مهرجان أيام عمّان المسرحية مهرجان مسرحي أردني عالمي ، تتضمن فعالياته على جملة من الفعاليات المسرحية والإبداعية في حقول الموسيقى والشعر والأفلام والمعارض. وتشتمل الفعاليات التي تقام بعض عروضها في ساحات وشوارع العاصمة على مسرحيات من الأردن و دول عربية وأوربية ، بالإضافة إلى ورشات عمل وحلقات نقاشية يشارك فيهما العديد من ابرز النقاد والكتاب والباحثين والأكاديميين الأردنيين والعرب في حقل الفنون المسرحية .

دورة فلسطين
يأتي تنظيم الدورة الخامسة عشر في شهر نيسان 2009، التي أطلق القائمون عليها هذا العام (دورة فلسطين) بمناسبة اعلان القدس عاصمة للثقافة العربية . بالتعاون بين مسرح الفوانيس وأمانة عمان الكبرى ووزارة الثقافة الأردنية ، وبمناسبة الاحتفالات بمئوية الامانة حيث عرضت الفعاليات على مسارح المركز الثقافي الملكي ومركز الحسين الثقافي ومركز الملك عبد الله الثاني في محافظة الزرقاء.

مراجع

مهرجانات في الأردن

مهرجان أيام عمان المسرحية


Piranul (denumit și oxină) este un compus heterociclic hexaciclic, nesaturat, cu oxigen, cu formula chimică C5H6O. Există doi izomeri: 2H-piranul și 4H-piranul, care diferă prin poziția legăturii duble.

Proprietăți
4H-piranul a fost izolat și caracterizat pentru prima dată în anul 1962, fiind obținut în urma reacției de piroliză a 2-acetoxi-3,4-dihidro-2H-piranului. Este un compus instabil, în special expus la aer. 4H-piranul suferă disproporționare la dihidropiran și ion piriliu.

Note

Vezi și
 Oxan
 Piridină
 Tiopiran

Piran (compus)


Aleurites moluccanus, the candlenut, is a flowering tree in the spurge family, Euphorbiaceae, also known as candleberry, Indian walnut, kemiri, varnish tree, nuez de la India, buah keras, godou, kukui nut tree, and rata kekuna.

Description
The candlenut grows to a height of up to , with wide spreading or pendulous branches. The leaves are pale green, simple, and ovate or heart-shaped on mature shoots, but may be three-, five-, or seven-lobed on saplings. They are up to  long and  wide and young leaves are densely clothed in rusty or cream stellate hairs. Petioles measure up to  long and stipules about .

Flowers are small—male flowers measure around  in diameter, female flowers about .

The fruit is a drupe about  in diameter with one or two lobes; each lobe has a single soft, white, oily, kernel contained within a hard shell which is about  in diameter. The kernel is the source of candlenut oil.

Taxonomy
This plant was first described by Carl Linnaeus in his work Species Plantarum (Sp. Pl. 2: 1006 (1753)) in 1753 as Jatropha moluccana. It was renamed as Aleurites moluccana in 1805 by Carl Ludwig Willdenow in a later edition of Species Plantarum (Sp. Pl. 4: 590 (1805)), but the ending was corrected to match the gender of the Latin genus Aleurites moluccanus.

Note
While there are many online references to the name "Aleurites moluccana", this is not a name that is accepted by botanic authorities such as the International Plant Names Index (IPNI) or the Germplasm Resources Information Network (GRIN).

Etymology
The genus name derives from the Ancient Greek  (), meaning "flour" or "meal", and refers to the new growth which appears to be dusted with flour. The species epithet means "from the Moluccas".

Distribution and habitat

Distribution
Its native range is impossible to establish precisely because of early spread by humans, and the tree is now distributed throughout the New and Old World tropics.

The candlenut was first domesticated on the islands of Southeast Asia. Remains of harvested candlenuts have been recovered from archaeological sites in Timor and Morotai in eastern Indonesia, dated to around 13,000 and 11,000 BP, respectively. Archaeological evidence of candlenut cultivation is also found in Neolithic sites of the Toalean culture in southern Sulawesi dated to around 3,700 to 2,300 BP. Candlenuts were widely introduced into the Pacific islands by early Austronesian voyagers and became naturalized to high volcanic islands.

Habitat
A. moluccanus grows in tropical rainforests and gallery forests. It is a very fast-growing tree and often appears in disturbed rainforest. In Australia the altitudinal range is from sea level to .

Ecology
In Australia the seeds are eaten by rodents, in particular the giant white-tailed rat. The broken shells of the fruits are often found underneath the trees.

The larvae of the coleopteran Agrianome fairmairei feed on dead candlenut wood, and are considered a delicacy in New Caledonia.

Names
The Proto-Austronesian word for candlenut is reconstructed as *kamiri, with modern cognates including Hanunó'o, Iban, and Sundanese muncang; Javanese and Malay kemiri; and Tetun kamii, however the Oceanian words for candlenut is believed to be derived from Proto-Austronesian *CuSuR which became Proto-Malayo-Polynesian *tuhuR, originally meaning "string together, as beads", referring to the construction of the candlenut torches. It became Proto-Eastern-Malayo-Polynesian and Proto-Oceanic *tuRi which is then reduplicated. Modern cognates including Fijian, Tongan, Rarotongan, and Niue tui-tui; and Hawaiian kui-kui or kukui.

The Malay language in both has another name given to the nut which is buah keras (literally "hard fruit").

Uses

Both the nut and the oil that can be extracted from it are used. While mildly toxic when raw, the nut is appreciated in many cultures once cooked or toasted. In Indonesian and Malaysian cuisine, it is commonly used in curries, and on the Indonesian island of Java, it is used to make a thick sauce that is eaten with vegetables and rice.

Wealthier members among the Batak people have their coffins (Karo: pelangkah) made from the wood of Aleurites moluccanus, carved in the shape of a boat whose bow is decorated with the carved head of a hornbill, a horse, or a mythical beast known as a singa.

In the Philippines, the fruit and tree are traditionally known as lumbang, after which Lumban, a lakeshore town in Laguna province, is named.  Before the intrusion of non-native species, it was frequently used as a property-line manager, because its silvery underleaf makes the tree easy to distinguish from a distance.

In the state of Sabah, Malaysian Borneo, the Dusun tribes call the fruit godou and use it in tattoo-making as an optional ingredient for the ink.

A Hawaiian condiment known as ʻinamona is made from roasted kukui (candlenuts) mixed into a paste with salt. ʻInamona is a key ingredient in traditional Hawaiian poke.

In ancient Hawaiʻi, kukui nuts were burned to provide light. The nuts were strung in a row on a palm leaf midrib, lit on one end, and burned one by one every fifteen minutes or so. This led to their use as a measure of time. Hawaiians extracted the oil from the nut and burned it in a stone oil lamp called a kukui hele po (light, darkness goes) with a wick made of kapa cloth.

Hawaiians had many other uses for the tree, including leis from the shells, leaves, and flowers; ink for tattoos from charred nuts; a varnish with the oil; and fishermen would chew the nuts and spit them on the water to break the surface tension and remove reflections, giving them greater underwater visibility. A red-brown dye made from the inner bark was used on kapa and aho (Touchardia latifolia cordage). A coating of kukui oil helped preserve ʻupena (fishing nets). The nohona waʻa (seats) and pale (gunwales) of waʻa (outrigger canoes) were made from the wood.  The trunk was sometimes used to make smaller canoes used for fishing.  Kukui was named the state tree of Hawaii on 1 May 1959 due to its multitude of uses. It also represents the island of Molokaʻi, whose symbolic color is the silvery green of the kukui leaf.

As recently as 1993 on the outlying islands of the kingdom of Tonga, candlenuts were chewed into sweet-scented emollient used during a traditional funerary ritual. They were used for making various sweet-smelling oils for the skin.

In Australia, Aboriginal Australians used them for a variety of similar purposes.

In Uganda, the seed is referred to as kabakanjagala, meaning "the king loves me".

In Fiji, this nut is called sikeci and its oil is used in cosmetic products.

Toxicity
Because the seeds contain saponin and phorbol, they are mildly toxic when raw.   However, the kukui seed oil has no known toxicity and is not an irritant, even to the eyes.

Mythology
In Maui, the kukui is a symbol of enlightenment, protection, and peace. Kamapuaʻa, the hog-man fertility demigod, was said to be able to transform into a kukui tree. One of the legends told of Kamapuaʻa: one day, a man beat his wife to death and buried her beneath Kamapuaʻa while he was in tree form.

Gallery

See also
 Domesticated plants and animals of Austronesia
 Candlenut oil

References

External links

 Aleurites moluccana (L.) Willd Medicinal Plant Images Database (School of Chinese Medicine, Hong Kong Baptist University)

 Aleurites moluccana usage of name
 Linnaeus 1805 Species Plantarum Volume 4, full text free download from BHL

Aleuritideae
Symbols of Hawaii
Edible nuts and seeds
Medicinal plants
Flora of China
Flora of Taiwan
Flora of tropical Asia

Flora of Queensland

Aleurites moluccanus


Haworthia magnifica es una especie de planta suculenta perteneciente a la familia Xanthorrhoeaceae. Es originaria de Sudáfrica.

Descripción
Es una planta suculenta perennifolia que alcanza un tamaño de 40 cm de altura. Se encuentra a una altitud de 225 metros en Sudáfrica.

Taxonomía
Haworthia magnifica fue descrita por  Karl von Poellnitz y publicado en Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 33: 239, en el año 1933.
Variedades aceptadas
 Haworthia magnifica var. acuminata (M.B.Bayer) M.B.Bayer
 Haworthia magnifica var. atrofusca (G.G.Sm.) M.B.Bayer
 Haworthia magnifica var. dekenahii (G.G.Sm.) M.B.Bayer
 Haworthia magnifica var. splendens J.D.Venter & S.A.Hammer
Sinonimia
 Haworthia maraisii var. magnifica (Poelln.) M.B.Bayer
 Haworthia retusa var. magnifica (Poelln.) Halda

Referencias

Enlaces externos

magnifica

Haworthia magnifica


Alcides Fernandes Da Silva, (Jucás, 01 de outubro de 1992), é deputado estadual eleito pelo estado do Ceará, é filiado ao Partido Liberal (PL).

Deputados estaduais do Ceará
Naturais de Jucás (Ceará)
Membros do Partido Liberal (2006)
Membros do Democratas (Brasil)
Membros do União Brasil

Alcides Fernandes


Yasmine Mustafa (; nascida em 1982) é diretora executiva, empresária e ativista estadunidense. Ela é originalmente da Palestina, mas nasceu no Kuwait.

Vida pregressa
Yasmine Mustafa nasceu no Kuwait, localizado no canto noroeste do Golfo Pérsico, e viveu lá até os oito anos de idade. Ela tinha oito anos quando a Guerra do Golfo começou. Ela foi forçada a evacuar com sua família e se mudou para os Estados Unidos. Depois disso seu irmão mais novo nasceu. A família se estabeleceu na Filadélfia, onde Yasmine Mustafa aprendeu inglês e passou o resto de sua infância.

Seu primeiro emprego foi trabalhar em uma loja 7-Eleven de propriedade de seu pai. Ela entrou no mundo da tecnologia quando tinha 24 anos e estagiou em uma empresa de consultoria de tecnologia durante o programa de empreendedorismo da Universidade Temple, na Filadélfia. Ela trabalhou para subir na empresa e recebeu uma oferta de emprego do proprietário da empresa, Skip Shuda, depois de se formar na faculdade. Enquanto trabalhava nesta empresa de tecnologia, ela teve a ideia de sua primeira empresa, a 123LinkIt.

Vida profissional
Yasmine Mustafa frequentou a Universidade Temple em meio período, financiando sua própria educação e graduando-se com distinção acadêmica em 2006. Em 2009, ela fundou a 123LinkIt, uma empresa para ajudar escritores a ganhar dinheiro com seus blogs. Ela também fundou o capítulo da Filadélfia da Girl Develop It, uma organização sem fins lucrativos que ensina desenvolvimento web e de software para mulheres.

Yasmine Mustafa é diretora executiva e co-fundadora da ROAR for Good, lançada em 2015. Yasmine Mustafa teve a ideia da organização quando tinha 30 anos e viajava por países espanhóis por seis meses. Durante a viagem, ela ouviu histórias de horror sobre mulheres que haviam sido agredidas ou assediadas sexualmente e, quando voltou da viagem, descobriu que sua vizinha havia sido severamente espancada e estuprada. Essas histórias a fizeram perceber a prevalência da violência contra as mulheres e ela queria fazer algo a respeito.

Depois de fazer pesquisas, ela e sua equipe perceberam que algo precisava ser feito para ajudar as pessoas que haviam sido atacadas, mas que não pudesse ser usado contra elas. Elas tiveram a ideia de "Athena", que parece bonita o suficiente para as mulheres usarem, dissuade os invasores com uma mensagem de alerta audível e notifica contatos pré-selecionados sobre a localização do usuário quando pressionado.

Girl Develop It

O capítulo da Filadélfia da Girl Develop It (GDI) também foi fundado por Yasmine Mustafa. Ela aprendeu sobre GDI do Twitter e se inscreveu e concluiu um de seus cursos. Depois de terminar o curso, ela abordou o instrutor do curso (o fundador da GDI) e conversou com ela sobre a expansão. A GDI foi levada para a Filadélfia seis meses depois, graças a Yasmine Mustafa.

Reconhecimento
Em 2016, Yasmine Mustafa foi reconhecida como uma das 100 Mulheres mais inspiradoras do mundo pela BBC.

Veja também

 100 Mulheres (BBC)
 Mulheres na categoria BBC 100 Mulheres

Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2016
Pessoas vivas
Nascidos na década de 1980
Empreendedores do Kuwait

Yasmine Mustafa


A Tourist's Guide to Love  é um filme de comédia romântica de 2023 dirigido por Steven K. Tsuchida e escrito por Eirene Tran Donohue. É estrelado por Rachael Leigh Cook, Scott Ly, Missi Pyle, Ben Feldman, Nondumiso Tembe e Andrew Barth Feldman.

As filmagens ocorreram em locações no Vietnã em abril de 2022 e foram lançadas em 21 de abril de 2023, na Netflix.

Enredo
Amanda Riley, uma profissional de uma indústria de viagens chamada Tourista, empreende uma missão secreta para obter informações sobre o setor de turismo do Vietnã depois que seu relacionamento de cinco anos com John termina inesperadamente. Sua chefe, Mona, a convence a fazer as unhas para o que ela acredita ser um pedido de casamento, porém ele propõe dar um tempo para assumir um cargo em Ohio. Ela é recebida no aeroporto vietnamita por Sinh, o guia turístico da Saigon Silver Star e sua prima Anh, filha do proprietário. À noite, ela conhece os outros viajantes de pacotes turísticos. Para manter escondido o propósito da viagem, Amanda propõe que não revelem suas profissões como uma espécie de jogo.

