Michael Arthur Ledeen (; born August 1, 1941) is an American historian and neoconservative foreign policy analyst. He is a former consultant to the United States National Security Council, the United States Department of State, and the United States Department of Defense. He held the Freedom Scholar chair at the American Enterprise Institute where he was a scholar for twenty years and now holds the similarly named chair at the Foundation for Defense of Democracies. He was very close to Antonio Martino.

Academic career
Ledeen holds a Ph.D. in History and Philosophy from the University of Wisconsin–Madison where he studied under the historian George Mosse. His doctoral dissertation eventually became Universal Fascism: The Theory and Practice of the Fascist International, 1928–1936, first published in 1972. The book explored Italian leader Benito Mussolini's efforts to create a Fascist international in the late 1920s and early 1930s. Ledeen taught at Washington University in St. Louis but left after being denied tenure. Some faculty indicated that questions about the "quality of his scholarship" and about whether or not Ledeen had "used the work of somebody else without proper credit" were issues, although some also noted that "the 'quasi-irregularity' at issue didn't warrant the negative vote on tenure."

Ledeen subsequently moved to Rome, where he was hired as the Rome correspondent for The New Republic and was named a visiting professor at the University of Rome for two years until 1977. In Rome, Ledeen worked with Italian historian Renzo De Felice, who greatly influenced Ledeen, drawing a distinction between "fascism-regime" and "fascism-movement." Ledeen's political views developed to stress "the urgency of combating centralized state power and the centrality of human freedom" Ledeen continued his studies in Italian Fascism with a study of the takeover of Fiume by Italian irredentist forces under Gabriele d'Annunzio, who Ledeen argued was the prototype for Mussolini.

Billygate
In the 1980 lead up to the US presidential election, Ledeen, along with Arnaud de Borchgrave, wrote a series of articles published in The New Republic and elsewhere about Jimmy Carter's brother, Billy Carter's contacts with the Muammar al-Gaddafi regime in Libya. Ledeen testified before a Senate subcommittee that he believed that Billy Carter had met with and been paid off by Yasser Arafat of the Palestinian Liberation Organization.

Five years later, in 1985, a Wall Street Journal investigation suggested that the series of Billygate articles written by Ledeen were part of a larger disinformation campaign intended to influence the outcome of that year's presidential election. According to the reporting, Francesco Pazienza, an officer of the Italian intelligence agency SISMI, alleged that Ledeen was paid $120,000 for his work on Billygate and other projects. Pazienza and Ledeen were very active in disinformation efforts. At SISMI, Pazienza stated, Ledeen warranted a coded identification: Z-3. Pazienza was later tried and convicted in absentia for using "extortion and fraud to obtain embarrassing facts about Billy Carter".

The Bulgarian connection
Ledeen worked for the Italian military intelligence agency SISMI in 1980, providing "risk assessment" and consulting on extradition matters between Italy and the United States. During his time in Italy, Ledeen endorsed the "Bulgarian connection" conspiracy theory concerning Grey Wolves member Mehmet Ali Ağca's 1981 attempt to assassinate Pope John Paul II. The theory has since been attacked by various authors and journalists, including Washington Post reporter Michael Dobbs, who initially believed the story as well. The theory was adopted in 2005 by the Italian Mitrokhin Commission. According to Craig Unger, "With Ronald Reagan newly installed in the White House, the so-called Bulgarian Connection made perfect Cold War propaganda. Michael Ledeen was one of its most vocal proponents, promoting it on TV and in newspapers all over the world."

Work in the United States
In the early 1980s, Ledeen appeared before the newly established Senate Subcommittee on Security and Terrorism alongside former CIA director William Colby, author Claire Sterling, and former Newsweek editor Arnaud de Borchgrave. Both Ledeen and de Borchgrave worked for the Center for Strategic and International Studies at Georgetown University at the time. All four testified that they believed the Soviet Union had provided material support, training and inspiration for various terrorist groupings.

Ledeen was involved in the Iran–Contra affair as a consultant to National Security Advisor Robert C. McFarlane. Ledeen met with Israeli Prime Minister Shimon Peres, officials of the Israeli Foreign Ministry, and the CIA to arrange meetings with high-ranking Iranian officials, whereby Iranians supported by the US would be given weapons by Israel, and would proceed to negotiate with Hizbollah for the release of hostages in Lebanon. Ledeen's own version of the events is published in his book, Perilous Statecraft.

Ledeen vouched for Iranian intermediary Manucher Ghorbanifar. According to Adnan Khashoggi in 1985, Ghorbanifar was the head of Iranian Prime Minister Mir Hussein Mousavi's European intelligence and Ledeen was aware of this. In one interview after the scandal broke, Ledeen stated that he initially had "profound reservations" about Ghorbanifar, but that he proved himself to be reliable by opening a channel to Iranian leaders. In another report in which he was described as "perhaps the only person on the US side of the affair to defend Ghorbanifar", he said that he considered Ghorbanifar to be a friend.

Yellowcake forgery allegations

During the summer of 2001, Alain Chouet and others with France's DGSE investigate an alleged deal known later as Nigergate in which Iraq was trying to obtain yellowcake from a country in Africa and, by May and June 2002, they investigate any connection with Niger but find that the rumors are entirely false. Furthermore, in July 2002, the Italian SISMI and the United States CIA are informed by the French DGSE that Rocco Martino, a former Italian intelligence agent, is trying to pass fake documents about Iraq obtaining yellowcake from Niger. However, the SISMI report that a lady, who is controlled by SISMI's Antonio Nucera, in the Niger embassy at Rome presents the fake documents in July 2002. Later, in March 2003, George Tenet incorrectly stated that Iraq, which had large quantities of yellowcake, was obtaining yellowcake from Niger.

According to a September 2004 article by Joshua Micah Marshall, Laura Rozen, and Paul Glastris in Washington Monthly: "The first meeting occurred in Rome in December, 2001. It included Franklin, Rhode, and another American, the neoconservative writer and operative Michael Ledeen, who organized the meeting. (According to UPI, Ledeen was then working for Undersecretary of Defense Douglas Feith as a consultant.) Also in attendance was Ghorbanifar and a number of other Iranians."

Colleagues Andrew McCarthy and Mark R. Levin have defended Ledeen, writing: "Up until now, the fiction recklessly spewed by disgruntled intelligence-community retirees and their media enablers—some of whom have conceded that the claim is based on zero evidence—has been that Michael had something to do with the forged Italian documents that, according to the Left's narrative, were the basis for President Bush's "lie" in the 2003 State of the Union Address that Saddam Hussein had obtained yellowcake uranium (for nuclear-weapons construction) in Africa."

Iraq War advocacy
During the 1990s, Ledeen was active in supporting the ousting of Saddam Hussein from Iraq. He was known as one of The Vulcans who also included John Bolton, Douglas Feith, Richard Perle, Paul Wolfowitz, Donald Rumsfeld, and David Wurmser who signed an "An Open Letter to the President" to lobby Bill Clinton to remove Hussein from office.

Regarding the "pre-emptive" invasion of Iraq, in 2002 Ledeen criticized the views of former National Security Adviser Brent Scowcroft, writing:

Ledeen's statements prior to the start of the Iraq war such as "desperately needed and long overdue war against Saddam Hussein" and "dire need to invade Iraq" caused Glenn Greenwald to label his later statement that he "opposed the military invasion of Iraq before it took place" to be an "outright lie". However, Ledeen maintains these statements are consistent since: "I opposed the military invasion of Iraq before it took place and I advocated—as I still do—support for political revolution in Iran as the logical and necessary first step in the war against the terror masters."

Views on Iran
Ledeen is a long-time foe of the Islamic regime of Iran.  He believed that invading the country and regime change in Iran should have been the first priority in the "war on terror" in 2003 rather than Iraq. He believes that "everything traces back to Tehran" and that Iran manipulates both sides of the Shi'ite-Sunni conflict, leading reviewer Peter Beinart to note that his "effort to lay virtually every attack by Muslims against Americans at Tehran's feet takes him into rather bizarre territory." The New York Times describes Ledeen's views as "everything traces back to Tehran". Ledeen's phrase, "faster, please" has become a signature meme in Ledeen's writings (it is currently the title of his blog on the Pajamas Media website) and is often referenced by neoconservative writers advocating a more forceful and broader "war on terror." In 1979, Ledeen was one of the first Western writers to argue that Ayatollah Ruhollah Khomeini was a "clerical fascist", and that while it was legitimate to criticize the Shah's regime, if Khomeini seized power in Iran the Iranian people would suffer an even greater loss of freedom and women would be deprived of political and social rights. He presently believes that "No one in the West has yet supported Iranian democratic organizations" and that "aggressive support for those Iranians who wish to be free" would most likely work in ending the clerical government.

According to Justin Raimondo, Ledeen "holds up Bill Clinton and Madeleine Albright as patsies for Khomeini—who supposedly believed that the Ayatollah overthrew Shah Reza Pahlavi because the Iranian government was 'excessively repressive and intolerant.' While it would not do to come right out and deny the savagery of the Shah's legendary SAVAK secret police, Ledeen informs us that, under the monarch's beneficent rule, 'Iran had become too modern, too tolerant—especially of women and of other religious faiths—and too self-indulgent. The shah had Westernized Iran'—except, perhaps, in his prisons, where the ancient methods of torture were routinely employed on dissidents of all sorts."

Ledeen is currently against both an invasion of Iran or air-strikes within the country. He has argued that the latter may eventually become necessary if negotiations with the Iranian government fail, but it would only be the least bad option of many options and it would lead to many negative unforeseen consequences. The New York Times has called Ledeen's skepticism towards military action against Iran surprising given his opposition to the regime.

In July 2016 Ledeen co-authored with Lt. General Michael T. Flynn, at the time Donald Trump's national-security adviser, The Field of Fight: How We Can Win the Global War Against Radical Islam and Its Allies. Flynn and Ledeen constructed a narrative in which the world is at war with a "great evil" and Iran is the central player on the enemy side.

Controversial theories
Ledeen also believed that Iran is the main backer of the insurgency in Iraq and even supported the al-Qaida network formerly led by al-Zarqawi despite its declaration of jihad against Shi'ite Muslims. He claimed that German and Italian court documents showed Zarqawi created a European terrorist network while based in Tehran.

Ledeen was a board member of the "Coalition for Democracy in Iran" (CDI), founded by Morris Amitay, a former executive director of American Israel Public Affairs Committee (AIPAC). Ledeen had also been part of the board of the U.S. Committee for a Free Lebanon. According to The Washington Post, quoted by Asia Times, he was the only full-time international affairs analyst regularly consulted by Karl Rove, George W. Bush's closest advisor.

Following the February 2003 speech by French Minister for Foreign Affairs Dominique de Villepin at the United Nations General Assembly against the intervention in Iraq, Ledeen outlined, in a column entitled "A Theory," a possibility that France and Germany, both NATO allies of the United States, "struck a deal with radical Islam and with radical Arabs" to use "extremism and terrorism as the weapon of choice" to weaken the United States. He stated, "It sounds fanciful, to be sure," but that, "If this is correct, we will have to pursue the war against terror far beyond the boundaries of the Middle East, into the heart of Western Europe. And there, as in the Middle East, our greatest weapons are political: the demonstrated desire for freedom of the peoples of the countries that oppose us."

Jonah Goldberg, Ledeen's colleague at National Review, coined the term "Ledeen Doctrine" in a 2002 column. This tongue-in-cheek "doctrine" is usually summarized as "Every ten years or so, the United States needs to pick up some small crappy little country and throw it against the wall, just to show the world we mean business," which Goldberg remembered Ledeen saying in an early 1990s speech.

Ledeen has also advocated that U.S. leaders take a stronger rhetorical stance in wars on Islamic regimes and militant groups. For instance he has recommended in public talks that U.S. leaders question or challenge defeated Islamic militaries or forces regarding the apparent failure of Allah to assure their victory.

Personal life
Ledeen was born in Los Angeles, California.

