Cramlington is a town and civil parish in Northumberland, England,
 north of Newcastle upon Tyne, and  north of its city centre. The name suggests a probable founding by the Danes or Anglo-Saxons. The population was 29,405 as of 2011 census data from Northumberland County Council. It sits on the border between Northumberland and North Tyneside with the traffic interchange at Moor Farm, Annitsford, linking the two areas.

The area of East Cramlington lies east of the A189, on the B1326 road that connects the town to Seaton Delaval.

History

The first record of the Manor of Cramlington is from a mention in 1135 when the land was granted to Nicholas de Grenville. A register of early chaplains begins with John the Clerk of Cramlington (c. 1163–1180). The register continues to the present day.

From the 12th century onwards, its history has been mostly rural, incorporating several farms and the parish church of St. Nicholas (built at a cost of £3,000 during 1865–1868 in the Gothic style). During the early 19th century, coal mining with several mine shafts in the immediate vicinity began to change that. In 1813 Collingwood Main Colliery suffered an explosion of firedamp in which 8 people were killed. Six miners were carrying timber through the "old workings" when their candles set fire to firedamp. The resulting afterdamp and chokedamp resulted in a wider loss of life to men and horses.

The town remained small, however, until 1964 when it was proclaimed a New Town and developers such as William Leech and J.T. Bell developed large housing estates. Those estates have since been named Beaconhill, Collingwood, Eastfield, Mayfield, Shankhouse, Southfield, and Whitelea and the town has effectively become a dormitory town of the much larger city to its south.

During World War I, the North East of England was protected by the No. 36 Home Defence Squadron. The squadron was formed at Cramlington on 1 February 1916 by Capt. R. O. Abercromby, with Cramlington subsequently becoming an important base for military planes and airships. The Airship Station was at Nelson Village. A reference to Cramlington airfield is made in W. E. Johns 1935 book The Black Peril from the extremely popular Biggles series.

Cramlington was the site of two rail accidents. In 1855, the chassis of train's first class carriage failed and in 1926, the Merry Hampton engine and five carriages of the Edinburgh to King's Cross Flying Scotsman express train were derailed by striking miners during the General Strike. The story of the derailment was recounted in the BBC Two programme Yesterday's Witness: The Cramlington Train Wreckers in 1970.

During the BBC Domesday Project in 1986 it was recorded that Cramlington's population was around 30,000.

New town development
The idea of a new town development in Cramlington was first envisaged in 1958.

In June 1961, Northumberland County Council's Planning Committee approved the draft plans to establish what it hoped would be "Britain's first enterprise town." Sponsored by the council, the development was to be carried by a consortium led by William Leech, which had acquired the land. It was predicted to take 20 years, cost £50m and eventually house 40,000 inhabitants across a four square mile site that also included an industrial zone. A one-way road system was proposed, with the waggon ways of the former pits being repurposed as pedestrians paths.

The plan was finally approved by the Minister of Housing and Local Government in January 1963, by which time the estimated population had grown to 48,000 and the cost projected at £60m. It marked the first time a new town had been developed without the establishment of a government-backed development corporation. The planning officer predicted that it should look like a town in five years and be complete in 20 years. The first factory was to be completed by summer 1963.

In October 1964, an advert inviting investment in the development recorded an area of 2,200 acres, 530 of which were for industry.

In 2017, remnants of an Iron Age settlement was discovered on land destined for further housing development. Despite the interest of the town population and the potential to build upon the increasing town profile and interest created by Northumberlandia, Northumberland County Council decided to proceed with the housing development regardless.

Local government
Cramlington Local Government District was created in 1865. Later, the Local Government Act of 1894 established the Cramlington Urban District. This was succeeded by the Seaton Valley Urban District in 1935. From 1 April 1974, Cramlington became a part of Blyth Valley. Responsibilities were transferred to Northumberland County Council from 1 April 2009 as a result of 2009 structural changes to local government in England.

On 5 September 2019, to mark the 10th anniversary of the establishment of Cramlington Town Council, it was agreed to create the position of Town Mayor. The position was awarded to Cllr Loraine De Simone. Loraine has been a Cllr in the Cramlington Village ward since 2017.

The most recent vote saw a Conservative majority in the 2021 Northumberland County Council election.

The election results for the Parish and Town council for Cramlington on 6 May 2021:
 Cramlington East - Phil and Faith Rudd
(Independent) & Elizabeth Mitcheson (Labour)
 Cramlington North - Wayne Daley & Helen Morris (Conservative)
 Cramlington West - Barry Flux & Patricia Heard (Conservative)
 Cramlington Eastfield - Christine Dunbar & Norman Dunbar (Conservative)
 Cramlington South East - Paul Ezhilchelvan & Stephen Garrett (Conservative)
 Cramlington Village - Loraine De Simone & Mark Swinburn (Conservative)

Estates
With the establishment of the new town, the area was arranged into estates, primarily with a designator of the part of the town in which the estate was to be found.

The estates are:

 Nelson Village
High Pit
 Northburn (constructed between the late 1980s and the 1990s)
 Northburn Manor (constructed in the early 2000s)
 Eastfield (constructed primarily in the late 1970s with an estate added in the mid-1990s)
 Westwood (constructed in the early 1980s)
 Southfield Lea (constructed in the early 1970s)
 Southfield Gardens (constructed in the early 2000s)
 Mayfield (partially existing prior to the new town designation but with addition building in the late 1960s)
 Whitelea (one of the earliest of the new town estates, constructed in the late 1960s and early 1970s)
 Barns Park (constructed in the 1970s)
 Parkside (constructed in the 1970s)
 Beacon Hill (constructed in the 1970s)
 Beacon Lane (constructed in the 1970s)
 Collingwood Grange (constructed in the late 1960s)
 Southfield Lea Westerkirk Extension (constructed in the 1980s)
 Bassington Manor (constructed between 2015 and 2017)
 St Nicholas Manor (constructed between 2017 and 2023)
Arcot Manor (currently under construction 2017-)
Collingwood Chase (Constructed in the late 1960s)
Southfield Green (Constructed in the early 1970s)

Economy

Industry
There are several large industrial zones in Cramlington, most to the town's north-west near the sewage treatment plant, housing major pharmaceutical companies including Merck Sharp and Dohme. Other growing chemical companies including Aesica Pharmaceuticals are also present. The Officers Club menswear firm (now owned by Blue Inc), previously had its headquarters and supply warehouse in Cramlington, in part of the old Wilkinson Blade factory while other companies such as GE Oil & Gas also occupy large sites. Start Football is also headquartered in the town.

Wilkinson Sword established the first factory in the town in 1964. American Air Filter Company later built premises. Brentford Nylons also opened a large site in the town in 1968.

Boots, the pharmaceuticals manufacturer, opened their plant in Cramlington in 1983.

Retail
The Manor Walks shopping centre was constructed in the centre of the town in the 1970s, and was subsequently expanded in the mid-1990s and in 2003/4. The centre now includes retailers such as Argos, Asda, Boots, Boyes, Next and Sainsbury's. In 2011, plans were put forward to revamp the main center and build a new cinema. The scheme also includes improved retail facilities, restaurants and cafes and more car parking spaces.

Manor Walks was extended into the southern car park in 2012 / 2013 and a new Vue Cinema and two new restaurants opened in July 2013. This coincided with the re-opening of a prominent pub in the town (previously the Traveller's Rest but now named John the Clerk of Cramlington). It is hoped that these developments will boost the town's leisure and visitor economies.

The Brockwell Centre, built in 1990 towards the north of the town, consists of a small range of shops and food outlets, alongside a public house, care home and medical centre. A supermarket, built for Netto, but subsequently owned by Somerfield and The Co-operative Group, is presently occupied by Home Bargains.

Healthcare
Northumbria Healthcare NHS Foundation Trust opened the first hospital in England purpose-built for emergency care in the town in June 2015. The Northumbria Specialist Emergency Care Hospital cost £75 million. It has emergency care consultants on duty at all times, and a range of specialists available seven days a week. In February 2021, the NHS trust began court action against contractor Lendlease over structural defects identified in the building. A trial is due to start in October 2022.

New development
In recent years, the town has seen a lot of changes to housing and infrastructure including a new housing and retail development to the South West sector which is being created by house builders including Bellway, Persimmon, Barratt, Ashberry and David Wilson Homes.

The only secondary school in the town, Cramlington Learning Village, is part of the Government's School Rebuilding Programme which involves the demolition of the existing buildings (constructed in 1962) and rebuilt into one 'state-of-the-art' teaching accommodation, though full plans have not been published yet.

Landmarks
Plessey Woods Country Park lies just to the north of Cramlington, with the River Blyth flowing through the country park. Northumberlandia, a huge land sculpture in the shape of a reclining female figure is located on the outskirts of Cramlington. Within the town itself, Nelson Hill is a prominent landmark to the north of the town centre. Arcot Hall Grasslands and Ponds SSSI is situated to the south-east of the town.

There has recently been graffiti tagged along an underpass

Transport

The town is served by Cramlington Railway Station which is on the East Coast Main Line, with services to the MetroCentre, Morpeth and Newcastle upon Tyne provided by Northern.

It is also served by a number of bus operators including Arriva North East which provides express services to Newcastle upon Tyne, Morpeth and Blyth, as well as Go North East which runs services to and from North Shields.

The town is located approximately  from Newcastle International Airport and  from North Shields International Ferry Terminal.

Cramlington also has good road transport links, being situated between the A1, A19 and A189 roads.

In line with many of the UK's post-war New Towns, Cramlington has an extensive bicycle network. With a grid spacing of approximately , segregated cycle routes are provided free of motorised traffic.

Education
Until September 2008, all schools in Northumberland operated under a three tier system, however, following a decision to convert the county to a two tier system, Cramlington was chosen as one of the first towns to complete this. Prior to the closure of the area's many middle schools,  some primary schools relocated to the former middle school sites. There had been concern from local residents over traffic and parking arrangements at the new sites.

Other schools in Cramlington are listed as follows: Hareside Primary School, Hillcrest School, Shanklea Primary School, Burnside Primary School, Cragside Church of England Primary School, Northburn Primary School, Eastlea Primary School, Beaconhill Primary School and SS Peter and Paul's Catholic Primary Academy.

Cramlington Learning Village

In September 2008 Cramlington Community High School was renamed Cramlington Learning Village as it gained two new year groups in line with the move to a two tier system. The village has three sections: the Junior Learning Village (for Years 7 and 8), the Senior Learning Village (for Years 9 to 11) and the Advanced Learning Village (for Years 12 and 13). The school was rated outstanding in four successive Ofsted inspections, however in July 2015, this rating was lowered to 'inadequate'. In February 2017, this was raised to 'Good'. In July 2022, the school was to be chosen to be part of the Government's School Rebuilding Programme, which could involve a state-of-the-art rebuild or refurbishment to the derelict 1960s buildings.

Religious sites
Cramlington has a number of Christian churches of various denominations:

Methodist
 Doxford Place Methodist Church
 Welcome Methodist Church (formerly Station Terrace Methodist Church)

Church of England
 St. Nicholas Parish Church
 St. Andrew's
 St. Peter's

Roman Catholic
 St. Paul's

Others
 Church of the Nazarene
 Frontline
 Open Episcopal Church

Leisure

Leisure centre
Cramlington's main leisure centre, Concordia, is situated in the town centre adjacent to the shopping mall and was opened by Queen Elizabeth II in July 1977. It features a leisure pool, originally designed as an indoor tropical paradise, indoor football pitches, tennis, badminton and squash courts, as well as a climbing wall. It also includes a gymnasium, sauna, bowling green, bar and cafeteria. It was refurbished in 2008, particularly to improve disabled access. The pool was also refurbished in 2011. A major refurbishment began in 2016, with the addition of new facilities and the improvement of existing ones. Most recently, in 2019, a major pool refurbishment took place with changes including replacing the old pool lining and the swimming pool floor areas in the wet changing rooms and around the children's poolside water features.

Cycle paths
A large cycle path network, completely separate from the road network, was a key part of the new town design. A cycle route also connects the town to the nearest beach, in Blyth. In March 2007, Blyth Valley Borough Council announced that the cycle network was to be extended to allow access to the neighbouring town of Bedlington.

Public houses
The village square is home to four public houses, including the Grade II listed Blagdon Arms.

Sport

The town has a non league football club Shankhouse who were formed in 1883 and are currently members of the , playing at Action Park.

Cramlington United was established in 2010 and they were awarded Community Club Status 12 months later. Their home ground is based at Northburn Sports & Community Centre. They are currently in Northern Football Alliance Division 2.

Arcot Hall Golf Club is located to the south of the town.

Cramlington Rockets are a Rugby League team based in Cramlington. Initially, the club was formed in 2000 as Killingworth Rockets ARLFC. They are based on the fields of the Cramlington Learning Village. Their 1st team is currently in the North East Division of the Rugby League Conference.

Twin towns
As part of the former Blyth Valley borough, Cramlington participates in a town twinning scheme with three other towns — two in Germany and one in the Russian Federation.