Mona dá a Amanda muito material, lista de planos turísticos e itinerários propostos, mas Sinh sempre rejeita. Ele insiste que ela confie em suas escolhas. Amanda começa a sair de sua zona de conforto tentando fazer trocas, degustando comidas exóticas e aprendendo a atravessar uma rua movimentada sem faixa de pedestre. Sinh vê que Amanda se liberta pouco e acredita nisso, ao invés de tentar seguir um itinerário rigoroso para ser flexível e ver aonde o dia os leva. Ele valoriza a impulsividade e o momento. Em um templo, Sinh puxa alguns cordões para que seu grupo possa assistir à preparação para a dança do leão para a celebração do Ano Novo Lunar vietnamita Tết. Em uma costureira, o grupo faz roupas para eles, pois é costume em Tết vestir algo novo com cores vivas para chamar sorte e prosperidade. Enquanto os outros descansam antes do jantar, Sinh leva Amanda a uma pequena rua decorada com lanternas de papel brilhantes, onde ele se abre para ela. Ele se mudou para os Estados Unidos quando criança, mas voltou depois da faculdade. No início, Sinh havia trabalhado no restaurante de seu pai, mas se tornou um guia turístico depois de ajudar seu tio e descobrir sua vocação.

Aproveitando o dia na beira d'água, Sinh e Amanda experimentam um barco redondo e acabam caindo. Logo em seguida, Anh dá a má notícia de que conseguir as passagens para a Ponte Dourada levaria horas, então novamente Sinh improvisa. Eles vão para o Santuário My Son, onde há ruínas hindus que foram construídas ao longo de mil anos. Enquanto Amanda se sente inspirada, Sinh os leva para a aldeia de sua avó. Lá, eles ficam em casas de moradores e sua avó, sentindo a química entre ele e Amanda, a convida para ficar na casa dela. O grupo ajuda nos preparativos para o Tết limpando, decorando e preparando um banquete. Anh traduz a avó para que ela pergunte a Amanda quais são suas intenções com Sinh. Ela obviamente mostra interesse por ele, mas insiste que só quer continuar sendo amiga. A avó diz que não acredita nela e vai embora. Anh fica, confidenciando a Amanda que seu pai está vendendo a empresa, mas Sinh ainda não sabe. Ela também diz a Amanda que quem primeiro bate à sua porta em Tết influencia muito o seu próximo ano.

Sinh visita Amanda bem cedo, e todos ajudam a preparar o banquete. Vestindo suas roupas feitas especialmente, os laços antigos e novos são fortalecidos. Amanda está prestes a contar a Sinh sobre o propósito da viagem, mas eles se beijam. Chegando a Hanói no dia seguinte, John os surpreende, anunciando que ele veio para reconquistar Amanda, Sinh e ela parecem cabisbaixos. Sozinhos, John diz a ela que está pronto para avançar no relacionamento. Amanda liga para Mona para contar sobre seu involuntário triângulo amoroso, dizendo que se sente confortável com John, mas que Sinh é aventureiro e empolgante.

No show de marionetes aquáticos daquela noite, Sinh se senta taciturnamente de um lado de Amanda enquanto John se senta do outro. Enquanto o grupo senta do lado de fora, conversando alegremente sobre o show e comendo comida de vendedor ambulante, Anh fica sabendo que a Tourista comprou a empresa de turismo deles. John parabeniza Amanda, fazendo-a confessar seu envolvimento. Chateado, Sinh começa a sair furioso e Amanda o segue, mas ele acredita que era tudo mentira. No dia seguinte, John diz a Amanda que está de volta a Los Angeles no final do ano, então eles podem procurar uma casa. Ela percebe que ele não está realmente motivado para se casar com ela, mas só quer agradá-la. Amanda percebe que não dá mais e acaba se despedindo de John de forma pacífica e mútua. Enquanto isso, os primos fazem as pazes e Sinh decide viajar para espairecer a cabeça na casa do pai. Quando Amanda descobre, Anh a ajuda a atravessar a cidade para impedi-lo de ir embora e confessar seus sentimentos.

Elenco

 Rachael Leigh Cook como Amanda Riley
 Scott Ly como Sinh Thach
 Ben Feldman como John
 Missi Pyle como Mona
 Glynn Sweet como Brian Conway
 Alexa Povah como Maya Conway
 Jacqueline Correa como Sam Gonville
 Nondumiso Tembe como Dom Fisher
 Morgan Lynee Dudley como Robin
 Andrew Barth Feldman como Alex
 Quinn Trúc Trần como Anh
 Nsưt Lê Thiện como Ba Noi
 Anh Dào como Auntie Diem

Produção
Em abril de 2021, a Variety informou que Rachael Leigh Cook iria estrelar e produzir uma comédia romântica, intitulada A Tourist's Guide to Love, baseada em uma ideia original dela com Eirene Tran Donohue escrevendo o roteiro. O filme é um original Netflix produzido pela Head First Productions e Muse Entertainment. Em maio de 2022, foi anunciado que o elenco seria formado por Scott Ly, Ben Feldman, Missi Pyle, Jacqueline Correa, Nondumiso Tembe, Morgan Lynee Dudley, Andrew Barth Feldman, Glynn Sweet, Alexa Povah, Thanh Truc e Le Thien.

As gravações começaram em abril de 2022 e ocorreram em várias cidades do Vietnã, como Cidade de Ho Chi Minh, Da Nang, Hội An, Hanói e Ha Giang. Donohue explicou por que era importante para ela não ter um filme americano ambientado no país que focasse na guerra, dizendo: "Quase não há filmes americanos ambientados no Vietnã que não sejam sobre o trauma da guerra. Foi muito importante para mim para contar uma história sobre a vida agora. Uma história cheia de alegria, amor e celebração. Eu queria mudar a conversa sobre o Vietnã, para destacá-lo como um país moderno e próspero cujas histórias são dignas de serem contadas".

Lançamento
A Tourist's Guide to Love foi lançado em 21 de abril de 2023, na Netflix.

Recepção
No site agregador de críticas Rotten Tomatoes, 71% das 14 críticas dos críticos são positivas, com uma classificação média de 5,6/10. O Metacritic, que usa uma média ponderada, atribuiu ao filme uma pontuação de 49 em 100, baseada em oito críticos, indicando "críticas mistas ou médias".

Christy Lemire, do RogerEbert.com, deu duas estrelas e meia em um total de cinco e observou que o filme simplesmente satisfez todos os clichês do gênero. Apesar de elogiar a "simpatia" de Cook e o carisma junto da "atuação discreta" de Ly, ela concluiu que a história era simplesmente "tão inofensiva quanto seu título brandamente esquecível poderia sugerir". Courtney Howard, da Variety, foi mais efusiva sobre a "linda cafonísse" de Cook e Ly e elogiou a química entre eles. Ela elogiou o "cuidado em incorporar as imagens e sons do Vietnã à narrativa", mas admitiu que o filme depende da "segurança dos tropos de gênero" e criticou os cineastas por não saírem "da mesmice" e levarem "uma visão menos caminho andado" somente para enriquecer a narrativa.

Noel Murray, do Los Angeles Times, também criticou o enredo e considerou que, embora "os protagonistas do filme são inegavelmente charmosos, o diretor Steven K. Tsuchida e a roteirista Eirene Tran Donohue não lhes dão muito o que fazer que já não tenha sido feito muitas vezes antes." Elisabeth Vincentelli, escrevendo para o The New York Times, também criticou o filme por sua falta de originalidade e descobriu que "as cativantes canções vietnamitas da trilha sonora fornecem a única efervescência nesta mistura de coisas monótonas".

Filmes dos Estados Unidos de 2023
Filmes originais da Netflix

A Tourist's Guide to Love


An Dyckia beateae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elvira Angela Gross ngan Werner Rauh. An Dyckia beateae in nahilalakip ha genus nga Dyckia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dyckia

Dyckia beateae


සංචාරක ව්‍යාපාරය, පැරිසියේ ප්‍රධානතම ආදායම් මාර්ගයකි.

සංචාරක ආකර්ෂණ

අයිෆල් කුළුණ

Centre Georges Pompidou

Arc de Triomphe

Musée d'Orsay (Orsay Museum)

ලූර් කෞතුකාගාරය

Notre-Dame de Paris

Basilique du Sacré-Cœur

The Musée du Quai Branly

The Champs-Élysées

Les Invalides

The Sainte Chapelle

Disneyland Paris

Cité des Sciences et de l'Industrie

සංචාරක ආකර්ෂණ ලැයිස්තුව
පැරිසියේ කෞතුකාගාර සහ ස්මාරක අතර ඉහළම විස්ස (20) - (2007/2006 figures from the Paris Office of Tourism)

ආශ්‍රිත

List of museums in Paris
Landmarks in Paris
List of châteaux in the Île-de-France
List of castles in the Île-de-France
Tourism in France
Panel Histoire de Paris

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

 Official tourism site

පැරිසිය තුළ සංචාරක කර්මාන්තය


An Melica schuetzeana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Werner Hempel. An Melica schuetzeana in nahilalakip ha genus nga Melica, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Melica

Melica schuetzeana


Mañaneras fue un magazine argentino que contaba con la conducción de Karina Mazzocco y Paula Trapani.

Temática

Fue un programa que se emitía de lunes a viernes por la mañana. El programa (en reemplazo de La casa de América, estrenado el 19 de mayo de 2008) comenzó el 15 de septiembre de 2008 y finalizó el 23 de diciembre de 2010.

Desde febrero de 2010, América decidió transmitir el programa a la tarde.

Contaba con diferentes secciones que tenían a cargo las panelistas, sobre actualidad, los escándalos, revistas, cocina, moda. Además se trataban las últimas noticias surgidas del noticiero de América, realizado por la doctora Merlina y la psicóloga Andrea.

Después del debut (15 de septiembre de 2008) el diario La Nación calificó el día 18 de septiembre el programa como "bueno".

Durante la madrugada del viernes 26 de noviembre de 2010 falleció la panelista y abogada Merlina Licht a causa de un cáncer de estómago.
Ese mismo día en Intrusos en el espectáculo, el periodista Jorge Rial leyó una carta que había escrito la panelista.

Elenco
 Paula Trapani: periodista y conductora del programa.
 Karina Mazzocco: conductora del programa.
 Carmela Barbaro: encargada de la sección de las revistas, llamada "El kioskito de Carmela".
 Merlina Licht (†): abogada
 Marcela Diodati: psicóloga
 Andrea: psicóloga
 Jimena Monteverde: cocinera.
 Lorena Toso: periodista.
 Fabian Medina Flores: experto en moda
 Daniel Datola: sección de humor con monólogos sobre temas de la vida cotidiana.
 Marcelo Elbaum: asesor financiero.
 Alejandra Valledor: abogada.
 Mercedes Ninci: periodista.

Algunos invitados famosos
 China Zorrilla.
 Amado Boudou
 Chiche Gelblung.
 Jorge Rial
 Luis Ventura
 Jesica Cirio
 Pata Villanueva: en el programa comentó su relación en exclusiva con Tinelli.
 Roberto Piazza
 Aschira: en el programa habló sobre la relación con el mediático Ricardo Fort.

Premios y nominaciones
 2010 - Labor Periodística Femenina - Carmela Barbaro - Nominada.

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial de Mañaneras

Programas de televisión de Argentina
Programas de televisión de América TV
Programas de televisión iniciados en 2008
Programas de televisión finalizados en 2010

Mañaneras


بطليموس الخامس عشر أو قيصرون هو ابن الملكة كليوبترا السابعة ملكة مصر والإمبراطور الروماني يوليوس قيصر.

ولد بطليموس قيصر أو بطليموس الخامس عشر المعروف بقيصرون (قيصر الصغير) في 23 يونيو 47 قبل الميلاد. يعتبر آخر سليل ملوك الفراعنة البطالمة. جده الأكبر بطليموس الأول أحد قادة الإسكندر الأكبر وأمه هي كليوبترا ملكة مصر الشهيرة ووالده يوليوس قيصر إمبراطور روما وأحد أعظم القادة العسكرين والحكام في التاريخ.

حكمه ونهاية حكم البطالمة لمصر

حكم بطليموس الخامس عشر (قيصرون) بجانب أمه كليوبترا السابعة. بعد معركة أكتيوم البحرية وانتحار أمه كليوبترا السابعة بالسم كان عمره آنذاك سبعة عشرة سنة (30)قبل الميلاد
واستطاع الهرب مع بعض مرافقيه إلى الهند برغم أن قيصرون لم يحكم منفردا ولكنه ظل الحاكم الشرعي لمصر واحد ورثة والده يوليوس قيصر. ولكنه عاد بعد عهد أقامه مع أخيه غير الشقيق لأبيه أغسطس قيصر إمبراطور روما ولكن أغسطس غدر به وقتله في 23 أغسطس 30 ق م وهكذا.... انتهى حكم أسرة البطالمة لمصر.
لا يعلم على وجه التحديد كيف تم قتله على يد أغسطس قيصر، لكن المشهـور أنه قُتِل خنقـاً.

مراجع

أشخاص أعدمتهم الجمهورية الرومانية
أطفال معدومون
أولاد كليوباترا السابعة
أولاد يوليوس قيصر
إعدامات القرن 1 ق م
جرائم قتل غير محلولة في مصر
حالات أشخاص مفقودين في مصر
حكام القرن 1 ق م في إفريقيا
سلالة جوليو كلاوديان الحاكمة
ضحايا قتل ذكور
فراعنة البطالمة
مصريون في القرن 1 ق م
ملكيون معدومون
ملوك معدومون
مواليد 47 ق م
مواليد في الإسكندرية
وفيات 30 ق م
وفيات في الإسكندرية
يولييون

بطليموس الخامس عشر (قيصرون)


Felicia Lu Kürbiss (née le  à Salzbourg) est une chanteuse allemande.

Biographie
Felicia Lu grandit à Salzbourg. Alors que sa mère travaille comme styliste, sa sœur de six ans son aînée sera rédactrice de mode. Son talent est encouragé dans un jardin d'enfants musical. Elle développe alors un intérêt pour le chant. Elle danse également depuis l'âge de quatre ans ; elle commence par le ballet, puis viennent le jazz, le moderne et le hip-hop. Plus tard, elle fréquente le Musisches Gymnasium Salzburg avec une formation musicale intensive. Cependant, comme le programme est trop axé sur la musique classique, elle vient au Oberstufenrealgymnasium de Bad Hofgastein, où elle suit une formation musicale avec une orientation pop et un coaching vocal. Après ses études, elle vit à Freilassing puis Munich, où elle est un temps dans un internat pour étudier la danse, l'écriture de chansons et le chant.