Ledeen is an accomplished contract bridge player. He has won one American Contract Bridge League national-level tournament, the 2009 Senior Swiss Teams, on a  with Karen Allison, Lea Dupont and Benito Garozzo. He has also partnered Jimmy Cayne, who oversaw the collapse of Bear Stearns firm in 2007 and 2008. Consulted by a New York Times journalist early in the episode, Ledeen suggested that his book on the leadership lessons of Machiavelli had influenced Cayne, and observed that "Jimmy saw himself in Machiavelli ... you have to get rid of failure and you have to punish lack of virtue ruthlessly and all the time."

His first wife was Jenny Ledeen of St. Louis, Mo. Ledeen has three children: Simone, Gabriel, and Daniel. Simone has worked both in Iraq and Afghanistan for the Department of Defense; Gabriel is currently a lieutenant in the United States Marines Corps serving his second tour in Iraq; Daniel too is currently a lieutenant in the USMC.

He is married to his second wife, Barbara, who was a longtime staffer for Senator Chuck Grassley on the Senate Judiciary Committee until early 2021, when she retired from the Senate.

Missing Clinton emails
Barbara Ledeen sparked controversy in 2015 when she tried to launch her own investigation into Hillary Clinton's emails, while a staffer for Senator Chuck Grassley on the Senate Judiciary Committee which was looking into Trump's Russia issue. According to FBI notes, she requested the assistance of both a defense contractor and Newt Gingrich who asked Judicial Watch for financial assistance for her efforts. Judicial Watch requested another contractor to access the "deep web and dark web". Matt Tate, a former British intelligence official, was approached by Peter W. Smith, an aid close to Gingrich and who was also working with Michael Flynn who is a confidant of Barbara Ledeen's husband, who Tate said Smith was obtaining Clinton's emails independently of Barbara Ledeen's efforts which Grassley had told her to stop.

Project Veritas
To support Project Veritas in 2017 and 2018 and while she was a staff member on the Chuck Grassley led Senate Judiciary Committee, Barbara Ledeen was tasked to help discredit H.R. McMaster because he had stated that President Trump had the intelligence of a "kindergartner" and was an "idiot." She posted numerous comments on Facebook supporting Project Veritas including "We owe a lot to Erik Prince" because of his efforts to support Project Veritas and many disparaging posts about McMaster. Her involvement in the campaign to discredit McMaster led to Barbara Ledeen being named as a member of the Groundswell group; she admitted passing on information to Project Veritas but said "I am not part of a plot."

Bibliography
 Universal Fascism; the Theory and Practice of the Fascist International, 1928–1936, New York, H. Fertig, 1972
 co-written with Renzo De Felice: Fascism: An Informal Introduction To Its Theory And Practice, New Brunswick, N.J. : Transaction Books, 1976 .
 "Renzo De Felice and the Controversy over Italian Fascism", pages 269–283 from Journal of Contemporary History, Volume 11, 1976.
 The First Duce: D'Annunzio at Fiume, Baltimore; London: Johns Hopkins University Press, 1977 .
 Italy In Crisis, Beverly Hills [Calif.]: Sage publications, 1977 .
 co-written with George Mosse: Intervista sul Nazismo, Rome-Bari, Laterza, 1977
 co-written with William Lewis: Debacle, The American Failure in Iran, Vintage Books; 1st Vintage Books ed edition (1982)
 Grave New World, New York: Oxford University Press, 1985 .
 West European Communism and American Foreign Policy, New Brunswick, N.J., U.S.A.: Transaction Books, 1987 .
 Perilous Statecraft: An Insider's Account of the Iran-Contra Affair, New York: Scribner, 1988 .
 Superpower Dilemmas: the U.S. and the U.S.S.R. at Century's End, New Brunswick, U.S.A.: Transaction Publishers, 1992 .
 Freedom Betrayed: How America Led a Global Democratic Revolution, Won the Cold War, and Walked Away, Washington, D.C.: AEI Press, 1996 .
 Machiavelli on Modern Leadership: Why Machiavelli's Iron Rules Are As Timely and Important Today as Five Centuries Ago, New York: Truman Talley Books/St. Martin's Press, 1999 .
 The War against The Terror Masters: Why It Happened, Where We Are Now, How We'll Win, New York: St. Martin's Press, 2002 .
 The Iranian Time Bomb: The Mullah Zealots' Quest for Destruction. Truman Talley Books, 2007. . .
 Obama's Betrayal of Israel, New York: Encounter Broadsides, 2010
 The Field of Fight: How We Can Win the Global War Against Radical Islam and Its Allies co-written with Lt. General Michael T. Flynn, New York: St. Martin's Press, 2016 .

See also
Timeline of Russian interference in the 2016 United States elections
Timeline of Russian interference in the 2016 United States elections (July 2016 – election day)

Notes

References

External links
 Profile at International Analyst Network

1941 births
Living people
American Jews
Historians of fascism
Iran–Contra affair
Writers from Los Angeles
University of Wisconsin–Madison College of Letters and Science alumni
Washington University in St. Louis faculty
The American Spectator people
American conspiracy theorists
American contract bridge players
Neoconservatism
New Right (United States)

Michael Ledeen


Vaupés () is a department of Southeastern Colombia in the jungle covered Amazonic Region.  It is located in the southeast part of the country, bordering Brazil to the east, the department of Amazonas to the south, Caquetá to the west, and Guabari, and Guainia to the north; covering a total area of 54,135 km2. Its capital is the town of Mitú. As of 2018, the population was 40,797, making it the least populous department in Colombia.

History

During the colonization by the Spanish and first days of the first republic, the territory of Vaupes was part of the Province of Popayán, during the Greater Colombia.  After the independence from Spain between 1821 and 1830 became part of the first version of the Boyacá Department. Between 1831 and 1857 the territory became part of the National Territory of Caquetá to later be part of the Sovereign State of Cauca.  In 1886 became part of the then recently created Cauca Department.

With the expansion of the rubber industry and the industrial revolution, exploration for rubber reached the area bringing colonizers that altered and in some cases extinguished the majority of the indigenous population.

The territory was first made into a territorial division in 1910 and functioned as Commissaries (Comisarias) with the town of Calamar as capital (located in present-day Guaviare) but later moved to the town of Mitú to make an "act of presence" near the border with Brazil.  In 1963 Guainía segregated from the Vaupes and became a commissary. In 1977, Guaviare followed the same path.

The department was created after the Colombian Constitution of 1991 which established it as a Department of Colombia on July 4, 1991.

Economy

The department's main economic activities feature logging and fishing, with much exportation to neighboring Brazil.

Demographics
The vast majority of the population consists of indigenous inhabitants. It is the least populated department in the country.

Transportation
Because of its location in the Amazon jungle, it has no roads connecting it with the rest of the country or internally from settlement to settlement, and commerce and contact with the outside world is achieved through travel along the main rivers and by means of air travel.  Several of the small settlements have airstrips with service to the department's capital, Mitú, and from there with the rest of the country.

Administrative divisions
Because of its small population and vast extension of land, Vaupes only has three municipalities. Other sections of the department were classified as an especial type of corregiments, which has certain hybrid functions from a municipality and corregimiento.

Municipalities
 Caruru
 Mitú
 Taraira

Department Corregimients
 Pacoa
 Papunahua
 Yavarateh

Municipal Corregiments
 Acariquara
 Fatima Ville

See also
Barasana-Eduria language
Cubeo language
Tucanoan languages

Notes

References

External links
Territorial-Environmental Information System of Colombian Amazon SIAT-AC website

Departments of Colombia
States and territories established in 1991

Vaupés Department


ماتفي زاخاروف (1898 - 1972) عسكري روسي كان مارشال الاتحاد السوفياتي.

روابط خارجية

مراجع

أبطال الاتحاد السوفيتي
أشخاص من محافظة تفير
حاصلون على وسام سوفوروف من الدرجة الأولى
حاصلون على وسام كليمنت جوتوالد
حاصلون على وسام كوتوزوف من الدرجة الأولى
حاصلون على وسام لينين
حائزون على وسام الراية الحمراء
خريجو أكاديمية ميخائيل فاسيليفتش فرونزه العسكرية
ضباط المخابرات السوفيتية
مارشالات الاتحاد السوفيتي
مواليد 1898
وفيات 1972
وفيات في موسكو

ماتفي زاخاروف


est un titre anglais signifiant littéralement Vous seriez surpris, et qui peut désigner :

 , une chanson écrite par Irving Berlin en 1919 ;
 You'd Be Surprised, un film muet réalisé par Arthur Rosson en 1926 ;
 , un roman policier écrit par Peter Cheney en 1940 ;
 , un film musical réalisé par Walter Forde en 1930.

You'd Be Surprised


Olaylar
 Kırım Hanlığı kuruldu (dağılışı 1783).
 Bordeaux Üniversitesi I kuruldu.

Doğumlar
 9 Şubat - Ali Şîr Nevaî, Özbek şairi (ö. 1501)
 9 Ağustos - Danjong, Joseon Krallığı'nın altıncı kralı (ö. 1457)

Ölümler
 9 Temmuz - Jan van Eyck, Flaman ressam (d. 1395)
 12 Temmuz - Ashikaga Yoshinori, Ashikaga şogunluğunun altıncı şogunu (d. 1394)
 tarihi bilinmeyen
 II. Mutazıd, Abbasi hanedanına mensup İslam halifesi

1441


Ösi Bua (* 1989 in Burundi; eigentlich Cedrick Mugiraneza) ist ein österreichischer Musiker, der 2011 mit seinem Lied I bin da Ösi Bua bekannt wurde. Sein Stil lässt sich als Mischung aus House und Mundartrap bezeichnen. Er ist bei Warner Music unter Vertrag.

Geboren in Burundi als Cedrick Mugiraneza, flüchtete er im Alter von neun Jahren aus politischen Gründen über Kenia nach Österreich. 2011 sorgte er mit seinen Videoveröffentlichungen für ein mediales Echo. Mit dem Lied I bin da Ösi Bua erreichte er schließlich 2012 Platz 69 der österreichischen Charts.

Sein Bruder ist der Kabarettist Soso Mugiraneza.

Weblinks
 Offizielle Website

Einzelnachweise

Rapper
Pseudonym
Österreicher
Geboren 1989
Mann

Ösi Bua


Trinité-et-Tobago participe aux Jeux olympiques d'été de 1948 à Londres. Il s'agit de la première participation de ce pays aux Jeux Olympiques.  Sa très modeste délégation est composée de 5 athlètes qui concourent dans 3 sports, en Athlétisme, en Cyclisme et en Haltérophilie. En dépit de son petit nombre de représentants, Trinité-et-Tobago rentre de Londres avec une médaille d'argent . Celle conquise par l'haltérophile Rodney Wilkes qui  est donc le premier médaillé olympique de l'histoire de ce pays. Il lui permet ainsi d'intégrer le tableau des médailles, en  position.

Liste des médaillés trinidadiens

Sources
  Résultats officiels sur le site du Comité international olympique
  Trinité-et-Tobago aux Jeux olympiques d'été de 1948 sur Olympedia.org

Liens externes
  Site officiel du comité olympique trinidadien

Articles connexes
 Jeux olympiques de 1948
 Trinité-et-Tobago aux Jeux olympiques

1948
Délégation aux Jeux olympiques d'été de 1948
1948 à Trinité-et-Tobago


Ochodnica este o comună slovacă, aflată în districtul Kysucké Nové Mesto din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.934 de locuitori.

Istoric
Localitatea Ochodnica este atestată documentar din 1244.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ochodnica


Frédéric Niemeyer (* 24. April 1976 in Campbellton, New Brunswick) ist ein ehemaliger kanadischer Tennisspieler.

Karriere
Niemeyer begann 1998 seine Profikarriere. Die größten Erfolge feierte er auf der zweitklassigen Challenger Tour, auf der er insgesamt sieben Titel im Einzel, sowie weitere sechs Titel im Doppel gewinnen konnte. Auf der ATP Tour feierte er bereits ein Jahr vor Beginn seiner Profikarriere, im Jahr 1997, beim Kanada Masters sein Debüt. Aufgrund einer Wildcard startete er direkt im Hauptfeld, unterlag dort jedoch dem Australier Michael Tebbutt glatt in zwei Sätzen.