Notable residents
 Charles Fenwick, trade unionist
 Sam Heads, entomologist and palaeontologist
 Ross Noble, comedian
 Ray Stevenson, actor
 Sting, musician, from 1974 to 1976, was a schoolteacher at  St Paul's Roman Catholic Voluntary Aided First School

Football
 Joe Brown, football player in the 1940s and 1950s, Burnley manager
 James Brown, Hartlepool United striker was born in Cramlington
 Steven Caldwell, former Newcastle United defender and Burnley captain and Scotland international, once lived in the town's centre while he was at Newcastle
 John Carver, former footballer, previously assistant manager at Newcastle United
 Mark Clattenburg, Premier League referee
 Peter Haddock, professional football player lived in Cramlington; most notable for playing for Leeds United, he also played for Newcastle United and Burnley
 Jimmy Isaac, footballer in the 1930s and 1940s for Huddersfield Town
 Jamie McClen, footballer
 Michael Oliver, youngest ever Premier League referee, resides in Cramlington
 Ray Pointer (1936-2016), footballer: Burnley and England. Born Cramlington.
 Peter Ramage played youth football for Cramlington Juniors F.C.
 Alan Shearer, played youth football for Cramlington Juniors F.C.
 Andy Sinton, former Queens Park Rangers, Sheffield Wednesday and Spurs footballer
 Martin Taylor, professional footballer currently with Sheffield Wednesday; attended Cramlington High School
 Steven Taylor played youth football for Cramlington Juniors F.C.

Other sports
 Stephen Miller, Paralympic triple gold medalist comes from Cramlington
 Gary Robson, professional darts player
 Roger Uttley, former England national Rugby Union player, was a sports teacher at Cramlington High School

References

External links

 Northumberland Communities Photos and maps of Cramlington from 1610 to 1910.

Towns in Northumberland
Civil parishes in Northumberland

Cramlington


Loimola (en , en , en ) est une municipalité rurale du raïon de Suojärvi en république de Carélie.

Géographie
Les municipalités voisines de Loimola sont Porajärvi, Naistenjärvi et Suojärvi du raïon  de Suojärvi, Salmi, Impilahti, Läskelä, Harlu et Pitkäranta du raïon  de  Pitkäranta, Värtsilä du raïon  de  Sortavala ainsi que Tohmajärvi, Ilomantsi et Joensuu en Finlande.

Loimola est traversée par la voie ferrée Matkaselkä–Suojärvi et par l'autoroute 86K-13.
Les lacs majeurs de Loimola sont Jänisjärvi, Tolvajärvi et Loimolanjärvi.

Démographie
Recensements (*) ou estimations de la population

Bibliographie

Références

Voir aussi

Articles connexes

Liens externes

Village dans la république de Carélie
Raïon de Suojärvi
Village des zones cédées par la Finlande à l'Union soviétique

Loimola (commune)


Na política dos EUA, Republican In Name Only (Republicano Apenas em Nome) é um pejorativo usado para descrever os políticos do Partido Republicano considerados insuficientemente leais ao partido ou desalinhados com a ideologia do partido. Termos semelhantes têm sido usados desde o início de 1900. A sigla RINO tornou-se popular na década de 1990, e tanto a sigla quanto a grafia completa tornaram-se comumente usadas pelo ex-presidente Donald Trump e seus apoiadores para se referir a seus críticos dentro do Partido Republicano.

Origem
Em 1912, o ex-presidente Theodore Roosevelt, o então presidente William Howard Taft e o senador Robert M. La Follette lutaram pelo controle ideológico do Partido Republicano e cada um denunciou os outros dois como "not really Republican" (não realmente republicano). A frase Republican in name only só surgiu como um pejorativo político popular nas décadas de 1920, 1950 e 1980.

A primeira aparição impressa conhecida do termo RINO foi no jornal de Manchester, Nova Hampshire, então chamado The Union Leader. Foi inventado para ser abreviado como "RINO" e pronunciado para soar como "rhino" (rinoceronte).

Botões com uma barra vermelha na imagem de um rinoceronte foram vistos no Capitólio Estadual de Nova Hampshire já em 1992. Em 1993, a futura presidente da Assembleia Republicana da Califórnia, Celeste Greig, distribuiu botões com uma barra vermelha sobre a palavra RINO para expressar oposição ao então prefeito de Los Angeles, Ricardo Riordan. O termo entrou em uso generalizado durante os ciclos eleitorais subsequentes.

Ver também
Coalização Blue Dog
Republicanos Rockefeller
Democrat in Name Only

Política dos Estados Unidos
Terminologia política

Republican in Name Only


زفيوزدنيي  أو مدينة النجوم هي منطقة في مقاطعة موسكو أوبلاست في روسيا ويضم مركز يوري غاغرين لتدريب رواد الفضاء.

تاريخ
بالنسبة لمعظم تاريخ المركز يخضع لسلطة الجيش السوفيتي ثم الروسي. ومع ذلك في أغسطس 1996، وبسبب التغييرات في التشريعات أصبح المركز تابعاً لكل من وزارة الدفاع وروسكوزموس. وبقي هذا الوضع حتى 1 أكتوبر 2008م، عندما أعيد تنظيم المركز وإخضاعه مباشرة إلى روسكوزموس. نتيجة لذلك جرى تغيير وضع أراضي مركز التدريب الفضائي من عسكري إلى مدني. وأقيم تشكيل إقليمي إداري مغلق على أراضي البلدة العسكرية المغلقة. في 19 يناير 2009 أصدر بوريس جروموف، حاكم إقليم موسكو، قراراً حول البلدة العسكرية إلى مستوطنة حضرية.

مراجع

أماكن مأهولة أسست في 2009
برنامج الاتحاد السوفيتي الفضائي
مقاطعة موسكو

مدينة النجوم (روسيا)


Olaylar

Doğumlar
 12 Mayıs - İmparator Shōkō, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 101. imparatoru (ö. 1428)
 21 Aralık - Masaccio, İtalyan Rönesans akımı başlangıç döneminin önemli ressamlarından (ö. 1428)
 tarihi bilinmeyen
 Georgios Frantzis, geç dönem Bizans tarihçisi (ö. y. 1478)

Ölümler
 Cirencesterli Richard, tarihçi yazar ve Westminster Abbey'de cemaat üyesi (d. y. 1335)

1401


Halymeniales, red crvenih alga u razredu Florideophyceae, dio je podrazreda Rhodymeniophycidae. Postoji 356 vrsta u tri porodice.

Porodice i broj vrsta
 Archaeolithophyllaceae Tchuvashov, 2
 Halymeniaceae Bory, 342
 Tsengiaceae G.W.Saunders & Kraft, 12

Izvori

Rhodymeniophycidae

Halymeniales


Beşer ve Tabiat,  1919 yılında İstanbul'da toplam beş sayı yayımlanmış haftalık bir bilim dergisidir.

Sahibi ve başyazarı Suphi Ethem Bey, sorumlu müdürü ise Şevket Mehmet Ali (Bilgişin) Bey'dir. Dergi, Ağustos-Eylül 1919'da çıkmıştır. İlk nüshası 7 Ağustos 1919, son nüshası ise 11 Eylül 1919 tarihlidir.

Diğer yazarları Ethem Nejat, Ali Baha, Feridun Necdet ve Atıf Şinasi Beylerdir. Dergide imzasız yayımlanan metinlerin sayısı az değildir. Dr. Tevfik Remzi (Kazancıgil) Bey Beşer ve Tabiata mütercim olarak katkıda bulunmuştur.  Henri Poincaré ve Gustave Le Bon, kendilerinden tercüme yapılan yabancı düşünce adamlarıdır.

Suphi Ethem Bey'in ölümünden önce çıkardığı son dergisi olan Beşer ve Tabiat düşünsel düzlemde çağdaşlaşmacı, aydınlanmacı, bilimci, evrimci, materyalist ve pozitivist bir yayındır.

Derginin içeriği ise doğa bilimleri, doğa bilimleri tarihi, evrim kuramı, hukuk, ahlâk felsefesi, sanat felsefesi, kadın sorunu, eğitim, sosyalizm, klasik batı müziği, kitap eleştirileri ağırlıklıdır.

"Fennî prensip gazetesi" şeklinde nitelenen Beşer ve Tabiat, Mütareke döneminin olumsuz koşullarına (örneğin derginin sansürlenmiş olmasına) karşın dönemine göre gayet zengin ve nitelikli bir içerik sunmuştur.

Osmanlı dergileri
1919'da kurulan yayınlar
1919'da sona eren yayınlar

Beşer ve Tabiat


Județul Ialomița a fost o unitate administrativă de ordinul întâi din Vechiul Regat al României (existent în perioada antebelică). Județul se afla în regiunea istorică Muntenia, iar reședința era orașul Călărași.

Așezare și limite

Județul Ialomița era un județ din sud-estul României. Se învecina cu Imperiul Otoman (județul Silistra Nouă-între 1878-1879, județul Constanța după 1878, Bulgaria-între 1908-1913 și județul Durostor, după 1913) și cu județele românești Ilfov, Prahova, Prahova și Brăila. Denumirea județului venea de la râul Ialomița, ce îl străbătea de la vest la est.

Istoric
În anul 1864, domnitorul Alexandru Ioan Cuza dă prima lege de organizare administrativ-teritorială modernă a teritoriului României. Legea prevedea împărțirea țării în 33 de județe, având ca subdiviziuni plășile și comunele (urbane și rurale). Județele și comunele erau investite cu personalitate juridică și cu organe deliberative și executive: consiliul județean și prefectul (acesta din urmă ca reprezentant al guvernului în teritoriu), respectiv consiliul comunal
și primarul (în calitate de reprezentant al guvernului în teritoriu). Plășile erau simple subdiviziuni ale județelor, fără personalitate juridică, conduse de subprefecți, cu atribuții de supraveghere și control asupra autorităților comunale.

Județul antebelic Ialomița era împărțit în 3 plăși: Borcea (formată din o comună urbană, 19 comune rurale și 45 de sate; cu reședința Călărași, totodată și reședința județului), Ialomița-Balta (formată din 48 de comune și 107 sate sau cătune; cu reședința Slobozia) și Cîmpul (formată din 23 de comune și 42 sate; cu reședința Urziceni).

Județul era situat într-o câmpie vastă, tăiată în două de râul Ialomița. Pământul județului era format dintr-un strat argilo-nisipos amestecat cu substanțe organice și producea o mare cantitate de cereale și plante alimentare. În plasa Cîmpului era cultivat și tutunul. Pe insulele formate de Dunăre, se aflau păduri de salcie și plop, iar pe ambele maluri ale râului Ialomița existau păduri, care pe lângă salcie și plop, mai conțineau și stejar, arin, carpen și frasin. De asemenea, județul avea condițiile favorabile creșterii animalelor, care în trecut erau mai numeroase și din rase mai bune, ceea ce făcea ca guvernul turc (otoman) să cumpere de aici cai pentru armată și alte animale. În anul 1901, deja transformarea pășunilor în locuri destinate agriculturii a făcut ca numărul animalelor să se împuțineze.

Deși ocupația de bază a locuitorilor era agricultura, județul Ialomița avea și industrie (fabricarea brânzeturilor, a pastramei, a peștelui sărat, a cărămidei, a obiectelor de lemn și de fier, precum și țesăturile de lână, cânepă, bumbac și mătase). De asemenea exista o fabrică de alcool în satul Broșteni-Noi. Comerțul cu cereale, care reprezenta primul izvor de bogăție al localnicilor, se făcea mai ales în porturile Călărași și Gura Ialomiței.

Se oragnizau bâlciuri la: Călărași (de la 1-10 septembrie și 9 martie), Slobozia (23 aprilie, 24 iunie și de Înălțare), Urziceni (de Duminica Floriilor, 14 octombrie și târg săptămânal), Lehliu (târg săptămânal), Giurgeni (14 și 26 octombrie), Ciochina (8 septembrie și Duminica Floriilor), Jilavele (de Pogorârea Sfântului Duh și 20 iulie), Broșteni-Noi (25 martie și 29 iunie, 27 iulie, Duminica Tomii și 14 octombrie) și Grindul (de Pogorârea Sfântului Duh, 9 martie, 15 august și 26 octombrie).

Referințe

Bibliografie
  Marele Dicționar Geografic al României, George Ioan Lahovary, 1901

Vezi și
 Lista județelor și a plășilor din România antebelică
 Județul Ialomița (interbelic)
 Județul Ialomița

Județe istorice ale României

Județul Ialomița (antebelic)


2. ŽNL Bjelovarsko-bilogorska u sezoni 2013./14. je predstavljala ligu drugog stupnja županijske lige u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji, te ligu prtog stupnja hrvatskog nogometnog prvenstva.
Liga je igrana u dvije skupine:
- "Istok" – 12 klubova, pravk "Trnski" iz Nove Rače
- "Sjever" – 12 klubova, prvak "Skok" iz Novih Skucana

Jug

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Sjever

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 2. ŽNL Bjelovarsko-bilogorska
 3. ŽNL Bjelovarsko-bilogorska 2013./14.

Vanjske poveznice
 nsbbz.hr, Nogometni savez Bjelovarsko-bilogorske županije

Izvori

 Nogomet - Službeno glasilo Nogometnog saveza Bjelovarsko-bilogorske županije, br. 22/14, objavljeno 10. lipnja 2014. wayback arhiva

2013-14
Bjelovarsko-bilogorska-2

2. ŽNL Bjelovarsko-bilogorska 2013./14.