Kürbiß lance sa propre chaîne sur YouTube en 2011, où elle met chaque semaine des reprises de chansons qui sont des succès ou qui lui plaisent autrement. En 2014, elle prend part au télé-crochet Rising Star et atteint la finale. En 2015, elle crée une autre chaîne où elle met en ligne des journaux vidéo (vlogs). Elle participe à l'émission de sélection de l'Allemagne au Concours Eurovision de la chanson 2017 avec Dancing On My Own, mais est éliminée au premier tour de l'émission. Le , Kürbiß revient en 2022avec la chanson Anxiety où elle prend la quatrième place.

Discographie
Singles
 2014 : Cold Feet
 2015 : Lost at Night
 2017 : Red Zone
 2020 : One Step Closer
 2020 : Just Fine
 2021 : Anxiety

EP
 2019 : untitled.

Références

Liens externes

Source de la traduction

Chanteuse allemande du XXIe siècle
Chanteuse allemande de pop
Naissance en décembre 1995
Naissance à Salzbourg

Felicia Lu Kürbiß


Malik-Verlag a fost o editură germană care a funcționat din 1916 până în 1947 și a publicat opere literare și artistice avangardiste, precum și literatură comunistă.

Istoric
Încă din perioada tinereții sale, Wieland Herzfelde, fondator al Malik-Verlag, a decis să se dedice literaturii. După ce a debutat ca poet, el l-a urmat pe fratele său mai mare, Helmut, în 1914, la Berlin, și a sperat să-și poată continua acolo cariera literară. În același an, el a fost mobilizat în armată, unde a activat ca paramedic. În această perioadă s-a înțeles cu fratele său să înființeze o revistă antirăzboinică. Experiențele de pe front au fost decisive în stabilirea direcției viitoarei edituri.

Editura a publicat în 1924 un număr record de titluri. Au apărut 30 de titluri noi și 8 titluri reeditate, după o selecție riguroasă. Principalii autori publicați au fost Maxim Gorki, Alexander Guidony (Dizzy), Vladimir Maiakovski, Marietta Schaginjan și Upton Sinclair. Singura serie nouă care a apărut în acei ani a fost Malik-Bücherei, care a existat între anii 1924 și 1926 și a avut 20 de volume.

În același an, editura și-a mutat sediul din mansarda de pe Kurfürstendamm în Köthener Strasse. Odată cu schimbarea sediului, s-a putut deschide o librărie cu o galerie de artă (Galeria Grosz). Proprietarul sediului a aflat curând care este obiectul de activitate al editurii, iar Herzfelde și angajații său au fost dați afară de acolo în 1925. Editura s-a mutat în 1926 pe Passauer Straße. Demisia asociatului Julian Gumperz care se alăturase companiei în 1921 a adus editura la un pas de ruină financiară.

După ce și-a plătit datoriile, Herzfelde s-a întors în 1949 în Germania și a acceptat un post de profesor la Universitatea din Leipzig. Până la moartea sa în 1988, el a trăit în Berlinul de Est.

În cei 31 de ani de existență, Malik-Verlag a publicat (împreună cu Aurora) 262 de titluri scrise de 102 autori și un număr total de 359 de ediții. Astfel, ea este, fără îndoială, una dintre cei mai prolifice edituri de extremă stângă care a existat vreodată în Germania.

Publicații (selecție)

Reviste
 Neue Jugend, revistă lunară, 1916-1917
 Jedermann sein eigner Fussball, bilunar, februarie 1919
 Die Pleite, bilunar, februarie 1919 - ianuarie 1920
 Der Gegner, revistă politiă lunară ce conținea o parte satirică denumită Die Pleite, 1919-1922
 Neue deutsche Blätter, revistă literară lunară, septembrie 1933 - august 1935

Serii
 Kleine revolutionäre Bibliothek. Bd. 1-12. 1920-1923
 Rote Roman-Serie. Bd. 1-13. 1921-1924
 Sammlung revolutionärer Bühnenwerke. Bd. 1-12. 1921-1923
 Unten und Oben. Bd. 1,2. 1922-1923
 Die Märchen der Armen. Bd. 1-4. 1923-1924
 Wissenschaft und Gesellschaft. Bd. 1-4. 1924
 Malik-Bücherei. Bd. 1-20. 1924-1926

Romane
 dos Passos, John: Drei Soldaten. 1922
 Sinclair, Upton: Hundert Prozent (100 %). (traducere de Hermynia Zur Mühlen) 1923
 Frank, Leonhard: Der Bürger. 1924
 Ehrenburg, Ilja: Die Liebe der Jeanne Ney. (traducere de Waldemar Jollos) 1926
 Gorki, Maxim: Drei Menschen. (traducere de August Scholz) 1926
 Tolstoi, Lev: Anna Karenina. (traducere de Arthur Luther) 1928
 Tolstoi, Lev: Krieg und Frieden. (traducere de Erich Boehme) 1928
 Plivier, Theodor: Der Kaiser ging, die Generäle blieben. 1932
 Graf, Oskar Maria: Der Abgrund. 1936

Editura a mai publicat ediții ale operelor literare scrise de Upton Sinclair (1924-1930), Maxim Gorki (1926-1930), Ilya Ehrenburg (1927-1933), Lev Tolstoi (1928) și Bertolt Brecht (1928).

Lucrări istorice
 Müller, Richard: Vom Kaiserreich zur Republik als Nr. 3 und 4 der Reihe Wissenschaft und Gesellschaft, 1924/1925.
 Band 1: Ein Beitrag zur Geschichte der revolutionären Arbeiterbewegung während des Weltkrieges.
 Band 2: Die Novemberrevolution. Malik-Verlag, Wien 1924,  Einbandgestaltung von John Heartfield.

Publicații Aurora (selecție)
 Döblin, Alfred: Sieger und Besiegte. Eine wahre Geschichte. 1946
 Viertel, Berthold: Der Lebenslauf. Poezii. 1946
 Morgenröte. Ein Lesebuch. 1947

Note

Bibliografie
 Herzfelde, Wieland, Wie ein Verlag entstand, in: Das Wort, Literarische Monatsschrift, Jg. 1, 1936, Heft 2, S. 97–102.
 Herzfelde, Wieland, Immergrün, Merkwürdige Erlebnisse und Erfahrungen eines fröhlichen Waisenknaben, Aufbau-Verlag, Berlin, 1947.
 auch in: Ders., Unterwegs, Blätter aus fünfzig Jahren, Aufbau, Berlin, 1951
 "Nicht allein das Wort". Der Malik-Verlag 1916 bis 1947, Ausstellungskatalog der Deutschen Akademie der Künste zu Berlin (Reprint), K.G. Saur, München 1985, ISBN 3-598-07214-7 [Berlin, Weimar, 1967]
 Faure, Ulrich: Im Knotenpunkt des Weltverkehrs. Herzfelde, Heartfield, Grosz und der Malik-Verlag 1916-1947. Aufbau, Berlin 1992, ISBN 3-351-02400-2. (Hauptquelle des Artikels)
 Fraser, James (Hg.): Malik Verlag - Berlin, Prague, New York Ausstellungskatalog. Goethe House, New York 1984
 Michal Hahnewald: Zur kulturpolitischen Funktion des Malik-Verlages 1917-1938. Ein Beitrag zur Kulturgeschichte der deutschen Arbeiterbewegung. Dissertation an der Universität Leipzig 1984.
 Hauberg, Jo u.a. (Hrsg.), Der Malik-Verlag, 1916-1947, Chronik des Verlages, Neuer Malik Verlag, Kiel, 1986
 Hermann, Frank: Malik – Zur Geschichte eines Verlages 1916-1947. Droste, Düsseldorf 1989. ISBN 3-7700-0785-9
 Ders.: Der Malik-Verlag 1916-1947. Eine Bibliographie. Neuer Malik Verlag, Kiel, 1989, ISBN 3-89029-026-4
 Germaine Stucki-Volz: Der Malik-Verlag und der Buchmarkt der Weimarer Republik. Lang, Bern u.a. 1993, ISBN 3-906751-49-X (Zugleich Dissertation an der Universität Zürich 1992).
 George Wyland-Herzfelde: Glück gehabt. Erinnerungen. 1925–1949. Deutscher Taschenbuch Verlag, München 2003, ISBN 3-423-24329-5.

Legături externe
 Eine Sammlung von Cover-/Umschlagbildern des Verlags und Beschreibungen dazu Darin: das Bild von Sinclairs "Alkohol" in der unzensierten Fassung mit dem Firmennamen auf der Flasche
 Eintrag zum Malik-Verlag bei litkult1920er.aau.at, ein Projekt der Universität Klagenfurt

Fondări în 1916
Desființări în 1947
Edituri din Germania

Malik-Verlag


Thomas Bryant "Tom" Cotton (født 13. maj 1977 i Dardanelle) er en amerikansk republikansk politiker. Han er medlem af USA's senat valgt i Arkansas siden 2015, og blev genvalgt ved Senatsvalget i USA 2020. Han var medlem af Repræsentanternes Hus i perioden 2013–2015.

Eksterne henvisninger

Medlemmer af USA's kongres for det republikanske parti
Medlemmer af Senatet i USA
Personer fra Arkansas

Tom Cotton


Den venetianske skole er en stilbetegnelse inden for den bildende kunst fra tidlig renæssance til og med rokoko. Betegnelsen bruges om en gruppe italienske malere knyttet til Venedig. Karakteristisk for skolen var brugen af farve og lys, som spillede en dominerende rolle.

Ledende kunstnere i 1400-tallet var brødrene Giovanni og Gentile Bellini og Vittore Carpaccio, derefter højrenæssancens mestre som Giorgione og skolens mest fremtrædende repræsentant Tizian; i sidste halvdel af 1500-tallet Veronese og Tintoretto, "den lille farver".

En ny opblomstring af den venetianske skole indtraf i 1700-tallet med kunstnere som Tiepolo, vedutmalerne Giovanni og Bernardo Canaletto og Francesco Guardi.

Galleri

Kilde
 "Den Venetianske Skole". (6. maj 2016). I Store norske leksikon. Hentet 12. april 2017 fra https://snl.no/den_venetianske_skole . (Med "Fri gjenbruk")

Kunst fra Italien
Renæssance
Rokoko

Den venetianske skole i maleriet


OGX es una empresa del grupo EBX especializada en la exploración y producción de petróleo y gas natural. Surgió en 2007 tras adjudicarse los derechos para explorar y extraer crudo en 21 áreas petroleras en el litoral brasileño. Formada por las sociedades OGX Petroleo e Gás Participações S.A., OGX Petroleo e Gás S.A., OGX Internacional e OGX Austria, la empresa abrió su capital accionario en el año 2008. Poco después, en 2012 la compañía anunció una reducción de sus previsiones de extracción de petróleo y el 1º de octubre de 2013 incumplió el pago de 44,5 millones de dólares en concepto de intereses. El 30 de octubre de ese mismo año OGX se declaró en bancarrota, siendo al momento la mayor quiebra registrada en América Latina.

Historia

Surgimiento

La empresa surgió en 2007 contando entre sus filas con hombres relevantes como el expresidente de Petrobras Francisco Gros y el geólogo Pablo Mendonca, quien también había trabajado en el Estado.

OGX debutó en la subasta de la Agencia Nacional del Petróleo, Gas Natural y Biocombustibles en la 9.ª ronda de ofertas como operador clase B, conformado por empresas que sólo puede operar en tierra y aguas poco profundas. Allí adquirió 21 bloques de las cuencas de Campos y Santos, pagando 1.471 millones de dólares en bonos de los Estados Unidos.

La compañía debutó en la Bovespa el 13 de junio de 2008, alcanzó su cenit el 15 de octubre de 2010, fecha en que sus acciones tocaron los 23,27 reales (10,6 dólares) alcanzando un valor de mercado de 75.200 millones de reales (más de 34.000 millones de dólares).

OGX descubrió crudo en su yacimiento Tubarão Azul y comenzó la producción en enero de 2012.

Caída

En junio de 2012, OGX redujo sus expectativas de extracción de crudo a 5.000 barriles diarios, lejos de los 15.000 prometidos. La justificación esgrimida por la empresa se basaba en las dificultades técnicas para extraer crudo a varios kilómetros de profundidad, en el océano Atlántico. En apenas dos días, sus acciones cayeron más de un 40%, lo que le hizo perder 4500 millones de euros.

El 1º octubre de 2013 la empresa anunció que suspendería el pago de unos 44,5 millones de dólares en intereses referentes a títulos emitidos en el exterior e intentó reestructurar su deuda en el plazo legal de 30 días. Sin embargo, no se llegó a ningún acuerdo y el 30 de octubre OGX declaró en quiebra sus 3.600 millones de dólares en bonos. La empresa se encuentra actualmente en proceso de reestructuración corporativa, basando sus esperanzas en iniciar lo antes posible la producción del yacimiento llamado "Tubarão Martelo", ubicado mar adentro.

Repercusión dentro de EBX

Cuando a mediados de 2012 se redujeron las perspectivas de producción de OGX, Eike Batista inició la reestructuración de su grupo para salvar a la compañía. Para ello vendió una importante participación de sus empresas MPX Energia SA y LLX Logística SA, esta última responsable de la construcción de un gigantesco puerto en el norte del estado de Río de Janeiro, otro de los grandes proyectos de Batista.

Otra de las empresas afectadas fue MMX, dedicada a la explotación de mineral de hierro (materia prima del cual se extrae el hierro), donde Batista decidió vender el 65% del proyecto Porto Sudeste, en Río de Janeiro.

Pero sin dudas la empresa más afectada dentro del grupo era OSX, el astillero naval fundado para construir plataformas petroleras y alquilárselas a OGX. La empresa se declaró en bancarrota el 11 de noviembre de 2013, con una deuda cercana a US$2.300 millones, de los cuales casi US$1000 millones pertenecían al banco estatal brasileño Caixa Económica Federal y al banco de desarrollo brasileño BNDES.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web de OGX

Grupo EBX
OGX
Empresas fundadas en 2007

OGX


A Pontifícia Universidade Católica de América (por suas siglas: PCUA) em inglês conhecida como Pontifical Catholic University of America, é uma universidade privada  localizada na cidade de Miami, Flórida, Estados Unidos da América. Foi fundada em 2017 por Jorge Luis Arteaga Salazar. Ademais, é conhecida por ser uma das primeiras universidades pontifícias católicas na cidade de Miami e por fomentar o ensino do idioma Quechua, Aymara y Awajún .

