rowdy's Ridge. The Bay is located on an island surrounded by the midway originally formed by Treasure Island Mini-Golf.

Water park rides

Entertainment
All show venues listed here are included with price of admission.

Fright Fest
The original Six Flags Fright Fest was an annual event held at the end of the operating season (Weekends in October, typically) from 1998 to 2006, which celebrated Halloween. Fright Fest added new areas to the park (Bloodstone Hollow, a free haunted graveyard and town; and Brutal Planet, an upcharge haunted house) and different shows than the regular season (Dead Man's Party in The Grande Theater and Laser Spooktacular at the Lakeside Amphitheatre.) When the park was sold to PARC Management in 2007, the event was rebranded as "Fall Family Fun Fest," adding family oriented areas such as hay mazes and pumpkin painting in addition to the haunted house. During this event, admission to the park was free, with individual charges for each ride and attraction. A re-branded FrightFest returned in 2008 with similar elements to the former Six Flags Fright Fest and additional new elements such as the Fright Night Field Trip, a bus ride through the haunted campgrounds. (However, the event's name had a lack of space between the words "Fright" and "Fest" in order to steer clear of any legal conflict with Six Flags.) The Haunted House and the Trick or Treat Trail also returned from previous years. Fright Fest was removed from Darien Lake in 2015 and replaced by Harvest Fest. The Halloween-themed event returned to Darien Lake in 2018 under the Six Flags branding.

Magic of Lights
In August 2021, the park unveiled a new Christmas lights display that would be taking place at the park during the upcoming 2021 holiday season. It ran from November 19, 2021, through January 2, 2022. It is a 1.25-mile drive-thru holiday light display extravaganza running through the park. This event was free to all current Season Pass Holders and Members. It did not return in 2022 based on the website.

Harvest Fest

In 2015, Darien Lake replaced their fall events with a more family-friendly event named Harvest Fest. Although this idea was attempted before with Fall Family Fun Fest, here rides were included with admission and less focus was put on scary attractions. Instead of upcharge haunts, hay rides and crafts for children were included with admission. Food trucks, craft beers and other vendors were made available to offset lower staffing during the offseason. Also, the schedule of the season was shortened to end in September, rather than the end of October. In 2018 and 2019 the season was extended through October, this event took place on weekends in September until Fright Fest started. This event didn't take place during the 2021 or 2022 seasons.

Former attractions

Past entertainment
Former entertainment venues within the park.

Other on-site entities

Lodge on the Lake Hotel
In 1998, Premier Parks made a major investment to the property with the park's first on-site hotel, designed with a North Woods theme. The $12 million Lodge on the Lake Hotel opened with 161 hotel rooms, two suites and an outdoor heated pool. A few months later, the similarly themed Beaver Brothers Cafe opened as a full-service restaurant offering breakfast, lunch and dinner.

Campgrounds
The campground and picnic area offers campsites, approximately half of which are equipped with park-owned RVs and cabins.

Darien Square
Located within the campgrounds which includes; a General Store, 2 restaurants, a gift shop, arcade and lounge, laundry and the campground Office.

Darien Lake Performing Arts Center
The Darien Lake Performing Arts Center is an outdoor music venue on the park grounds.

Ignite the Night COLORBLAST
Concerts were formerly held at the Laser Stage, also known as the Lakeside Amphitheater. A pool was added in front of the stage as part of the Ignite the Night laser show.

Incidents
 On July 26, 1987, lightning killed three campers sleeping in tents on the campground.
 On May 16, 1999, a 365 lb (165 kg) guest who had been unable to properly secure his lap bar was ejected from Superman – Ride of Steel as the car went over a camel-hump hill. He fell approximately , sustaining serious injuries. He was awarded US$3.95 million in damages. Seatbelts and an extra brake segment before the final hill were added to the coaster after the incident.
 On September 6, 2009, the body of William Sutherland, a Pennsylvania resident who had been reported missing the day before, was found in a park lake.
 On July 8, 2011, James Hackemer, an Iraq War veteran who had lost both legs in a 2008 roadside bomb attack, fell to his death from the Ride of Steel. The accident was attributed to operator error.

See also

 Incidents at Six Flags parks
 List of contemporary amphitheatres

References

External links

 Darien Lake Performing Arts Center
 Darien Lake Performing Arts Center

Amusement parks in New York (state)
Music venues in New York (state)
Buildings and structures in Genesee County, New York
Tourist attractions in Genesee County, New York
Darien
Former PARC Management theme parks
Herschend Family Entertainment
Premier Parks, LLC
1954 establishments in New York (state)
Amusement parks opened in 1981
1981 establishments in New York (state)
Funtime, Inc.

Six Flags Darien Lake


Niels de Langen, né le  à Arnhem, est un skieur handisport néerlandais. Il pratique le ski assis dans la catégorie LW12-2 ( skieur ayant le plein usage du tronc, des épaules et des bras).

Biographie
Avant ses un an, il contracte un méningococcie et perd l'usage de sa jambe droite. Il commence la pratique du ski en 2012 mais en 2013, il se blessé au pied gauche et n'a pas pu marcher pendant six mois. À 16 ans, il est amputée de sa jambe gauche qui avait également été endommagée par l'infection. Il pratique alors le ski assis

Il remporte une médaille de bronze aux Championnats du monde de ski para-alpin 2017 lors de l'épreuve de slalom ce qui lui permet de participer aux Jeux paralympiques d'hiver de 2018 dans quatre disciplines avec une huitième place en super combiné, sa meilleure performance.

En 2019, il remporte une médaille d'argent aux Championnats du monde de ski para-alpin dans l'épreuve de slalom géant puis en 2022, il remporte le bronze dans l'épreuve du super combiné assis masculin et slalom assis masculin à Lillehammer, en Norvège.

Aux Jeux paralympiques d'hiver de 2022 à Pékin, en Chine, il a remporté la médaille de bronze au super combiné masculin assis.