Bei Grand-Slam-Turnieren erreichte er einmalig das Hauptfeld, nämlich 2003 in Wimbledon. Ihm gelang in der Auftaktrunde mit dem Sieg über den damals auf Weltranglistenplatz acht notierten Spanier Félix Mantilla ein Achtungserfolg, den er in der zweiten Runde nicht gänzlich wiederholen konnte. Wesley Moodie benötigte fünf Sätze, um Niemeyer aus dem Turnier zu werfen.

Niemeyer spielte zwischen 1999 und 2009 bei insgesamt 18 Begegnungen für die kanadische Davis-Cup-Mannschaft. Während seine Bilanz im Einzel mit 9:11 knapp negativ ist, ist seine Doppelbilanz mit 13:2 klar positiv. Bis auf zwei Doppelpartien war sein Partner stets Daniel Nestor, die gemeinsam 12 Partien gewannen und damit das erfolgreichste Doppel in der Geschichte der kanadischen Mannschaft sind.

Bei den Olympischen Sommerspielen 2004 in Athen und 2008 in Peking trat Niemeyer jeweils sowohl im Einzel als auch in der Doppelkonkurrenz an. Im Einzel scheiterte er beide Male in der ersten Runde. In Athen unterlag er Taylor Dent in drei Sätzen, in Peking musste er gegen Guillermo Cañas im zweiten Satz verletzungsbedingt aufgeben. An der Seite von Daniel Nestor blieben aber auch im Doppel bessere Ergebnisse aus. Zwar überstanden sie 2004 in Athen die erste Runde gegen die Slowaken Dominik Hrbatý und Karol Beck, im anschließenden Achtelfinale hatten sie jedoch in drei Sätzen gegen die Franzosen Michaël Llodra und Fabrice Santoro das Nachsehen. 2008 schied das Paar bereits in der ersten Runde aus, als sie überraschend von dem britischen Brüderpaar Andy und Jamie Murray in drei Sätzen besiegt wurden.

Im November 2009 erklärte Niemeyer seinen Rücktritt vom Profitennis.

Weblinks

Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2004
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2008
Davis-Cup-Spieler (Kanada)
Olympiateilnehmer (Kanada)
College-Tennis-Spieler
Kanadier
Geboren 1976
Mann

Frédéric Niemeyer


Salix hookeriana es una especie de sauce perteneciente a la familia de las salicáceas. Es nativa de la costa oeste de Norteamérica desde Alaska al norte de California, donde crece en hábitats costeros como playas, pantanos , llanuras de inundación, y los cañones.

Descripción
Es un arbusto o árbol que alcanza un tamaño de hasta 8 metros de altura, a veces formando tupidas colonias. Las hojas son de hasta 11 centímetros de largo, generalmente de forma ovaladas, onduladas lo largo de los bordes, y peludas a lanudas con textura brillante en el haz. La inflorescencia es un amento de hasta 9 o más centímetros de largo. Este sauce pueden hibridar con otras especies similares del género.

Taxonomía
Salix hookeriana fue descrita por Barratt ex Hook. y publicado en Flora Boreali-Americana 2(10): 145, pl. 180, en el año 1838.
Etimología
Salix: nombre genérico latino para el sauce, sus ramas y madera.

hookeriana: epíteto otorgado en honor del botánico William Jackson Hooker.
Sinonimia
Salix amplifolia
Salix piperi

Referencias

Enlaces externos

 Jepson Manual Treatment
 USDA Plants Profile
 Flora of North America
 Washington Burke Museum
 Photo gallery

hookeriana
Flora de América del Norte
Plantas descritas en 1838
Plantas descritas por Barratt
Plantas descritas por Hooker

Salix hookeriana


Susi er en dansk tegnefilmserie i seks afsnit fra 1973 med instruktion og manuskript af Hans-Henrik Ley.

Susi er tre år, og Susi er hovedpersonen i seks små film for de yngste filmslugere. Alle 6 episoder er tegnefilm, som i en meget enkel streg fortæller om hverdagen for Susi, der opfører sig, som man nu gør, når man er en pige på tre år. Og Susi stiller mange spørgsmål, der fint besvares. Samtidig er filmene en gennemgang af vore sanser, og de blander således på bedste måde små historier med pædagogisk formidling.

Afsnit

Eksterne henvisninger

Noter

Danske film fra 1973

Animerede tv-serier

Susi


Le Gazela (autrefois Gazela Primeiro) est un trois-mâts goélette à coque bois, construit en 1901, dont le port d'attache est au complexe de Penn's Landing à Philadelphie. Le voilier a été construit comme navire de pêche commerciale et utilisé à ce titre pendant plus de soixante ans. Il est maintenant ambassadeur maritime pour la ville de Philadelphie, le Commonwealth de Pennsylvanie et les ports de Philadelphie et de Camden, dans le New Jersey. Il a servi dans un certain nombre de films et a participé à des événements nationaux et internationaux, notamment OpSail 2000.

Historique
La barquentine Gazela Primeiro (signifiant Gazelle la première en portugais) a été construite dans le chantier naval de J.M. Mendes à Setúbal au Portugal en 1883. À cette époque, les autorités portugaises des pêches avaient un règlement interdisant la construction de nouveaux navires pour la morue des Grands Bancs de Terre-Neuve. Il était cependant permis de modifier ou de "reconstruire" un navire existant. Les meilleures informations disponibles indiquent que l'immatriculation d'un plus petit bateau à deux-mâts nommé Gazella, a été transférée par les propriétaires au navire nouvellement construit en 1901. Il n'y a aucune preuve que tous les bois du premier navire ont été réutilisés dans la construction du dernier; une pratique qui n'aurait aucun sens pour un constructeur naval commercial en bois dans les années 1900.

Gazela a été construit pour transporter les pêcheurs vers les Grands Bancs de Terre-Neuve. Chaque printemps, e voilier quittait Lisbonne, chargé de pas moins de 35 doris empilés sur le pont comme des gobelets, d'un équipage de 40 hommes (35 pêcheurs/marins, deux cuisiniers, deux seconds et le capitaine) et de quelques apprentis. Sa cale était pleine de sel comme lest. Le sel était utilisé pour les poissons pêchés (morue, plie, flétan, églefin et perche), en les préservant pour le long voyage de retour. Gazela pouvait stocker plus de 350 tonnes de poisson salé dans ses cales.

Gazela était sans moteur jusqu'en 1938, lorsqu'un moteur diesel Mannheim-Benz a été installé. Avec l'épuisement de la morue sur les Grands Bancs, les navires étaient obligés de pêcher dans le détroit de Davis, entre le Groenland et l'île de Baffin, au Canada. Les vents contraires et les icebergs fréquents dans cette zone rendaient la vie difficile aux navires sans moteur. Pour accueillir l'hélice, un nouveau poteau de gouvernail a été installé et son tableau arrière a été allongé en surplomb.

Après une carrière commerciale remarquablement longue, le dernier voyage du Gazela vers les Grands Bancs de Terre-Neuve en tant que navire de pêche commerciale remonte à 1969.

Préservation
À peu près au moment où Gazela a été désarmé après son dernier voyage, l'Independence Seaport Museum était à la recherche d'un voilier historique. La nouvelle parvint aux propriétaires du Gazela et l'année suivante, le voilier fut acheté pour le musée par le philanthrope William Wikoff Smith. Le , avec un équipage américain (dont un ancien ingénieur de Gazela), le navire traversa l'Atlantique pour rejoindre Philadelphie, retraçant la route de Christophe Colomb via les îles Canaries et San Juan de Porto Rico et le jeudi , fait sa première entrée à Philadelphie.

En 1985, Gazela a été transféré à la Philadelphia Ship Preservation Guild, la société à but non lucratif qui entretient et exploite maintenant le navire avec l'aide de donateurs et de bénévoles. Le voilier navigue le long de la côte est les mois de printemps et d'été ainsi sur le fleuve Delaware et la côte atlantique. Pendant les mois d'hiver, Gazela est entretenue par des membres bénévoles de la Philadelphia Ship Preservation Guild.

Galerie

Voir aussi

Notes et références

Bibliographie
Saville, Allison (1978) Gazela Primeiro. Leeward Publications

Liens externes

   Gazela - Site Delaware River Waterfront
 GAZELA - Site tallshipssamerica.org

Bateau de pêche
Bateau lancé en 1901
Trois-mâts goélette
Navire construit au Portugal
Navire musée en Pennsylvanie
Philadelphie

Gazela (1901)


Ada, her tarafı suyla çevrili kara parçasıdır. Şu anlamlara da gelebilir:

Yerleşim
 Ada, (emlak terimi)
 Ada, Balıkesir
 Ada, Hatay
 Ada, Sırbistan

Kişi
 Ada Lovelace, (1815-1852) programlamanın temelini atan İngilizdir. Bilgisayar dünyasındaki ilk kadındır.

Film ve dizi
 Ada (film, 1961), Daniel Mann'ın 1961'de yönettiği ABD filmi. Özgün adı Ada.
 Ada (film, 1980), Michael Ritchie'nin 1980'de yönettiği ABD filmi. Özgün adı The Island.
 Ada (film, 1988), Süreyya Duru'nun 1988'de yönettiği Türk filmi
 Ada (film, 2005), Michael Bay'in 2005'te yönettiği ABD filmi. Özgün adı The Island.
 Ada: Zombilerin Düğünü, Talip Ertürk ve Murat Emir Eren'in 2010'da ortaklaşa yönettikleri Türk korku-komedi filmi.

Kurgusal karakter
 "Ada", Çağan Irmak'ın 2008 tarihli filmi Issız Adam'da Melis Birkan'ın canlandırdığı karakter.
 "Ada", Frans Weisz'in 2001 tarihli filmi Qui vive'in başrol karakteri.

Diğer
 Ada (programlama dili)
 Ada (albüm), Zülfü Livaneli'nin bir albümü
 Ada TV, Kuzey Kıbrıs'taki bir televizyon kanalı

Ada (anlam ayrımı)


est une chanson du groupe de rock américain Toto parue sur leur premier album Toto de 1978. Elle est sortie le  en tant que troisième single de l'album sous le label Columbia Records.

Composition
Le chant principal est interprété par le guitariste Steve Lukather. Cheryl Lynn fournit les chœurs féminins, chantant une adaptation de la comptine américaine Georgie Porgie.

Dans une interview de 1988 pour le magazine Modern Drummer, Jeff Porcaro a discuté du développement du groove pour Georgy Porgy :

La chanson est toujours interprétée lors des tournées du groupe. Elle est adaptée avec des solos d'improvisation à la guitare et aux claviers.

Accueil critique
Le magazine Cash Box a déclaré que la chanson commence .

Personnel

 Toto
 Steve Lukather – guitares, voix principale
 David Paich – piano
 Steve Porcaro – claviers
 David Hungate – basse
 Jeff Porcaro – batterie

 Musiciens invités
 Lenny Castro – congas
 Jim Horn – saxophone, instruments à vent
 Chuck Findley – cuivres
 Marty Paich – arrangements de cordes
 Sid Sharp – arrangements de cordes
 Cheryl Lynn – chœurs

Classements hebdomadaires

Version d'Eric Benét

L'auteur-compositeur-interprète américain de R&B Eric Benét a enregistré une reprise de Georgy Porgy pour son deuxième album studio, A Day in the Life. Cette version présente également la voix de la chanteuse de R&B américaine Faith Evans et a été produite par le groupe de R&B .

Sortie en single le 8 février 1999, la version d'Eric Benét a connu le succès en Nouvelle-Zélande, où elle a atteint la deuxième place du RIANZ Singles Chart, et elle est devenue un succès dans les top 40 en France, aux Pays-Bas, au Royaume-Uni et en Suède.