L'Amalienburg est un pavillon de chasse élaboré sur le terrain du parc du château de Nymphenburg, à Munich, en Bavière. Il a été conçu par François de Cuvilliés dans le style rococo et construit entre 1734 et 1739 pour l'électeur Karl Albrecht et plus tard l'empereur romain germanique Charles VII et son épouse, Marie-Amélie d'Autriche .

Architecture
La majeure partie du rez-de-chaussée est consacrée à la galerie des glaces ronde au centre du bâtiment; ses murs en miroir reflètent le parc. Il a été conçu par Johann Baptist Zimmermann et Joachim Dietrich (1690-1753). Il crée une atmosphère éthérée dans les couleurs nationales bavaroises d'argent et de bleu.

Au sud de la salle, la porte mène à la salle de repos électorale et au cabinet bleu, avec accès à la chambre privée. La salle de repos était la chambre de l'électrice, et le pavillon abrite également une armurerie et un chenil pour les chiens de chasse du cabinet bleu .

Au nord de la galerie des glaces se trouve l'entrée de la salle des faisans et de la salle de chasse. La salle des faisans jouxte la cuisine. La cuisine est décorée de précieux carreaux de faïence de Delft qui, lors de la pose, ont été mélangés par des ouvriers dans le mauvais ordre. Les carreaux bleus et blancs dans un style chinois montrent des fleurs et des oiseaux. Le poêle Castrol (1735) construit pour la cuisine est une construction en maçonnerie avec plusieurs foyers recouverts de plaques de fer perforées. Il est également connu sous le nom de poêle à ragoût et a été le premier modèle à enfermer complètement le feu .

Dans la niche centrale de la façade orientale se trouve une sculpture en stuc de Johann Baptist Zimmermann, représentant une scène avec la déesse chasseuse Diane. La présentation présente le programme d'image dans toutes les installations du bâtiment. L'attique date de 1737, également fabriqué sur un dessin de Zimmermann, avec des vases décoratifs disparus à une date inconnue. En 1992, ils ont été recréés et conçus par Hans Geiger : quatre ornent la façade d'entrée, douze côté jardin de l'Amalienburg.

Une plate-forme avec un treillis orné, qui est installée sur le bâtiment au centre du toit, servait de cache surélevée pour la chasse au faisan : les oiseaux étaient conduits à l'Amalienburg depuis l'ancien bâtiment des faisans (maintenant la ménagerie). Le château pouvant être approvisionné par la cuisine du château de Nymphenburg, l'Amalienburg manque de bâtiments de ferme privés contrairement aux deux autres pavillons du parc .

Articles connexes
 Château de Nymphenburg
 Parc du Château de Nymphenburg

Références

Liens externes
 Official webpage

Château en Bavière
Munich
Bâtiment à Munich
Monument historique à Munich
Maison de Wittelsbach
Édifice construit en 1739
Pavillon de chasse

Amalienburg


Agapantus (lat. Agapanthus), rod su trajnica s juga afričkog kontinenta. Postoji sedam vrsta, jedan hemikriptofit, A. africanus, i ostalo geofiti, predstavnici su porodice zvanikovki unutar koje čine posebnu potporodicu Agapanthoideae.

Vrste
 Agapanthus africanus (L.) Hoffmanns.
 Agapanthus campanulatus F.M.Leight.
 Agapanthus caulescens Spreng.
 Agapanthus coddii F.M.Leight.
 Agapanthus inapertus Beauverd
 Agapanthus praecox Willd.
 Agapanthus walshii L.Bolus

Sinonimi
 Abumon Adans.
 Mauhlia Dahl
 Tulbaghia Heist.

Izvori

Zvanikovke

Agapantus


Amable Aristy Castro (El Bonao, Higüey, 10 de mayo de 1949 - Higuey; 4 de diciembre de 2022) fue un empresario y político dominicano, ocupó la senaduría por la provincia La Altagracia desde 1990 al 2020 convirtiéndose en el senador con más tiempo en el congreso nacional. Era conocido como el "Cacique de Higüey".

Fue un alto dirigente del Partido Reformista Social Cristiano (PRSC), coolaborador cercano de Joaquín Balaguer y el último candidato presidencial de esta organización antes de convertirse en un partido político minoritario. Desde 2015 fue miembro y presidente del Partido Liberal Reformista

Biografía
Nació en el seno de una familia pobre en la provincia de La Romana, hijo de Luis Aristy, chofer de profesión, y de Oliva Castro, ama de casa. Por vía patrilineal descendía del colono vasco José Agustín Aristy Chagoya, natural de Pasajes, Guipúzcoa, arribado a la isla en el .

A los 9 años de edad comienza a su vida laboral como dependiente en el colmado de su tío "Chichí" Aristy. Luego se desempeña como vendedor ambulante, limpiabotas, conserje, empleado municipal, secretario de la Fiscalía de Higüey y mensajero de un banco en el que llegó a ser su gerente.

Según un cable desclasificado de la Embajada de los Estados Unidos por Wikileaks, en 2006 el gobierno de los Estados Unidos le quitó el visado por vincularlo al tráfico de drogas y lavado de dinero proveniente de actividades ilícitas. A pesar de las acusaciones de narcotráfico y tráfico de personas, Aristy Castro poseía varias propiedades en Miami, país que solía frecuentar a menudo con fines médicos y de ocio.

Su hija Karina Aristy ha seguido los pasos de su padre, desarrollando una carrera política en la provincia de La Altagracia.

Vida política
Ingresa al entonces Partido Reformista en 1976 (actual Partido Reformista Social Cristiano). Su carrera política se inicia en 1982 cuando es elegido diputado de la República por la provincia La Altagracia, con apenas 33 años de edad, siendo reelegido en 1986. En 1989 un diputado del opositor PRD lo acusó de organizar viajes clandestinos (e ilegales) de personas hacia Puerto Rico.

Fue elegido senador en para el período 1990-1994, siendo reelegido para el cuatrienio siguiente (1994-1998), en ambos períodos ocupando la presidencia del Senado. Como presidente del Senado tuvo el privilegio de colocar la banda presidencial a Joaquín Balaguer en 1994 y a Leonel Fernández en 1996. En 1997 se ve envuelto en un escándalo internacional, tras ordenar el desalojo de terrenos de una playa comprada por inversionistas estadounidenses, españoles y venezolanos por 50 millones de dólares, quienes llevaron su queja ante sus respectivas misiones diplomáticas denunciando que los terrenos con vocación turística que habían adquirido fueron entregados de manera irregular a familiares de Aristy.

Tras sufrir su partido la pérdida de la mayoría en el Senado en las elecciones de 1998, Aristy que había sido reelecto decide renunciar a su curul por tener imposibilitada su reelección como presidente del Senado y asume como secretario general de la Liga Municipal Dominicana (LMD). Volvió a ganar en 2002 la senaduría, renunciando a juramentarse otra vez y repite esta acción en 2006 al ser reelecto, dejando su vacante al Dr. Germán Castro García tanto en 2002 como en 2006, permaneciendo Aristy en la LMD.

En 2010 el Dr. Castro García se presenta como candidato por el Partido Revolucionario Dominicano, siendo derrotado por Aristy, el cual  planteó públicamente que podría volver a renunciar a la Senaduría para seguir dirigiéndo la Liga Municipal Dominicana.

No se juramentó el 16 de agosto de 2010, día marcado por la Constitución como el inicio de su período. Meses después tras verse amenazado por un posible juicio político por dejar vacante su curul, toma su cargo como senador y deja la presidencia de la LMD a Fidias Aristy, un primo suyo.

En abril de 2011 la Cámara de Diputados envió a la Cámara de Cuentas una solicitud de juicio político por presuntas irregularidades en el manejo de las arcas de la LMD. Su caso fue archivado debido a su inmunidad parlamentaria. En 2012 el nuevo procurador general de la República, Francisco Domínguez Brito, reabrió su expediente: se le acusaba de malversación de fondos públicos, desfalco, prevaricación, asociación de malhechores, peculado y nepotismo.

Fue expulsado del PRSC junto a centenares de dirigentes reformistas por no acatar la Alianza con el PLDen los comicios del 20 de mayo de 2012. Los expulsados recurrieron ante el recién creado Tribunal Superior Electoral (TSE). En febrero de 2013 el TSE declaró inconstitucional el artículo 11 de los estatutos del PRSC al considerar que este "viola el derecho al debido proceso establecido en el artículo 69 de la Carta Magna" y declaró nula las expulsiones de 247 reformistas, incluyendo a Aristy Castro.

Problemas de salud y fallecimiento
El 3 de diciembre del 2006 Aristy Castro sufrió un infarto por lo que fue ingresado en un centro de salud de Santo Domingo donde se le practicó un cateterismo. Posteriormente en mayo del 2020 fue sometido a una cirugía cardíaca y en julio del mismo año a un cateterismo. En noviembre de 2020 fue sometido a una tercera operación del corazón en Miami, intervención de emergencia que tuvo "complicaciones" por lo que duró ocho horas. Posteriormente viajó en varias ocasiones de emergencia a Estados Unidos tras sufrir dolores en el pecho sin que trascendieran más intervenciones. Finalmente falleció el 4 de diciembre de 2022 a causa de un paro respiratorio que se le presentó luego de inaugurar una plaza comercial en Punta Cana.

Referencias

Políticos del Partido Reformista Social Cristiano
Presidentes del Senado
Nacidos en la provincia La Altagracia
Personas juzgadas por corrupción

Amable Aristy


An Pitcairnia elvirae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni D.C.Taylor ngan Harold Ernest Robinson. An Pitcairnia elvirae in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pitcairnia

Pitcairnia elvirae


Silvia Cuevas Morales (Santiago de Chile, 9 de junio de 1962) es una escritora, periodista y traductora chileno-australiana.

Biografía
Nació en el seno de una familia obrera y tras el golpe militar del 11 de septiembre de 1973 liderado por Augusto Pinochet para derrocar al gobierno del socialista Salvador Allende, su familia se vio obligada a abandonar Chile. Tras una angustiosa espera de dos años, en que el padre, sindicalista ferroviario, solicitó emigrar a Canadá o a Australia, lograron fijar su residencia en Melbourne en 1975.

Allí Silvia Cuevas completó sus estudios secundarios y universitarios, licenciándose con honores en Filología Hispana (con especialización en literatura española y latinoamericana); más tarde completó una maestría en Estudios Europeos. En 1983 adoptó la ciudadanía australiana. A los veinticuatro años de edad, comenzó a dictar clases de lengua española en las universidades La Trobe y de Melbourne. Tras graduarse, dictó clases de literatura y de lengua española en la de Monash, donde ocupó el cargo de profesora asociada del Departamento de Lenguas y Literatura, y luego en la de Victoria.

Desde muy joven ha colaborado como periodista independiente en diversos medios de comunicación de España, Australia y Estados Unidos, entre los que se destacan los periódicos: The Spanish Herald, Green Left Weekly y El Español en Australia, así como el ya desparecido periódico feminista Andra (Bilbao). En las revistas Nosotras (Sídney), Rain and Thunder (Massachusetts), Poder y Libertad (Madrid), Opinión Hispana (Melbourne), Maginaria (Sevilla), Viva Septiembre Magazine y Viva Chile Magazine, entre otras. Como locutora trabajó en la cadena nacional SBS radio, donde presentaba el noticiero nacional y programas culturales, en la radio 3CR (programa La Voz del Pueblo) y en 3ZZZ (programa de actualidad en catalán).

Desde temprana edad incursionó en la literatura y a los diecisiete años publicó sus primeros poemas en la revista Libra, de Melbourne. Cabe destacar que comenzó su carrera literaria en inglés aunque con el paso de los años ha publicado en español e inglés.

Sus poemas, cuentos y artículos han sido publicados en diversos medios tanto en Australia como en el extranjero: El Español en Australia, Southerly, Letras Femeninas (University of Nebraska), Poetry Monash, Laberint. Revista de la Red de Amazonas, The Spanish Herald, Woorilla, Nosotras, Womanspeak, Westerly, Barcelona University Australia Studies: Papers, Hares and Hyenas, Hontanar, Cuadernos Literarios, Tirra Lirra, Bolivariano Internacional, Green Left Weekly, Lanbroa, Sales, Rain and Thunder, Poder y Libertad, Maginaria, Alandar, Andra, Mujeres del Mundo, ¡Viva Chile Magazine!, Público, Viva Septiembre Magazine y Fiesta Hispánica, entre otros.

A finales de los noventa decidió instalarse en Madrid, España, donde ha continuado colaborando como periodista independiente además de dedicarse a la poesía y a la traducción.