Palmarès

Jeux paralympiques

Notes et références

Liens externes

Skieur alpin handisport néerlandais
Skieur alpin aux Jeux paralympiques d'hiver de 2018
Skieur alpin aux Jeux paralympiques d'hiver de 2022
Médaillé de bronze paralympique néerlandais
Naissance en novembre 1998
Naissance à Arnhem

Niels de Langen


بلدية تالافيلويرا دي لا فيرا ، هي بلدية تقع في مقاطعة قصرش والتي تقع في منطقة إكستريمادورا، غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 424 نسمة وفقاً لإحصائية سنة 2002م.

انظر أيضا
 إسبانيا

مراجع

أماكن مأهولة في قصرش
بلديات قصرش

تالافيلويرا دي لا فيرا


Frei Apolônio de Todi, (batizado como Pedro Paulo; Todi, 23 de janeiro de 1747 – Mairi, 14 de julho de 1828) foi um religioso franciscano, responsável por dezenas de missões nos sertões do Arcebispado da Bahia entre os séculos XVIII e XIX.

Biografia
Nasceu em 23 de janeiro de 1747, com o nome de Peter Paolo, num vilarejo chamado Ripaioli perto de Todi, na Úmbria, região de nascimento e morte de São Francisco de Assis, fundador da Ordem dos Frades Menores. Em 1772, ordenou-se presbítero, seguindo o ardor missionário no Brasil Colônia, chegando no ano de 1780, em Salvador. Serviu os cristãos do Arcebispado da Bahia e vizinhança durante quase 50 anos, vindo a falecer em 14 de julho de 1828, aos 81 anos, na povoação do futuro município de Mairi.

Serviços missionários
Recém chegado a Bahia em 1780, com a função de visitador e missionário, iniciou seu trato espiritual no recôncavo (Cachoeira e Pirajá), logo seguindo para Sergipe, passando pelas paróquias de Lagarto e Itabaiana, e a cada ano circulando pela território baiano, desde a Costa do Descobrimento, Rio São Francisco até a aridez da Caatinga dos kiriris.

Mas entre as dezenas de localidades por onde missionou, desde ermidas à missões indígenas seculares, duas destacaram-se pelo desenvolvimento alcançado, sendo elas Monte Santo e Cícero Dantas.

A primeira missão, teve sua presença em 1785, quando ergueu uma capela dedicada ao Sagrado Coração de Jesus, Nossa Senhora da Conceição e a Santa Cruz na Serra do Piquaraçá, alcançando a localidade categoria de paróquia em 1790, elevação para vila em 1837 e comarca judiciária em 1850, incluindo em seu território a fazenda Canudos, onde Antônio Conselheiro décadas depois fundaria o Belo Monte, com desfecho na Guerra de Canudos.

Já Cícero Dantas, antigo território de Jeremoabo, recebeu a visita do missionário em 1812, construindo uma capela dedicada a Nossa Senhora do Bom Conselho, a qual recebeu alvará para ser freguesia em 1817, em 1875 alcançou sua emancipação politica, tendo sido o local reduto politico e residencial do Barão de Jeremoabo.

Alguns dos atuais municípios dos estados da Bahia, Sergipe e Alagoas por onde o religioso prestou serviços foram Camaçari, Entre Rios, Cícero Dantas, Jeremoabo, Euclides da Cunha, Tucano, Rodelas, Porto Real do Colégio, Porta da Folha, Glória, Itapicuru, Japaratuba, Pão de Açúcar, Una, Ilhéus, Camamu, Nova Soure, Canavieiras, Catu, Valença, Jacobina, Banzaê, Pedrão, Paratinga, Feira de Santana e Tomar do Geru.

Homenagens e Citações

 Monte Santo - BA: Rua Frei Apolônio de Todi / Estátua Monumento;
 Antas - BA: Povoado Frei Apolônio;
 Cícero Dantas - BA: Rua Frei Apolônio de Todi;
 Jardim João XXIII, Raposo Tavares, São Paulo - SP: Rua Frei Apolônio de Todi;
 Os Sertões de Euclides da Cunha: Citado com destaque como o grande apóstolo dos sertões;
 Anais do Rio de Janeiro de Baltazar da Silva Lisboa: Publicação de cartas do mesmo missionário sobre sua trajetória religiosa;

Referências

Capuchinhos
Italianos expatriados no Brasil
História da Bahia

Frei Apolônio de Todi


Cucá o Santa Ana Cucá es una localidad, comisaría del municipio de Tixpéhual en el estado de Yucatán, México. La localidad se encuentra en torno al viejo casco de la hacienda homónima en cuyas cercanías existe también un yacimiento arqueológico de la cultura maya, conocido también como Cucá o Kukab.

Toponimia
El nombre (Cucá) en idioma maya que podría significar ardilla de agua, si se entiende que cu es una contracción de cuuc que significa ardilla y ha que significa agua.

Localización
Cucá se encuentra se encuentra localizada a 6 kilómetros al sur de la población de Tixpéhual.

Infraestructura
Entre la infraestructura con la que cuenta:
Un parque.
Un kínder.
Una escuela primaria.
Una exhacienda.

Importancia histórica
Tuvo su esplendor durante la época del auge henequenero y emitió fichas de hacienda las cuales por su diseño son de interés para los numismáticos. Dichas fichas acreditan la hacienda como propiedad de José María Guerra C.

Demografía
Según el censo de 2005 realizado por el INEGI, la población de la localidad era de 114 habitantes, de los cuales 54 eran hombres y 60 eran mujeres.