Em 2017, recebe da Santa Sede o título de Pontifícia, o qual dá lugar a sua denominação actual. Na actualidade encontra-se em Alemanha, Estados Unidos, Itália, Argentina, Venezuela, Chile, Rússia, Espanha, Índia, Peru, México, entre outros países.

História
A PCUA criou-se pela necessidade dos membros das igrejas protestantes, ortodoxas e não católicas romanas de Miami de contar com uma instituição que lhes apoie academicamente em seu trabalho e iniciativas educativas. Em 2017 foi criado por Jorge Luis Arteaga Salazar e recebe da Santa Sede o título de Pontifícia.

Em anos posteriores, notarizaron seus programas educativos por um notário público dos Estados Unidos, autenticados pelo Departamento de Estado de Flórida e legalizados pelo Consulado do país. Ademais, conta com a Apostilla de HAYA.

Na actualidade é membro activo da Associação Nacional de Colégios e Empleadores (NASCE, por suas siglas em inglês), Organização Internacional de Diplomacia Cultural – IOCD, Organização Diplomática Internacional dos Americanos e Afrodescendientes, Associação Européia para a Educação Internacional, Conselho Intersectorial para a Educação Cristã, a Fundação Dana.

Referências

Universidades católicas
Universidade Aberta

Pontifícia Universidade Católica de Ámerica (PCUA)


Javamakakken (Macaca fascicularis) er en primat i slægten makakaber med en kropslængde på 37-63 centimeter og en lige så lang hale. Det er den almindeligste primat i Sydøstasien efter mennesket. På Java ses den ofte nær templer, hvor den anses for hellig. Javamakakken færdes i støjende grupper på op til hundrede individer, ofte nær mennesker, i skov og mangrovesumpe og langs floder og kyster. Det er en god svømmer. Den kendes på sit gråhvide overskæg og det hudfarvede ansigt og har ofte en opretstående hårtop på issen. Arten anvendes undertiden som forsøgsdyr.

Se også

 Abekopper
 Abekoppevirus

Kilder og eksterne henvisninger

Makakaber

Javamakak


Vila Savoye este o locuință proiectată de arhitecții Le Corbusier și Pierre Jeanneret, aflată în orașul Poissy din Franța.
Vila Savoye este unul din cele mai cunoscute "manifeste" ale arhitecturii moderniste, în care se rezumă cele cinci puncte arhitecturale ale lui Le Corbusier: pilotis (structură din piloni), toit terrasse (acoperiș circulabil), plan libre (plan liber), façade libre (fațada liberă) și fenêtre en longueur (fereastră în lungime).

Note

Case din Franța
Le Corbusier

Vila Savoye


اللوطس السبخي أو قرن الغزال السبخي  هو نوع نباتي يتبع جنس اللوطس ضمن الفصيلة البقولية من طائفة ثنائيات الفلقة.

الوصف النباتي
النبات عشبي معمر. يبلغ ارتفاعه 90 سم. لون الأزهار أصفر.

يعد هذا النبات من النباتات التي يتغذى عليها النحل لإنتاج العسل، وعسله ذو نوعية جيدة.

البيئة والانتشار
موطنه مصر والمغرب العربي وتركيا والقوقاز وكل مناطق أوروبا من اليونان والبلقان إلى إسبانيا والبرتغال وشمالاً من إيرلندا وبريطانيا إلى فنلندا وروسيا.

المصادر

لوطس
محاصيل أعلاف
نباتات ألبانيا
نباتات ألمانيا
نباتات أوكرانيا
نباتات أيرلندا
نباتات البرتغال
نباتات البوسنة والهرسك
نباتات الجبل الأسود
نباتات الدنمارك
نباتات السويد
نباتات العسل
نباتات المجر
نباتات المغرب العربي
نباتات النرويج
نباتات النمسا
نباتات اليونان
نباتات إسبانيا
نباتات إيطاليا
نباتات بريطانيا
نباتات بلجيكا
نباتات بلغاريا
نباتات بولندا
نباتات تركيا
نباتات تشيكيا
نباتات روسيا
نباتات روسيا البيضاء
نباتات رومانيا
نباتات سلوفاكيا
نباتات سلوفينيا
نباتات صربيا
نباتات فرنسا
نباتات فنلندا
نباتات كرواتيا
نباتات لاتفيا
نباتات ليتوانيا
نباتات مصر
نباتات مقدونيا
نباتات هولندا

لوطس سبخي


ශ්‍රි ලංකාවේ සෑම ප්‍රදේශයකම දැකිය හැක.තෙත් කලාපය තුළ බහුලව හමුවේ.

නිතඹ-රතු වැහිලිහිණියා


Çilek (Fragaria), gülgiller (Rosaceae) familyası içinde yer alan bir bitki cinsi ve bu cins içinde yer alan türlerin meyvelerinin ortak adıdır.

Tohumları meyvenin üzerinde (dışarıda) bulunan birkaç meyveden biridir. Bu yönüyle, çilek bir istisnadır, çünkü çoğu meyvenin tohumları meyvenin içinde bulunur.

Dünyada, adlandırılmış 20'den fazla çilek türü vardır; ayrıca, çeşitli melezler ve kültivarlar da bulunur. Dünya çapında ticari olarak en çok yetiştirilen çilekler, bahçe çileği olarak adlandırılan Fragaria × ananassa melezinin kültivarlarıdır.

Çilekler, yoğun C vitamini barındırırlar.

Türler
Çilek türlerini, içerdikleri kromozom sayılarına göre sınıflandırmak olasıdır. Farklı 7 kromozomdan oluşan temel bir set tüm türlerde ortak olarak bulunurken, farklı türler farklı poliploitlik (temel bir kromozom takımını [n] çoklu sayıda içerme durumu) gösterirler:
 diploit türlerde 2 takım (2n, toplam 14) kromozom vardır;
 tetraploit türlerde 4n, hekzaploit türlerde 6n, oktoploit türlerde 8n ve dekaploit türlerde de 10n kromozom bulunur.
İstisnaları olsa da kabaca, daha çok kromozom içeren çilek türlerinin daha dayanıklı olduğundan ve hem bitki, hem de meyve olarak daha büyük geliştiğinden bahsedilebilir.

Diploit türler

 Fragaria daltoniana
 Fragaria iinumae
 Fragaria nilgerrensis
 Fragaria nipponica
 Fragaria nubicola
 Fragaria vesca
 Fragaria viridis
 Fragaria yezoensis

 Tetraploit türler
 Fragaria moupinensis Fragaria orientalis Hekzaploit türler
 Fragaria moschata Dekaploit türler ve melezler
 Fragaria × Potentilla melezleri
 Fragaria × vescanaÇeşitli başka Fragaria türleri de önerilmiştir ve bunların bazıları, günümüzde, yukarıda sayılmış türlerin bazılarına ait alt türler olarak tanınmaktadırlar (Bakınız: GRIN sınıflandırma veri tabanı).Fragaria'ya benzerlikler gösteren yalancı çilek ve kısır çilek, Potentilla cinsine dahil olan türlerdir. İngilizce'de "strawberry tree'' (çilek ağacı)", Türkçede ise "koca yemiş" olarak adlandırılan ve meyvesi de yalancı çilek meyvesiyle benzerlik gösteren Arbutus unedo ise tamamen başka bir familyanın, fundagiller (Ericaceae) familyasının üyesidir.

Çilek yetiştiriciliği
Üzümsü meyveler grubuna giren türlerden en önemlisidir. Çilek meyvesi gerçek bir meyve olmayıp yenen kısmı 40-60 kadar pistilin birleştiği çiçek tablasıdır.

Çilek yüzeysel kök yapan otsu bir bitkidir. Kökler iyi drene edilmiş (süzek) topraklarda 60–70 cm' ye kadar iner. Ağır topraklarda ise kökler yatay büyür.

Çileğin kök gövdesi ya da taç kısmı çok kısalmış bir gövdedir.

Çilek yaprakları 2/5 düzeninde spiral olarak dizilmiştir. İlkbaharda havalar ısınınca patlayan embriyonik yapraklar 2-3 hafta sonra tam büyüklüğe erişir. Her yaprağın 1-3 ay ömrü vardır.

Kollar (stolonlar) yaz boyunca yeni yaprakların koltuklarındaki tomurcuklarından oluşarak gelişirler.

Çilekte çiçekler salkım şeklindedir. Buna değişmiş gövde de denilebilir. Çilekte iyi tozlanma gereklidir. İyi tozlanmamış meyvelerde şekil bozukluğu olur. Tozlanmadan sonra meyve genelde 30-35 günde olgunlaşır.

Çileğin gün uzunluğuna duyarlılığı

Çilekte kısa günde çiçek gözleri, uzun günde kol gelişimi olur. Bu sebeple çilekte verim ile gün uzunluğu ilişkilidir. Bu sebeple bir bölgeye uyan çeşit diğer bölgeye uymayabilir.

Çiçek gözü oluşumunda gün uzunluğu ile sıcaklık ilişkisi ve çeşit özelliği bağlantılıdır.

Aliso

Meyve iri, meyve eti sert, verimli, tat kalitesi orta, bitkisi kuvvetli, meyvenin saptan kopması oldukça kolay, erkenci ve serada yetiştiriciliğide uygun bir çeşittir. Meyve uçlarında şekil bozukluğu görülür. Reçel, marmelat ve meyve suyuna oldukça uygun, sarılığa oldukça duyarlı bir çeşittir. Kışları ılık bölgeler için uygundur.

Tioga

Orta mevsimde olgunlaşır. Meyve iri, verimli, meyve eti çok sert, tat kalitesi orta, derin dondurma ve gıda sanayii için oldukça uygun, meyvenin saptan kopması güç, botrisite dayanıklı, sarılığa duyarlıdır. Yetiştiriciliği bütün bölgelere önerilir. Taşımaya dayanıklıdır.

Pocahontas

Erken - orta mevsim çileği, derin dondurmaya ve sanayiye uygun, tat kalitesi orta, meyvenin saptan kopması kolay, meyve eti sert, sarılığa dayanıklı, meyve çürüklüğüne duyarlıdır. Yetiştiriciliği bütün bölgelere önerilir.

Yalova-9

Aliso ve Arnavutköy melezidir. Erkenci ve seraya uygun bir çeşit olup, Akdeniz bölgesi için önerilir. Meyve eti sert, verimli, koku ve tadı iyi, meyvenin saptan kopması güç, bitkisi kuvvetli olup sarılığa dayanıklıdır.

Yalova-15

Tioga ve Arnavutköy melezidir. Meyve eti sert, verimli, tat ve kokusu çok iyi ve yerli çeşitleri aratmayacak aromaya sahiptir. Saptan kopması çok kolay, bitkisi kuvvetli, sarılığa ve meyve çürüklüğüne dayanıklı, derin dondurmaya uygundur. Akdeniz bölgesi dışında tüm bölgelere önerilir.

Yalova-104

Çok verimli ve iri bir çeşittir. Meyve eti oldukça serttir. Koku ve tadı yabancı çeşitlerden iyidir. Bitkisi çok kuvvetli olup, sarılığa dayanıklıdır. Derin dondurmaya uygundur. Ilıman bölgeler için uygundur. Meyve çürüklüğüne dayanıklıdır.

Balcalı-1

Uzun konik koyu kırmızı renklidir. Meyve eti serttir, meyvenin saptan kopması zordur, sarılığa duyarlı, meyve çürüklüğüne dayanıklı, aroması iyi sofralık bir çeşittir. Akdeniz iklimi ve kışları soğuk bölgeler için uygundur. Verimli bir çeşittir.

Balcalı-2

Köşeli uzun, parlak kırmızı, meyve eti sert, aroması iyi sofralık bir çeşittir. Sarılığa duyarlı, meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Akdeniz iklimi için uygundur. Verimli ve orta erkenci bir çeşittir.

Balcalı-3

Uzun konik, parlak koyu kırmızı, meyve eti sert, meyvenin saptan kopması zor, aroması iyi sofralık bir çeşittir. Sarılığa duyarlı, meyve çürüklüğüne orta derecede dayanıklıdır. Çok erkenci ve örtü altı sebzeciliği için uygundur.

Douglas

Konik, kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması kolay, aroması iyi, sofralık ve derin dondurmaya uygun bir çeşittir. Sarılığa duyarlıdır. Meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Tüm bölgelerde yetiştirilir, verimlidir.

Dana

Uzun konik, parlak kırmızı, meyve eti orta sertlikte, saptan kopma kolaylığı orta, sarılığa dayanıklılığı orta, aroması orta, meyve çürüklüğüne dayanıklı sofralık bir çeşittir. Yüksek verimli, açıkta yetiştiriciliğe uygun iri meyveli çeşittir.

Brio

Konik kırmızı, meyve eti sert, iyi aromalı, meyvenin saptan kopması zor sofralık bir çeşittir. Sarılığa duyarlı, meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Verimli, açıkta yetiştiriciliğe uygundur.

216

Yuvarlak konik, kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması orta derecede, aroması iyi sofralık bir çeşittir. Sarılığa duyarlı, meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Çok erkenci, çok iri meyveli, yüksek verimli, yaprak leke hastalığına duyarlıdır.

Pajaro

Konik, koyu kırmızı, meyve eti çok sert, meyvenin saptan kopması zor, aroması çok iyi, sofralık bir çeşittir. Sarılığa orta derecede duyarlıdır. Meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Orta mevsimde hasat edilen, çok verimli, orta-iri meyveli bir çeşittir.

Chandler

Konik, kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması zor, sarılığa orta derecede duyarlı, meyve çürüklüğüne dayanıklı, aroması iyi sofralık bir çeşittir. Orta erkenci, yüksek verimli, özellikle Akdeniz ve Ege bölgesine uygundur.

Selva

Konik, kırmızı, meyve eti sert, saptan kopma derecesi ortadır. Sarılığa duyarlılığı orta, meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Aroması orta, sofralık, yüksek verimli, Akdeniz, Ege ve Karadeniz bölgelerine uygun bir çeşittir.

Red Chief

Uzun konik, koyu kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması zor, sarılığa ve meyve çürüklüğüne dayanıklı, derin dondurma ve sanayiye uygun, iyi aromalı bir çeşittir.

Hanoeye

Konik koyu kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması zordur. Aroması iyi, sarılığa ve meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Derin dondurma ve sanayiye uygundur. Soğuk bölgelere uygun bir çeşittir.