Classements

Classements hebdomadaires

Classements de fin d'année

Autres reprises et adaptations
 Une version du groupe de soul américain Charme est sortie en 1979 avec la voix non créditée de Luther Vandross. Le single a été réédité quelques années plus tard après la montée en popularité du chanteur et il a ensuite été crédité en tant qu'artiste vedette.
 Le groupe disco et jazz-funk Side Effect (avec Miki Howard au chœur) a sorti sa version en 1980 sur son album After the Rain. Il a culminé au numéro 77 du classement américain des chansons R&B.
 Le chanteur québécois Dwight Druick a repris la chanson dans une adaptation en français en 1979, parue sur son album Tanger de 1980.
 En 1991, la chanson a été échantillonnée par le rappeur MC Lyte pour sa chanson Poor Georgie sur l'album Act Like You Know. La chanson a culminé au numéro 1 sur le classement Billboard Hot Rap Singles le 6 mars 1992.
 Il a été enregistré par le musicien de rock philippin Ramon Jacinto avec Bobby Kimball de Toto de l'album de 2012 RJ Duets.
 La chanson a été échantillonnée par Devin the Dude dans sa chanson Georgy de l'album The Dude, et par Guru dans Kissed the World de son album Jazzmatazz, Vol. 4.
 Clara Luciani a échantillonné la chanson dans Amour Toujours de l'album Cœur sorti le 20 mai 2021.

Notes et références

Single musical sorti en 1979
Chanson de 1978
Chanson interprétée par Toto
Single publié par Columbia Records
Single publié par Warner Bros. Records
Chanson de disco

Georgy Porgy


Euro bölgesi, resmî adıyla euro alanı, ortak para birimi ve yasal ödeme aracı olarak euroyu (€) seçen 20 Avrupa Birliği (AB) üyesinin oluşturduğu ekonomik ve parasal birlik. 1 Ocak 2023 itibarıyla euro bölgesinde Almanya, Avusturya, Belçika, Estonya, Finlandiya, Fransa, Hırvatistan, Hollanda, İrlanda, İspanya, İtalya, Kıbrıs, Letonya, Litvanya, Lüksemburg, Malta, Portekiz, Slovakya, Slovenya ve Yunanistan bulunmaktadır. Diğer AB üyesi ülkeler Danimarka hariç kriterleri karşıladıkları zaman euro bölgesine katılmak zorundadır. Bugüne kadar hiçbir ülke bölgeden ayrılmadı; bu yönde herhangi bir hüküm de bulunmamaktadır.

AB üyeleri

Euro kullanan ülkeler

Euro kullanmayan ülkeler
Danimarka, Maastricht Antlaşması'nda yer alan ayrıcalıklara dayanarak euroya geçmeyen AB üyesidir. Bu ülkenin hükûmetleri ya da bir referandum sonucu halkı bu yönde karar vermedikçe AB tarafından yasal bir baskıyla karşılaşmaz. 28 Eylül 2000'de Danimarka'da yapılan referanduma göre, oy verenlerin %53,2'si euroya geçmeye karşı çıkmıştır.

İsveç'in avro konusunda bir ayrıcalığı olmamasına karşın, bu ülkede gerçekleştirilen referandumlar euroya geçişi engeller durumdadır. 14 Eylül 2003'teki referanduma göre, oy kullananların %56,1'i euroya 'hayır' demiştir. Kriterleri karşıladıktan sonra Bulgaristan, Çekya, Macaristan, Polonya ve Romanya da euroya geçmek zorundadır.

AB üyesi olmadığı hâlde euro kullanan ülkeler
Andorra, Monako, San Marino ve Vatikan AB üyesi olmamalarına karşın, yapılan antlaşmalar çerçevesinde euro kullanmaktadır. Karadağ ve Kosova ise AB ile herhangi bir antlaşma imzalamadan euro kullanmaktadır.

Notlar

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Avrupa Merkez Bankası
 Avrupa Komisyonu – Ekonomik ve Finansal İşler – Euro bölgesi

Bölge

Euro bölgesi


Dipterygeae,  tribus mahunarki iz potporodice iz potporodice Faboideae kojemu pripadaju tri roda.

Rodovi
 genus Dipteryx Schreb.
 genus Monopteryx Spruce ex Benth.
 genus Pterodon Vogel
 genus Taralea Aubl.

Izvori

Faboideae

Dipterygeae


Hint fakiri, Hindistan'da yaşayan sadu ve yogilere verilen isim. Tam olarak belli bir topluluğu anlatmasa da, daha çok yılan oynatma ve çivili yatakta yatma gibi göstergelerle anılır.

Hindistan'da toplum

Hint fakiri


Aaby Kommune var en kommune i Aarhus Amt mellem 1842 og 1970. Kommunen blev ved kommunalreformen i 1970 indlemmet i Aarhus Kommune.

Politik

Valgresultater efter år

Kommuner i Århus Amt (før 1970)

Aaby Kommune


Rambo: İlk Kan 2, Rambo serisinin ikinci filmi olan 1985  ABD yapımı aksiyon filmidir.
Senaryosu Kevin Jarre, Sylvester Stallone ve James Cameron tarafından yazılmıştır. Yönetmen George Pan Cosmatos, yapımcılar Mario Kassar-Andrew G.Vajna olup, orijinal müzik Jerry Goldsmith tarafından yapılmıştır. 94 dakika süren filmin dağıtımı Tristar Pictures Corp. tarafından yapıldı.

Film, Vietnam Savaşı esir sorunu bağlamında geçiyor. Filmde Rambo, hiçbir şey bulamayacağı inancıyla Vietnam'daki savaş esirlerinin olası varlığını belgelemek için federal emirle hapishaneden serbest bırakılır ve böylece bilgisi olmadan hükûmetin meseleyi halının altına süpürmesini sağlamış olur.

Karışık eleştiri ve incelemelere rağmen, Rambo: İlk Kan 2, ABD'de yaklaşık 42 milyon bilet satılarak dünya çapında büyük bir gişe rekorları kırdı. Sayısız soygunlara, video oyunlarına ve taklitlere ilham veren dizinin en tanınmış ve akılda kalan bölümlerinden biri haline geldi. Entertainment Weekly, "Son 25 Yılın En İyi Rock-'em, Sock-'em Filmleri" listesinde 23. sırada yer aldı.

Konusu
Hope, Washington'daki olaylardan üç yıl sonra, Amerika Birleşik Devletleri Ordusu'nun eski Yeşil Bereli üyesi John Rambo (Sylvester Stallone), eski komutanı ve aynı zamanda eski arkadaşı Albay Sam Trautman'dan (Richard Crenna) kırsal bölgedeki bir işçi çalıştırma hapishanesinde ziyaret edilir. Vietnam Savaşı'nın resmi olarak sona ermesiyle birlikte, halk, küçük bir grup ABD savaş esirinin Vietnam'da düşman esaretinde bırakıldığına dair haberler almış ve giderek daha fazla endişe duymaya başlamıştır. Eylemleri yatıştırmak için ABD hükûmeti, raporları doğrulamak için tek başına bir sızma görevini onaylamıştır. Rambo bir af karşılığında operasyonu üstlenmeyi kabul eder. Tayland'da operasyonu denetleyen bürokrat Marshall Murdock ile görüşmeye götürülür. Rambo geçici olarak ABD Ordusuna iade edilir ve yalnızca şüpheli esir kampının fotoğraflarını çekmesi ve herhangi bir mahkumu kurtarmaması veya düşman personeline müdahale etmemesi talimatı almıştır. Çünkü geri döndüğünde daha donanımlı bir kurtarma ekibi tarafından esirler alınacaklardır.

Uçaktan atlayış sırasında, Rambo'nun paraşütü dolanır ve kırılır, bu da onun silahlarını ve teçhizatının çoğunu kaybetmesine neden olur ve geriye sadece bıçağı, yayı ve okları kalır. Yerel nehir korsanları kendisini nehrin yukarısına götürmesini ayarlayan Co Bao (Julia Nickson-Soul) adlı Vietnam istihbarat ajanı genç bir kadın ile tanışır. Kampa ulaşan Rambo, haç şeklindeki bir direğe bağlı, işkenceye maruz kalmaya bırakılan mahkumlardan birini görür ve kurtarır. Kaçışları sırasında Vietnam birlikleri tarafından keşfedilir ve zırhlı bir savaş gemisi tarafından saldırıya uğrarlar; korsanlarda onlara saldırır, bunun nedeni olarak, Vietnamlılara bağlılıklarını değiştirmiş ve onlara ödül vadedildikleri ortaya çıkar. Rambo korsanları öldürür ve savaş esiri ve Co Bao güvenli bir şekilde yüzerken bir RPG ile savaş gemisini yok eder. Rambo, Co'dan çıkarma noktasına ulaşmadan kısa bir süre önce geride kalmasını ister. Murdock, kurtarma helikopterine Rambo'nun emirlerini ihlal ettiğini söyleyerek kurtarmayı iptal etmesi emrini verir.

Co Bao, Rambo ve esir'in yakalanıp kampa geri götürüldüğünü izler. Trautman, Murdock ile yüzleşir. Murdock, Kongre'nin Rambo'nun hiçbir şey bulmamasını beklediğini ve bunu yapsa bile Murdock'un konuyla daha fazla uğraşmak zorunda kalmamak için onu ölüme terk edeceğini açıklayarak, savaş esirlerini asla kurtarmayı amaçlamadığını ortaya koyar. Trautman'a, Rambo'ya kendi başına yardım etmeye çalışmasını engellemek için görevden çıkarılacağını söyler.

Rambo, Sovyet birliklerinin Vietnam ordusuyla birlikte çalıştığını öğrenir. Yerel irtibat görevlisi Yarbay Podovsky ve sağ kolu Çavuş Yuşin tarafından sorguya çekilir. Yakalanan mektuplardan Rambo'nun görevini öğrenen Podovsky, Rambo'nun Murdock'a savaş esirleri için daha fazla kurtarma görevine karşı uyarı mesajı yayınlamasını talep eder. Bu sırada Co, bir fahişe kılığında kampa sızar ve Rambo'nun elektrik şoklarıyla işkence gördüğü kulübenin altına saklanır. Rambo işbirliği yapmayı reddeder, ancak kurtarmaya çalıştığı mahkumu öldürülmekle tehdit edilince pes eder. Rambo, yazılı yorumları okumaya başlar fakat Murdock'u doğrudan tehdit eder, Sovyetleri alt eder ve Co'nun yardımıyla kamptan kaçar. Rambo, Co'yu Amerika Birleşik Devletleri'ne götürmeyi kabul eder ve öpüşürler. Tekrar hareket etmeye başladıklarında, küçük bir Vietnam kuvveti çifte saldırır ve saldırı sırasında Co ölür. Öfkelen Rambo askerleri yere serer ve Co'yu çamura gömer.

Öfkeden deliye dönen Rambo, bıçağını ve yayını kullanarak, ardı ardına üstüne gönderilen sayısız Sovyet ve Vietnamlı askeri sistematik olarak öldürür, Co'yu öldüren Vietnamlı subayıda patlayıcı bir okla havaya uçurur. Yuşin'in helikopteri tarafından atılan bir varil bombasından kurtulduktan sonra, Rambo helikoptere tırmanır ve Yuşin'i kabinden dışarı atarak öldürür. Pilot silah zoruyla dışarı çıkar ve Rambo kontrolü ele alır. Esir kampını harap eder ve savaş esirlerini çıkarmadan ve Tayland'daki dost topraklara doğru ilerlemeden önce düşman kuvvetlerinin geri kalanını yok eder. Onları bir helikopter savaş gemisinde takip eden Podovsky, helikopteri vurur ve öldürmek için harekete geçer. Kazayı taklit eden Rambo, uçağı yok etmek için bir roketatar kullanır; Podovsky'yi öldürür.

Savaş esirleriyle birlikte üsse dönen Rambo (Murdock'un ofisini yok etmek için helikopterin makineli tüfeğini kullandıktan sonra) dehşete düşen Murdock'a karşı bıçağını çıkarır; Murdock'a kalan savaş esirlerini kurtarmasını ister. Trautman, affedildiği için Rambo'yu eve dönmesi için ikna etmeye çalışır. Rambo reddedince Trautman ne istediğini sorar. Öfkelen Rambo, sadece askerlerinin onu sevdiği kadar vatanının askerlerini sevmesini ister. Trautman, Rambo'ya şimdi nasıl yaşayacağını sorar, Rambo ise kısaca "Gün den güne" der. Bununla beraber, Rambo ileriye doğru yürür.