Galería

Véase también
 Yacimiento arqueológico de Kukab
 Chochoh
 Kilinché
 Sahé
 Techoh
 Tixpéhual
 Fichas de haciendas mexicanas

Referencias

Enlaces externos

 Yucatán en el tiempo, enciclopedia alfabética, Mérida, Yucatán, 1998, ISBN 970 9071 00 9

Zona henequenera de Yucatán
Localidades del municipio de Tixpéhual
Toponimia maya
Haciendas de Yucatán
Haciendas de México que emitieron fichas de pago

Cucá


Paraty je općina i povijesni grad na južnoj obali Brazila, u državi Rio de Janeiro, oko 258 km jugozapadno od glavnog grada države, Ria de Janeira i 330 km sjevernije od São Paula. Grad je smješten uz ocean, na bujnom obalnom području Costa Verde ("Zelena obala") između dvije rijeke i gotovo na razini mora. Oblikovan je uzimajući u obzir tok plime i kao rezultat toga mnoge su ulice periodično poplavljene tijekom plime. Paraty je 1930. god. bio glavni grad Brazila, a danas je središte općine s površinom od 930,7 četvornih kilometara i 39.395 stanovnika, što ga stavlja na 43. mjesto među općinama države Rio po broju stanovnika.

Budući kako je lijep primjer očuvane baštine kolonijalne barokne arhitekture, Paraty je, zajedno s obližnjim otokom Ilha Grande, upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Americi 2019. godine kao "jedan od najbolje očuvanih obalnih gradova u Brazilu s četiri zaštićena prirodna područja brazilske Atlantske šume". To je prvo miješano mjesto svjetske baštine (kulturna i prirodna baština) u Brazilu.

Povijest

Područje današnjeg grada su naseljavali indijanci plemena Guaianá, koji su cijelo ovo područje zvali Paraty, što na jeziku Tupi znači "rijeka riba". Portugalci su osnovali selo 1597. god., a grad 1667. godine, nakon otkrića zlata u planinama Minas Geraisa. Grad se brzo bogati postajući luka iz koje isplovljavaju brodovi koji prevoze zlato u Portugal.

Ovaj prelijepi grad tada je sagrađen u najčišćem kolonijalnom stilu s baroknim crkvama i kaldrmama kamenom popločenih ulica u cijeloj četvrti povijesnog središta. Njegova je luka služila i kao ulazno mjesto za alate i afričke robove, poslane na rad u rudnicima. Izgrađen je obrambeni sustav radi zaštite bogatstva luke i grada.Bio je to tajni grad u kojemu su živjeli samo vojnici, radnici i robovi iz Afrike. Krajem 17. stoljeća Paraty je bio krajnja točka "puta zlata" (Caminho do Ouro), 1200 km dug popločani kameni put koji je povezivao luku Paraty s gradovima zlata (Diamantina via Ouro Preto i Tiradentes). Dva stoljeća ova mala ribarska luka, skrivena na dnu njezine uvale, bila je glavna točka ukrcavanja paleta armadas za prenošenje bogatstva Brazila u Lisabon.

Kad je odlučeno da će zlatna ruta prolaziti kroz sigurniji Rio de Janeiro, Paraty je uskoro napustilo njezino stanovništvo. Iz tog razloga arhitektura grada gotovo se nije promijenila od tog vremena, što mu daje veliku kulturnu vrijednost i čini je turističkom atrakcijom. Do pedesetih godina prošlog stoljeća nije bilo ni ceste za pristup gradu, a danas u gradu nije dopušteno kretanje automobila ili kamiona i dozvoljen je samo pješački promet ili bicikli. Motorna vozila su u povijesnoj četvrti dopuštena samo za isporuke srijedom, pa su konji i kola vrlo čest prizor širom grada.

God. 1972. osnovan je Državni park Paraty-Mirim kojim je zaštićen Paraty i njegov bujni okoliš, da bi još 32.610 ha obale Atlantske šume zaštićeno Zaštićenim područjem okoliša Cairuçu 1985. god., koje se dijelom preklapa s Nacionalnim parkom Serra da Bocaina koji je osnovan na samom jugu općine 1971. god., a proteže se u državu São Paulo.

Znamenitosti

Povijesno središte Paratyja zadržalo je svoj plan iz 18. stoljeća, a velik dio njegove kolonijalne arhitekture datira iz 18. i početka 19. stoljeća.

Paraty ima koristi od još jednog velikog dobra: ljepota prirode koja ga okružuje. Grad je zapravo smješten u krajoliku zelenih brežuljaka Atlantske šume (jedno od pet svjetskih ključnih žarišta bioraznolikosti) koji se uranjaju u more kako bi se ponovno iznikli u obliku velikog broja malih otoka. To je dom impresivne raznolikosti vrsta, od kojih su neke ugrožene, kao što su jaguar, bjelousni pekariji (Tayassu pecari) i nekoliko vrsta primata, kao što je južni vunasti majmun pauk, koji je simbol mjesta.

Paraty nudi i prekrasne plaže poput plaže Cachadaço i Trindade.

Slavni ljudi iz Paratyja
 Princ Jean d'Orléans-Braganza živio je tamo od pedesetih godina prošlog stoljeća nakon što je stekao veliko imanje na 500 hektara.

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica
 Paraty vodič
 Galerija fotografija

Ostali projekti

Gradovi u Brazilu
Svjetska baština u Brazilu
Administrativna podjela Brazila
Rio de Janeiro
Administrativne jedinice drugog reda
Općine

Paraty


Rogaland Norveç'in eyaletlerinden birisidir. Hordaland, Telemark, Aust-Agder ve Vest-Agder'e sınırı vardır.

Coğrafi özellikleri
Rogaland'da genellikle kıyı iklimi görülür. Bu yüzden Rogaland'da sahiller, plajlar ve adalar yoğundur. En önemli adası Karmøy, Boknafjorden ise en büyük körfezidir.

Rogaland nüfus bakımından Norveç'te 3. sıradadır.

Şehirleri: Stavanger, Sandnes, Haugesund, Egersund, Sauda, Bryne, Kopervik ve Jørpeland'dır.

Karmøy başlı başına bir bakır madenidir. (Özgürlük Heykeli'nin yapımında buradaki bakırlar kullanılmıştır.) Rogaland Norveç'in en önemli petrol ve mazot kaynağıdır. Ve birde halkın geçimini sağladı faaliyet ise tarımdır. Bu yüzden tarımsal alanlar geniştir.