Lester

Konik, koyu kırmızı, meyve eti sert, saptan kopması zor, sarılığa ve meyve çürüklüğüne dayanıklıdır. Aroması iyi, derin dondurma ve sanayiye uygundur.

Kaynakça
 T.C. Tarım ve Köyişleri Bakanlığı

Meyve

Çilek


An Goodyera erythrodoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Goodyera erythrodoides in nahilalakip ha genus nga Goodyera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Goodyera

Goodyera erythrodoides


Noël nouvelet est un chant de Noël, ou du Nouvel An, traditionnel en ancien français datant de la fin du XV siècle. Des versions traduites en langue anglaise sont apparues au XVII et XVIII siècle.

Fichier midi

Paroles

Références

Chant de Noël
Nativité dans l'art

Noël nouvelet


Richard Tiffany Gere (d. 31 Ağustos, 1949; Philadelphia, Pensilvanya) Amerikalı sinema oyuncusudur.

Beş çocuklu ailenin ikinci çocuğu olarak dünyaya geldi. Önceleri müzisyenlik üzerine çalıştı ve eğitim aldı. Daha sonraki zamanlarda oyunculuğa yöneldi. Amerika'nın önde gelen oyuncularındandır. Kırk civarında filmde rol aldı, An Officer and a Gentleman, Pretty Woman, Red Corner gibi filmlerle başarıyı yakalamıştır. Budizm inancına sahiptir. 23 Nisan 2020 tarihinde 71 yaşındayken 2. kez baba olmuştur.

Filmografi

Ödüller ve adaylıklar

Kaynakça

1949 doğumlular
Philadelphia doğumlu erkek oyuncular
20. yüzyılda Amerikalı erkek oyuncular
21. yüzyılda Amerikalı erkek oyuncular
Amerikalı erkek sinema oyuncuları
Amerikalı Budistler
Amerikalı antikomünistler
Amerikalı vejetaryenler
İngiliz asıllı Amerikalılar
En İyi Erkek Müzikal veya Komedi Filmi Oyuncusu Altın Küre Ödülü sahipleri
Ekran Oyuncuları Derneği Ödülü sahipleri
Personae non gratae
Tibet Budizmi
Yaşayan insanlar
Amerikalı erkek dizi oyuncuları
Altın Küre Ödülü sahipleri
David di Donatello En İyi Yabancı Erkek Oyuncu Ödülü sahipleri
David di Donatello Ödülü sahipleri
David di Donatello Ödülü sahibi oyuncular

Richard Gere


Georgeta Pitică (nume după căsătorie: Strugaru; ) a fost o jucătoare internațională  română de tenis de masă și antrenoare.

Cariera în tenis de masă
A câștigat trei medalii la Campionatele Mondiale; o  la dublu cu  și o  în 1961 la Campionatul Mondial de tenis de masă, urmată de o  în proba pe echipe, în 1963, la Campionatul Mondial de tenis de masă.

Distincții
În 1961 a fost distinsă cu titlul de Maestră emerită a sportului.

În 1961 a fost decorată cu Ordinul Meritul Muncii clasa a II-a, iar în 2000, cu Medalia Națională pentru Merit clasa a
III-a.

Note

Bibliografie
 Enciclopedia Educației Fizice și Sportului din România - Vol 3, pag. 363

Nașteri în 1930
Decese în 2018
Jucători de tenis de masă români
Campioni mondiali la tenis de masă
Antrenori români de tenis de masă
Campioni ai României
Sportive române
Maestru emerit al sportului
Decorați cu Ordinul Meritull Muncii
Decorați cu Medalia Națională pentru Merit

Georgeta Pitică


Vilmos Tánczos () este un cercetător și etnograf maghiar din România de origine secuiască. Este membru al Asociației Etnografice "Kriza János", al Societății Muzeului Ardelean și al Societății Etnografice Maghiare. Soția sa este regizoarea Ágnes Pethő.

Biografie
S-a născut în Sântimbru, Harghita, dar și-a petrecut copilăria la Sâncrăieni, Harghita. A urmat școala gimnazială nr. 1 din Miercurea Ciuc, a absolvit liceul, astăzi Colegiul Național Márton Áron (1978) și a absolvit Universitatea Babeș-Bolyai din Cluj-Napoca, profilul maghiar-rus (1983). Și-a susținut în anul 1999 teza de doctorat în limba maghiară Moldvai csángó archaikus népi imádságok. Archetipikus szimbolizáció és élettér címmel ("Rugăciuni populare arhaice ceangăiești din Moldova. Simbolizație arhetipală și context") în cadrul Departamentului de limbă, cultură și civilizație românească al Universității Babeș-Bolyai.

Activitate
Activitatea lui Vilmos Tánczos s-a axat în ultimele aproximativ două decenii pe studiul rugăciunilor populare arhaice. A publicat rezultatele cercetărilor sale din Moldova și Ghimeș între 1995 și 2001 în patru volume și a publicat o serie de studii etnografice pe această temă. În timpul activității sale pe teren, a vizitat toate satele moldovenești locuite de ceangăi, reușind astfel să adune rugăciuni arhaice sau genuri arhaice conexe din multe așezări ceangăiești din care nu existau înregistrări etnografice. Prin studiul narațiunilor, el a încercat să prezinte și, în același timp, să înțeleagă o viziune medievală religios-simbolică, care a fost uitată.

Într-una din lucrările sale A csíksomlyói kegyhely története ("Istoria locului de pelerinaj de la Șumuleu-Ciuc") și în mai multe studii ale sale s-a ocupat de tradițiile de pelerinaj de la Șumuleu și a examinat influența liturghiei ecleziastice asupra religiozității populare, precum și încorporarea tradițiilor locale în ceremoniile liturgice. De asemenea, s-a ocupat de relația dintre religiozitatea populară și cea oficială într-un context teoretic (Korunk, 1993/8). A publicat pe scurt rezultatele cercetărilor etnografice religioase maghiare din Transilvania (Ház și Ember 20, 2007).

Publicații
 A csíksomlyói kegyhely története (Sfântu Gheorghe, 1990)
 Gyöngyökkel gyökereztél. Gyimesi és moldvai archaikus imádságok (Miercurea Ciuc, 1995)
 Keletnek megnyílt kapuja. Néprajzi esszék (Cluj-Napoca, 1996)
 Hungarians in Moldavia (Budapesta, 1998)
 Csapdosó angyal. Moldvai archaikus imádságok és életterük (Miercurea Ciuc, 1999)
 Aufgetan ist das Tor des Ostens (Volkskundliche Essays und Aufsätze, Miercurea Ciuc, 1999)
 Eleven ostya, szép virág. A moldvai csángó népi imák képei (Miercurea Ciuc, 2000)
 Nyiss kaput, angyal! Moldvai csángó népi imádságok. Archetipikus szimbolizáció és élettér (Budapesta, 2001)
 Szimbolikus formák a folklórban (Budapesta, 2007)
 Elejtett szavak. Egy csíki székely ember nyelve és világképe; Bookart, Miercurea Ciuc, 2008
 Madárnyelven. A moldvai csángók nyelvéről; Erdélyi Múzeum-Egyesület, Cluj-Napoca, 2011
 Language shift among the Moldavian Csángós; angolra ford. Agnieszka Barszczewska, Zsuzsa Borbély Bartalis; Romanian Institute for Research on National Minorities, Cluj-Napoca, 2012
 Székely népi imádságok; vál., szerk. Tánczos Vilmos; Hargita, Miercurea Ciuc, 2015 (Székely könyvtár)
 Csíksomlyó a népi vallásosságban; Nap, Budapesta, 2016

În colaborare
 Karácsony Benő: Pjotruska (előszó és függelék, Cluj-Napoca, 1986. Tanulók Könyvtára c. könyvsorozat)
 Tizenkét év. Összefoglaló tanulmányok az erdélyi magyar tudományos kutatások 1990–2001 közötti eredményeiről. I–III. (társszerkesztő Tőkés Gyöngyvér, Cluj-Napoca, 2002)
 Képek a folklórban. Tanulmányok az archetipikus szimbolizáció köréből (Kriza Könyvek 22. Kolozsvár, 2004)
 A moldvai csángók bibliográfiája (társszerkesztők Ilyés Sándor, Pozsony Ferenc, összeáll. Ilyés Sándor, Cluj-Napoca, 2006)
 Language use, attitudes, strategies. Linguistic identity and ethnicity in the Moldavian Csángó villages; szerk. Peti Lehel, Tánczos Vilmos; angolra ford. Borbély-Bartalis Zsuzsa et al.; Romanian Institute for Research on National Minorities, Cluj-Napoca, 2012
 Magyar népi kultúra (társszerzők Demény István Pál, Gazda Klára, Keszeg Vilmos, Pozsony Ferenc, Cluj-Napoca, 1999/2008)
 Szöveggyűjtemény a Magyar népi kultúra című tankönyvhöz (társszerzők Gazda Klára, Keszeg Vilmos, Pozsony Ferenc, Cluj-Napoca, 1999/2008)
 Folklórszimbólumok. Egyetemi jegyzet (Cluj-Napoca, 2006)

Note

Nașteri în 1959
Maghiari din România
Etnografi maghiari
Oameni de știință români în viață
Secui
Absolvenți ai Universității Babeș-Bolyai
Cercetători români
Nașteri pe 21 octombrie

Vilmos Tánczos


ශ්‍රී ලංකාවේ බස්නාහිර පළාතේ ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයට අයත් සියනෑ කෝරළයේ මහර ප්‍රා.ලේ. කොට්ඨාසයට අයත් ඌරුවල් පේරුවෙහි පිහිටා තිබෙන ප්‍රාග් ඓතිහාසික පුදබිමකි මෙම  පිළිකුත්තුව රජ මහා විහාරය. මෙම විහාරය මෙරට ලෙන් විහාර සම්ප‍්‍රදාය තුල ඉතා වැදගත් කමක් උසුලන, ඓතිහාසික බෞද්ධ පුදබිමක් වෙයි.

අඩි 400-450ක් පමණ උස කඳුගැටයක් පුරා අක්කර 250ක් තරම් භූමි භාගයක පැතිරී තිබෙන මෙම විහාරයට අයත් භූමියෙන්, අක්කර 52ක පමණ ප්‍රමාණයක් රජමහා විහාරය සතුවද , ඉතිරි භූමි ප්‍රමාණයේ ඇති ස්මාරක පමණක්ද විහාරයට අයත්ව පවතියි. මෙරට වැඩිම ලෙන් සංඛාවක් සහිත විහාරස්ථාන අතරට අයත් තවත් විහාරස්ථානයක් ලෙසටද, බස්නාහිර පලාතේ පිහිටි වැඩිම ලෙන් සහිත රජමහා විහාරය ලෙසටද, මෙම භූමිය හැඳින්වෙයි.

කොළඹ නුවර මහා මාර්ගයෙහි මිරිස්වත්ත හන්දියෙන්, වතුරුගම මාර්ගයේ  කිලෝ මීටර 4ක් පමණ දුරින් වූ, පිළිකුත්තුව හන්දියෙන්  වමට හැරී කිලෝ මීටර 1ක් පමණ ගමන් කල විට පිළිකුත්තුව රජ මහා විහාරය වෙත ලඟාවිය හැක. ගම්පහ - කිරිඳිවැල බස් මාර්ගයේ යක්කල හන්දියේ කිලෝ මීටර් තුනක් පමණ ගිය විටද, මෙම විහාරයට ලඟාවිය හැක. විහාරස්ථානයට උතුරින් යොන්ගම්මුල්ල ග්‍රාමය හා වාරණ විහාරය සහිත කඳු වැටියත්, දකුණින් වලගම්බා රජමහා විහාරයත්, නැගෙනහිරින් මාලිගාතැන්න ඓතිහාසික පුදබිමත් පිහිටා ඇත.

මිනිසා ගල්ලෙන් සිය වාසස්ථාන කොට ජිවත් වුයේ කුමන කාලයක සිටද එවැනි ප්‍රාග් බෞද්ධ යුගයකින් මෙම ස්ථානය ආරම්භ වු බවට සදහන් කල හැකිය. මෙම පුදබිම  මුල් කාලීන ආදී මානව ජනාවාසයක්ව පැවති බවට කරන ලද කැණිම් සාධක සපයයි. මහින්දාගමනයෙන් පසුව සිදු වු දියුණුවත් සමගම එතෙක් පැවති ගල්ගුහා වැස්සෙන් ආරක්ෂා වීමට හැකි පරිදි කටාරම් කොටවා සඟරුවනට පිදු බව සෙල් ලිපි සාක්කි පෙන්වයි. එම කාලය දේවානම් පියතිස්ස රජ දවස බව පුරාවිද්‍යාඥයන්ගේ මතය වෙයි.

නාම නිරුක්තිය
ක්‍රි.පූ 1 සියවසේදි මේ භුමිය හා අවට වන පියස් තුල වලගම්බා රජු සැගවි සිට සේනාව එකරාශි කොට නැවතත් අනුරපුර රාජධානියේ රජවු බවට ජනප්‍රවාදවල සදහන් වෙයි. සැගවි සිටි රාජකීයන්ගේ රාජාභරණ සැඟවු නිසා පිළිකුත්තුව නාමය ව්‍යවහාර වු බවට එක මතයකුත් සැගවි සිටි රාජකීයන්ට ඇදුම් පිළි සැපයු ගම පිළිකුත්තුව වුවායැයිද තවත් මතයකි.

ඉතිහාසය
පිළිකුත්තුව රජමහා විහාරය සහිත භූමියෙහි ඉතිහාසය ක්‍රිස්තු පූර්ව 3වන සියවස පමණ තෙක් අතීතයට දිවෙන බව පැවසෙයි. ක්‍රිස්තු පූර්ව තුන්වෙනි සියවසේ දී මේ වන අරණ බෞද්ධ භික්ෂූන්ට භාවනානුයෝගීව සිටීමට සුදුසු වන පරිදි වැඩි දියුණු කොට තිබූ බව පැරණි පුරාවිද්‍යා ලේඛනවල සඳහන් වේ. ක්‍රිස්තු පූර්ව 3 වන හා ක්‍රිස්තු වර්ෂ 1 සියවසට පමණ අයත් ලෙන් ලිපි 4 එයට නිදසුන් දක්වයි. 1 වන ලෙන් ලිපියෙන් කියවෙන්නේ අශ්වාරෝහක ප්‍රධානියාගේ සොහොයුරු අගිබුති විසින් මෙම පුදබිම සඟ සතු කරවා පූජා කෙරු බවයි. පිළිකුත්තුව විහාරස්ථානයෙහි ගල්ලෙන් 99 ක් පමණ තිබෙන අතර එයින් කිහිපයක් කටාරම් රහිත ලෙන් ලෙසටද කටාරම් කෙටු ලෙන් රාශියක් ලෙසටද දැකිය හැකිය. ඉන් කටාරම් රහිත ලෙන් තුල ප‍්‍රාග් ඓතිහාසික යුගයට අයත් මානවයා වාසය කරන්නට ඇති බව ඉතිහාසඥයෝ ප‍්‍රකාශ කරති.