Oyuncular
 Sylvester Stallone - John J. Rambo
 Richard Crenna - Albay Samuel Trautman
 Charles Napier - Mareşal Murdock
 Steven Berkoff - Yarbay Podovsky
 Julia Nickson-Soul - Co-Bao
 Martin Kove - Ericson
 George Cheung - Yüzb. Vinh
 Andy Wood - Banks
 William Ghent - Yüzb. Vinh (Esir kampı komutanı)
 Voyo Goric - Çvş. Yushin
 Dana Lee - Yüzbaşı Kinh
 Baoan Coleman - Gambot Kaptanı
 Steve Williams - Lifer
 Don Collins - Esir #1
 Christopher Grant - Esir #2
 John Sterlini - Esir #3
 Alain Hocquenghem - Esir #4
 William Rothlein - Esir #5
 Tony Munafo - Hapishane Güvenliği
 Tom Gehrke - Rus Pilot
 Robert Hammond - Rus Asker

Yapım

Geliştirme ve senaryosu
Yapımcılar Rambo'nun savaş esirlerinin kurtarma görevinde bir ortağının olması gerektiğini düşündüler. Yapımcıların John Travolta'nın Rambo'nun ortağını oynamasını istedikleri iddia edildi, ancak Stallone bu fikri veto etti.

Çekimler
Film Haziran ve Ağustos 1984 arasında, Meksika'nın Guerrero Eyaleti ve Tayland'da çekildi. Çekimler sırasında, özel efekt uzmanı Clifford P Wenger, Jr. filmdeki patlamalardan biri yüzünden kazara hayatını kaybetti.

İlginç Bilgiler
 Film gişede çok başarılı olmuş ve sadece Amerika'da 150 milyon dolar hasılat yaparak Sylvester Stallone'nin tam anlamıyla bir süperstar olmasını sağlamıştır.
 Fransa'daki ilk gün rekoru ancak 12 sene sonra 1997'de gösterime giren Men in Black tarafından kırılabilmiştir.
 Aşırı derecede Amerikan milliyetçiliği yaptığı yönünde eleştiriler alan film 7 dalda en kötülere verilen Razzie (altın ahududu) ödülüne aday gösterilmiş ve bu ödüllerden 4'ünü kazanmıştır.
 Senaryoyu Stallone ile beraber yazan James Cameron, filmi izledikten sonra Stallone'nin bazı sahnelerde değişiklikler yaptığını söylemiştir.
 Film boyunca Rambo tam 57 kişiyi öldürerek bir filmde en çok insan öldüren karakter unvanını almıştır.
 Filmdeki toplam ölü sayısı 67'dir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Meksika'da çekilmiş filmler
1985 çıkışlı filmler
1980'lerde savaş filmleri
2
George Pan Cosmatos'un yönettiği filmler
Jack Cardiff'in görüntülediği filmler
1980'lerde aksiyon filmleri
Vietnam Savaşı filmleri
Jerry Goldsmith'in müziğini yaptığı filmler
Soğuk Savaş filmleri
TriStar Pictures filmleri
Konusu Tayland'da geçen filmler
Gerilla ile ilgili filmler
Carolco Pictures filmleri
James Cameron'ın senaryosunu yazdığı filmler
Amerika Birleşik Devletleri devam filmleri
1985'te geçen filmler
1980'lerde devam filmleri
1980'lerde İngilizce filmler

Rambo: İlk Kan 2


Ordet tur har flere betydninger:
 Tur - En tur er en korterevarende bevægelse fra et sted til et andet. Ture kan opdeles efter rejsemåde (fx i gåtur, cykeltur og køretur) eller efter formål (fx indkøbstur).
 Tur (grafteori)
 Euler-tur - En tur i en graf kaldes en Euler-tur, hvis den omfatter samtlige kanter i grafen. (Kanterne i en tur er indbyrdes forskellige.)

Se også
 Rundrejse
 Pendling
 Rejse

Tur (flertydig)


Olaylar
 Endülüs Emevi Devleti hükümdarı I. Abdurrahman, Zaragoza şehrini ele geçirdi.
 Medikion Manastırı kuruldu.

Doğumlar
 Ahmed bin Hanbel, Hanbeli mezhebinin öncüsü (ö. 855)
 Hârizmî, matematik, gökbilim, coğrafya ve algoritma alanlarında çalışmış Fars bilim insanı (ö. 850)

Ölümler
 8 Eylül - IV. Leon, Bizans imparatoru (d. 750)

780


Benzodiazepinele reprezintă o clasă de medicamente psihotrope (psihoactive) în a căror structură chimică este prezent un nucleu benzenic fuzionat cu un nucleu de diazepină. Deoarece toate benzodiazepinele importante din punct de vedere medical prezintă și o grupare "aril" atașată în poziția 5 a nucleului diazepinic, termenul generic "benzodiazepine" se folosește în mod curent cu referire strictă la subcategoria 5-aril-1,4-benzodiazepinelor. Din punct de vedere farmaceutic benzodiazepinele aparțin unei categorii de medicamente cunoscute ca tranchilizante minore (anxiolitice). Primul medicament de acest gen, clordiazepoxidul ("Librium"), a fost descoperit accidental de către Leo Sternbach în 1955, și a devenit disponibil în 1960. Începând cu 1963, Hoffmann–La Roche a pus pe piață și diazepamul ("Valium"), una dintre cele mai cunoscute și folosite benzodiazepine. În 1977, benzodiazepinele erau cele mai prescrise medicamente la nivel global.

Câteva benzodiazepine comune sunt: alprazolamul (Xanax), diazepamul (Valium), lorazepamul (Anxiar), bromazepamul, midazolamul, tetrazepamul.

Utilizări medicale

Sunt utilizate pentru tratarea unei mari varietăți de condiții medicale, precum crizele epileptice, dependența de alcool, anxietate, panică, agitație și insomnie. Majoritatea sunt administrate orale, dar există și posibilitatea de a fi administrate intravenos, intramuscular sau rectal (prin supozitoare). În general, benzodiazepinele sunt bine tolerate de către pacienți și dau rezultate destul de bune pe termen scurt.

Farmacologie

Efectele farmacologice

1.Efectele asupra activității creierului

 sedare (liniștire), hipnoză (inducerea și menținerea somnului) până la stupoare (stare patologică caracterizată de indiferență marcată față de mediu și lipsă de răspuns în absența unor stimuli foarte puternici) - aceste efecte apar, în această ordine, în funcție de doză
 amnezie anterogradă - pentru o perioadă limitată de timp ulterior adiministrării nu se vor forma noi aminitiri (aceasta este și unul dintre principalele roluri al benzodiazepinelor în medicația "pre-anestezică" dinaintea intervenților chirurgicale efectuate sub anestezie generală). Este preponderent afectată memoria de lungă durată în raport cu cea de scurtă durată (sugerând că în este afectat procesul de transfer al amintirilor din memoria de scurtă durată în cea de lungă durată). Timpul de la administrare până la apariția unui grad de amnezie, durata până la instalarea gradului maxim de amnezie, durata totală a amneziei și intensitatea afectării memoriei depind de o multitudine de factori între care cei mai importanți sunt medicamentul specific folosit, calea de administrare (oral, intramuscular, intravenos) și doza administrată.
 efecte asupra somnului - per total benzodiazepinele cresc durata somnului și pragul necesar stimulilor pentru trezire. Durata somnului REM și a fazelor NREM1 și NREM3 este scurtată, însă durata fazei NREM2 este prelungită semnificativ, aceasta fiind cea care se corelează cu percepția subiectivă raportată a unui somn "liniștit și odihnitor".Totuși, scurtarea durate somului REM ar putea avea implicații complexe, spre exemplu asupra capacității de concentrare sau a creșterii în greutate.În cazul sistării bruște a utilizării benzodiazepinelor (după o perioadă de uz regulat) poat apărea în cazul unor persoane episoade de insomnie (efect de "rebound")  în general descrisă ca o scurtare a duratei somnului mai frecvent decât ca o dificultate de adormire.
 efect anticonvulsivant - benzodiazepinele cresc pragul de apariție al crizelor epileptice și blochează propagarea activității electice aberante la nivel cerebral, această clasă reprezentând la momentul actual medicația de elecție (prima linie) pentru pacienții aflați în status epileptic (efectul lor fiind însă influențat de durata de la intrarea în status epilepticus până la administrarea benzodiazepinei)
În ansablu efectele benzodiazepinelor la nivelul sistemului nervos central pot fi conceptualizate ca potențări la diferite nivele a circuitelor GABA-ergice cu rol inhibitor (spre exemplu la nivelul neuronilor din sistemul monoaminelor care au rol atât în menținerea stării de veghe și de alertă cât și în mecanismele de frică și de pedeapsă)Efectul lor este însă complet dependent de eliberearea presinaptică de acid gama-aminobutric GABA în sine, în absența acesteia sistemele fiind inactive în ciuda potențării datorate benzodiazepinei.

2. Efecte sistemice ale benzodiazepinelor

 Sistemul respirator - în general benzodiazepinele nu afectează respirația în doze uzuale (sedative, hipnotice) la persoanele cu funcție hepatică și pulmonară în limite normale și deprimă ușor funcția respiratorie la doze pre-anestezice. Chiar în doze mari (abuz) ele tind să cauzeze apnee (oprirea respirației) doar în combinație cu alte substanțe inhibitoarea ale sistemului nervos central (alcool etilic, opioide, etc.). În cazul persoanelor care suferă de sindromul de apnee obstructivă în somn (SAOS) utilizarea benzodiazepinelor în scop hipnotic poate duce la înrăutățirea episoadelor de apnee
 Sistemul cardiovascular - în general benzodiazepinele nu afectează activitatea cardiacă în doze usuale (sedative, hipnotice) dar în dozele pre-anestezice ele scad tensiunea arterială (prin acțiune periferică sau inhibiția funcției ventriculare stângi, în funcție de preparat) și cresc frecvența cardiacă.În doze mari midazolamul scade considerabil perfuzia cerebrală și asimilarea oxigenului la nivel cerebral.
 Sistemul digestiv - diazepamul inhibă secreția gastrică nocturnă bazală (mai puțin efecient decât alte clase de medicamente utilizate de regulă în acest scop)
 Sistemul muscular - efect miorelaxant (relaxare musculară)
Astfel, din punct de vedere al clasificării benzodiazepinele sunt: sedative, hipnotice, anxiolitice, anticonvulsivante (antiepileptice) și miorelaxante.

3.Principalele efecte adverse
Benzodiazepinele sunt medicamente în general bine tolerate și au un profil de siguranță superior altor tanchilizante (ex: barbiturice, unele antipshihotice), totuși acestea prezintă o serie de efecte adverse caracteristice întregii clase (care pot însă să difere considerabil de la un preparat la altul). Majoritatea efectelor adverse apar în primele săptămâni de utilizare și multe dintre acestea scad în frecvență și intensitate în administrarea prelungită sau la scăderea treptată a dozei. Întreruperea bruscă a terapiei cu benzodiazepine are risc crescut de apariție a afectelor adverse și de revenire a acuzei inițiale (insomnie, anxietate) în episoade chiar mai severe, motiv pentru care recomandarea generală este de reducere treptată a dozelor administrate pe o perioadă mai lungă de timp (conform inidcațiilor pentru fiecare preparat în parte).

 Psihice: depresie, anxietate (paradoxal), confuzie, dezorientare, afectarea libidoului, modificări bruște de dispoziție
 Neurologice: somnolență (considerată efect advers când persistă la trezire dacă medicația a fost administrată înainte de culcare), tulburări de memorie (în special amnezie anterogradă), tulburări de coordonare, ataxie, tulburări de vorbire, amețeală, tulburări de gândire (frecvent mai puțin pronunțate decât afectarea motorie), hipersomnie.
 Nespecifice: greață, modifcări în greutatea corporală, iritabilitate

Este cunoscută posibilitatea apariției unor efecte paradoxale la inițierea tratamentului cu benzodiazepine (agitație, nervozitate, insomnie, disforie, tremor, coșmaruri, comportament bizar de tip dezinhibare, etc.)

Benzodiazepinele și alcoolul
Utilizarea benzodiazepinelor în combinație cu consumul de alcool etilic (chiar și în cantitate redusă) este problematică și strict contraindicată datorită efectului aditiv (alcoolul etilic acționează ca un agonist la nivelul receptorilor GABA) care duce la creșterea riscului și a intensității efectelor adverse, în special în cazul amneziei și a modificărilor bruște de dispoziție, putând de asemenea cauza modificări de comportament. Există la ora actuală alternative terapeutice pentru gestionarea anxietății sau a insomniei la pacienții care continuă consumul de alcool.