Bölgeleri
Dört tane bölgesi vardır. Bunlar Haugalandet, Ryfylke, Jæren ve Dalane'dir.

Tarihi
Rogaland'da, çok eski zamandan kalıntılar vardır. Bunlardan biri Svarthola Mağarasıdır. Araştırmalar sonucu Taş Devrinden kalma bir çocuğun iskeleti bulunmuştur. Arkeolojik çalışmalar sonucu Tunç Devri ve Cilalı Taş Devri'nden kalan kalıntılar bulunmuştur. Rogaland, Vikingler zamanında Rygjafylke olarak anılırmış. Harald Fairhair ve Hafrsfjord Savaşı'ndan önce, önemsiz bir krallık olarak bilinirmiş.

Turistik Yerler
Rogaland birçok doğal güzelliklerin olduğu yerdir. Örneğin Preikestolen, Kjerag ve Gloppedalsura.

İlçeleri

Rogaland'ın 26 ilçesi vardır:

Bjerkreim

Bokn

Eigersund

Finnøy

Forsand

Gjesdal

Hå

Haugesund

Hjelmeland

Karmøy

Klepp

Kvitsøy

Lund

Randaberg

Rennesøy

Sandnes

Sauda

Sokndal

Sola

Stavanger

Strand

Suldal

Time

Tysvær

Utsira

Vindafjord

Dış bağlantılar
 Rogaland Eyaleti - Resmi site
 Eyaletin bir başka sitesi (İngilizce)
 Harita

Rogaland


A injustiça epistêmica é uma injustiça relacionada ao conhecimento. Inclui ações sistêmicas de exclusão e silenciamento; distorção sistemática ou deturpação dos significados e contribuições de determinadas pessoas; desvalorização do próprio status ou posição nas práticas comunicativas; distinções injustas de autoridade; e desconfiança injustificada. O termo foi cunhado pela filósofa britânica Miranda Fricker e, segundo ela, existem dois tipos de injustiça epistêmica: a injustiça testemunhal e a injustiça hermenêutica .

Conceitos relacionados incluem opressão ou violência epistêmica. Em artigo de 2014, Vivian May identificou antecipações dessas teorias no pensamento de Anna Julia Cooper, que observou em 1892 que as mulheres negras eram uma " cadenza incompreendida", uma "estirpe abafada" por outras vozes. O ensaio de Gayatri Chakravorty Spivak "Pode o Subalterno Falar?" (1988) é uma contribuição inicial para a literatura sobre o assunto.

Injustiça testemunhal
A injustiça epistêmica testemunhal configura-se por ações discriminatórias sobre a palavra de alguém. Uma injustiça desse tipo pode ocorrer quando alguém é ignorado ou não levado em consideração por causa de seu gênero, sexualidade, raça ou etnia, deficiência ou, de forma mais ampla, por causa de sua identidade. Fricker dá o exemplo do londrino Duwayne Brooks, que viu seu amigo Stephen Lawrence assassinado.  Os policiais que chegaram ao local olharam para Brooks com suspeita. De acordo com um inquérito oficial, "os oficiais não conseguiram se concentrar no Sr. Brooks e acompanhar energicamente as informações que ele lhes deu. Ninguém sugeriu que ele deveria ser usado em buscas na área, embora ele soubesse onde os assaltantes foram vistos pela última vez. Ninguém parece ter tentado acalmá-lo ou aceitar que o que ele disse era verdade." Ou seja, os policiais não viram Brooks como uma testemunha confiável, presumivelmente em parte devido ao preconceito racial. Este foi, diz Fricker, um caso de injustiça testemunhal, que ocorre quando "o preconceito faz com que um ouvinte dê um nível de credibilidade deflacionado à palavra de um orador".

Injustiça hermenêutica
A injustiça epistêmica hermenêutica  é a injustiça relacionada à forma como as pessoas interpretam suas vidas. Fricker utiliza o exemplo da criação e utilização da expressão assédio sexual para explicar essa injustiça. Por exemplo, foi apenas na década de 1970 que o termo foi introduzido na língua inglesa para descrever algo que muitas pessoas, especialmente mulheres, vivenciavam há muito tempo. Na década de 1960, antes do termo ser introduzido, ao sofrer assédio sexual uma mulher teria dificuldade em colocar sua experiência em palavras. De acordo com Fricker, a dificuldade enfrentada não é por acaso. Isso se deve à exclusão das mulheres da participação plena na formação da língua inglesa. Na décade de 1980, depois que o termo foi introduzido, uma mulher nesta situação teria condições de entender melhor o que aconteceu com ela. No entanto, ela poderia ainda ter dificuldade em explicar essa experiência para outra pessoa, porque o conceito de assédio sexual ainda não é bem conhecido. Novamente, a dificuldade enfretada não é por acaso, de acordo com Fricker. Isso se deve à exclusão das mulheres da participação igualitária no jornalismo, ciência, academia, direito e outras instituições que regulam e guiam as vidas humanas. Fricker argumenta que a vida de algumas mulheres é menos inteligível – para elas mesmas e/ou para os outros – porque as mulheres historicamente têm exercido menos poder para moldar as categorias através das quais todos nós entendemos o mundo. Fricker afirma que isso também é verdade para outros grupos marginalizados.

A injustiça hermenêutica ocorre quando as experiências de uma pessoa não são bem compreendidas porque essas experiências não se enquadram em nenhum conceito conhecido por si mesma (ou por outras pessoas), devido à exclusão histórica de alguns grupos de pessoas de atividades que moldam a linguagem que as pessoas usam para dar sentido às suas experiências.

Origens
Embora o termo injustiça epistêmica tenha sido cunhado em 1999, Vivian May argumentou que a ativista dos direitos civis Anna Julia Cooper, na década de 1890, antecipou o conceito ao afirmar que às mulheres negras é negado o reconhecimento total e igual como conhecedoras. Gaile Pohlhaus Jr. aponta para o ensaio de 1988 de Gayatri Chakrovorty Spivak, " Can the Subaltern Speak? " (Pode a Subalterna falar?, em português), como outra antecipação. Nesse ensaio, Spivak descreve o que ela chama de violência epistêmica que ocorre quando pessoas subalternas são impedidas de falar por si mesmas sobre seus próprios interesses porque outros afirmam saber quais são esses interesses.