මෙම විහාරස්ථානය දේවානම්පියතිස්ස රජ සමයේ ආරණ්‍යයක් ලෙස පැවැති බවත්, එසේම වළගම්බා රජුට ආරක්ෂාව සැලසූ ස්ථානයක් බවත් පැවසෙයි. අනුරාධපුර යුගයේදී භික්ෂූන් වහන්සේලා මෙහි පැවැති ලෙන් කුටි තුල, භාවනායෝගිව වැඩ සිටි බවටද සාධක පවතියි. මේවන විට කර ඇති කැණිම් තුලින් හමුවු සාධක මතද මෙම පුදබිමේ ඓතිහාසික බව කියාපායි. ඉපැරණි පොශිල, රක්ත වර්ණ වලං කැබලි, පබළු වර්ග, ගල් ආයුධ හා පොළොන්නරු දඹදෙණි යුගවලට අයත් කාසි වර්ගද ඒ අතරින් ප්‍රධාන වෙයි. අද පවතින තත්ත්වයට විහාරය සංවර්ධනය වි ඇත්තේ මහනුවර යුගයේදි හා ඊට පසු කාලයේදීය.

විහාරය
පිළිකුත්තුව රජ මහා විහාරයේ ප‍්‍රධානතම ගොඩනැගිල්ල ලෙස ලෙන් විහාරය හඳුනා ගැනේ. මෙහි සැතපෙන පිළිමයක්, හිටි පිළිමයක් සහ සමාධි පිළිමයක්ද, නුවර යුගයට අයත් සිතුවම් රැසක්ද පවතියි. විහාරයේ වූ නා පෙණ හැඩැති ගල් ලෙන යට ඉදි කොට තිබෙන ස්තූපය, නුවර යුගයට අයත් වෙයි. ඊට ඉදිරිපසින් බෝධීන් වහන්සේලා දෙනමක් රෝපිත අතර, ඉන් එකක් 'කුමර බෝධිය' ලෙසත්, අනෙක 'කුමරි බෝධිය' ලෙසත් හැඳින්වේ. පිළිකුත්තුව රජමහා විහාර කන්දෙහි ආවේණිකවු නාමයන්ගෙන් සුසැදි ගල්තලාවන්ද රාශියක් වන අතර එයින් බැළුම්ගල යන ස්ථානය අතීතයේ ඔත්තු බැලු ස්ථානයක් ලෙසට පුරාවිද්‍යාඥයන් නම්කරයි. තවද දිග්ගල, තොප්පිගල, පිලිහුඩුවාගල, ගල පිටගල  ආදිය ප්‍රධාන තැනක් ගනියි. නුවර යුගයට අයත් ලෙන් ආවාසත් ඕලන්ද කාලයට අයත් ලෙන් ආවාසයත් ඉංග්‍රීසි කාලයට අයත් සංඝාවාසයත් යන ආවාස ගෘහයන් 3ක්ද මෙම පුදබිම තුල දක්නට ලැබෙන්නේද ඒ ඒ කාලවල වාස්තු විද්‍යාත්මක ලක්ෂණ මනාව පෙන්නුම් කරමිනි.

මන්දිරය
ඉපැරණි කටාරම් කොටන ලද ගල්ලෙනක් තුල මහනුවර යුගයේදි පිළිකුත්තුවේ බුදුමැදුර, ලෙන් විහාර සම්ප්‍රදායට අනුව කරවා ඇත. මෙම බුදුමැදුර ඇතුලත හා පිටත වශයෙන් මාල දෙකකින් යුක්ත වන අතර ඇතුලත මාලයේ ප්‍රතිමා හා චිත්‍ර මහනුවර යුගයට අයත්ය. සැතපෙන පිළිමය, හිටි පිළිමය හා සමාධි පිළිමයද දේව ප්‍රතිමා ලෙසට විෂ්ණු හා නාථ දෙවිවරුන්වද අඹා ඇත්තේ මැටියෙනි . බිත්ති මත නුවර චිත්‍ර සම්ප්‍රදාය මානා කොට දක්වමින් රහතන් වහන්සේලාව අපුර්වත්වයකින් සිත්තම් කර ඇති අතර වහලය සේ තිබෙන කළුගල මත වියනක් සේ දහසක් සියපත්ද සිත්තම් කරවා ඇත. බුදුමැදුරක් තුල භික්ෂූනින් වහන්සේලා නිරුපිත ලංකාවේ ඇති එකම බුදුමැදුර පිළිකුත්තුවේ පිහිටි ලෙන් විහාරයේ ඇති රහත් නොරහත් භික්ෂූනි සිත්තම්ය. අතීතයේ පටන්ම විහාර මන්දිරය තුල කාන්තාවන්ව කිසිම අයුරකින් සිත්තම් නොකිරිනි. එහෙත් පිළිකුත්තුවේදි එම ක්‍රමය වෙනස් වු බවට ලෙන් විහාරය තුල සිත්තම් කර ඇති භික්ෂූනි සිත්තම් සාක්ෂි දරන බව පුරාවිද්‍යාඥයන්ගේ මතයයි.

බුදුමැදුරේ පිටත මාලය තුල ඇති ච්ත්‍ර සම්ප්‍රදායන්ද පිළිකුත්තුවටම ආවේණික වු බව විද්වත් මතයයි. ද්වාර පාලක රූප ලෙසට මෙහි සිත්තම් කර ඇත්තේ පෘතුග්‍රීසි සෙබළු දෙදෙනකි. එම සිත්තම්ද දුර්ලභ ගණයේ සිතුවම් ලෙසට දැක්වෙන්නේ බෞද්ධ පුදබිමක එවැනි ආකාරයේ සිතුවම් දක්නට නොමැති හෙයිනි. පිටත මාලයේ බිත්ති මත ජාතක කතා ගනනාවක් සිත්තමට නගා ඇත. එම සිත්තම්ද සුවිශේෂී චිත්‍ර කලාවක් ලෙසට පුරාවිද්‍යා දෙපාර්තමේන්තුව නම් කරයි. නිරුපිත ජාතක කතා සියල්ලම සිත්තම් කර ඇත්තේ ලන්දේසි ආභාෂයෙනි. ජාතක කතාවල සිටිනා සියල්ලන්ම ඕලන්ද ජාතිකයන් ලෙසට චිත්‍රයට නගා ඇත. තවත් සමහරෙක් එ චිත්‍ර කලාව පහතරට චිත්‍ර සම්ප්‍රදාය යැයිද හදුන්වනු ලබයි. එවැනි චිත්‍ර කලාවක් දක්නට ලැබෙන්නේ මෙම පුදබිම තුල පමණක් විමද තවත් විශේෂිතය.

පිළිකුත්තුවේ ලෙන් විහාරයේ ඕලන්ද ආභාෂයෙන් සිත්තම් කර ඇති ජාතක කතා තුලින් සමකාලීන ලක්දිව පැවතුණු දේශපාලනික, සාමාජික, ආගමික ස්තරයන් පිලිබඳව මනාව පෙන්නුම් කරන වග චිත්‍ර විශ්ලේෂකයන්ගේ මතයක්ද වෙයි. පිටත මාලයේ වහලය මත ලග්න 12 ද සිත්තමට නගා ඇත. එම සිත්තම්ද සිත් ඇද බැද ගන්නා අයුරින් මනා කොට අලංකාරව සිත්තම් කර ඇත්තේ චිත්‍රවල අගය තවත් තිව්‍ර වන අන්දමයි.

යුට්ව්ද්ඩ්ෆ්ග්ග්ෆ්‍ය්ය්ග්‍ය්ග්
ඓතිහාසික බෝධින් වහන්සේලා දෙනමක්ද පුදබිම තුල දක්නට ලැබෙයි. එම බෝධින් වහන්සේලා දෙනම ගැන පවතින මතයන්ද ගනනාවකි. කුමර කුමරි යන නාමයන්ගෙන් එම ඇසතු වෘක්ෂයන්ව එදා පටන්ම හදුන්වා ඇත. දරුපල අපේක්ෂාවෙන් පුද පූජා බාර හාර සිදු කරන්නවුන් අතර පිළිකුත්තුවේ ඇසතු වෘක්ෂයන් දෙනම සුප්‍රසිද්ධ වන්නේ ඓතිහාසිකත්වය හා අනුහසින් සපිරුණු නිසාමය.

සෙල්ලිපි
ප්‍රධාන සෙල්ලිපි 4
 1 වන සෙල්ලිපිය , ක්‍රි.පු 3-1 කාලයට අයත් පු.බ්‍රා.අක්ෂර වලින් ලියුවකි - අනිකටස බතුනො අගිබුතිනො දානෙ අගත අනගත චතුදිස සගස
 2 වන සෙල්ලිපිය , ක්‍රි.පු 3-1 කාලයට අයත් පු.බ්‍රා.අක්ෂර වලින් ලියුවකි - මනොරමෙ
 3 වන සෙල්ලිපිය , ක්‍රි.පු 3-1 කාලයට අයත් පු.බ්‍රා.අක්ෂර වලින් ලියුවකි - දඛිණි ලෙනෙ
 4 වන සෙල්ලිපිය , ක්‍රි.පු 3-1 කාලයට අයත් පු.බ්‍රා.අක්ෂර වලින් ලියුවකි - පරුමක පුරණ පුත දතශච බත මිතශච ලෙණෙ..
 සටහන .... රජමහා විහාරය , පිළිකුත්තුව  , අතුරුවැල්ලේ ධම්මානන්ද හිමි

විහාරයේ ඉපැරණි කෞතුක වස්තූන්
හික්කඩුවේ ශ්‍රී සුමංගල හිමියන් විසින් පරිහරණය කළ දෝලාවක් මෙම විහාරයේදී දැකගත හැකිවේ. සුමංගල හිමියන් විසින් වරක් ධර්ම දේශනයක් සඳහා මෙහි දෝලාවෙන් වැඩම කර ඇති අතර සවස් කාලයේදි මහා වැස්සක් නිසා දෝලාවෙන් ගමන යාම අපහසු නිසාත් පිළිකුත්තුව පුදබිමේ තිබුනු තිරික්කලයෙන් වැඩියහ. එම දෝලාව මේ විහාරයේ අදටද දක්නට ඇත. එය අද වනවිට ප්‍රතිසංස්කරණය කරවා ඇත.ශ්‍රී ලංකාවේ දක්නට ලැබෙන ලීයෙන් කරවා ඇති දෙවන දැවමුවා පාලමද දක්නට ලැබෙන්නේ පිළිකුත්තුව රජමහා විහාරයේදීය. එය මහනුවර යුගයේදි කරවා ඇති බව පුරාවිද්‍යා මතයයි.

පුරාවිද්‍යා සංකීර්ණය
පිළිකුත්තුව රජ මහා විහාරය සතුව තිබෙන පෞරාණික වටිනාකම නිසා, පුරාවිද්‍යා දෙපාර්තමේන්තුව විසින් එය පුරාවිද්‍යා ගල්ලෙන් සංකීර්ණයක් ලෙසට ප්‍රකාශයට පත් කොට තිබෙයි. එසේම දුලබ ගණයේ ගස් වැල් රාශියකින් සපිරි හෙයින් වෘක්ෂ අභය භූමියක් වශයෙන්ද පිළිකුත්තුව විහාර කන්ද  නම් කර ඇත.

වෘක්ෂ අභය භූමිය
පිළිකුත්තුව රජමහා විහාරයට අයත් වන වණ අරණ, ජෛව විවිධත්වය අතින් අනූන වීම සහ එහි වූ පාරිසරික හා ඓතිහාසික වැදගත්කම නිසා, වන සංරක්ෂණ දෙපාර්තමේන්තුවේ පරිසර කළමනාකරණ ව්‍යාපෘතිය අනුග්‍රයෙන්, 2003 නොවැම්බර් 3 වන දිනදී මෙම වනය වෘක්ෂ අභය භූමියක් ලෙස නම් කරන ලදී. ආසියාවේ පැරණිතම පුස් නම් වැල පිහිටන්නේද ඓතිහාසික මෙම රජමහා විහාර භුමියේය. විහාරය අවට වූ නේකතුරුලතාවන් අතරින්, වැඩී තිබෙන යෝධ පුස්වැල් මෙහි පැමිණෙන සියළු දෙනාගේම විශේෂ අවධානයකට ලක්වෙයි.

මේවාද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවේ ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක ලැයිස්තුව

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැදි
පිළිකුත්තුව රජමහා විහාරයේ නිල වෙබ් අඩවිය
පිළිකුත්තුව රජමහා විහාරයේ නිල facebook පිටුව
ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයේ බෞද්ධ සිද්ධස්ථාන
ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

පිළිකුත්තුව රජ මහා විහාරය


Diplomatic recognition  in international law is a unilateral declarative political act of a state that acknowledges an act or status of another state or government in control of a state (may be also a recognized state). Recognition can be accorded either on a de facto or de jure basis. Recognition can be a declaration to that effect by the recognizing government or may be implied from an act of recognition, such as entering into a treaty with the other state or making a state visit. Recognition may, but need not, have domestic and international legal consequences. If sufficient countries recognise a particular entity as a state, that state may have a right to membership in international organizations, while treaties may require all existing member countries unanimously agreeing to the admission of a new member.

A vote by a country in the United Nations in favour of the membership of another country is an implicit recognition of that country by the country so voting, as only states may be members of the UN. On the other hand, a negative vote for UN membership does not necessarily mean non-recognition of the applicant as a state, as other criteria, requirements or special circumstances may be considered relevant for UN membership. Similarly, a country may choose not to apply for UN membership for its own reasons, as is the case with Vatican City, and Switzerland was not a member until 2002 because of its concerns to maintain its neutrality policy.

The non-recognition of particular acts of a state does not normally affect the recognition of the state itself. For example, the international rejection of the occupation of particular territory by a recognised state does not imply non-recognition of the state itself, nor a rejection of a change of government by illegal means.

Recognition of states and governments
Diplomatic recognition must be distinguished from formal recognition of states or their governments. The fact that states do not maintain bilateral diplomatic relations does not mean that they do not recognize or treat one another as states. A state is not required to accord formal bilateral recognition to any other state, and some have a general policy of not doing so, considering that a vote for its membership of an international organisation restricted to states, such as the United Nations, is an act of recognition.