Benzodiazepinele pot fi utilizate în tratamentul sevrajului alcoolic datorită eficacității lor în combaterea principalelor mecanisme nocive care apar la întreruperea consumului cronic de alcool (hiperactivitatea noradrenergică și supra-activarea axului hipotalamo-hipofizo-adenocortical)

Farmacocinetică (efectele organismului asupra benzodiazepinelor)

Absorbție
Toate benzodiazepinele utilizate în practică se absorb complet la nivel intestinal (cu excepția clorazepat-ului [Tranxene™] care este decarboxilat rapid sub acțiunea sucului gastric fiind transformat in nordazepam)

Distribuție
Benzodiazepinele și metaboliții lor activi se leagă de proteinele plasmatice în proporție specifică fiecărui preparat în parte (in funcție de coeficientul de partiție ulei:apă).Odată prezente în sânge ele difuzează rapid la nivelul creierului și al altor organe bogat vascularizate (astfel în practica clinică concentrația de benzodiazepine la nivelul lichidului cefalorahidian este considertă egală cu concentrația plasmatică la oricare moment dat).Ulterior are loc distribuția în organele mai slab perfuzate și depozitele de grăsime (tot în conformitate cu coeficientul de partiție alcool:apă).

Metabolizare

Majoritatea benzodiazepinelor sunt metabolizate extensiv la nivelul ficatului, în general prin intermediul citocromului CYP 3A4 sau 2C19 (însă unii reprezentanți cum ar fi oxazepamul sunt direct conjugați enzimatic în reacții de faza 2). Multe benzodiazepine au metaboliți activi cu biodisponibilitate mult mai mare față de substanța părinte, astfel apărând în aceste cazuri o lipsă de corelație între timpul de înjumătățire al substanței părinte și efectele clinice alre preparatului. Ca perspecitvă generală, metabolismul benzodiazepinelor poate fi schematizat în 3 faze :

 Faza 1 - Reacții de N-dezalchilare a compușilor cu substituenți în pozițiile 1 sau 2
 Faza 2 - Reacții de hidroxilare în poziția 2
 Faza 3 - Reacții de conjugare (de regulă glucurono-conjugare)

Se remarcă faptul că unii compuși disponibili spre administrare sunt transformați în cadrul metabolizării (in fazele 1 și 2) în compuși care sunt ei înșiși disponibili ca preparat farmaceutic de sine stătător (ex: diazepamul și clonazepatul sunt dezalchilați la lorazepam care este apoi hidroxilat la oxazepam)

Excreție

Majoritatea benzodiazepinelor sunt excretate la nivel renal.

Clasificare în funcție de timpul de înjumătățire (t1/2)

 benzodiazepine cu durată de acțiune ultra-rapid: Remimazolam
 benzodiazepine cu durată de acțiune rapidă: Midazolam, Triazolam, Cinolazepam [Gerodorm™]
 benzodiazepine cu durată de acțiune intermediară: Alprazolam [Xanax™],Lorazepam [Anxiar™], Estazolam, Temazepam, Oxazepam
 benzodiazepine cu durată de acțiune lungă: Diazepam, Flurazepam* (*datorită metabolitului activ dezalchilat), Quazepam, Clorazepat

Biochimie
Ținta moleculară pentru acțiunea benzodiazepinelor este receptorul GABAA, de care se leagă însă pe un situs distinct de cel al acidului gama-aminobutiric GABA (interfața subunitățiilor α/γ). Receptorul GABAA este principalul receptor inhibitor al sistemului nervos central și este în fapt un canal transmembranar ligand-dependent pentru pasajul anionilor (ionii de clor) cu structură pentamerică (cu 5 subunități dintre 19 izoforme, fapt ce explică o mare eterogenitate între acești receptori). Benzodiazepinele acționează la nivelul receptorului GABAA în sensul potențării efectului acidului gama-aminobutric (prin creșterea frecvenței de deschidere a canalului anionic în prezența GABA) însă spre deosebire de compușii barbiturici acestea nu activează în mod direct receptorul (în locul moleculei GABA) nici chiar la concentrații ridicate.

Referințe

Sedative
Hipnotice
Psihotrope
Tranchilizante

Benzodiazepină


Sherlock Holmes (sau We Present Alan Wheatley as Mr Sherlock Holmes in...) este un serial TV din 1951 produs de BBC cu Alan Wheatley ca Sherlock Holmes, Raymond Francis ca  Dr. Watson și Eric Maturin în rolul Colonelului Moran. Este primul serial pentru televiziune bazat pe seria de povestiri cu Sherlock Holmes.

Distribuție
 Alan Wheatley ca Sherlock Holmes (6 episoade)
 Raymond Francis - Dr. Watson (6 episoade)
 Iris Vandeleur - Mrs. Hudson (5 episoade)
 Bill Owen - Inspector Lestrade (4 episoade)
 Donald Kemp - PC Barker (3 episoade)
 Pamela Barnard - 1st Nursemaid (3 episoade)
 Sebastian Cabot - Jabez Wilson (1 episod)
 Alan Judd - King of Bohemia (1 episod)
 Stanley Van Beers - Inspector Forrester (1 episod)
 Olga Edwardes - Irene Adler (1 episod)
 Alvys Maben - Lady Hilda Trelawney Hope (1 episod)
 Eric Maturin - Colonel Moran (1 episod)
 Henry Oscar - Mr. Culverton Smith (1 episod)
 Martin Starkie - Vincent Spaulding (1 episod)
 H.G. Stoker - Colonel Hayter (1 episod)
 Larry Burns - Duncan Ross (1 episod)
 Clement Hamelin - Tall thin man (1 episod)
 Thomas Heathcote - Alec Cunningham (1 episod)
 John Robinson - Mr. Trelawney Hope (1 episod)
 John Stevens - Godfrey Norton (1 episod)
 Beckett Bould - Mr. Cunningham (1 episod)
 Arthur Goullet - Mr. Merryweather (1 episod)
 John Le Mesurier - Eduardo Lucas (1 episod)
 Michael Raghan - Old cabby (1 episod)
 J. Leslie Frith - The Premier (1 episod)
 Victor Platt - PC Perkins (1 episod)
 Nicholas Tannar - Hopeful applicant (1 episod)
 Iris Williams - 2nd Nursemaid (1 episod)
 Clarence Bigge - Butler (1 episod)
 Christopher Hodge - Rejected applicant (1 episod)
 Sam Kydd - Unimpressed onlooker (1 episod)
 Betty Turner - Housekeeper (1 episod)
 Tony Burton - 1st Errand boy (1 episod)
 Gordon Phillott -  Mr. Acton (1 episod)
 Meadows White - Ostler (1 episod)
 Vernon Gibb - Ostler (1 episod)
 Eddie Sutch - 2nd Errand boy (1 episod)
 John Vere - Butler (1 episod)
 John Fitzgerald - Ostler (1 episod)
 Max Barrett (1 episod)
 John Boddington (1 episod)
 Geoffrey Chater (1 episod)
 Eric Dodson (1 episod)
 Alexis Milne (1 episod)
 Florence Viner (1 episod)
 Edmond Warwick  (1 episod)

Episoade

Referințe și note

Legături externe

Seriale de televiziune din 1951
Seriale britanice
Seriale de televiziune cu Sherlock Holmes
Seriale de televiziune cu detectivi

Sherlock Holmes (serial din 1951)


حسن ومرقص فيلم اجتماعي مصري من بطولة عمر الشريف وعادل إمام. الفيلم من إنتاج شركة جود نيوز وتأليف يوسف معاطي ومن إخراج رامي إمام. وبدأ عرض الفيلم خلال شهر يوليو 2008.

موضوع الفيلم
يتناول الفيلم الوحدة الوطنية تحديداً العلاقة بين المسلم والمسيحي من خلال رجل دين مسيحي «بولس» يحارب المتطرفين المسيحيين. حيث يبتكر الفيلم أنه يهدد بالقتل، يهرب ويمنحه الأمن اسماً آخر «حسن العطار».

ومن ناحية أخرى يأتي عمر الشريف ليأخذ عزاء أخيه الذي كان ينتمي إلي جماعة إسلامية متطرفة، فيأتي إليه في العزاء أعضاء هذه الجماعة ويخبرونه أن أخيه أوصى قبل مماته أن يتولى هو إمارة الجماعة.

يرفض ويتعرض للاغتيال، فيهربه الأمن أيضا مانحينه اسماً مسيحيا «مرقص عبد الشهيد». يلتقي حسن ومرقص في رحلة هروبهما وتتكون صداقة بينهما. وقد نجح الفيلم في تناول العلاقة المسيحية المسلمة في مصر.

شارك في الفيلم

سحر كامل - - فايق عزب - أشرف قنديل - طارق سليمان - محمد يونس - محمد عبد السلام - ناجي سعد - وفاء السيد - عبد الله حفني - عباس أبو الحسن - عيد أبو الحمد - عصام شاهين - حازم فؤاد - مصطفى عكاشة - محمد عباس - هاني إبراهيم - وجدي وليم- بدوي فهمي - محمد قشطة - محمد عبد الحليم - نبيل عرفه - رامى رمزى - احمد شعراوي - عبد الباسط محمد - أميرة انطوان - محمد البططي - ميريت - مصطفى يوسف - منال محمد - مصطفى مهدي - بولس ملاك - رولا محمد صلاح - اشرف المنزلاوي - نجيب امين - محمود الزيات - احمد سمير عباس - ماهر عيد - عماد فهمي - محمد عبد الرشيد - محمود الفراوي - انشراح حسن

تصوير الفيلم
تم تصوير أجزاء من الفيلم في ستديو مدينة السينما حيث أعد المهندس عادل المغربي أول ديكورات الفيلم كما صورت أجزاء منه في القاهرة والإسكندرية والمنيا.

انظر أيضاً
 قائمة أعمال عمر الشريف
 قائمة أعمال عادل إمام

روابط خارجية

المراجع

أفلام عن حماية الشهود
أفلام أحمد سامي عبد الله
أفلام باللغة العربية
أفلام تقع أحداثها في مصر
أفلام دراما إنتاج عقد 2000
أفلام عادل إمام
أفلام عزت أبو عوف
أفلام عمر الشريف
أفلام محمد شرف
أفلام مصرية إنتاج 2008

حسن ومرقص (فيلم)


Edwin Mattison McMillan (født 8. september 1907, død 7. september 1991) var en amerikansk fysiker og nobelprismodtager, der var den første som fremstillede et af de transurane grundstoffer, neptunium (93). Sammen med Glenn T. Seaborg modtog han nobelprisen i kemi i 1951 for denne opdagelse.

Han dimitterede fra California Institute of Technology og blev herefter ph.d. fra Princeton University i 1933, hvorefter han blev ansat i Berkeley Radiation Laboratory. Her var han med til opdagelsen af de stabile oxygen-15- og beryllium-10-isotoper. Under 2. verdenskrig arbejdede han på radarer på MIT Radiation Laboratory, og på sonar på Navy Radio and Sound Laboratory. I 1942 blev han en del af Manhattan Project, der var et forsøg på at skabe atombomber og hjalp med at skabe projektets Los Alamos Laboratory, hvor bomberne blev designet. Han ledede grupper der arbejdede på atomhåndvåben og deltog også i atomvåben baseret på implosionsteknologi.

McMillan var med til opfinde synkrotronen med Vladimir Veksler. Han vendte tilbage til Radiation Laboratory efter krigen, og byggede dem. I 1954 blev han udnævnt til en områdedirektør for Radiation Laboratory, og blev herefter vicedirektør i 1958. Da Lawrence døde dette år blev han direktør og beholdt den titel frem til sin pension i 1973.