Facilitação
O ''Cynefin framework'', uma metodologia para auxiliar a tomada de decisão, busca evitar a injustiça epistêmica ao permitir que os indivíduos formem seu próprio entendimento de sua situação. Uma abordagem usada no Cynefin é apresentar narrativas contrastantes que emergem de dados próprios da comunidade.

Questões avançadas
Desde Fricker, outras pessoas intelectuais adaptaram o conceito de injustiça epistêmica e/ou expandiram o que o termo inclui. Essas contribuições incluíram nomear e restringir formas de injustiça epistêmica, como: opressão epistêmica, epistemicídio, exploração epistêmica, silenciamento como silenciamento testemunhal e como sufocamento testemunhal, injustiça contributiva, injustiça epistêmica distributiva, e injustiça de confiança epistêmica.

José Medina defendeu um relato de injustiça epistêmica que incorpore mais vozes e preste atenção ao contexto e às relações em jogo.  Elizabeth S. Anderson argumentou que a atenção deve ser dada às causas estruturais e remédios estruturais da injustiça epistêmica.  Uma literatura estreitamente relacionada sobre epistemologias da ignorância também vem se desenvolvendo, o que inclui a identificação de conceitos sobrepostos como ignorância branca   e ignorância hermenêutica intencional .

A filósofa americana Kristie Dotson alertou que algumas definições podem deixar de fora contribuições importantes para a discussão em curso em torno da injustiça epistêmica.  Gaile Pohlhaus Jr. respondeu que o conceito deve, portanto, ser considerado aberto, e muitas abordagens diferentes devem ser consideradas.

Em 2017, foi publicado o Routledge Handbook of Epistemic Injustice, compilando capítulos que abordam tanto o trabalho teórico sobre o conceito quanto os esforços para aplicar essa teoria a estudos de caso práticos. O teórico político indiano Rajeev Bhargava usa o termo injustiça epistêmica para descrever como os grupos colonizados foram injustiçados quando os poderes colonizadores substituíram, ou impactaram negativamente, os conceitos e categorias que os grupos colonizados usavam para entender a si mesmos e ao mundo. Da mesma forma, em 2021, o professor Sabelo J. Ndlovu-Gatsheni menciona o termo epistemicídio e o Império Cognitivo para descrever a discriminação de estudiosos e intelectuais do Sul Global pela academia ocidental e na esfera dos estudos decoloniais.

A negação do genocídio tem sido considerada um exemplo de injustiça epistêmica.

Ver também

Filósofos e teóricos selecionados
 Miranda Fricker
 José Medina
 Kristie Dotson
 Gaile Pohlhaus Jr.
 Elizabeth S. Anderson
 David Coady
 Charles Mills
 Boaventura de Sousa Santos
 Sabelo J. Ndlovu-Gatsheni

Epistemologia
Injustiça
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Pretas)

Injustiça epistêmica


Louis-Marie-Joseph-Eusèbe Caverot (* 26. Mai 1806 in Joinville; † 23. Januar 1887 in Lyon) war ein französischer Kardinal der Römischen Kirche.

Leben

Über Kindheit und Jugend von Louis-Marie-Joseph-Eusèbe Caverot ist wenig bekannt. Als gesichert gilt, dass er das Priesterseminar St. Sulpice in Paris absolvierte und am 19. März 1831 die Priesterweihe empfing.

Danach war er bis 1834 als Vikar im Erzbistum Besançon tätig und weitere sechs Jahre, bis 1840, als Kaplan. Von 1840 bis 1845 wirkte er als Kanonikus an der Kathedrale von Besançon, ehe er weitere drei Jahre, bis 1848, als Generalvikar arbeitete.

Am 20. April 1849 wurde Caverot zum Bischof des Bistums Saint-Dié ernannt; die Bischofsweihe fand am 22. Juli 1849 statt und wurde von Jacques-Marie-Adrien-Césaire Mathieu, dem Erzbischof von Besançon durchgeführt, Mitkonsekratoren waren Bénigne du Trousset d'Héricourt, Bischof von Autun, und François-Victor Rivet, Bischof von Dijon. Nach 27 Jahren an der Spitze von Saint-Dié wechselte Caverot am 26. Juli 1876 als Erzbischof ins Erzbistum Lyon.

Papst Pius IX. nahm Caverot im Konsistorium vom 12. März 1877 als Kardinalpriester mit der Titelkirche San Silvestro in Capite ins Kardinalskollegium auf. Nur ein Jahr später nahm Caverot am Konklave 1878 teil, in welchem Papst Leo XIII. gewählt wurde. Zuletzt nahm Caverot am 24. März 1884 den Wechsel seiner Titelkirche vor und bekam als neue Titelkirche Santa Trinità dei Monti.

Louis-Marie-Joseph-Eusèbe Caverot starb drei Jahre danach, im Alter von 80 Jahren. Er ist in der Kathedrale von Lyon bestattet.

Weblinks

Kardinal (19. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Bischof (19. Jahrhundert)
Konzilsvater (Erstes Vatikanisches Konzil)
Franzose
Geboren 1806
Gestorben 1887
Mann
Bischof von Saint-Dié
Person des Christentums (Saint-Dié-des-Vosges)

Louis-Marie-Joseph-Eusèbe Caverot


Eugen Ritter von Böhm-Bawerk (12. febrúar 1851 – 27. ágúst 1914) var austurrískur hagfræðingur sem átti mikilvægt framalag í þróun austurríska hagfræðiskólans og einnig í nýklassískri hagfræði. Hann starfaði með hléum sem fjármálaráðherra Austurríkis á milli 1895 og 1904. Einnig skrifaði hann mikið af gagnrýni á Marxisma.