Obra
Poesía
  Purple Temptations. Melbourne: Lynden Publications, 1994. ISBN 0-7326-0583-0
  Respiro de arena. Madrid: Vindicación Feminista Publicaciones, 1996. ISBN 84-88217-08-0(Con Rosa García Rayego y Luisa Posada Kubissa)
  South/Sur Poem(a)s. Madrid: Aconcagua Publishing, 1997. ISBN 84-88217-09-9(Con Ramón Cuelho, Judith Rodríguez y Jennifer Strauss)
  Al filo de la memoria / At memory's edge (1979-1999). Madrid: Kira Edit y Centro de Estudios Australianos de la Universidad de Barcelona, 2001.ISBN 84-923311-5-1
  Canto a Némesis: poemas de una extranjera. Madrid, Nos y Otros Editores, 2003. ISBN 84-933130-0-09
  Rodaré maldiciendo: poemas y arte callejero. Oviedo: Cambalache, 2008. ISBN 978-8461-245338
  Poliamora. Puerto Rico, Editora Educación Emergente, 2010. ISBN 978-1-60743-606-5
  Desarrelament i altres poemes (Desarraigo y otros poemas). Barcelona, Carmina in mínima re-5, 2012.
  Pienso, luego estorbo... / Je pense, donc je gêne... París, Ah, Bienvenus Clandestins! (ABC Editions), 2014. ISBN 978-2-919539-16-1
 Apátrida: Diario de un Destierro / Stateless: Diary of an Exile. Ocaña: Lastura, 2017. ISBN 978-84-947157-3-0

Biografía
  De la "A" a la "Z". Diccionario universal bio-bibliográfico de autoras que escriben en castellano. Siglo XX. Madrid: Aconcagua Publishing y Kira Edit, 2003. ISBN 84-933311-0-4/ 84-923311-9-4
  Vínculos teatrales. Madrid, Vindicación Feminista Publicaciones y Aconcagua Publishing, 2003. ISBN 978-8488-217172
  Diccionario de centenarias ilustres: 100 mujeres que cambiaron la historia (1909-2009). Sevilla: Delegación de la Mujer, del Ayuntamiento de Sevilla, 2011. ISBN 978-84-694-3392-8

Narrativa
 Nanas lésbicas (para conciliar el sueño). Firmado con el seudónimo: Vivian A. Les. Madrid, Kira Edit, 2013. ISBN 978-84-933312-0-7(segunda edición firmado con nombre real. Ocaña, Lastura, 2016.ISBN 978-84-945177-2-3)
 El tren del miedo y otros relatos. Ocaña, Lastura, 2015. ISBN 978-84-944519-1-1

Antologías
  She's a Train and She's Dangerous: Women Alone in the 1990s. Western Australia: Literary Mouse Press, 1994. ISBN 0-947-295-75-5
  Amor y sombra. Antología poética hispanoamericana en Australia. Sídney, Australia: Quintel Publications, 1995. ISBN 0-646-22210-4
  Sobre el horizonte. Antología bilingüe de poetas hispanoamericanos/as en Australia. Over the Horizon. A bilingual anthology of Hispanic American poets in Australia. Madrid: Aconcagua Publishing y Vindicación Feminista Publicaciones, 1998. ISBN 84-88217-12-9
  Changing Geographies: Essays on Australia. Barcelona: Centro de Estudios Australianos de la Universidad de Barcelona, 2001. ISBN 84-477-0749-0
  Sappho's dreams and delights. The Australian Anthology of Lesbian Poetry. Sídney, Australia: Bemac Publications, 2001. ISBN 9-780957-969704
  Mujeres: sus problemas, derechos y perspectivas, Vol. 6. Ibarra, Ecuador: Editorial Universitaria de la U.T.N., 2005.
  Mundolavapiés: Libro DVD Participativo. Madrid: Mundo Lavapiés, 2006. ISBN 978-84-96470-62-0
  Segunda antología de poesía Rayentrú. Santiago de Chile: Leutun Ediciones, 2007.
  World Poetry: Yearbook 2009. Chongqing City, China: The Earth Culture Press, 2009. ISBN 978-0-9637599-6-2
  Desobedientes: Experiencias y reflexiones sobre poliamor, relaciones abiertas y sexo casual entre lesbianas latinoamericanas. Buenos Aires: En la Frontera Editorial, 2009. ISBN 978-987-23648-3-0
  Antología Tributo a Violeta Parra. Québec, Canadá: Ediciones Monsieur James, 2011. ISBN 978-1-257-96973-9
  Poesys 15. Zei si Zile (Days and Gods) Antologia Festivalului International Noptile de Poezie de la Curtea de Arges. Vols. I y II. Bucarest, Rumania: Editura Academiei Internationale Orient-Occident, 2011. ISBN 978-973-8430-99-0
  III Concurso Nacional Relatos de Mujeres Viajeras 2011. Madrid: Ediciones Casiopea, 2011. ISBN 978-8461-478156
  Voces para Lilith. Literatura contemporánea de temática lésbica en Sudamérica. Lima, Perú: Editorial Estruendomudo, 2011. ISBN 978-612-4104-00-8
  International Festival of Poetry of Resistance: Toronto, the World Capital of Resistance Poetry. Toronto, Canadá: International Poetry of Resistance, 2011.ISBN 81-7679-043-5
 10º Certamen de Narrativa Social. Valencia: Ateneo Libertario Al Margen, 2011. Depósito Legal: V-4025-2011.
 IndignHADAS. Castellón: Urania Ediciones, 2012. ISBN 978-84-940495-1-4
 El camino del corazón solidario: las palabras dan de comer. Bohodón Ediciones, 2012. ISBN 97884153
 Antología Mujeres en la historia 1800 - 1940. Madrid: M.A.R. Editor, 2013. ISBN 978-941489-1-0
 Cosecha de verano. Castellón: Unaria Ediciones, 2013. ISBN 978-84-941546-0-7
 V Premio Internacional. Relatos de Mujeres Viajeras. Madrid: Casiopea Ediciones, 2013. ISBN 978-84-616-4768-2
 ErotizHADAS. Castellón: Unaria Ediciones, 2014. ISBN 978-84-942218-2-8
 Amor se escribe sin sangre. Ocaña: Lastura, 2015. ISBN 978-84-943578-4-8
 Voces del extremo: poesía antidisturbios. Madrid: Amargord Ediciones, 2015. ISBN 978-84-16149-88-9
 Voces del extremo: poesía y raíces. Madrid: Amargord Ediciones, 2015. ISBN 978-84-94463-8-8
 Refugiamos. Ocaña: Lastura, 2016. ISBN 978-3-96008-425-9
 Between our words... poetry overcomes borders: A worlwide anthology. Leipzig, Alemania: Engelsdorfer Verlag, 2016. ISBN 978-3-96008-425-9
 Contra: poesía ante la represión. Murcia: Coordinadora Anti Represión de Murcia, 2016. Depósito Legal: MU 394-2016.
 SALAM: Antología de poesía hispanoárabe actual. Ocaña: Lastura Ediciones y Editorial Juglar, 2017. ISBN: 978-84-947486-5-3
 Mujeres con Voz. Girona: Editorial Quadrivium, 2018. ISBN: 978-84-92604-97-5
 A voz limpia. Melbourne, Australia: A voz Limpia Vol. 3, 2018. ISBN: 9780995430754
 Discípulas de Gea 2.  España: Inventa Editores, 2018. ISBN: 9788494891243
 Amor se escribe sin sangre II. (Prologuista y editora). Ocaña: Lastura Ediciones, 2018. ISBN: 978-84-949373-6-1
 Transgresoras: un recorrido por la poética feminista latinoamericana. Buenos Aires:  Editorial Milena Cacerola, 2019. ISBN: 9789874010292
 Conmovidas: abrazos para la paz. Béjar:  Luso-Española de Ediciones, 2019. ISBN: 978-84-15712-33-6
 Caminos sin fronteras: Antología intercontinental multilingüe de poetas solidarias. Madrid: Editorial Nuevos Ekkos, 2020. ISBN: 978-84-948511-7-9
 Alejandra Pizarnik y sus múltiples voces: 85 voces amigas se abrazan al privilegio de celebrar tu 85 aniversario. Madrid: Ediciones Huso, 2021. ISBN: 978-84-123016-6-3

Traducciones
  Falcón, Lidia. Three Spanish Idiots. Monologue in Three Acts. (Traducción de Tres idiotas españolas. Monólogo en tres actos). Madrid: Vindicación Feminista, 1995.
  Showstack Sassoon, Anne. Las mujeres y el Estado. (Traducción de Women and the State). Madrid: Vindicación Feminista, 1996.
  Cuelho, Ramón. Sur/South Poem(a)s. Madrid: Aconcagua Publishing, 1997.
  Antología Over the Horizon. A Bilingual Anthology of Hispanic American Poets in Australia. Madrid: Vindicación Feminista en coedición con Aconcagua Publishing, 1998.
  Reyes, Juan Carlos. De eternidades y lluvias/Of Eternities and Rain. Madrid: Aconcagua Publishing en coedición con Kira Edit, 1998.
  Fine, Anne. Temores. (Traducción de Bad Dreams). Barcelona: Editorial Diagonal/Grup 62, 2001.
  Gleitzman, Morris. Pico de oro. (Traducción de Sticky Beak). Barcelona: Editorial Diagonal/Grup 62, 2001.
  Hite, Shere. Las mujeres como agentes revolucionarias del cambio. (Traducción de Women as Revolutionary Agents of Change). Madrid: Vindicación Feminista en coedición con Kira Edit, 2001.
  Rees, Celia. Verdad o desafío. (Traducción de Truth or Dare). Barcelona: Editorial Diagonal/Grup 62, 2001.
 Ozsoy, Nilufer. The note and other poems salvaged. Libro electrónico, 2015.
 Williamson, Lisa. El arte de ser normal. Barcelona: Editorial Planeta, 2015.
 Martí, Fefa. Ways of losing: An untrue American story.Versión Kindle, 2015.
 Estelle Maskame. YOU 1. Love you. Barcelona: Editorial Planeta, 2016.
 Estelle Maskame. YOU 2. Need you. Barcelona: Editorial Planeta, 2016.
 Estelle Maskame. YOU 3. Miss you. Barcelona: Editorial Planeta, 2016.
 Royer, Ashley. Remember: un amor inolvidable. Barcelona: Editorial Planeta, 2017.
 Grant, Vicky. 36 preguntas para enamorarte de mí. Barcelona: Editorial Planeta, 2018.
 Torres, Marisol. La resistencia del Baobab / The Baobab's Endurance. Lastura Ediciones, 2019.
 Álvarez, Nieves & Sarkar Ellias, Bina. Cercana lejanía / Close Farness. Lastura Ediciones, 2020.
 García-Ochoa Roldán, María Luisa. Poemas de una tierra fraterna / Poems from a Fraternal Land. Lastura Ediciones, 2021.

Referencias

  Página personal de la autora: http://www.silviacuevas-morales.blogspot.com
  Chiodarolli, Sara. Entrevista concedida a Storie Migranti: Una storia delle migrazioni attraverso i racconti dei migranti –Italia: http://www.storiemigranti.org/spip.php?article888
  Iglesias, Carmen. Entrevista para el periódico digital australiano, latino América Viva: https://web.archive.org/web/20120322121943/http://www.latinoamericaviva.com.au/morepages.aspx?pageid=silviacm
  López, Rafaela. Orígenes. Influencia y contribución de origen español y latino Americano en Victoria, 1901-2001. / The presence and contribution of Victorians of Spanish and Latin American origins, 1901-2001. Australia: CELAS, The Spanish Latin American Welfare Centre, 2002. ISBN 0-9579773-0-1
  The Bibliography of Australian Literature. Vol. 3. Australia: University of Queensland Press, 2008. Edited by John Arnold, John Hay, Kerry Kilner y Terence O'Neill. ISBN 978-0702235986
  Vázquez, Francisco. Entrevista para Comentarios de Libros:http://www.comentariosdelibros.com/entrevista-silvia-cuevasmorales-27e15a.htm
  Viado, Beatriz. Entrevista publicada en asturiano, en la Revista El Súmmum, N.º 30 – Asturias, mayo de 2009.