Publikationer
McMillan, E. M.   "Focusing in Linear Accelerators" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (August 24, 1950).
McMillan, E. M.  "A Thick Target for Synchrotrons and Betatrons" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (September 19, 1950).
McMillan, E. M.  "The Transuranium Elements: Early History (Nobel Lecture)" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, [[United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (December 12, 1951).
McMillan, E. M.   "Notes on Quadrupole Focusing" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (February 9, 1956).
McMillan, E. M.  "Some Thoughts on Stability in Nonlinear Periodic Focusing Systems" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (September 5, 1967).
McMillan, E. M.   "Some Thoughts on Stability in Nonlinear Periodic Focusing Systems [Addendum]" , University of California Radiation Laboratory, Lawrence Berkeley National Laboratory, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (March 29, 1968).

Eksterne henvisninger
 Biography and Bibliographic Resources , from the Office of Scientific and Technical Information, United States Department of Energy
 McMillan's  Nobel Lecture The Transuranium Elements: Early History

Fysikere fra USA
Nobelprismodtagere i kemi
Kemikere fra USA

Edwin McMillan


باسم كامل مذيع واعلامي مصري يعمل حاليا واحدا من مذيعي هيئة الإذاعة البريطانية (بي بي سي) في لندن وهو من مواليد القاهرة في شهر أكتوبر,تخرج من كلية العلوم جامعة القاهرة عام 1990 متخصصاً في البيولوجيا الدقيقة علم الأحياء الدقيقة وعمل مباشرة في الاعلام العربي الفضائي منذ ذلك الحين بادئا العمل كمذيع في تليفزيون mbc من القاهرة ثم انتقل الي شبكة ART راديو وتليفزيون العرب مع بداية تأسيسها حيث رشحته الاعلامية سامية صادق للالتحاق بهذه القناة كأول مذيع بها وخلال عمله كتب للصحافة المكتوبة كصحيفة الوطن الكويتية، والي جانب عمله هذا قام بدراسة الإخراج السينمائي وقدم فيلمين من إخراجه وكتب السيناريو لهما من خلال المركز القومي للسينما في مصر، والفيلمان هما حيطان عالية عن قصة لإدوارد الخراط و«بندق» عن قصة لانطون تشيكوف.
التحق باسم كامل بعد ذلك بالإذاعة المصرية عبر اذاعتها الرئيسية البرنامج العام ومنها تم اختياره ليكون واحدا من المذيعين وفريق الاعداد لانطلاق قناة النيل الثقافية واستمر بالعمل فيها مذيعا ثم مشرفا علي اعداد البرامج حتي عام 2005 الذي انتقل بنهايته لينضم الي ال بي بي سي.
 مذيعون وبرامج شبكة النيل الدولية
 تحديات في تاريخ بي بي سي العربية

مذيعون مصريون

باسم كامل


An Schizostachyum latifolium in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni James Sykes Gamble. An Schizostachyum latifolium in nahilalakip ha genus nga Schizostachyum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Schizostachyum

Schizostachyum latifolium


Artúr Görgei (în , în ; ) a fost un lider militar maghiar, care a deținut funcția de ministru de război al Ungariei (7 mai - 7 iulie 1849) în timpul Revoluției Maghiare de la 1848.

Biografie
S-a născut la Toporc (astăzi Toporec) în Ungaria de Sus într-o familie nobiliară maghiară descendentă din țipțeri germani, care emigraseră în Ungaria de Sus în timpul domniei regelui Géza al II-lea al Ungariei (1131-1161). În timpul reformei ei s-au convertit la protestantism. Numele său de familie se referă la originea familiei din satul Görgő (în  "de Görgő").

În 1837 a intrat în Corpul de Gardă al Nobililor Maghiari de la Viena, unde a combinat serviciul militar cu studii efectuate la universitate. În 1845, după moartea tatălui său, el a părăsit armata pentru a studia chimia la Universitatea Carolină din Praga, după care s-a retras la moșiile familiei din Ungaria.

Revoluția Maghiară din 1848-1849
În momentul izbucnirii Revoluției Maghiare din 1848 împotriva Imperiului Austriac, Görgei s-a alăturat rebelilor și și-a schimbat numele de familie nobiliar Görgey von Görgő în cel de Görgei. El a intrat în Armata Honvezilor cu gradul de căpitan, a fost însărcinat cu achiziționarea de arme și a devenit în curând maior și comandant al gărzilor naționale de la nord de Tisa. În timpul acțiunilor de rezistență împotriva traversării Dunării de către armata croată în dreptul insulei Csepel, Görgei l-a capturat și arestat pe bogatul conte maghiar Ödön Zichy. Contele Zichy a fost acuzat de trădare pentru activitățile sale proaustriece, trimis în fața curții marțiale și spânzurat.

După mai multe succese împotriva forțelor militare croate, dintre care cel mai remarcabil a fost la Ozora, unde au fost luați circa 10.000 de prizonieri, Görgei a fost numit comandant al armatei maghiare de pe cursul superior al Dunării. Dar când trupele austriece conduse de generalul Windisch-Grätz au traversat râul Leitha, el a hotărât să se retragă. În ciuda mustrărilor primite de la superiorul său politic, Lajos Kossuth, el și-a menținut ordinul și s-a retras la Vác. Aici, iritat de ceea ce considera a fi o intervenție nejustificată în planurile sale, el a emis la 5 ianuarie 1849 o proclamație prin care a aruncat vina pentru înfrângerile recente ale armatei maghiare asupra guvernului, revoltându-se practic împotriva autorității guvernamentale. Görgei s-a retras în Munții Metaliferi din Slovacia și a condus operațiuni militare după propriile sale decizii.

Comanda supremă i-a fost acordată generalului Henryk Dembiński, dar atunci când acesta a pierdut Bătălia de la Kápolna (în care corpul lui Görgei a ajuns prea târziu pentru a participa efectiv la luptă) comanda i-a fost acordată din nou lui Görgei. El a condus strălucit campania militară din primăvara anului 1849 și l-a învins pe Windisch-Grätz într-o serie de ciocniri armate. În aprilie 1849 Görgei a câștigat luptele de la Gödöllő, Isaszeg și Nagysalló (azi Tekovské Lužany), a eliberat orașul Komárom (azi Komárno) și a câștigat din nou o luptă la Vác. El nu a reușit să-și continue succesele prin conducerea unei ofensive către frontiera austriacă, mulțumindu-se să elibereze Buda, capitala Ungariei, în care a dorit să restabilească Dieta Ungariei. După ce a eliberat Buda, Görgei a rămas inactiv timp de câteva săptămâni.

Între timp, la o dietă ce a avut loc la Debrețin, Kossuth a propus în mod oficial detronarea dinastiei de Habsburg. Görgei a refuzat oferta lui Kossuth de a primi bastonul de feldmareșal și nu a fost de acord cu noul regim. Cu toate acestea, el a acceptat pe 7 mai 1849 portofoliul de ministru de război, în timp ce și-a păstrat comanda trupelor mobilizate pe teren. Rușii au intervenit în luptă la rugămintea austriecilor, iar armatele austro-rusești avansau tot mai mult în interiorul Ungariei. Kossuth a înțeles imposibilitatea continuării luptei și a demisionat din funcția de președinte-regent. Görgei, care luptase puternic împotriva inamicului, i-a succedat ca dictator militar cu puteri sporite. Convins că nu va putea rupe liniile inamice, Görgei s-a predat, cu armata sa de 20.000 de infanteriști și 2.000 de cavaleriști, generalului rus Rüdiger în ceea ce este cunoscută astăzi sub numele de Capitularea de la Șiria.

După revoluție

Görgei nu a fost trimis în fața curții marțiale, așa cum au fost trimiși generalii săi, ci ținut în detenție la Klagenfurt. El a trăit acolo și a lucrat în domeniul chimiei până în 1867, când a fost iertat și i s-a permis să se întoarcă în Ungaria. Capitularea de la Șiria și mai ales faptul că viața lui a fost cruțată în timp ce generalii săi și mai mulți ofițeri și soldați unguri au fost spânzurați sau împușcați au făcut să fie acuzat de trădare de către opinia publică maghiară. După eliberarea sa, el nu a mai îndeplinit niciun rol în viața publică.

Încercarea mai multor foști tovarăși de luptă de a-l reabilita în 1885 nu a fost primită favorabil în Ungaria. După câțiva ani de lucru ca inginer feroviar s-a retras la Visegrád, unde a trăit retras. El fusese considerat zeci de ani ca trădător și umilit de multe ori în piețele publice, dar în ultimii ani ai vieții sale rolul foarte important în timpul Revoluției și talentul său militar excepțional i-au fost recunoscute pe scară largă de către compatrioții săi.

Generalul Görgei și-a justificat acțiunile sale militare în cartea Mein Leben und Wirken in Ungarn 1848–1849 (Leipzig, 1852), într-o lucrare publicată anonim sub titlul Was verdanken wir der Revolution? (1875) și într-un răspuns la acuzațiile formulate de Kossuth (semnat János Demár) în Budapesti Szemle, 1881, pp. 25-26. Printre cei care au scris în favoarea lui au fost căpitanul István Görgey (1848–1849 bol, Budapesta, 1885) și colonelul Aschermann (Ein offenes Wort in der Sache des Honved-Generals Arthur Görgey, Cluj, 1867).

Note

Bibliografie

 Pethő Sándor: Görgey Artúr, Genius, Budapest, 1930

Legături externe
 , full public-domain text of Görgey's Mein Leben und Wirken in Ungarn 1848–1859, în traducere engleză

Nașteri în 1818
Decese în 1916
Maghiari din secolul al XIX-lea
Ingineri chimiști
Ingineri maghiari
Maghiari expatriați în Austria
Nobili maghiari
Participanți la Revoluțiile de la 1848
Revoluționari maghiari

Artúr Görgei


Zita Szucsánszki (født 22. Maj 1987 i Budapest) er en ungarsk håndboldspiller som spiller for Ferencváros TC og Ungarns kvindehåndboldlandshold, siden 2005.

Hun fik debut på det ungarske A-landshold den. 4. november 2006, mod . Hun har indtil videre spillet 147 landskampe og scoret 420 mål. Hun har deltaget ved diverse slutrunder for landsholdet, blandt andet VM i Kina 2009 og ved EM 2012 i Serbien, hvor  vandt bronze. Hun repræsenterede for første gang , da hun var blandt de udvalgte i landstræner Gábor Eleks endelige trup ved Sommer-OL 2020 i Tokyo.,

Hun er desuden gift med hendes nuværende cheftræner i Ferencváros TC, Gábor Elek.

Kilder

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Ungarn
Håndboldspillere fra Ferencváros TC (håndbold)
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020

Zita Szucsánszki


Hembra puede referirse a:

 La hembra, individuo femenino de una especie animal.
 La mujer (o «hembra»), individuo femenino de la especie humana.
 La planta hembra; en las plantas que tienen sexos distintos en pies diversos, el individuo que da frutos.

Asimismo, puede hacer referencia a:

 La hembra (náutica), nombre que reciben distintas piezas en la jerga náutica.
 Hembra (álbum), segundo disco de la banda peruana de rock Libido.
 El molde (o «hembra»), pieza o conjunto de piezas acopladas, interiormente huecas, para dar forma a una materia blanda.
 El conector hembra; en los corchetes, broches, tornillos, llaves, enchufes, etc., pieza que tiene un hueco o agujero por donde se introduce o encaja.

Además, puede referirse a los siguientes vegetales de nombre vulgar «abrótano hembra», de la familia de las asteráceas:

 Santolina chamaecyparissus.
 Santolina rosmarinifolia.

Enlaces externos

Hembra (desambiguación)


Dvorac Zwilling, građevina u mjestu Crna Mlaka i gradu Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro.

Opis
Građevina iz 1917. god. Gradio ga je zakupnik ribnjaka Crne Mlake Kornelius Zwilling. Sagrađen je 1917. godine prema nacrtima Honigsberga i Deutscha, tvrtke koja je puno gradila u Zagrebu, u secesijskom stilu i romantičarskom duhu. To je živahna arhitektura s kulama, lođom i mnoštvom drugih detalja, konstrukcija je od armiranoga betona. Danas je Crna Mlaka specijalni ornitološki rezervat i nalazi se pod posebnom zaštitom. Područje je u privatnom vlasništvu, dvorac je zapušten i propada. Poznat je i pod nazivom Ribograd.