Líf og störf
Árið 1881 fór hann að kenna í háskólanum í Innsbruck og var hann þar allt til árið 1889. Á þeim tíma þá skrifaði hann fyrstu tvö bindin af þremur af meistaraverkinu sínu sem bar nafnið Kapital und Kapitalzins.

Árið 1889 var hann fenginn til þess að semja tillögu um umbætur á skattlögum Austurríkis. Austurríska kerfið skattlagði mikið framleiðslu, og þá sérstaklega á stríðsárunum, og veitti með því mikla hvatingu til fjárfestingar. Tillaga Böhm-Bawerk kallaði á nútímalegan tekjuskatt, sem var fljótlega samþykktur og bar mikinn árangur á næstu árum.

Sem fjármálaráðherra barðist hann stöðugt fyrir ströngu og miklu viðhaldi á lögfestum gullstaðli og jafnvægi í fjárhagsáætlunum. Árið 1902 aflétti hann sykurstyrknum, sem hafði verið einkenni í austurríska hagkerfinu í nær tvær aldir. Hann hætti sem fjármálaráðherra árið 1904, þegar auknar fjármálakröfur hersins hótuðu að koma fjárhag í ójafnvægi. Alexander Gerschenkron sem sagnfræðingur í hagfræði gagnrýndi Böhm-Bawerk mikið og kennir honum um afturhaldssemi Austurríkis í fjármálum þar sem Böhm-Bawerk vildi ekki leggja mikið fjármagn í opinberar framkvæmdir.

Eugen kenndi hagfræði við Háskólanum í Vínarborg þangað til hann lést árið 1914.

Mynd af Böhm-Bawerk var á austurríska hundrað skildninga seðlinum á milli áranna 1984 og 2002, þegar Evran var tekin upp.

Gagnrýni á Karl Marx
Eugen Böhm von Bawerk skrifaði bókina Zum Abschluss des Marxschen Systems sem kom út árið 1896 og er sú bók talinn vera eitt af bestum gagnrýnum á hagfræði kenningum Karls Marx. Eugen Von Böhm-Bawerk hefur sjálfsagt lagt mikla vinnu í að lesa þar sem bækur Marx geta verið mjög langar, sem dæmi þá eru Das Kapital-bækurnar í heild sinni 2910 blaðsíður. Það sem Eugen Von Böhm-Bawerk skrifaði um í bókinni sinni Zum Abschluss des Marxschen Systems var það að gildislögmál Karls Marx sem var skrifað um í fyrsta bindi Das Kapitalværi í mótsögn á móti kenningu hans sjálfs í þriðja bindinu um hagnað og verð á framleiðslu. Eugen Von Böhm-Bawerk fannst líka að Karl Marx væri að gera lítið úr áhrifum framboðs og eftirspurnar.

Vegna þessarar bókar hefur Eugen Von Böhm-Bawerk verið talinn einn sá fyrsti til að skjóta niður vinnukenningu Karls Marx. Margir sósíalistar voru ósammála Eugen Von Böhm-Bawerk og meiri að segja skrifaði þýski jafnaðarmaðurinn Rudolf Hilferding ritgerðina "Böhm-Bawerks Marx-Kritik" árið 1920 til varnar kenningum Marx gegn Böhm-Bawerk. Hilferding taldi að Eugen Von Böhm-Bawerk væri aðeins að sjá trén í staðinn fyrir skóginn og væri aðeins að líta á ómikilvæg smáatriði. Böhm-Bawerk gagnrýndi líka hugmynd Marx um arðrán verkalýðsins sem gengur út á að þeir sem eiga fyrirtæki séu að nota starfsfólkið heldur en að hjálpa þeim með því að vinna hjá þeim, því fyrirtæki greiða út laun áður en varan sem framleidd sé seld.

Gagnrýni á aðránskenninguna
Kenning Marx um arðrán verkalýðsins snýr að því þegar aðilar hagnast á verkum eða frammistöðu annara. Í kenningunni er því gerð greinaskil að starfsmenn sem vinna að framleiðslu vöru fái ekki allan þann ágóða sem til verður af sölu hennar., heldur að fjármagnseigendur sitji á ákveðnum hluta ágóðans. Vildi Marx halda því fram að með slíku athæfi væri verið að hlunnfara starfsmenn framleiðslu af sínum ágóða.

Böhm-Bawerk vildi meina að kenning þessi stæðist ekki skoðun, jafnvel þótt dæmi væru tekin um vörur sem einungis kröfðust vinnuafls til framleiðslu.

Sú ástæða í kenningu Marx sem notuð var til réttlætingar á hlutfalli fjármagnseigenda í söluverðinu var að starfsmenn framleiðslu fengju í hendur launagreiðslu áður en vara væri seld, jafnvel burt séð frá því hvort vara sejist í náinni framtíð eða ekki. Þessu samhliða væru fjármagneigendur að taka á sig ákveðna áhættu og binda í verkefninu fé sem átti þá að réttlæta að þeir fengju í sinn hlut hluta hagnaðar.

Að þessu sögðu vildi Böhm-Bawerk því meina að fjármagnseigendur væru ekki að hlunnfara verkafólkið heldur styðja við það og veita þeim vettvang til athafna sinna án óþarfa óstöðugleika.

Þessi sjónarmið sjáum við fólk takast á dagsdaglega einn þann dag í dag, hversu mikilvægur og útskýranlegur þáttur fjármagnseigenda er í hagkerfinu. Einhverjir eru fylgjandi og aðrir á móti. Gaman getur verið að benda fólki á kenningar Marx´s og Böhm-Bawerk í slíkum umræðum.

Notagildi vaxta
Eugen Ritter von Böhm-Bawerk gaf út þrjár meginástæður fyrir því að vextir væru jákvæðir. Meðal annars að jaðarlaun myndu lækka til lengri tíma þar sem það er búist við að framtíðarlaun munu hækka. Seinni ástæðan var sú að við metum núvirði af gæðum meira heldur enn framtíðarvirði. Því vilji fólk frekar neyta vörur strax heldur enn að bíða. Neytandinn myndi einungis neyta vörunnar seinna ef greiddir væru vextir.