Enlaces externos
 Biografía y algunos de sus libros en: http://www.escritores.org/libros/index.php/item/silvia-cuevas-morales
  Arte Poética. Biografía y selección de poemas: http://www.artepoetica.net/Silvia_Cuevas_Morales.htm
  Carmina in minima re. Plaquette bilingüe con una selección de poemas en castellano y catalán: http://www.txtcarmina.blogspot.com.es/2012/09/5-silvia-cuevas-morales.html
  Crepusculario Siglo 21. Selección de poemas: http://crepusculariosiglo21.blogspot.com.es/search/label/Silvia%20Cuevas-Morales
  Escamilla Fresco, Pilar. Entrevista y selección de poemas en la sección Filandón Violeta: https://masticadoresfem.wordpress.com/2021/12/20/silvia-cuevas-en-el-filandon-violeta/?fbclid=IwAR3q1xQimSDkmg3UZ1rBOrNxy_gE61unPHuKfiwTLpl0y6_IsFARSTtJeII
  Iglesias, Carmen. "Grand Prix des Arts para Silvia Cuevas-Morales", en Latino América Viva: https://web.archive.org/web/20120322002704/http://www.latinoamericaviva.com.au/morepages.aspx?pageid=SCMpremio11
 Maeso, Mª Ángeles. ""Apátrida: Dietario de un destierro", en: http://www.arteshoy.com/?p=11101
 Pineda G., Esther. "Poemas de Silvia Cuevas Morales para cuando te sientes harta de las injusticias contra las mujeres" en: https://culturacolectiva.com/letras/seleccion-de-poemas-de-silvia-cuevas-morales
  Rodríguez, Silvia. Reseña de Vínculos teatrales, para Comentarios de Libros: http://www.comentariosdelibros.com/comentario-vinculos-teatrales-15idl15idc.htm
  Rodríguez, Silvia. Reseña de Sur / South, para Comentarios de Libros: http://www.comentariosdelibros.com/comentario-sur-98idl98idc.htm
  Rodríguez, Silvia. Reseña del libro De la "A" a la "Z". Diccionario de autoras que escriben en castellano. Siglo XX, para Comentarios de Libros: http://www.comentariosdelibros.com/comentario-diccionario-universal-biobibliografico-de-autoras-que-escriben-en-castellano-918idl918idc.htm
 Selección de poemas en Poetas del Siglo XXI. Antología Mundial: http://poetassigloveintiuno.blogspot.com/2011/04/3763-silvia-cuevas-morales.html
  Siurana, Elvira. Reseña de Rodaré maldiciendo: poemas y arte callejero, para Qué leo ahora: https://web.archive.org/web/20110710141938/http://www.queleoahora.com/archives/2311
  Vázquez, Francisco J. Reseña de Canto a Némesis, para Comentarios de Libros: http://www.comentariosdelibros.com/comentario-canto-a-nemesis-1032idl1032idc.htm

Escritores de Chile del siglo XX
Escritores de Chile del siglo XXI
Periodistas de Chile
Traductores de Chile
Nacidos en Santiago de Chile
Escritores en español del siglo XX
Escritores en español del siglo XXI
Escritoras de Chile
Poetas de Chile del siglo XXI

Silvia Cuevas Morales


An Pelexia viridis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Célestin Alfred Cogniaux, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Pelexia viridis in nahilalakip ha genus nga Pelexia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pelexia

Pelexia viridis


Cazcı Kardeşler (İngilizce özgün adıyla The Blues Brothers), yönetmenliğini John Landis'in yaptığı 1980 tarihli müzikal-komedi filmi.  'Joliet' Jake ve Elwood Blues adında iki kardeşi canlandıran John Belushi ve Dan Aykroyd başrollerdedir. Cazcı Kardeşler Orkestrası ayrıca filmde önemli yer tutar.

Film, orkestradaki müzisyenler dışında ayrıca; Aretha Franklin, James Brown, Cab Calloway, Ray Charles ve John Lee Hooker gibi önemli müzisyenlerin performanslarını da sergiler. Carrie Fisher, Henry Gibson, Charles Napier, Kathleen Freeman ve John Candy ise müzik dışı yardımcı rollerdedir. Filmde, Frank Oz ve Steven Spielberg gibi isimler de bazı sahnelerde görünmektedir.

Film yayınlanmasının ardından zaman içinde kült film haline gelmiştir, 1998 yılında Cazcı Kardeşler 2000 adlı devam filmi çekilse de gişede başarısız olmuş, eleştirmenlerce beğenilmemiştir.

Filmde rol alan Cazcı Kardeşler Orkestrası üyeleri:
 Alan Rubin - Trompet
 Donald (Duck) Dunn - Bas gitar
 Lou (Blue Lou) Marini - Saksafon
 Matt (Guitar) Murphy - Gitar
 Murphy (Mr Fabulous) Dunne - Klavye
 Steve Cropper - Ritm gitar
 Tom (Bones) Malone - Saksafon
 Willie "Too Big" Hall - Bateri

Kaynakça

1980'lerde müzikal komedi filmleri
1980'lerde komedi-macera filmleri
1980'lerde ikili komedi filmleri
Amerika Birleşik Devletleri komedi-macera filmleri
Müzikal filmler
John Landis'in yönettiği filmler
Elmer Bernstein'ın müziğini yaptığı filmler
Universal Pictures filmleri
Amerika Birleşik Devletleri ikili komedi filmleri
Saturday Night Live
Illinois'da çekilmiş filmler
Chicago'da çekilmiş filmler
Dan Aykroyd'un senaryosunu yazdığı filmler
Amerika Birleşik Devletleri takip filmleri
Amerika Birleşik Devletleri aksiyon komedi filmleri
Amerika Birleşik Devletleri müzikal komedi filmleri
Konusu Chicago'da geçen filmler
1980'lerde İngilizce filmler
1980 çıkışlı komedi filmleri

Cazcı Kardeşler (film)


Giacomo Bresadola, și Giacopo (n. 14 februarie 1847, Ortisé-Menàs, comuna Mezzana –  d. 9 iunie 1929, Trento), a fost un preot romano-catolic și un renumit micolog și botanist italian - caracterizând peste o mie de specii noi de ciuperci. Legat de aceasta, a fost de asemenea acuarelist, desenator și ilustrator. A fost membru fondator al asociației franceze de micologie (Société mycologique de France). O dovadă a marii aprecieri de care s-a bucurat și se bucură în domeniul micologiei este și numărul mare de taxoni care i-au fost dedicați. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Bres..

Biografie

Tinerețea
Giacopo s-a născut  într-o familie de fermieri în apropiere de Trento, pe atunci parte a imperiului habsburgic, părinții lui fiind Simone și Domenica Bresadola. Băiatul, care a arătat deja de mic un interes în botanică, a frecventat mai întâi școala primară în Mezzana, apoi, în anul 1856, a fost trimis de tatăl său la fratele acestuia, preot la Cloz în Val di Non (astăzi în regiunea Trentino-Tirolul de Sud), pentru a-și continua educația. Dar deja în 1857, părintele s-a mutat la Montichiari în provincia Brescia, unde a devenit un comerciant de bronz, luând feciorul cu el. La doisprezece ani, Giacomo a fost trimis să studieze la Institutul Tehnic din Rovereto și Trento. Acolo a fost fruntașul clasei timp de patru ani la rând.

Preotul

Dezamăgit de faptul, că la examenele de bacalaureat la renumitul Imperial Regio Ginnasio di Trento a fost numai al doilea, el n-a mai vrut să studieze materii tehnice și a  intrat în seminarul teologic de la Trento (1866). Numai patru ani mai târziu a fost hirotonisit preot. A început ca capelan în Baselga di Pinè, apoi a slujit la Roncegno Terme, în fine, în anul 1874 a fost numit paroh de Magràs în municipiul Malè din Val di Sole.

În anul 1885, a fost transferat la Trento, la curia episcopală, unde a fost numit administrator al Capitolului Catedralei, o funcție care a îndeplinit-o până la pensionarea sa la sfârșitul anului 1910.

La aniversarea a 80 de ani de viață, el a fost distins cu demnitatea unui canonic de onoare.

Micologul
Curând după preluarea conducerii parohiei de la Malè, s-a dedicat studiului botanicii aprofundându-și cunoștințele despre mușchi și licheni, apoi a început studiul ciupercilor sub impulsul părintelui Giovanella da Cembra, un călugăr capucin din mănăstirea Malè, căruia i-a și dedicat ulterior o nouă specie de bureți, Omphalia giovanellae, sin. Clitopilus giovanellae (Bres.) Sing.

După pensionarea sa în 1910, Bresadola a continuat activitatea de micolog. S-a ocupat cu lucrările lui Gustavo Venturi (1830-1898) și Carlo Vittadini (1800-1865). Dar evenimentul decisiv pentru cercetările sale micologice în Trentino a fost scrisoarea sa către profesorul de botanică de la Universitatea din Padova, Pier Andrea Saccardo (1845-1920), în care a solicitat să aibă voie să întrebuințeze lucrările acestuia, profesorul dându-i permisiunea. De atunci, de fapt, s-a născut o prietenie fructuoasă precum și o colaborare de lungă durată între cei doi. În colaborare cu Saccardo a publicat la Padova lucrarea Mycromycetes Tridentini, unde sunt tratate mai mult de 300 de specii (1889).

Dar Saccardo nu a fost singura persoană de contact din mediul savant. Bresadola a început să colaboreze cu reviste botanice faimoase din Europa precum numeroși micologi de renume internațional. Printre aceștia sunt de amintit Lucien Quélet, Narcisse Théophile Patouillard, Émile Boudier, Jean-Baptiste Barla, Paul Sydow, Henning și Massalongo. De o importanță crucială a fost relația cu Hubert Bourdot și Amédée Galzin în studiul întreprins de către cei doi micologi francezi despre Aphyllophorales.
Atât numărul mare de ciuperci noi pe care le-a găsit în timpul excursiilor sale și contactul cu diverși micologi al timpului a dus la un interes specific în micologie. Mai ales descrierile sistematice ale speciilor de ciuperci au avut mare influență asupra cunoașterii științfice a ciupercilor.

În anul 1927, doi ani înaintea morții sale, Universitatea din Padova l-a numit Doctor honoris causa. Marele micolog a decedat în casa sa modestă din Trento, în timp ce lucra la opera sa capitală Iconographia Mycologica care a fost ulterior completată post-mortem prin eforturile Societății Italiene de Botanică și ale Muzeului de Istorie Naturală din Trento.

Onoruri
În afară de a fi un fondator al asociației franceze de micologie (Société mycologique de France) și membru al Academiei Pontificale de Lincei, Bresadola a primit în viață multe onoruri, printre care: membru de onoare al Societății Italiene de Botanică, membru al "Societății Botanice a Americii", membru corespondent de onoare al British Mycological Society precum membru de onoare al Deutsche Gesellschaft für Pilzkunde.
În onoarea sa o stradă i-a primit numele în Malè, mai sunt denumite după el Comitetul Științific G. Bresadola precum Grupului Micologic G. Bresadola. În ambele instituții cunoscutul micolog Bruno Cetto a fost președinte.

Pe 13 septembrie 1930, în timpul unei sesiuni a Societății Botanice Italiene care a avut loc în Trento la Muzeul de Istorie Naturală, a fost dezvelit un monument de marmură în piața Dante, dedicat marelui savant. Senatorul Marconi și toți reprezentanții autorităților au fost prezenți la această ceremonie, la care politicianul l-a numit "cel mai renumit micolog din lume".

Lucrări (selecție)
Savantul a scris pentru neenumerate reviste și publicații micologice.
 Prima sa operă prin care s-a făcut cunoscut în Europa a fost Fungi tridentini novi vel nondum delineati et iconibus illustrati, primul volum editat în 1881, iar al doilea în 1892. Acestea reprezintă un atlas cu 281 specii și varietăți descrise și ilustrate cu 217 tablouri pictate de el. Ambele volume sunt scrise în limba latină și italiană.
 Fungi tridentini novi vel nondum delineati et iconibus illustrati, vol. 1, Editura J. B. Monauni, Trento 1881 (în limba latină)
 Fungi tridentini novi vel nondum delineati et iconibus illustrati, vol. 2, Editura J. Zippel, Trento 1892 (în limba latină)
 Mycromycetes Tridentini, unde sunt tratate mai mult de 300 de specii (1889, în colaborare cu Andrea Saccardo)
 I funghi mangerecci e velenosi dell'Europa media con speciale riguardo a quelli che crescono nel Trentino în opt volume cu 121 de litografii colorate, în limba germană și italiană (Editura Lit. Tip. Johann Zippel, Trient 1906)
 Iconographia Mycologica, cea mai mare operă a lui Bresadola, în 26 de volume, descriind 143 de genuri, incluzând toate speciile apartenente,  cu 1250 de tablouri (1925-1933), finalizată postum (vezi mai sus)

Taxoni descriși de Bresadola (selecție)

Genuri
 Bourdotia (Bres.) Bres. & Torrend 1913, Broteria, ser. bot. 11: 88
 Copelandia Bres. 1912, Hedwigia 53: 51
 Jaapia Bres. 1911, Annls mycol. 9: 428

Specii și subspecii
Toate speciile și subspeciile se pot verifica în marea sa operă Iconographia Mycologica, volumele I-XXV, in lucrarea sa de 2 volume Fungi tridentini novi vel nondum delineati et iconibus illustrati respectiv la MycoBank.

Taxoni dedicați lui Bresadola

Specii și familii

Subspecii

Publicații (selecție)
Bresadola a contribuit extraordinar de mult la dezvoltarea micologiei. Cele mai multe lucrări le-a scris în limba latină.

Opere mari

Articole

Note

Bibliografie
 Bernard. Bolzano: "Dr. Vincenz Julius Edler v(on) Krombholz nach seinem Leben und Wirken", Editura k. k. Hofbuchdruckerei von Gottlieb Haase Söhne, Praga 1847
 Giacomo Bresadola, Pier Andrea Saccardo (Giuseppe Zalin, G. G. Lorenzoni, editori): "Carteggio Bresadola - Saccardo: 40 anni di attività micologica (1878-1920)", Editura Comune di Padova - Associazione Micologica Saccardo, Padova 1987, 270 p.
 Heinrich Dörfelt & Heike Heklau: "Die Geschichte der Mykologie", Editura Dietenberger, Schwäbisch Gmünd 1998, ISBN 3-927654-44-2

Legături externe

Nașteri în 1847
Nașteri pe 14 februarie
Decese în 1929
Decese pe 9 iunie
Preoți romano-catolici italieni
Botaniști cu abreviere de autor
Biologi din secolul al XIX-lea
Biologi din secolul al XX-lea
Micologi italieni
Laureați de onoare
Doctorate onorifice conferite de Universitatea din Padova
Scriitori de limbă latină
Preoți romano-catolici în știință

Giacomo Bresadola


Polina Khan, née le , est une taekwondoïste russe, championne du monde en 2021.