Zaštita
Pod oznakom Z-3034 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Zagrebačkoj županiji
Građevine u Jastrebarskom

Dvorac Zwilling


Mine (bra: Campo Minado) é um filme de guerra e suspense psicológico de 2016 escrito e dirigido por Fabio Guaglione e Fabio Resinaro, em sua estreia na direção de longas-metragens. É estrelado por Armie Hammer como um fuzileiro naval dos Estados Unidos que pisa em uma mina terrestre durante uma missão fracassada e deve permanecer parado até que a ajuda chegue. O filme foi lançado nos Estados Unidos em 7 de abril de 2017.

Enredo
No Norte da África, o fuzileiro da Marinha americana Mike Stevens e seu observador Tommy Madison estão em uma missão secreta para assassinar um perigoso líder terrorista que compareceu a um casamento beduíno. Mike estraga a tentativa de assassinato, hesitando quando o filho do alvo se interpõe. Devido a um clarão da mira do atirador, Mike e Tommy são descobertos pelo inimigo e atacados. No entanto, uma tempestade de areia força o inimigo a recuar, deixando Mike e Tommy para trás. Buscando uma evacuação imediata, os dois são instruídos a encontrar o caminho para uma aldeia onde possam ser resgatados assim que a tempestade de areia parar.

No entanto, a caminho da aldeia, Tommy pisa em uma mina terrestre que lhe explode. Momentos depois, Mike pisa em outra mina terrestre, mas percebe que o fez e evita soltar o pé dela. Tommy, na esperança de evitar que Mike lhe desse atenção médica (e, portanto, estourando suas próprias pernas), atira em si mesmo com sua pistola.

Agora sozinho, Mike contata seu superior por meio de um transmissor, que lhe diz que ele terá que aguentar alguns dias antes de ser resgatado. Exposto ao ambiente hostil do deserto, Stevens luta contra os efeitos psicológicos e físicos da situação traiçoeira em que está preso, relembrando memórias ou imaginando aparições de Tommy, sua namorada, seus pais e momentos de quando ele era um menino.

Mike é visitado várias vezes pelo berbere, que há muito perdeu uma de suas pernas, assim como sua única filha, para uma mina terrestre que pretendia tomar e vender aos soldados inimigos. O berbere, que fala um pouco da sua língua, incentiva Mike a se afastar e seguir em frente com a vida. Ele insiste que Mike é um homem de sorte, depois de sobreviver a um ataque noturno de cães do deserto e, ao mesmo tempo, manter o pé parado no mesmo lugar.

Mike é posteriormente atacado por insurgentes inimigos, que o rastrearam até sua localização atual, mas é capaz de combatê-los. Mike então relutantemente decide aceitar o conselho do berbere, tendo se cansado de sua situação. Ele solta o pé - só para não explodir, pois ele tem quase certeza de que é uma mina terrestre. Ele escava e descobre que o que ele presumiu ser um explosivo era na verdade apenas uma lata com um soldadinho de brinquedo dentro. Ele dispara um sinalizador e finalmente é resgatado. De volta aos Estados Unidos, ele se reúne com sua namorada, a quem finalmente pede em casamento.

Elenco

 Armie Hammer como Mike
 Annabelle Wallis como Jenny
 Tom Cullen como Tommy
 Clint Dyer como o Berbere
 Geoff Bell como o pai de Mike (Bob)
 Juliet Aubrey como a mãe de Mike (Rosa)
 Inés Píñar Mille como a filha do Berbere
 Luka Peroš como o soldado da Força Delta
 Daniel Sandoval como Mike (criança)
 Agustín Rodríguez como Sayid Assif
 Yesarela Azurmendi como a noiva beduína
 Manuel Medero como o noivo beduíno
 David Traylor como o Major (voz) (versão original)

Produção
Em 2012, Fabio Guaglione e Fabio Resinaro apresentaram a Peter Safran o roteiro do filme.

Armie Hammer se juntou ao elenco do filme em 30 de abril de 2014. Guaglione foi inicialmente contra o elenco de Hammer, por causa de seus papéis "charmosos" anteriores e uma vez disse ao produtor Peter Safran que "se [Armie Hammer] for estrela, o filme está morto". No entanto, Safran o convenceu, contando-lhe sobre as colaborações de Hammer com diretores famosos como David Fincher, Clint Eastwood e Guy Ritchie, e organizando um encontro com o ator. Para o papel do fuzileiro naval americano Tommy Madison, Guaglione e Resinaro consideraram mais de 50 atores americanos, incluindo Rami Malek, Adam Brody e Chris Zylka, antes de escolher o ator britânico Tom Cullen.

O filme foi gravado em Fuerteventura, nas Ilhas Canárias. Os diretores dedicaram o filme em memória de seu gerente de locação, Nikolai Semjevski (1975 - 2015).

Lançamento
Campo Minado foi lançado na Itália em 6 de outubro de 2016 pela Eagle Pictures. Foi lançado em 7 de abril de 2017 nos Estados Unidos pela Well Go USA Entertainment, e no Reino Unido pela Universal Pictures.

Resposta crítica
No site do agregador de críticas Rotten Tomatoes, o filme tem uma classificação de aprovação de 17% com base em 30 críticas e uma classificação média de 3,99/10. O consenso de seus críticos diz: "Esgotando quando deveria ser emocionante, Campo Minado esbanja uma atuação comprometida de Armie Hammer com suspense frouxo e narrativa sem foco." No Metacritic, o filme tem uma pontuação média ponderada de 40 em 100, com base em 10 críticos, indicando "críticas mistas ou médias".

Na Europa, o filme recebeu críticas mais positivas. De acordo com o agregador Mymovies.it, Campo Minado foi classificado com 3,20 estrelas de 5.

Referências

Ligações externas

 Campo minado em IMDb
 Campo minado em Rotten Tomatoes
Filmes dos Estados Unidos de 2016
Filmes da Itália de 2016
Filmes da Espanha de 2016
Filmes de guerra
Filmes de suspense

Mine (filme)


Aarhus, 1948'den 1 Ocak 2011'e kadar Århus, Danimarka'nın ikinci büyük kentidir. Kattegat denizinde Jutland'ın doğu kıyısında ve Kopenhag'ın yaklaşık 187 kilometre kuzeybatısında yer almaktadır.

Yutland'ın en büyük şehri olan Aarhus, 8. yüzyılda bir fiyordun kuzey kıyılarında, Aarhus Nehri'nin ağzında bir Viking kalesi olarak kuruldu. Danimarka boğazlarında kesişen ticaret yolları üzerinde yer alan, esasen askeri bir tesisten bir ticaret merkezine dönüştü ve 1441'de ona Market kasabası ayrıcalıkları verildi. Bölgesel ticaretle desteklenmiş ve piskoposluk nüfusunun merkezi olarak, 19. yüzyıla kadar süren siyasi açıdan istikrarsız bir dönemde istikrarlı kaldı. Sanayi, hızlı nüfus artışını bölgesel rakipleri geride bırakırken, sanayi devrimi bir dönüm noktası haline geldi. 1934'te Jutland'daki ilk üniversite Aarhus'ta kuruldu ve bugün bir üniversite şehri ve Jutland'daki ticaret, hizmetler, sanayi ve turizm için en büyük merkez.

Kentin başlıca kültürel kurumları arasında Den Gamle By, ARoS Aarhus Kunstmuseum, Moesgård Müzesi, Kvindemuseet, Musikhuset ve Aarhus Tiyatrosu bulunmaktadır. Danimarka'nın en genç ve en hızlı büyüyen demografiye sahip şehridir ve İskandinavya'nın en büyük üniversitesi olan Aarhus Üniversitesi'ne ev sahipliği yapmaktadır. [2] [11] Ticari olarak şehir, ülkedeki başlıca konteyner limanıdır ve Vestas, Arla Foods, Salling Group ve Jysk gibi büyük Danimarka şirketlerinin genel merkezleri burada bulunmaktadır.

Bir liman kenti olan Århus, ülkenin Yülen (İngilizce Jutland ya da Danca Jylland) yarımadasının kuzeydoğusunda yer alır. 2004 Sayımına göre 228.547 kişinin yaşadığı kent, Århus ilinin de merkezidir. Kent düz, verimli ve ormanlık bir alan üzerinde kuruludur. Tarımsal ürünlerin dışsatımı ile, kömür, demir gibi madenlerin dışalımında kentin limanının önemi büyüktür.

Kentte gezilip görülecek yerler arasında; 13. yüzyıldan kalma, ülkenin ve kuzey Avrupa'nın en büyük kilisesi olan katedral, Danimarka'nın geçmişindeki yapıların yakın zamanda yapılmış tıpkılarının bulunduğu eski Dan yaşamını canlandıran Den Gamle By ("eski kent"), Bitkibilimi (Botanik) bahçesi, Tivoli Friheden eğlence parkı ve kentin sanat müzesi ARoS sayılabilir. Kent ayrıca, ülkenin önemli üniversitelerinden birini de barındırır.

İklim

Nüfus

Aarhus, 2.874 / km2 (7.444 / sq mi) yoğunluk için 91 kilometrekarede (35 sq mi) 261.570'lik bir nüfusa sahiptir. [2] Aarhus belediyesi 706 / km2 (1.829 / sq mi) yoğunluğa sahip 468 km² üzerinde 330.639 nüfusa sahiptir. Belediye nüfusunun beşte birinden azı şehir sınırlarının ötesinde ikamet ediyor ve neredeyse tamamı kentsel bir alanda yaşıyor. [122] Aarhus'un nüfusu, ulusal ortalamaya göre hem daha genç hem de daha eğitimli ve bu da eğitim kurumlarının yoğunluğuna atfedilebilir. [123] Nüfusun %40'ından fazlası üniversite mezunu olup, şehrin sadece %14'ü ilkokul veya ortaokul mezunudur. [124] En büyük yaş grubu 20-29 yaş arasındadır; şehirdeki ortalama yaş 37,5 olup, Aarhus Danimarka'daki en genç şehir ve en genç belediyelerinden biridir. [125] [126]

Şehrin çoğunluğu sırayla Hristiyan ve Müslüman dinine mensuptur. Budist, Hindu ve Yahudi cemaati de dahil olmak üzere şehir 75 farklı dini grup ve mezhebe ev sahipliği yapmaktadır. Nüfusun çoğunluğu, hem şehirdeki hem de bir bütün olarak ülkenin en büyük dini kurumu olan Protestan devlet kilisesi, Danimarka Kilisesi'nin üyeleridir. Nüfusun yaklaşık %20'si resmi olarak herhangi bir dine bağlı olmamakla beraber, bu oran yıllardır yavaş yavaş artmaktadır. [129]

1990'larda şehre Türkiye'den önemli bir göç dalgası vardı. Göçmenlerin çoğunun kökleri Avrupa ve gelişmiş dünya dışında, 130 farklı milletten yaklaşık 25.000 kişiden oluşuyor ve en büyük gruplar Orta Doğu ve Kuzey Afrika'dan geliyor. En çok katkıda bulunanlar Polonya, Almanya, Romanya ve Norveç olmak üzere Avrupa içinden yaklaşık 15.000 kişi geldi. [125]

Birçok göçmen, 2000 yılından bu yana yabancı kökenli sakinlerin yüzdesinin %66 arttığı Brabrand, Hasle ve Viby banliyölerinde yerleşmiştir. Bu da şehirde gettolaşmayla sonuçlanmıştır; batılı olmayan ülkelerden gelen göçmenler Danimarkalılar'a göre nispeten daha yoksul ve daha yüksek suç oranına sahiplerdir.[131] [132] [133]

Kaynakça

Dış bağlantılar

 ARoS resmî sitesi
 Kentin resmî sitesi
 Århus Üniversitesi

Aarhus


Izvori

 Sportsko društvo GRAFIČAR Osijek 1926. – 1981., monografija NK Grafičar Osijek

1970-71
1970-71
Osijek

Područna nogometna liga NSP Osijek 1970./71.


An Zomicarpa steigeriana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Maximowicz ngan Heinrich Wilhelm Schott. An Zomicarpa steigeriana in nahilalakip ha genus nga Zomicarpa, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Zomicarpa

Zomicarpa steigeriana