Some consider that a state has a responsibility not to recognize as a state any entity that has attained the qualifications for statehood by a violation of basic principles of the UN Charter: the UN Security Council has in several instances (Resolution 216 (1965) and Resolution 217 (1965), concerning Rhodesia; Resolution 541 (1983), concerning Northern Cyprus; and Resolution 787 (1992), concerning the Republika Srpska) issued Chapter VII resolutions (binding in international law) that denied their statehood and precluded recognition.  In the 2010 International Court of Justice advisory opinion on Kosovo's declaration of independence, the ICJ ruled that "general international law contains no applicable prohibition of declarations of independence." The Court carefully noted "that in all of those instances the Security Council was making a determination as regards the concrete situation existing at the time that those declarations of independence were made; the illegality attached to the declarations of independence thus stemmed not from the unilateral character of these declarations as such, but from the fact that they were, or would have been, connected with the unlawful use of force or other egregious violations of norms of general international law, in particular, those of a peremptory character (jus cogens). In the context of Kosovo, the Security Council has never taken this position.  The exceptional character of the resolutions enumerated above appears to the Court to confirm that no general prohibition against unilateral declarations of independence may be inferred from the practice of the Security Council."

States can exercise their recognition powers either explicitly or implicitly. The recognition of a government implies recognition of the state it governs, but even countries which have a policy of formally recognising states may not have a policy of doing the same regarding governments.

De facto recognition of states, rather than de jure, is rare. De jure recognition is stronger, while de facto recognition is more tentative and recognizes only that a government exercises control over a territory. An example of the difference is when the United Kingdom recognized the Soviet state de facto in 1921, but de jure only in 1924. Another example is the state of Israel in 1948, whose government was immediately recognized de facto by the United States and three days later de jure by the Soviet Union. Another example is the Republic of Indonesia which was whose government was recognized de facto by the Netherlands in 1946 and de jure by the international community in 1949. Also, the Republic of China, commonly known as "Taiwan", is generally recognized as de facto independent and sovereign, but is not universally recognized as de jure independent due to the complex political status of Taiwan related to the United Nation's withdrawal of recognition in favor of the People's Republic of China in 1971.

Renewing recognition of a government is not necessary when it changes in a normal, constitutional way (such as an election or referendum), but may be necessary in the case of a coup d'etat or revolution. Recognition of a new government by other states can be important for its long-term survival. For instance, the Taliban government of the Islamic State of Afghanistan, which lasted from 1996 to 2001, was recognized only by Pakistan, the United Arab Emirates, and Saudi Arabia, while far more had recognized the government of ousted President Burhanuddin Rabbani. The disputed territory of Jammu and Kashmir under the control of India is not recognized by either Pakistan or the People's Republic of China, and the Republic of Turkey.

Recognition can be implied by other acts, such as a visit of the head of state, or the signing of a bilateral treaty. If implicit recognition is possible, a state may feel the need to explicitly proclaim that its acts do not constitute diplomatic recognition, like when the United States commenced its dialogue with the Palestine Liberation Organization in 1988.

Formal diplomatic recognition can be used as a tool of political influence with examples including European Community's conditional recognition of independence of former republics of SFR Yugoslavia in early 1990s dependent on new states commitment to protection of human and national minorities rights.

Withdrawal of recognition
A state may withdraw diplomatic recognition of another state or simply refuse to deal with that other country, after withdrawing from all diplomatic relations with that country, such as embassies and consulates, and requiring the other country to do the same. The state will appoint a protecting power to represent its interests in the other state.

The doctrine of non-recognition of illegal or immoral situations, like territorial gains achieved by force, is called the Stimson Doctrine, and has become more important since the Second World War, especially in the United Nations where it is a method of ensuring compliance with international law – for instance, in the case of Rhodesia in 1965. Withdrawal of recognition of a government is a more severe act of disapproval than the breaking of diplomatic relations.

Recognition of governments
Besides recognizing other states, states also can recognize the governments of states. This can be problematic particularly when a new government comes to power by illegal means, such as a coup d'état, or when an existing government stays in power by fixing an election. States once formally recognized both the government of a state and the state itself, but many no longer follow that practice, even though, if diplomatic relations are to be maintained, it is necessary that there be a government with which to engage in diplomatic relations. Countries such as the United States answer queries over the recognition of governments with the statement: "The question of recognition does not arise: we are conducting our relations with the new government."

Unrecognized state

Several of the world's geopolitical entities lack general international recognition, but wish to be recognized as sovereign states. The degree of de facto control these entities exert over the territories they claim varies.

Most are subnational regions with an ethnic or national identity of their own that have separated from the original parent state. Such states are commonly referred to as "break-away" states. Some of these entities are in effect internally self-governing protectorates that enjoy military protection and informal diplomatic representation abroad through another state to prevent forced reincorporation into their original states.

The word "control" in this list refers to control over the area occupied, not occupation of the area claimed.  Unrecognized countries may have either full control over their occupied territory (such as Northern Cyprus), or only partial control (such as Western Sahara).  In the former, the de jure governments have little or no influence in the areas they claim to rule, whereas in the latter they have varying degrees of control, and may provide essential services to people living in the areas.

Other types of recognition

Other elements that may be recognized include occupation or annexation of territory, or belligerent rights of a party in a conflict. Recognition of the latter does not imply recognition of a state.

Formal recognition of belligerency, which is rare today, signifies that the parties to the civil war or other internal conflict "are entitled to excise belligerent rights, thus accepting that the rebel group possesses sufficient international personality to support the position of such rights and duties." Extension of the rights of belligerency is usually done by other states, rather than by the government fighting the rebel group. (A 1907 report by William E. Fuller for the Spanish Treaty Claims Commission noted that "A parent state never formally recognizes the insurgents as belligerents, although it may in fact treat them as such by carrying on war against them in accordance with the rules and usages of international warfare.")

Examples of recognition of belligerent status include:
In 1823, the United Kingdom recognized the Greek revolutionaries against the Ottoman Empire as belligerents during the Greek War of Independence.
The United Kingdom issued a proclamation of neutrality soon after the outbreak of the American Civil War, which "tacitly granted the Confederacy belligerent status, the right to contract loans and purchase supplies in neutral nations and to exercise belligerent rights on the high seas." Another right of significance accorded to belligerents that was seen as potentially significant at the time was the right to issue letters of marque. The British extension of belligerent recognition to the Confederacy greatly angered and concerned the United States, which strenuously and successfully worked to prevent full diplomatic recognition.
During the Nicaraguan Civil War, the Andean Group (Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru, and Venezuela) "declared that 'a state of belligerency' existed in Nicaragua and that the forces of the Sandinista National Liberation Front (FSLN) represented a 'legitimate army. The declaration, made over the strong U.S. opposition, stated that the Sandinistas were eligible for "treatment and prerogatives" accorded to belligerents under international law. This declaration allowed the Andean countries to provide arms to the FSLN.
During the Salvadoran Civil War, France and Mexico recognized the Farabundo Martí National Liberation Front in El Salvador as a belligerent in August 1981.

See also

Constitutive theory of statehood
Declarative theory of statehood
Diplomacy
Montevideo Convention
International Organization for Standardization (ISO)
International relations
Jus legationis
List of states with limited recognition
Micronation
Non-recognition

References

 Tozun Bahcheli, Barry Bartmann, and Henry Srebrnik; De Facto States: The Quest for Sovereignty , Routledge, (2004) online edition

 Stefan Talmon; Recognition of Governments in International Law: With Particular Reference to Governments in Exile Clarendon Press, (1998) online edition
 Gregory Weeks; "Almost Jeffersonian: U.S. Recognition Policy toward Latin America", Presidential Studies Quarterly, Vol. 31, 2001  online edition

International law

Diplomatic recognition


Necmettin Hacıeminoğlu (10 Kasım 1932, Maraş - 26 Haziran 1996, Ankara), Türk dilbilimci, yazar ve fikir adamıdır.

Hayatı
Aslen Darende'nin Hacıeminzadeler sülalesinden olan Hacıeminoğlu, 1932 yılında Maraş'ta doğdu. Çok küçük yaşta babası Mustafa Efendi'yi kaybetti. Ağabeyi Nihat'ın çalışmak için Adana'ya gitmesi üzerine aileye bakma görevini üstlenmesiyle orta öğrenimini Adana'da tamamlayan Hacıeminoğlu Türk Edebiyatına, diline ve tarihine olan ilgisini daha bu yıllarda ortaya koymuştu. Ağabeyi Nihat'ın da edebiyata düşkün olması sebebiyle aile ortamında bu havayı alarak yetişti.

Edebiyat hocası Şevket Kutkan'ın da alaka ve desteğiyle o yıllarda ilk yazılarını yazmaya ve Nurullah Ataç'la çeşitli gazetelerde çatışmaya başladı.

Üniversite öğrenimi için İstanbul'a gelen Hacıeminoğlu, İstanbul Üniversitesi Edebiyat Fakültesi, Türkoloji Bölümüne girdi. Fakülte bittikten sonra bir ara özel Osmaniye Lisesinde hocalık yapan Hacıeminoğlu, daha sonra fakültede asistanlığa başladı ve ömrünün sonuna kadar akademik kariyerini sürdürdü.

İlk yazılarında Özdesenli, Özdarendeli soyadlarını kullanan yazar daha sonra sülalesinin soyadı olan Hacıeminoğlu soyadını benimsedi. Hergün, Tercüman, Orta Doğu gibi gazetelerde; Türk Dili, Türk Edebiyatı, Töre, Milli Kültür, Yeni Düşünce ve onlarca ayrı dergide binlere varan makaleler yazdı.

1980'li yıllara gelinirken düşüncelerini yazıya aktardığı için düşünce suçluları arasına giren Necmettin Hacıeminoğlu tutuklanarak cezaevine girdi ve yargılandı.

1985 yılında Trakya Üniversitesi'nde Türkoloji Bölümü'nü kurmak üzere Edirne'ye geldi ve 1993 yılına kadar buradaki görevini sürdürdü; Sosyal Bilimler Enstitüsü'nü kurarak müdürlüğünü yaptı.

1993 yılında yeniden İstanbul Üniversitesi Türkoloji Bölümü'ndeki kürsüsüne dönen Hacıeminoğlu 1996 yılında Ankara'da öldü.

Eserleri

 Lehçetü'l Hakâyık (Metin Neşri, 1962)
 Kutb'un Hüsrevü Şirin'i ye Dil Hususiyetleri (Doktora çalışması. İ.Ü Edebiyat Fakültesi Yayınlan. 1968)
 Türk Dilinde Edatlar (Doçentlik Çalışması, Milli Eğitim Bakanlığı Yay 1972)
 Milliyetçi Eğitim Sistemi (Töre-Devlet Yay. 1972)
 Türkçenin Karanlık Günleri (Töre-Devlet Yay. 1972, Türk Edebiyatı Vakfı Yay. 2006)
 Fuzulî (Toker Yay, 1972, Türk Edebiyatı Vakfı Yay. 2004)
 Milliyetçilik-Ülkücülük-Aydınlar (Töre-Devlet Yay. 1975)
 Türkiye'nin Çıkmazları (1975)
 Yeni Bir Dünya (Hikayeler) (Töre-Devlet-Yay-1976, Türk Edebiyatı Vakfı Yay. 2004)
 Karahanlı Türkçesi ve Grameri (Türk Dil Kurumu yayınlan 1996)
 Türk Dilinde Yapı Bakımından Fiiller (Kültür Bakanlığı Yay. 1992)
 Millet ve Aydınlar (Türk Edebiyatı Vakfı Yay. 2004)
 Edebiyat Tahlilleri (Türk Edebiyatı Vakfı Yay. 2004)

Kaynakça

 turkiyat.gazi. edu. tr/posts/download?id=33578

Dış Bağlantılar

 Şahin, O. (2009). Babam Necmettin Hacıeminoğlu . Gazi Türkiyat, 1 (5), 71-73 .  https://dergipark.org.tr/tr/pub/gaziturkiyat/issue/6718/90253
  	Özkan, M. (2012). Prof.Dr. Necmettin Hacıeminoğlu, Hayatı ve Eserleri . Türk Dili ve Edebiyatı Dergisi, 28 (0), 33-64 . https://dergipark.org.tr/tr/pub/iutded/issue/17067/178306
  	Türk, V. (2009). Necmettin Hacıeminoğlu'nun Hayatı . Gazi Türkiyat, 1 (5), 25-28 .  https://dergipark.org.tr/tr/pub/gaziturkiyat/issue/6718/90249
 Yörür, A. (2019). Prof. Dr. Necmettin Hacıeminoğlu Hatıra Kitabı, Türk Edebiyatı Vakfı Yayınları, İstanbul 2017, 759 s. . Trakya Üniversitesi Edebiyat Fakültesi Dergisi, 9 (17), 296-299 . DOI: 10.33207/trkede.517427 https://dergipark.org.tr/tr/pub/trkede/issue/42806/517427

1932 doğumlular
1996 yılında ölenler
20. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
Türk dilbilimciler

Necmettin Hacıeminoğlu


Svetozar Pudarić (Sarajevo, 1953. – Sarajevo, 2020.), bosanskohercegovački političar srpskog podrijetla.

Životopis
Svetozar Pudarić je rođen 1959. u Sarajevu. Studij arheologije završio je na Filozofskom fakultetu u Beogradu 1983. godine. Godine 1984. godine zapošljava se u Zavodu za zaštitu kulturno-povijesnog i prirodnog naslijeđa Bosne i Hercegovine. U Zavodu je radio do 1993. godine.

Tijekom 1991. i 1992. je bio odbornik u Skupštini Grada Sarajeva, a potom član Ratnog predsjedništva Grada Sarajeva. Poslije rata u Bosni i Hercegovini radio je kao tajnik za informiranje u SDP-u BiH, te kao šef Ureda predsjednika Federacije BiH Karla Filipovića.

Na općim izborima 2002. godine izabran je za zastupnika u Skupštini Sarajevske županije te delegiran u Dom naroda Federacije BiH. Mandat u Skupštini Sarajevske županije osvojio je i 2006. godine, ali je ponovo delegiran u Dom naroda Parlamenta FBiH. Na općim izborima 2010. je izabran za zastupnika u Zastupničkom domu Parlamenta Federacije BiH, a u ožujku 2011. Parlament FBiH ga bira za potpredsjednika Federacije BiH iz reda srpskog naroda. Na toj dužnosti ostaje do 2015. godine.