Biographie
Polina Khan obtient la médaille d'or dans la catégorie des moins de 67 kg aux Championnats d'Europe pour catégories olympiques de taekwondo 2017 à Sofia. Elle est ensuite médaillée de bronze dans la catégorie des moins de 67 kg aux Championnats d'Europe de taekwondo 2018 à Kazan

Elle évolue ensuite dans la catégorie des moins de 73 kg, remportant l'argent aux Championnats d'Europe pour catégories olympiques de taekwondo 2019 à Dublin puis le bronze aux Championnats d'Europe de taekwondo 2021 à Sofia.

Elle est médaillée d'or dans la catégorie des moins de 73 kg aux Championnats du monde féminins de taekwondo 2021 à Riyad, battant en finale la Française Althéa Laurin.

Elle est médaillée de bronze dans la catégorie des moins de 73 kg aux Championnats du monde de taekwondo 2023 à Bakou.

Références

Liens externes

Taekwondoïste (femme) russe
Championne du monde de taekwondo
Naissance en décembre 1999

Polina Khan


Grândola belediyesi, Portekiz'in Alentejo bölgesine bağlı Alentejo Litoral altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 5 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Azinheira dos Barros e São Mamede do Sádão
 Carvalhal
 Grândola
 Melides
 Santa Margarida da Serra

Portekiz'in belediyeleri
Alentejo Litoral

Grândola


Alkol, karbon atomuna doğrudan bir -OH (hidroksil) grubunun bağlı olduğu organik bileşiklere verilen genel ad. Genel formülü CnH2n+1OH olan mono alkoller, alkollerin önemli bir sınıfıdır. Bunlardan etanol (C2H5OH), alkollü içeceklerde bulunan türüdür. Genellikle alkol kelimesi ile etanol kastedilir ki yeni fermente olmuş birada etanol oranı %3-5 arasında iken şarapta %12-15 arasındadır.

Etimoloji
Türkçeye Fransızca alcool sözcüğünden geçen alkolün kökeni Arapça al-kuhl (kara toz) sözcüğüdür. Arapçada kuhl denen madde sürme yapımında kullanılan antimon sülfat ve kurşun sülfattır.

Kimyasal yapılarına göre alkoller

Alifatik alkoller

Mono alkoller
Doymuş hidrokarbonlarlardan türemiş olanların genel formülü CnH2n+1-OH (R-OH) şeklindedir. Bir alkil (R) grubuna bir -OH grubunun bağlanmasıyla teşekkül etmektedirler. Mono alkoller üç ayrı sınıfta toplanır:

 Primer (birincil) alkoller: -OH grubu bir uçtaki karbona bağlı olup bu karbona en az iki H atomu bağlı olur. CH3 -CH2-OH gibi.
 Sekonder (ikincil) alkoller: -OH grubu aradaki herhangi bir karbona bağlı olan alkollerdir. -OH grubunun bağlı olduğu karbona bir H atomu bağlı olur. CH3-CHOH-CH3 gibi.
 Tersiyer (üçüncül) alkoller: -OH grubu H'sı olmayan karbona bağlıdır. (CH3)3COH gibi.

Mono alkollerin adlandırılması

Türediği parafinin sonuna -ol eki veya alkilin isminden sonra "alkol" kelimesi getirilerek adlandırılırlar:

CH3-OH metanol (metil alkol)
C2H5-OH etanol (etil alkol)
C3H7-OH propanol (propil alkol)
C4H9-OH bütanol (bütil alkol)

Dört karbonlu bir alkol primer, sekonder veya tersiyer olabilir. Farkı belirtebilmek için -ol ekinden önce -OH grubunun bağlı olduğu karbonun numarası söylenmelidir:

CH3-CH2-CH2-CH2-OH Bütan-1-ol (primer)

CH3-CH2-CHOH-CH3 Bütan-2-ol (sekonder)

Metil alkol (Metanol, Karbinol): CH3OH

Saf metanol 64,7 derecede kaynayan renksiz ve akışkan bir sıvı olup, parlak olmayan mavimsi bir alevle yanar. Bütün organik çözücüler de ve suda her oranda çözünür. Metanol ilk defa 1661'de odunun kuru kuruya damıtılmasıyla saf hâlde elde edildi. Damıtma ürününde % 1,5-3 metanol, % 10 asetik asit, % 0,5 aseton ve başkaları bulunmaktadır. Endüstride çözücü ve motor yakıtlarının bir bileşeni olarak geniş çapta kullanılır. Formaldehit ve anilin boyalarının elde edilişinde kullanılır. Ayrıca metillendirme vasıtası olarak organik sentezlerde ve tıbbı ve endüstriyel etanolün içilmezliğini sağlamada yaygın olarak kullanılır.

Endüstride, karbonmonoksit ile hidrojenin reaksiyonundan elde edilir. Bu metodla saf metanol elde edilirse de sıcaklığın 30-40 derece yükselmesi hâlinde n- propanol ve izobütanol teşekkül edebilir. Fraksiyonlu destilasyonla sulu çözeltisinden %99'luk bir saflıkta elde edilir. Susuz (mutlak) metanol elde etmek için Mg kullanılır:

2 CH3OH + Mg → (CH3O)2Mg + H2

(CH3O)2Mg + H2O → 2C H3OH + MgO

Çok az miktardaki metanol canlı organizma için zehirlidir. Kalıcı bozukluklar meydana getirir. Örneğin 25 gram metanol içilirse körlüğe sebep olur.

Etil alkol (Etanol) C2H5OH
Etanol, renksiz ve yanıcı bir sıvıdır. İçkilerde bulunan alkol türüdür ve tüketilmesi sarhoşluğa sebep olur. Metil alkol zehirlenmelerinde panzehir olarak da kullanılır.  Sanayideki etil alkolün üretimi etan gazının sülfürik asit eşliğinde suyun içinde çözülmesiyledir.
CH2=CH2+H2O → CH3-CH2-OH

Propil alkoller (Propanoller): C3H7OH
İki tane yapı izomeri vardır; n-propanol ve izopropanol. n-propanol, CH3-CH2-CH2-OH hoş kokulu, renksiz, 97.2 derecede kaynayan bir sıvıdır. Metanol sentezi yanında bir yan ürün olarak ve füzel yağı içinde bulunur. Ticari olarak oxo prosesi denilen işlemle hazırlanır. İzopropanol, (CH3)2-CH-OH, 82.4 derecede kaynayan renksiz bir sıvıdır. Asetonun katalitik hidrojenasyonu ile elde edilebilir. Ticari olarak propenin sülfürik asit içinde tutulması ve bunu müteakip meydana gelen esterin hidrolizi ile elde edilir.

Propanol ve izopropanol çözücü olarak sık kullanılır.

Poli alkoller (Polioller)
Bu sınıf bileşikleri temsil eden en basit örnekler, dihidrik alkol etilen glikol ve propilen glikol, trihidrik alkol gliserin ve tetrahidrik alkol eritritoldür:

CH2OH-CH2OH (Etilen glikol)
CH2OH-CHOH-CH2-OH (Gliserin)
CH2OH-CHOH-CHOH-CH2OH (Eritritol)

Bu bileşiklerin hidroksil grubu arttıkça dietil eter ve etanoldeki çözünürlükleri artar. Polialkollerin bazısı kıymetli tabii ürünlerin birer bileşenidir. Mesela gliserin yağlarda bulunur. Daha yüksek polialkoller mesela pentiol ve hekzitoller karbonhidratlar kimyasında önemli yer tutar.

Etilen glikol
Etilen glikol renksiz, kaynama noktası 198 derece olan viskoz (kıvamlı) tatlımsı bir yağdır. Su ve alkolde her oranda karışır, 1,2-glikollerin kimyasal özellikleri mono alkollerinkine benzer. Etilen glikolün biraz derişik sülfürik asitle veya derişik fosforik asitle ısıtılmasıyla önemli bir çözücü olan dioksan elde edilir.

Elde edilişi:
 Mono alkollere benzer olarak 1,2-dihalojen alkanlardan sulu potasyum hidroksit veya alkol metal karbonat yardımıyla hidrolizle elde edilebilir. Misal 1,2-dibromoetan, etilen glikol verir.
 Etilen glikol endüstriyel olarak etilenden aşağıdaki metodlarla elde edilir:
 Etilen, klorlu sudan geçirilir. Meydana gelen etilen klorohidrin sodyum bikarbonat sulu çözeltisiyle hidroliz edilir.
 Etilen oksitin soğuk, sulandırılmış hidroklorik asitle muamalesiyle elde edilir.

Kullanılışı: Etilen glikol, onun monometil eteri, monoetil eteri ve dioksan önemli çözücüdürler. (Misal, vernikler ve selüloz asetatlar için.) Etilen glikol antifriz olarak, gliserin yerine sık sık kullanılır.

Gliserin
Gliserin, poli alkollerin en önemlisi ve hemen hemen hayvanî ve nebati yağların tamamında görülen gliseridlerin bir bileşenidir. İlk olarak zeytin yağının hidroliz ürünü olarak keşfedildi (1779).

Elde edilişi:

 Yağların sülfürik asit veya sodyum hidroksitle hidrolizi ile,
 Alkolik fermantasyonda bir yan ürün olarak,
 Sentetik olarak, tabi gazın kraking (termal parçalanma) ürünlerinden propilen başlangıç materyali alınarak,
 Allil alkolün hidrojen peroksitle WO3 katalizörlüğünde hidroksillenmesiyle elde edilir.

Özellikleri: Gliserin tatlı tada sahip, K.N. 290 derece olan renksiz bir sıvıdır. Su ve alkollerde her oranda karışır fakat eterde hemen hemen hiç çözünmez. Susuz gliserin şiddetli bir şekilde soğutulduğunda kristallenir (E.N. 18 °C). Üçlü bir alkolün göstermesi beklenilen kimyasal davranışı gösterir. Gliserinin hafif oksitlenmesi sonucu hem birincil hem de ikincil OH grupları gliseraldehit ve dihidroksiaseton teşkil edecek şekilde değiştirirler.

Kullanılışı: Gliserin yaygın bir ticari uygulama alanı bulmuştur. Ecza endüstrisinde merhem, diş macunu imalatında ve kozmetikte kullanılır. Kumaş dokumada bir amil olarak ve tütün endüstrisinde son mamülün nemini muhafaza edici olarak kullanılır. Gaz saati ve araba radyatörlerinde sulu çözelti içinde bir antifriz olarak kullanılıp bir fren sıvısı olarak bilinmektedir. Daktilo şeritlerinde higroskop olarak kullanılır. Gliserinin en önemli kullanılma alanlarından biri de patlayıcı madde endüstrisidir, nitrik asitle tepkimesinin verdiği nitrogliserin ve dinamit endüstrisinde kullanılır. Bunlara ilaveten alkid reçineleri üretiminde bir başlangıç materyalidir.

Aromatik alkoller
Aromatik alkoller yan zincirde -OH grubu bulundurduğundan aril grubu ve alifatik alkol grubu bileşiği gibi düşünülebilirler. Misal:

Benzil alkol, C6H5-CH2OH, renksiz, hoş kokulu bir sıvı olup KN. 205 °C'dir. Suda az çözünür. Elde ediliş reaksiyonu aşağıdaki gibi gösterilebilir:

C6H5-CH2Cl+Na2CO3+H2O ® C6H5-CH2 OH+NaHCO3+NaCl

Fenil etanol, C6H5-CH2-CH2OH, gül yağının en fazla olan bileşeni olup, esterleri parfümeride çok kullanılır.

Adlandırılmaları
 Hidroksi grubunun bağlı olduğu en uzun karbon zinciri seçilir. Bu zincire karşılık gelen alkan adının sonuna -ol eki getirilir.
 Hidroksinin bağlı olduğu karbona en küçük numara gelecek şekilde karbonlar numaralandırılır.
 Hidroksi grubunun bağlı olduğu karbonun numarası alkolün adının önüne yazılır.
 Alkol bir polialkolse hidroksi sayısını gösteren ön ek, -ol ekinin önüne getirilir. (diol, triol gibi)

Elde edilişleri

Alkil halojenürlerin bazlarla tepkimesi
Alkil halojenürler, sulu sodyum hidroksitle ısıtıldıklarında nükleofilik yer değiştirme tepkimesi verir.

Aldehit ve ketonların indirgenmesi
Aldehitlerin indirgenmesiyle primer alkol, ketonların indirgenmesiyle sekonder alkol elde edilir. Tersiyer alkoller indirgenme ile elde edilemez.

Alkenlere su katılması
Asit katalizörlüğünde alkenlere su katılır. Örneğin etene su katılmasıyla etanol oluşur.

Grignard bileşiğiyle
Grignard bileşiği; formaldehitle tepkimeye girdiğinde primer alkol, diğer aldehitlerle tepkimeye girdiğinde sekonder alkol, ketonlarla tepkimeye girdiğinde tersiyer alkol oluşur.