Síðasta kenningin tengd vöxtum er að ef breytingar eru gerðar á framleiðsluni eins og bætur þá er hægt að auka framleðslu út frá sömu auðlindum. Ef við tökum dæmi þá getur hópi fólks veitt nægilega mikinn fisk til að búa til mat fyrir alla í einn dag. Enn fólkið gæti hópað sér saman í einn dag og búið til tæki og tól til að auka framleiðslugetu.

Síðasta kenningin er þó ekki viðtæk því margir eru ósammála henni. Fyrstu tvær eru kenningarnar eru víða samþykktar enda hægt að tengja mikið við nútímann.

Tenglar
Grein úr MisesInstitute

Grein úr DBpedia
Grein úr Academic

Tilvísanir

Austurrískir hagfræðingar
Fjármálaráðherrar Austurríkis

Eugen von Böhm-Bawerk


Trachysarus es un  género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Comprende las siguientes especies:

 Trachysarus antarcticus Reed, 1874
 Trachysarus basalis Straneo & Jeannel, 1955
 Trachysarus bicolor Straneo & Jeannel, 1955
 Trachysarus emdeni Straneo & Jeannel, 1955
 Trachysarus kuscheli Straneo & Jeannel, 1955
 Trachysarus neopallipes Noonan, 1976
 Trachysarus ovalipennis Straneo & Jeannel, 1955
 Trachysarus pictipes Straneo, 1958
 Trachysarus punctiger Andrewes, 1931
 Trachysarus sericeus Andrewes, 1931

Referencias

Enlaces externos

 Trachysarus en ION
 Nomenclator Zoologicus

Pelmatellina

Trachysarus


Općinska nogometna liga Daruvar je bila liga sedmog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1982./83.
Sudjelovalo je 11 klubova, a prvak je bio klub "Partizan" iz Batinjana.

Sustav natjecanja
11 klubova je igralo dvokružnu ligu (22 kola, 20 utakmica po klubu). Za razliku od prošle sezone (1981./82.), kad su postojale A liga i B liga, nanovo je igrana jedinstvena liga.

Ljestvica

 Mala Maslenjača – tada samostalno naselje, od 2001. dio naselja Maslenjača
 Miokovićevo – tadašnji naziv za Đulovac

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Međuopćinska liga Daruvar – Pakrac – Grubišno Polje 1982./83.

Vanjske poveznice

Izvori

 library.foi.hr, Jednota : organ Svazu čechu a Slovaku v SR Horvatsku
  library.foi.hr, "Jednota", br. 25/1983 (2011), god. 38, izdano 25. lipnja 1983., str. 16 (22. kolo i ljestvica), preuzeto 6. siječnja 2023.

1982-83
Daruvar

Općinska nogometna liga Daruvar 1982./83.


Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası veya kısa adıyla CSO, Türkiye'de çok sesli müziği yayma, tanıtma, sevdirme, Türk bestecilerin eserlerini yurt dışında seslendirme amaçlarına hizmet eden Ankara'da yerleşik senfoni orkestrasıdır. Dünyada, kuruluşundan itibaren varlığını kesintisiz sürdüren en eski orkestralardan biridir.

Tarihçe
1826'da Osmanlı padişahı II. Mahmut devrinde İstanbul'da batılı bir bando oluşturmak düşüncesiyle Mızıka-ı Hümayun adı ile kurulan topluluk, Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası'nın temelini oluşturur. Mızıka-ı Humayun 1924 yılında Gazi Mustafa Kemal'in isteği ile Ankara'ya taşındı ve 1932 yılında Riyaset-i Cumhur Filarmoni Orkestrası adını alarak Türkiye Cumhuriyeti Millî Eğitim Bakanlığına bağlı olarak hizmetlerine devam etti. 1957 yılında Riyaset-i Cumhur Senfoni Orkestrası adını almış orkestra günümüzde Kültür ve Turizm Bakanlığına bağlıdır.

Osmanlı dönemi
Mehter takımı yerine batılı bir askerî bando oluşturmak için kurulan Mızıka-ı Hümayun, zamanla çeşitli müzik, sahne sanatı ve eğlence dallarını bünyesinde toplayan bir örgüt olmuştu. Orkestranın başına başlangıçta İstanbul'da yaşayan Fransız uyruklu bir sanatçı getirildiyse de yetersiz olduğu görülünce Sardunya Hükûmeti'nin tavsiyesi üzerine davet edilen Giuseppe Donizetti 17 Eylül 1828 tarihinde İstanbul'a gelerek orkestra şefliğine atandı. Donizetti, 1856'daki ölümüne kadar görevini sürdürdü. Donizetti'nin yerine İtalyan sanatçı Callisto Guatelli orkestranın yönetimine getirildi. Callisto'nun 1899'da ölümünden sonra Aranda Paşa orkestrayı yönetti. 1908 yılında flütist Saffet Atabinen ilk Türk şef olarak orkestranın başına geçti ve orkestraya yenilikler getirdi.

Mızıka-ı Humayun'un ilk parlak sanatsal yükselişi, 1919 yılında 60 kişilik kadrosu ile Avrupa kentlerinde verilen konserler ile gerçekleşti. Konser öncesinde Mızıka-ı Humayun yöneticiliği ile orkestra şefliği birbirinden ayrılarak Osman Zeki Üngör ilk defa bağımsız bir orkestra şefi olarak göreve başlamış, Türk Kurtuluş Savaşı yıllarında orkestra, Osmanlı Padişahı'na bağlı bir kurum olarak varlığını devam ettirmiş, saltanat kaldırılınca halifeye bağlanmış ve Makam-ı Hilafet Mızıkası adını almıştır.