Kada je postao potpredsjednik Federacije BiH, na Kazane se popeo na godišnjicu 2011. godine i tada najavio podizanje spomen-obilježja. Dio sredstava iz fonda kojim je raspolagao je 2012. godine prebacio Gradu za traženje idejnog rješenja spomen-obilježja, a s pravom se može reći ustanovio je i tradiciju polaganja cvijeća za žrtve.

Umro je u Sarajevo 9. ožujka 2020. godine.

Izvori

Vanjske poveznice
 In memoriam: Svetozar Pudarić

Životopisi, Sarajevo
Bosanskohercegovački političari

Svetozar Pudarić


A Faculdade de Direito da Universidade Federal de Mato Grosso do Sul é a nomenclatura coloquial da Faculdade de Direito Professor Nelson Trad, conhecida pela sigla FADIR, que é uma instituição de ensino superior de Campo Grande (Mato Grosso do Sul). Possui como missão promover atividades de ensino, Pesquisa e extensão, por meio de cursos de graduação, extensão e Pós-graduação na área do Direito.

História
Por força do trabalho político do Professor e Desembargador Luiz Carlos Santini, o Curso de Direito da UFMS foi criado pela Resolução n.º 60, de 22 de dezembro de 1995, do Conselho Universitário, sendo implementado o curso diurno no 1º semestre de 1996. A Resolução n.º 10, de 03 de maio de 2001, do mesmo Conselho Universitário, criou o curso noturno.

Em 2002, o curso foi reconhecido pelo Ministério da Educação, por maio da Portaria MEC n.º 436, de 15 de fevereiro de 2002, publicada no Diário Oficial da União nº 34, de 20 de fevereiro de 2002.

A Faculdade de Direito - FADIR foi criada por meio da Resolução nº 99/2008, do Conselho Universitário (COUN), de 10/11/2008, publicada no Boletim de Serviço no 4447, de 21/11/2008 e implantada pela Resolução no 69/2009/COUN, publicada no Boletim de Serviço no 4660, de 09/10/2009. Direção da FADIR: Lídia Maria Ribas (2009-2013), Ynes da Silva Felix (2014-2021) e Fernando Lopes Nogueira (2021-...).

Graduação
A Faculdade de Direito da Universidade Federal de Mato Grosso do Sul, no campus de Campo Grande/MS, possui o curso de Direito ofertado em dois turnos: diurno e noturno, com 60 vagas por turno e ingresso por meio do Sistema de Seleção Unificada (SISU) do Ministério da Educação (MEC), por transferências de outras Instituições de Ensino Superior e por meio de processo seletivo interno.

O curso de Direito segue as diretrizes curriculares fixadas pelo Ministério da Educação (Brasil), buscando assegurar no perfil do acadêmico sólida formação geral, humanística e axiológica, com capacidade de análise, domínio de conceitos e da terminologia jurídica, adequada argumentação, interpretação e valorização dos fenômenos jurídicos e sociais, aliado a uma postura reflexiva e de visão indispensável ao exercício da Ciência do Direito, da prestação da justiça e do desenvolvimento da cidadania.

Empenhada na promoção de um ensino de qualidade, a faculdade de Direito foi parabenizada pelo nível excelência alcançado e recebeu o selo de qualidade "OAB Recomenda" em 2016 e em 2019.

Avaliado no ultimo Exame Nacional de Desempenho de Estudantes aplicado em 2018 pelo Instituto Nacional de Estudos e Pesquisas Educacionais Anísio Teixeira o curso de Direito obteve a nota 5, conceito máximo do exame.

 Ex-professores notáveis
Professores de renome nacional e internacional já compuseram o corpo docente da Faculdade de Direito da UFMS como o Professor Nelson Trad, que foi Deputado Federal, os Desembargadores aposentados do Tribunal de Justiça do Estado de Mato Grosso do Sul, Luiz Carlos Santini e Jorge Eustácio da Silva Frias, o Professor Leonardo Martins, Doutor em Direito Constitucional e que possui oito pós-doutoramentos na Alemanha, pela Alexander-von-Humboldt-Stiftung, AVH e pela Deutscher Akademischer Austaurschdienst, DAAD, o Deputado Federal Fábio Trad dentre outros.

Núcleo de Prática Jurídica
A Faculdade de Direito desenvolve a atividade de prática jurídica por meio do Escritório Modelo de Assistência Jurídica, com atividades de Ensino, Pesquisa, Extensão, Cultura, Tecnologia, Inovação, Empreendedorismo e Estágio Curricular Obrigatório, sendo integrante da Rede Nacional de Prática Jurídica (RNPJ) das Faculdades de Direito do Brasil, em conformidade com a Resolução nº 3, de 14 de julho de 2017, do Ministério da Educação (Brasil).

Com equipe composta por professores, servidores, advogados voluntários e acadêmicos, é desenvolvido o projeto Clínicas Jurídicas em Direitos Fundamentais Trabalhistas, Criminais e Previdenciários, cujo objetivo é fomentar a extensão universitária por meio habilidades específicas para resolução de conflitos extrajudiciais e judiciais e elaboração das respectivas peças jurídicas na área de concentração do Direito do Trabalho e da Saúde, Assistência e Previdência Social.

Uma relevante atividade social desenvolvida pelo Núcleo de Prática Jurídica é o atendimento à comunidade por meio de Plantão Jurídico, realizado por acadêmicos que atendem pessoas hipossuficientes nas áreas temáticas de violações de direitos trabalhistas e da seguridade social, tais como: demissões, redução de jornada de trabalho, suspensão de contrato de trabalho, cálculo de verbas rescisórias, aposentadorias e benefícios assistenciais junto ao INSS.

Em 2017, o projeto Prática Jurídica em Seguridade Social foi premiado no II Prêmio AJUFE: Boas Práticas de Gestão, em que foi reconhecido casos de sucesso e práticas de gestão bem sucedidas na Justiça Federal. Em 2018, pela segunda vez consecutiva, recebeu o III Prêmio AJUFE– Boas Práticas de Gestão da Associação Nacional de Juízes Federais, pelo atendimento em comunidades ribeirinhas e tradicionais do Pantanal.

Diante dos resultados alcançados pela prática jurídica nas comunidades, em 2019 também recebeu menção honrosa na categoria Instituições Públicas em Geral do 1º Prêmio Equidade de Gênero no Sistema de Justiça (AJUFE) realizada pela Associação Nacional dos Magistrados da Justiça do Trabalho (ANAMATRA) e Associação dos Magistrados Brasileiros (AMB).

O Núcleo de Prática Jurídica atende ao papel de interação entre o ensino e a extensão universitária, envolvendo os professores, os acadêmicos e a sociedade.

Extensão Universitária
A Faculdade de Direito da UFMS desenvolve ações de Extensão universitária, consistentes de ações junto à comunidade que possibilitam o compartilhamento, com o público externo, do conhecimento adquirido por meio do ensino e da pesquisa desenvolvidos na instituição. Fundamentados nas concepções de Paulo Freire, Boaventura de Sousa Santos e outros doutrinadores, os projetos de extensão promovem a integração entre a instituição de ensino e a comunidade, em uma troca de experiências e informações.

 Observatório sobre a violência contra a mulher, projeto criado a partir de uma parceria entre a FADIR/UFMS e a SEMU/Prefeitura Municipal de Campo Grande, com o objetivo de contribuir com as ações que são desenvolvidas na Casa da Mulher Brasileira em Campo Grande;
 Prática Jurídica, Tratamentos Alternativos e Direitos Humanos. Análise das atuações do Estado frente às inovações tecnológicas da medicina baseada em evidências e os tratamentos médicos isentos de sangue. Medidas científicas para reduzir a judicialização e garantir o direito fundamental à saúde;
Prática Jurídica em Direito do Trabalho e Direitos Humanos. Análise da efetividade do Estado na prestação jurisdicional e acesso à Justiça
Prática Jurídica, Fronteira, Comunidades Tradicionais e Direitos Humanos. Análise das ações do Estado frente ao reconhecimento, fortalecimento, valorização e garantia das Comunidades Tradicionais do Pantanal/MS;
Prática Jurídica em Direito da Seguridade Social e Direitos Humanos. Análise da efetividade do Estado na prestação jurisdicional e acesso à Justiça.

Especialização
A Faculdade de Direito oferta o Curso de Especialização em Gestão em Segurança Pública, que promove a integração de profissionais, professores, acadêmicos e estudiosos na área de Segurança pública.

Anteriormente, foram ofertados dois outros cursos de especialização: Educação em Direitos Humanos (2015/2016) e Gestão Judiciária (2017/2019).

Mestrado

<div align="justify">O Programa de Pós-Graduação Stricto sensu, Mestrado Acadêmico em Direito - área de concentração em Direitos Humanos, buscou consolidar o compromisso firmado no Plano de Desenvolvimento Institucional (2010-2014) com a comunidade sul-mato-grossense em todos os aspectos de sua identidade, o que implica no reconhecimento da importância de pesquisas voltadas para as questões regionais, bem como no fortalecimento de ações de ensino e extensão.

Implantado em meados de 2015, constitui-se como um mecanismo de fortalecimento do ensino, pesquisa e extensão da Faculdade de Direito, voltado ao estudo e aplicação do direito às peculiaridades regionais do Estado de Mato Grosso do Sul (MS).

O programa foi reconhecido pela Coordenação de Aperfeiçoamento de Pessoal de Nível Superior na 157ª Reunião CTC-ES/CAPES (24 a 26 de março de 2015) com o conceito 3.

Coordenadores: Ana Paula Martins Amaral (2015-2016); Livia Gaigher Bósio Campello (2016-2021); Vladmir Oliveira da Silveira (2021- ...)

Revista Direito UFMS
A Revista Direito UFMS é apoiada pela Faculdade de Direito – FADIR / UFMS e pelo seu Programa de Pós-Graduação em Direito – PPGDir/UFMS e foi idealizada em meados de 2014 por um grupo de professores do Programa de Mestrado em Direitos Humanos da Universidade Federal de Mato Grosso do Sul – UFMS, com foco na difusão de pesquisas acadêmicas desenvolvidas nos Programas de Mestrado do Brasil e do exterior.

Em 2015, a revista passou a fazer parte do Sistema Eletrônico de Editoração de Revistas – SEER e recebe pesquisas que se enquadrem no eixo temático "Direitos Humanos e Fundamentais", que são avaliados pelo método Double Blind Peer Review.

Com o objetivo de garantir a publicação de artigos inéditos e evitar plágio, em 2016, a revista passou a registrar os artigos no Digital Object Idetifier – DOI.

A revista conta com os seguintes indexadores: Latindex, Sumários.org, Oaji.net, Drji, Diadorim, Google Scholar, Redib, Worldcat, Ulrichs Web, Livre, Base, Sherpa/Romeo e está comprometida com os padrões exigidos pelos indicativos dos sistemas Qualis Periódicos.

Doutorado
Iniciou-se em setembro de 2017 o Programa de Doutorado Interinstitucional entre a Faculdade de Direito da UFMS e a Faculdade de Direito da Universidade de São Paulo, em decorrência dos bons índices alcançados pelo Mestrado.

 Internacionalização

Como parte de projeto de internacionalização, a Faculdade de Direito da UFMS firmou Acordo de Cooperação com a Università degli Studi di Camerino (UNICAM) - Scuola di Giurisprudenza, que proporcionará a dupla diplomação dos alunos, como Bacharel em Direito no Brasil e como Dottore Magistrale in Giurisprudenza na Itália. A Universidade de Camerino, localizada na comuna italiana de mesmo nome, é uma das mais antigas instituições de ensino superior da Itália e uma das 25 mais antigas do mundo, criada em 1336.

A Faculdade de Direito também participa anualmente da organização do Congresso Internacional de Direitos Humanos, evento internacional que congrega professores, acadêmicos, profissionais e estudiosos, cuja 18ª edição ocorreu em 2021, consolidando a importância da instituição no cenário nacional e internacional.

Veja também

 Faculdade de Direito da Universidade de São Paulo
 Faculdade de Direito do Recife da Universidade Federal de Pernambuco
 Faculdade de Direito da Universidade Federal do Rio de Janeiro
 Faculdade de Direito da Universidade Federal de Minas Gerais
 Faculdade de Direito da Pontifícia Universidade Católica de São Paulo
 Faculdade de Direito da Universidade Federal de Mato Grosso
 Faculdade de Direito de São Bernardo do Campo

Ligações externas

Universidade Federal de Mato Grosso do Sul

Ensino superior
Faculdades de direito no Brasil

Faculdade de Direito da Universidade Federal de Mato Grosso do Sul (FADIR)


Mitchell Thomas Duke (Liverpool, 18 de janeiro de 1991) é um futebolista australiano que atua como atacante. Atualmente joga pelo Machida Zelvia.

Carreira
Ele começou sua carreira no Parramatta Eagles antes de se mudar para o time juvenil do Central Coast Mariners. Em 9 de fevereiro de 2011, Duke fez sua estreia pelos Mariners e também marcou seu primeiro gol na vitória por 3 a 1 sobre o Gold Coast United.

Em 22 de agosto de 2020, assinou um contrato de 2 anos com Al-Taawoun. Ele marcou o gol da vitória contra o Al-Duhail em uma partida da fase de grupos Liga dos Campeões da AFC de 2020 em 25 de setembro de 2020, mas caiu em desgraça com a liderança do clube logo depois, passando de sua posição de atacante para a ala. Em 1º de fevereiro de 2021, voltou à Austrália e assinou com seu ex-clube, Western Sydney Wanderers, por empréstimo até o final da temporada 2020-21 da A-League.

Em 5 de agosto de 2021, foi para o Fagiano Okayama.

Em 7 de setembro de 2013, estreou pelos Socceroos em uma derrota por 0–6 para o Brasil, no Estádio Nacional Mane Garrincha em Brasília, entrou como substituto no segundo tempo no lugar de Josh Kennedy aos 78 minutos.

Foi convocado para as Jogos Olímpicos de Verão de 2020. A equipe derrotou a Argentina na primeira partida da fase de grupos.

Atuou na seleção australiana na Copa do Mundo FIFA de 2022. Na segunda partida do time contra a Tunísia, em 26 de novembro de 2022, ele marcou o gol da vitória.

Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 2022
Futebolistas olímpicos da Austrália
Futebolistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Futebolistas do Western Sydney Wanderers Football Club
Futebolistas do Shimizu S-Pulse
Futebolistas do Central Coast Mariners Football Club
Futebolistas do FC Machida Zelvia
Jogadores da Seleção Australiana de Futebol
Futebolistas da Austrália

Mitchell Duke