Fiziksel özellikleri
 Alkoller yapılarında bulunan -OH hidrofil grubu sayesinde suda çözünür. Yine -OH grubu sayesinde hidrojen bağı oluşturur.
 Karbon sayısı arttıkça hidrofobik grubun baskınlığı artacağından sudaki çözünürlük azalır.
 Karbon sayısı ve -OH grubu sayısı arttıkça kaynama noktası da artar. Ancak dallanmalar arttıkça kaynama noktası düşer.

Kimyasal özellikleri
 Alkoller hidrojen halojenürlerle yer değiştirme tepkimesi verir.
 Karboksilik asitlerle kondenzasyon tepkimesi sonucu ester oluşur.
 Alkollerden ayrılma tepkimesiyle su çekilerek eter oluşur.
 Primer alkoller bir basamak yükseltgendiğinde aldehit, sekonder alkoller yükseltgendiğinde ise keton oluşur.

Kaynakça

Ayrıca bakınız

Antiseptikler
Fonksiyonel gruplar
Alkol
Fransızcadan Türkçeye geçen sözcükler
İranlı icatları

Alkol


Mangaka (漫画家) Japoncada çizgi roman sanatçıları için kullanılan bir kelimedir. Japonya dışında manga, genelde Japon çizgi romanını belirtir ve mangaka da genelde manga sanatçısını anlatır.

Manga-ka listesi
İsimler latin harfleri ile verilmiştir. İsim soyisim şeklinde yazılmıştır. İsimlerin çoğunluğu sanatçıların takma isimleridir.

Dizin:

A
 Naoko Takeuçi
 Mitsuru Adachi
 Yu Aida
 Mizuho Aimoto
 Akagi ryu
 Tamiko Akahoshi
 Toreno Akai
 Michiyo Akaishi
 Ken Akamatsu
 Fujio Akatsuka
 Akatsuki Gomoku
 Sho Akechi
 Yoshitaka Amano
 Yūma Andō
 Moyoco Anno
 Nobuyuki Anzai
 Hana Aoi
 Yasuko Aoike
 Mitsue Aoki
 Takao Aoki
 Tetsuo Aoki
 Yuji Aoki
 Gōshō Aoyama
 Hideki Arai
 Hiromu Arakawa
 Hirohiko Araki
 Hiroyuki Asada
 Yu Asagiri
 Yuya Asahina
 Masashi Asaki
 Asakura Maru
 Sekaiichi Asakura
 Kia Asamiya
 Hitoshi Ashinano
 Min Ayahana
 Kiyohiko Azuma

B
 Francesco Bellissimo
 Buron son
 Frédéric Boilet

C
 Tetsuya Chiba
 CLAMP

E
 Tatsuya Egawa
 Hiroki Endo

F
 Mihona Fujii
 Fujiko Fujio
 Fujiko F. Fujio
 Fujiko Fujio A.
 Tohru Fujisawa
 Kosuke Fujishima
 Maguro Fujita
 Eiichi Fukui
 Tetsuji Fukushima
 Syo Fumimura
 Kou Fumizuki

G
 Fred Gallagher

H
 Moto Hagio
 Kazushi Hagiwara
 Tetsuo Hara
 Machiko Hasegawa
 Daisuke Higuchi
 Tachibana Higuchi
 Saki Hiwatari
 Tsukasa Hōjō
 Masaya Hokazono
 Akiyoshi Hongo
 Yuji Horii
 Katsura Hoşino
 Yukinobu Hoshino
 Mochiru Hoshisato
 Yumi Hotta
Hajime İsayama

I
 Mikio Igarashi
 Riyoko Ikeda
 Ryōichi Ikegami
 Koji Inada
 Takehiko Inoue
 Hisaichi Ishii
 Kyuta Ishikawa
 Shotaro Ishinomori
 Akira Itou
 Junji Ito
 Sei Itoh

J
 U-Jin

K
 Kouta Hirano
 Narumi Kakinouchi
 Akimine Kamijyo
 Yozaburo Kanari
 Masaomi Kanzaki
 Atsushi Kaneko
 Masakazu Katsura
 Kaiji Kawaguchi
 Mika Kawamura
 Mitsushiro Kawashima
 Masashi Kishimoto
 Yukito Kishiro
 Rakuten Kitazawa
 Mohiro Kitoh
 Kiyochika Kobayashi
 Goseki Kojima
 Satoshi Kon
 Rikdo Koshi
 Tsukasa Kotobuki
 Tite Kubo
 Shosuke Kurakane
 Iou Kuroda
 Masami Kurumada
 Hidenori Kusaka
 Jiro Kuwata
 Kafka Asagiri

L

M
 Hiro Mashima
 Izumi Matsumoto
 Leiji Matsumoto
 Ryouji Minagawa
 Kentaro Miura
 Hayao Miyazaki
 Takeshi Maekawa
 Shigeru Mizuki
 Junko Mizuno
 Jimpachi Mōri
 George Morikawa
 Ai Morinaga
 Daisuke Moriyama
 Natsumi Mukai
 Nemu Mukudori
 Maki Murakami
 Motoka Murakami

N
 Go Nagai
 Takumi Nagayasu
 Hisaya Nakajo
 Kiriko Nananan
 Yoshinori Natsume
 Yasuhiro Nightow
 Tsutomu Nihei
 Tatsuo Nitta
 Junichi Nojo

O
 Tsugumi Ohba
 Takeshi Obata
 Eiichiro Oda
 Kyoko Okazaki
 Hiroya Oku
 Toshihiro Ono
 Towa Oshima
 Katsuhiro Otomo

P
 PEACH-PIT

R
 Makoto Raiku

S
 Hisashi Sakaguchi
 Kenichi Sakura
 Momoko Sakura
 Sensya Yoshida
 Riku Sanjo
 Kenichi Sonoda
 Ganma Suzuki
 Sui Ishida

T
 Kaoru Tada
 Shinichiro Takada
 Yuzo Takada
 Kan Takahama
 Kazuki Takahashi
 Rumiko Takahashi
 Shin Takahashi
 Tsutomu Takahashi
 Yōichi Takahashi
 Yousuke Takahashi
 Hiroyuki Takei
 Izumi Takemoto
 Naoko Takeuchi
 Yumi Tamura
 Arina Tanemura
 Jirō Taniguchi
 Osamu Tezuka
 Natsuki Takaya
 Yoshihiro Tatsumi
 Buichi Terasawa
 Yoshihiro Togashi
 Hitoshi Tomizawa
 Akira Toriyama
 Kei Toume
 Yoshiharu Tsuge
 Jiro Tsunoda
 Yumi Tsukirino
 Daisaku Tsuru

U
 Masashi Ueda
 Naoki Urasawa
 Yoshito Usui
 Kazuo Umezu
 Umino Chica

W
 Yū Watase
 Nobuhiro Watsuki

Y
 Yu Yagami
 Norihiro Yagi
 Tatsuhiko Yamagami
 Tomomi Yamashita
 Waki Yamato
 Ai Yazawa
 Naoki Yokouchi
 Mitsuteru Yokoyama
 Akimi Yoshida
 Tatsuo Yoshida
 Kanji Yoshikai
 Wataru Yoshizumi
 Kaori Yuki
 Masami Yuuki

Z

Anime ve manga terminolojisi

Mangaka


මීන රාශිය (), රාශි චක්‍රයේ අවසාන රාශියයි.

මූලාශ්‍ර

ආශ්‍රිත
 නක්‍ෂත්‍රය
 සිංහල අලුත් අවුරුද්ද

රාශි චක්‍රය

මීන රාශිය


La Jeune Pécheresse (titre original : ) est un film allemand réalisé par Rudolf Jugert sorti en 1960.

Synopsis
Pendant la Seconde Guerre mondiale, deux filles naissent dans la même maison : le richissime Werner Ortmann devient le père de Carola. Dans l'appartement du sous-sol, Anna Reck a donné naissance à son deuxième enfant, la petite Eva, peu de temps après que son mari fut appelé pour le front. Trois ans plus tard, les filles fêtent leur anniversaire ensemble chez les Ortmann et la famille apprend que le père Reck est décédé au front. Cinq ans plus tard, la paix est revenue. La veuve Anna Reck et ses deux enfants Eva et Ludwig ont fui vers le village avec les Ortmann, où ils sont restés jusqu'à la fin de la guerre. Les filles sont les meilleures amies, alors Marthe Ortmann propose à Anna de déménager à Berlin avec sa famille.

Les années passent et Eva et Carola sont devenues deux adolescentes, entre-temps la mère de Carola est décédée. Eva et Carola passent leurs vacances à l'auberge scolaire de campagne à Dennerheide, où Carola essaie juste de surmonter son premier mal d'amour. Le jeune Horst a rompu avec elle et profite de l'occasion pour harceler Eva. Elle se défend et est finalement publiquement accusée de flirter par Horst. Parce que Carola ne croit pas ses protestations d'innocence, Eva emballe ses affaires. Eva est également expulsée de l'école pour son comportement supposé et est trop fière pour revenir lorsque son innocence est révélée. Elle commence à travailler comme sténodactylographe à Berlin, mais n'est pas promue lorsqu'elle refuse à son patron un week-end ensemble. Après une réconciliation avec Carola, les deux jeunes femmes fêtent ensemble leurs 19 ans. Non seulement Werner Ortmann est impressionné par la jeune et belle Eva, mais aussi par de nombreux invités d'anniversaire, qu'Eva tient à distance. Elle rencontre le millionnaire Alfred Schott, qui ne se présente pas à elle mais qui est charmant. Carola avoue à Eva qu'elle a un amant secret, l'astronome Robert, qu'elle ne peut pas épouser, car il étudie encore. Elle propose également à Eva d'emménager dans sa villa et de vivre dans la chambre d'amis lors d'une formation prévue d'un an pour devenir interprète. Ravi, Eva accepte l'offre.

Le jour où elle emménage, Eva rencontre la nouvelle compagne de Werner, Isa Sensbach. Cette dernière devient jalouse d'Eva, car Werner passe de plus en plus de temps avec Eva. Eva croit bientôt que Werner l'aime et fait déjà des plans de mariage. Isa part jalousement vers Florence. Eva est d'autant plus déçue qu'un jour, Werner lui présente un appartement entièrement meublé dans lequel elle pourra emménager et où ils pourront se retrouver tous les deux en secret à l'avenir. Eva quitte Werner parce qu'elle ne veut pas être son amante. Le soir, elle se saoule fortement dans un bar et est par hasard aperçue par Alfred Schott, qui la ramène chez elle. Il prend soin d'elle et la gifle lorsqu'elle s'offre cyniquement à lui contre de l'argent. Le lendemain, ils s'excusent tous les deux auprès de l'autre.

Werner et Carola se rendent chez leurs parents parce qu'ils sont malades. Avec le temps, une carte arrive de Robert annonçant son arrivée. Eva vient le chercher à la gare et ils passent la journée ensemble. Ils finissent par s'embrasser, Robert veut quitter Carola pour Eva. Eva se rend compte qu'elle ne peut pas voler son petit ami à Carola et ment à Robert en lui disant qu'elle a un riche admirateur qui lui a même acheté un appartement. Elle demande alors à Alfred Schott de l'envoyer dans l'une de ses entreprises au Canada, car elle veut quitter Berlin. Quelque temps plus tard, Werner Ortmann et Isa Sensbach se marient ; Carola et Robert se fiancent. Alfred Schott annonce qu'il va à une fête avec sa fiancée, qu'il a épousée au Canada : il s'agit d'Eva. Malgré son argent, elle ne voulait pas l'épouser au début, alors il a dû lui proposer trois fois avant qu'elle n'accepte. Eva avoue à Robert, qui sait maintenant qu'elle lui a menti, qu'elle est heureuse.

Fiche technique
 Titre : La Jeune Pécheresse
 Titre original :
 Réalisation : Rudolf Jugert
 Scénario : , Peter Berneis
 Musique : Ernst Simon
 Direction artistique : Herta Hareiter, Otto Pischinger
 Costumes : Trude Ulrich
 Photographie : Ekkehard Kyrath,
 Son : Hans Joachim Richter
 Montage : Aribert Geier
 Production : Kurt Ulrich
 Société de production : Kurt Ulrich Filmproduktion
 Société de distribution : Europa-Filmverleih AG
 Pays d'origine :
 Langue : allemand
 Format : Noir et blanc - 1,66:1 - Mono -
 Genre : Drame
 Durée : 93 minutes
 Dates de sortie :
  : .
  : .
  : .
  : .

Distribution
 Karin Baal : Eva Reck
 Vera Tschechowa : Carola
 Rudolf Prack : Werner Ortmann
 Paul Hubschmid : Alfred Schott
 Grethe Weiser : Anna Reck
  : Marthe Ortmann
 Rainer Brandt : Robert
 Lore Hartling : Isa Sensbach
  : Ludwig Reck
  : Erich Kolp
  :  Werth
  : Hehedorn
 Hans Richter : Müller
 Albert Bessler : Scharwitz

Production
Le film La Jeune Pécheresse est tourné à Berlin et dans le studio de Göttingen.