Cumhuriyet dönemi
Hilafetin kaldırılmasında 8 gün sonra, 11 Mart 1924'te orkestra, TBMM'nin karşısındaki binada ilk konserini verdi. Yeni hükûmetin önünde ilk sınavını böylece veren orkestra, 27 Nisan 1924 tarihinde dönemin Türkiye Cumhurbaşkanı Atatürk'ün emri ile Ankara'ya taşındı. Osman Zeki Üngör'ün yönetiminde çalışmalarına devam eden orkestra, Türk Ocağı'ndaki konserlerin yanı sıra radyo konserlerine ağırlık verdi.

Cumhuriyet dönemindeki ilk yurt dışı turnesi 1926 yılında gerçekleşti. "Karadeniz Gemisi"ndeki Yerli Malı Sergisi'nin Avrupa sahil şehirlerine yaptığı 4 aylık geziye katılan orkestra büyük ilgi gördü. Yine Türkiye Cumhuriyeti Millî Savunma Bakanlığına 1932 yılına kadar bağlı olarak çalışmayı sürdüren orkestra, 23 Haziran 1932 tarihinde Zeki Üngör'ün çabaları ile Millî Eğitim Bakanlığına bağlandı. Riyaset-i Cumhur Filarmoni Orkestrası adını alarak cumhuriyet ile özdeşleşti. Bu adın alınması ile bando ve orkestra kesin olarak birbirlerinden ayrıldı. Zeki Üngör 1934'te orkestradan ayrıldı.

Konser salonu

Orkestra, 2020'ye kadar çalışmalarını kendisine 1961 yılında tahsis edilmiş ve 1962'de konser salonuna dönüştürülmüş olan binada sürdürmüştür. Söz konusu bina Gençlik Parkı'nın güneyinde, Talatpaşa Bulvarı üzerindedir. Bu konser salonu ile Ankara Adliyesi arasındaki bölgede 1995-2020 arasında inşa edilen yeni iki senfonik müzik salonunu içeren   CSO Ada Ankara, 3 Aralık 2020'de hizmete girdi. Orkestra konserlerine  CSO Ada Ankara adlı müzik kompleksinde yer alan Büyük Salon, Mavi Salon ve tarihi CSO Salonu'nda devam etmektedir.

Orkestra yönetimi
Orkestrada idare ve sanat otoritesi 1951 yılına kadar tek şefte toplanmış bulunuyordu. Orkestra sanatçıları aynı yıl kendilerine bir yönetim kurulu seçtiler. Bu yönetim şekli 1957'de "Kuruluş Özel Yasası" ile resmîleşmiş, orkestra yönetimi, yönetim kurulu ve teknik kurul olmak üzere iki organa ayrılmış, her sene tekrarlanan bir seçimle orkestrayı yönetecek 5 kişilik yönetim kurulu belirlenmeye başlanmış ve seçilen yönetim kurulu orkestranın senelik programını belirlemeye, teknik kurul ise yabancı şef ve solistlerin seçimini yapmaya başlamıştır.

Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası şefleri

Yardımcı şefler

Belgeseller
Deniz Çubukçu yönetmenliğinde çekilen "Marşlardan Senfonilere:Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası" (2008) başlıklı belgesel, yaklaşık 30 dakikalık 2 bölümden oluşur. Birinci bölümde orkestranın günümüzdeki işlevi ve Osmanlı Dönemi'ndeki yapısı, ikinci bölümde ise Cumhuriyet Dönemi'ndeki gelişmeler ele alınır.

Neslihan Semerci yönetmenliğinde çekilen Müzikli Bir Göç Masalı (2022) adlı belgesel, Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası'nın tarihi binasından yeni binasına taşınma hikâyesini konu edinir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Marşlardan Senfonilere Bölüm 1
Marşlardan Senfonilere Bölüm 2

1826'da Osmanlı İmparatorluğu'nda kurulan oluşumlar
1826'da kurulan müzik grupları

Cumhurbaşkanlığı Senfoni Orkestrası


A 16.ª edição da clássica ciclista Strade Bianche  foi uma corrida na Itália que se celebrou a 5 de março de 2022 sobre um percurso de 184 quilómetros com início e final na cidade de Siena, Itália.

A corrida fez parte do UCI WorldTour de 2022, calendário ciclístico de máximo nível mundial, sendo a terceira corrida de dito circuito e foi vencida pelo esloveno Tadej Pogačar do UAE Emirates. Completaram o pódio, como segundo e terceiro classificado respectivamente, o espanhol Alejandro Valverde do Movistar e o dinamarquês Kasper Asgreen do Quick-Step Alpha Vinyl.

Percurso
A corrida começou e terminou na cidade de Siena, realizados em sua totalidade no sul da província de Siena, na Toscana. A corrida é especialmente conhecido por seus caminhos de terra branca (strade bianche ou sterrati).

Quanto ao percurso da edição de 2022, mal teve diferenças nos primeiros quilómetros com respeito à prova de 2021, onde se incluíram 11 sectores e 63 quilómetros de trechos de terra, um 34% da prova, uma percentagem realmente chamativo numa corrida que se disputou sobre uma distância total de 184 quilómetros.

A corrida terminou como em anos anteriores na famosa Piazza do Campo de Siena, após uma estreita ascensão empedrada na Via Santa Caterina, no coração da cidade medieval, com trechos de até 16% de pendente máxima.

Sectores de caminhos de terra:

Equipas participantes
Tomaram parte na corrida 22 equipas: 17 de categoria UCI WorldTeam e 5 de categoria UCI ProTeam. Formaram assim um pelotão de 149 ciclistas dos que acabaram 87. As equipas participantes foram:

Classificação final
 A classificação finalizou da seguinte forma:

Classificação geral

Ciclistas participantes e posições finais

UCI World Ranking
A Strade Bianche outorgou pontos para o UCI World Ranking para corredores das equipas nas categorias UCI WorldTeam, UCI ProTeam e Continental. As seguintes tabelas são o barómetro de pontuação e os dez corredores que obtiveram mais pontos:

Referências

UCI WorldTour de 2022
2022
Desporto na Itália em 2022

Strade Bianche de 2022