Récompense
Karin Baal remporte le Bambi du meilleur espoir féminin en 1961.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Film allemand sorti en 1960
Film dramatique allemand
Film en allemand
Film allemand en noir et blanc
Film réalisé par Rudolf Jugert

La Jeune Pécheresse


El término Ride the Lightning puede referirse a:
 El álbum de Metallica de 1984
 La canción de Metallica de 1984

Ride the Lightning (desambiguación)


Le moteur M 119 est un moteur thermique automobile à combustion interne, fabriqué par Mercedes-Benz de 1990 à 2000.

Historique

Caractéristiques

Mécanique

Performance

Utilisation

Chez Mercedes-Benz

Chez d'autres constructeurs

Notes et références

Sources
 Page Wikipedia en allemand

Voir aussi

M 119
M 119

Moteur M 119 Mercedes-Benz


JanLeonardo (nascido em Jan Wöllert ; 30 de julho de 1970, Cuxhaven) é um fotógrafo alemão, autor e palestrante de fotografia artística. Ele mora na cidade de Bremen.

Biografia
JanLeonardo começou como um autodidata, preferencialmente trabalhando à noite. Mais tarde, tornou-se assistente do ganhador do Prêmio Reinhart-Wolf, Stephan Meyer-Bergfeld. Seu desafio pessoal é a luz artificial padronizada, controlada, coreografada e organizada em uma performance. Suas fotografias são facilmente confundidas com fotos alteradas por edição de imagens ou imagens digitais.

Em 2013, JanLeonardo iniciou o International Light Painting Award para promover internacionalmente a fotografia e a pintura de luz. Os destinatários são escolhidos semestralmente por um júri internacional composto por representantes da indústria e das artes.

De 2013 a 2016 JanLeonardo cooperou com a empresa da informática Lenovo, que usou as fotografias light-painting para publicidade em mídia social, feiras e dispositivos móveis.

Em 2014 JanLeonardo e Carlotta Bertelli foram convidados da cidade Corigliano Calabro na Itália para fotografar a cidade com lightpainting. As fotografias foram apresentadas durante o festival Corigliano Calabro Fotografia no ducal Castello di Corigliano Calabro.

Em 2016 o artista organizou uma exposição e congresso internacional de pintura de luz para photokina.

Em 2017, JanLeonardo e o dono da galeria Curtis Briggs organizaram uma campanha de arrecadação de fundos com pinturas de luz para o internato Schule Schloss Salem e a Kurt Hahn Foundation.

Prêmios e reconhecimento
 Prêmio alemão para fotografia científica – 1º prêmio (Deutscher Preis für Wissenschaftsfotografie)
 WissenSchafftBilder 2008 – 3º prêmio
 Concurso de fotografia LIGHT – 2º prêmio, categoria de natureza

Exposições selecionadas
 2008: Haus der Wissenschaft Bremen – Deutscher Preis für Wissenschaftsfotografie
 2012:  Art Room9 Galerie München – Night Views
 2013: Poimena Gallery Tasmania Australia – Luminous Nocturnal
 2013: Espace Piere Cardin – Exposition Internationale de Light-Painting Paris
 2014: Art Room9 Galerie München – Painting Lights & Jungle Nights
 2014: Waves of Shining Light – New Town Plaza – Hong Kong 2014
 2014: Exposition Lumières, L'Embarcadère

Trabalhos publicados selecionados
 Faszination Lichtmalerei – JanLeonardo Wöllert & Jörg Miedza – dpunkt Verlag 2010 –
 Painting with Light – JanLeonardo Wöllert & Jörg Miedza – Rocky Nook USA 2011–
 Fotografieren statt knipsen – Rudolf Krahm – dpunkt Verlag 2011 –
 Site de Fotografia Selvagem 2.0 – Cyrill Harnischmacher Hrsg. – dpunkt Verlag 2012 –
 Nacht- und Restlichtfotografie – Meike Fischer – dpunkt Verlag 2013 –
 Foto-Calendário 2011 National Geographic –
 Digital Photo – Lichtkunst in Perfektion – Fevereiro de 2010
 Fine Art Printer – Lichtmalerei mit LED – Janeiro de 2011
 Foto Digital – Lichtkünstler – Fevereiro de 2011
 ProfiFoto – Light Art Performance Photography – Março de 2011
 c't spezial Digitale Fotografie – Getanztes Licht – Abril de 2011
 Pictures Magazin – Light Art Performance Photography – Maio de  2014
 Popular Photography – JanLeonardo – Low Light Scenery – Julho de 2013 (China)

Aparições na televisão
 Artista de luz alemão ilumina Detian Falls – China Central Television (CCTV) – 10 de abril de 2009
 Exposition Internationale de Light Painting LPWA França – 21 de janeiro de 2014
 Licht gestalten – Fotograf Jan Leonardo Wöllert – Euromaxx – 30 de dezembro de 2011
 Der einzigartige Stil vom deutschen Fotografen JanLeonardo – THVL – 18 de outubro de 2013
 El artista Jan Leonardo Wöllert en nuestra serie"Juegos de luces" – Euromaxx – 16 de abril de 2012
 Lichtkünstler – JanLeonardo (LAPP-PRO) – Radio Bremen – 8 de outubro de 2009
 Lichtkunst unterm Hirschgarten (Munique) – München TV – 10 de maio de 2014
 Fotografia espetacular de longa exposição – Euromaxx/ DW – 24 de novembro de 2018

Tarefas e campanhas
 Capital do estado Munique: Relatório de Negócios 2013
 Tokio Motor Show: Design de pôsteres
 Beitrag Stipendienfonds zugunsten der Kurt-Hahn-Stiftung Schule Schloss Salem

Citações
 Lichtfang / Gestalten mit Lichtgrafik – Jeanette Bohn – Diplomarbeit FH Wiesbaden 2009
 Tangible High Touch Visuals – Klanten, Ehrmann, Hübner – Die Gestalten Verlag GmbH 2009 –
 Die wilde Seite der Fotografie  – Cyrill Harnischmacher Hrsg. – dpunkt Verlag 2009
 Night Photography – Lance Keimig – Focal Press USA 2010 –
 Licht – Gestaltung und Technologie – Bergische Universität Wuppertal, Fachbereich F – Design und Kunst, Sommersemester 2011 – Forschungs- und Lehrgebiet Professor Jürg Steiner – Dajana Richter
 Light Painting und die Veränderung durch die Digitale Fotografie mit besonderer Beachtung von LAPP – Dipl-Ing Lydia Mantler- Diplomarbeit FH St. Pölten 2014
 Light Painting / Entwicklung eines Pixel-Sticks Bachelorarbeit Universität Koblenz Landau 2016 vorgelegt von Marius Köpcke

Ligações externas

 Perfil de fotografia de pintura com luz
 Sony – Sou Fokus: JanLeonardo Wöllert
 Truque da luz

Nascidos em 1970
Fotógrafos da Alemanha

JanLeonardo


فيليب فكري (1974 -) كاتب ساخر وفنان جرافيكاتير ورسام بورتريه مصري.

حياته
من مواليد القاهرة 7 يونيو 1974، حاصل على بكالوريوس الإعلام – جامعة القاهرة، حاصل على المركز الأول في الرسم عام 1988 على مستوى الجمهورية، ومثل اسم مصر في النمسا في المسابقة الدولية، تتلمذ على يد الفنان مصطفى حسين وهو في الثامنة من عمرة، وتم نشر أعماله في باب أسبوعي - في جريدة الأخبار من عمر ثماني سنوات.

له العديد من المقالات الساخرة، وأجرى العشرات من الحوارات الصحفية مع العديد من المشاهير منهم: يحيى الفخراني – محمد صبحي – خالد يوسف – ممدوح الليثي – خالد صالح – مصطفى حسين.

صدر له كتابه الأول " أنا م البلد دي – يوميات قبطي ساخر" وقد كتب عنه عشرات المقالات وعشرات اللقاءات التليفزيونية وحصل على جائزة لكونه من أكثر عشر كتب مبيعا في مصر عام 2011 م - وكتاب «حدث في تلك الثورة».

ابتكر فن الــ جرافيكاتير وهو عبارة عن " فن صحفي مبتكر يتم فيه توظيف برامج الجرافيك " الكمبيوتر" في التعامل مع الوجوه أو الأشخاص أو الأشكال لإعطاء نتيجة كاريكاتورية ذات طابع خاص ومتميز بما يواكب التطور ويساهم في توصيل الرسالة الصحفية مع تحقيق درجة عالية من الانسجام البصري في الصورة، خاصة مع تعود المتلقي على الإبهار في وسائل الإعلام المتعددة.

وتم نشر أعماله في صحف: الأخبار – كاريكاتير – وطني - الكواكب – كل الناس – الأهرام - وله باب يومي في جريدة الوطن في الصفحة الأخيرة تحت اسم «جرافيكاتير».

مراجع

وصلات خارجية
 جرافيكاتير

رسامو كاريكاتير مصريون
مواليد 1394 هـ

فيليب فكري


Airbreathing catfish  comprise the family Clariidae of the order Siluriformes. Sixteen genera and about 117 species of clariid fishes are described; all are freshwater species. Other groups of catfish also breathe air, such as the Callichthyidae and Loricariidae.

Distribution
Although clariids occur in India, Syria, southern Turkey, and large parts of Southeast Asia, their diversity is the largest in Africa.

Description
Clariid catfish are characterized by an elongated body, the presence of four barbels, long dorsal and anal fins, and especially by the autapomorphic presence of a suprabranchial organ, formed by tree-like structures from the second and fourth gill arches. This suprabranchial organ, or labyrinth organ, allows some species the capability of traveling short distances on land (walking catfish).

The dorsal fin base is very long and is not preceded by a fin spine. The dorsal fin may or may not be continuous with the caudal fin, which is rounded. Pectoral and pelvic fins are variously absent in some species. Some fish have small eyes and reduced or absent pectoral and pelvic fins for a burrowing lifestyle. A few species are blind.

Within the family Clariidae, body forms range from fusiform (torpedo-like) to anguilliform (eel-like). As species become more eel-shaped, a whole set of morphological changes has been observed, such as decrease and loss of the adipose fin, continuous unpaired fins, reduction of paired fins,  reduction of the eyes, reduction of the skull bones, and hypertrophied jaw muscles.

Taxonomy
The Heteropneustidae containing the genus Heteropneustes are considered by some to be a separate family and by others to be a subfamily. With the Heteropneustidae and Clariidae as separate families, a recent paper groups them into a superfamily called the Clarioidea. Relationships of clarioids to other families remains uncertain.

Relationship to humans
Many clariids form a large part of artisanal fisheries. Clarias gariepinus is recognized as one of the most promising aquaculture species in Africa.

The airbreathing capacity of these fish has allowed such fish as Clarias batrachus to be an invasive species in Florida.

References

Freshwater fish of Africa
Taxa named by Charles Lucien Bonaparte

Airbreathing catfish


Ball Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Ball Township (Arkansas)
 Ball Township (Illinois)

Ball Township


حاريصا هي قرية لبنانية من قرى قضاء كسروان في محافظة جبل لبنان. وهي تبعد 20 كم شمال بيروت.

المراجع

أماكن مأهولة في محافظة جبل لبنان
مدن لبنان

حاريصا


Baron Grimthorpe, of Grimthorpe in the East Riding of the County of York, is a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created on 17 February 1886 for the lawyer and architect Edmund Beckett, 5th Baronet, with remainder to the heirs male of his father. He was succeeded according to the special remainder by his nephew, the second Baron. He had earlier represented Grimsby in Parliament.  the titles are held by the latter's great-grandson, the fifth Baron, who succeeded his father in 2003.

The Beckett baronetcy, of Leeds in the County of York, was created in the Baronetage of the United Kingdom in 1813 for John Beckett, Permanent Under-Secretary of State at the Home Office. His eldest son, the second Baronet, was a Tory politician. On his death the title passed to his younger brother, the third Baronet, and then to another brother, the fourth Baronet. The latter represented the West Riding of Yorkshire in Parliament. He was succeeded by his eldest son, the fifth Baronet, who was raised to the peerage as Baron Grimthorpe in 1886.

Another member of the Beckett family was the Conservative politician Gervase Beckett. He was the younger brother of the second Baron Grimthorpe.

Beckett baronets, of Leeds (1813)
Sir John Beckett, 1st Baronet (1743–1826)
Sir John Beckett, 2nd Baronet (1775–1847)
Sir Thomas Beckett, 3rd Baronet (1779–1872)
Sir Edmund Beckett, 4th Baronet (1787–1874)
Sir Edmund Beckett, 5th Baronet (1816–1905) (created Baron Grimthorpe in 1886)

Barons Grimthorpe (1886)
Edmund Beckett, 1st Baron Grimthorpe (1816–1905)
Ernest William Beckett, 2nd Baron Grimthorpe (1856–1917)
Ralph William Ernest Beckett, 3rd Baron Grimthorpe (1891–1963)
Christopher John Beckett, 4th Baron Grimthorpe (1915–2003)
Edward John Beckett, 5th Baron Grimthorpe (born 1954)

The heir apparent is the present holder's son, Hon. Harry Maximilian Beckett (born 1993).

Male-line family tree

Arms

See also
Beckett baronets, of Kirkdale Manor

Notes

References

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1886
Peerages created with special remainders
Grimthorpe

Baron Grimthorpe