Aconitum neosachalinense er fjölært jurt af sóleyjaætt sem er upprunnin frá Shakalin eyju.

Hann er eitraður og skal gæta varúðar við meðhöndlun hans, sérstaklega rætur.

Tilvísanir

Eiturplöntur
Sóleyjaætt

Aconitum neosachalinense


Saint-Cyr (; Vivaro-Alpine: Sant Circ) is a commune in the Ardèche department in southern France.

See also
Communes of the Ardèche department

References

External links

 Saint-Cyr website

Communes of Ardèche
Ardèche communes articles needing translation from French Wikipedia

Saint-Cyr, Ardèche


اتصالات الجزائر للهاتف المحمول موبيليس  هي فرع من مجمع اتصالات الجزائر وأول متعامل للهاتف النقال بالجزائر، موبيليس أقرت استقلاليتها كمتعامل منذ أوت 2003.

تاريخ
في 15 ديسمبر 2004، أطلقت موبيليس أول شبكة تجريبية لنظام الاتصالات المتنقلة العالمي (UMTS) في الجزائر. مع عرض "Mobi +" الخاص بخدمة جي بي آر إس، تعد موبيليس مشغل وسائط متعددة في الجزائر.

أطلقت موبيليس مشروع نشر واسع لشبكة جي إس إم الخاصة بها. اليوم، تغطي الشبكة حوالي 80٪ من سكان الجزائر.

اعتبارًا من 31 ديسمبر 2015، كان لدى موبيليس أكثر من 14.3 مليون (جي إس إم والجيل الثالث).
وصلت قاعدة المشتركين في موبيليس (جي إس إم والجيل الثالث) إلى 16.5 مليون مشترك في يوليو 2016.

في ديسمبر 2019، حصلت موبيليس على ترخيص عالمي للاتصالات (2G ، 3G et 4G) من أجل توظيفها في مالي.

الأهداف
تسعى موبيليس، منذ نشأتها، إلى تحديد أهداف أساسية منها:
 تقديم أحسن الخدمات.
 - التكفل الجيد بالمشتركين لضمان وفائهم.
 - الإبداع.
 - تقديم الجديد بما يتماشى والتطورات التكنولوجية وهدا مامكنها تحقيق أرقام أعمال مهمة وتوصلها، في وقت قصير، إلى ضم 20 مليون مشترك.

و باختيارها وتبنيها لسياسة التغيير والإبداع، تعمل موبيليس دوما على عكس صورة إيجابية وهذا بالسهر على توفير شبكة ذات جودة عالية وخدمة للمشتركين جد ناجعة بالإضافة إلى التنويع والإبداع في العروض والخدمات المقترحة. موبيليس أرادت التموقع كمتعامل أكثر قربا من شركائها وزبائنها، وما زاد ذلك قوة شعارها «أينما كنتم». هذا الشعار يعد تعهدا بالإصغاء الدائم، ودليلا على التزامها بلعب دور هام في مجال التنمية المستدامة وبمساهمتها في التقدم الاقتصادي، بالإضافة إلى احترام التنوع الثقافي، أداءها لدورها مساهمتها في حماية البيئة وهدا بالرجوع إلى قيمها الأربعة: الشفافية، الوفاء، الحيوية والإبداع.

موبيليس المتعامل هو أيضا:
 - تغطية وطنية للسكان.
 - أكثر من 178 وكالة تجارية.
 - أكثر من 60.000 نقطة بيع غير مباشرة.
 - أكثر من 5000 محطة تغطية B T S
 - أرضية خدمات ناجعة وذات جودة عالية.
 - الإبداع الدائم وتطوير لعروضها ولخدماتها المختلفة ڤوسطو، سلّكني، مبتسم، نافيقي،win max, خدمة الرسائل المصورة والصوتية MMS وخدمة 3g- GPRS- 4g
إضافة إلى كل خدمات التعبئة الإلكترونية: «أرسلي، راسيمو، رصيدي، بطاقة التعبئة الخاصة بالمكالمات الدولية لمشتركي الدفع المسبق.»

المراجع

وصلات خارجية
 -الموقع الرسمي لموبيليس
 - أخبار وعروض موبيليس

تزويد خدمة الإنترنت في الجزائر
شركات اتصالات جزائرية
شركات الهاتف المحمول في الجزائر
شركات أسست في 2003
شركات حكومية
شركات حكومية جزائرية
شركات مقرها في مدينة الجزائر
علامات تجارية جزائرية
تأسيسات سنة 2003 في الجزائر

موبيليس


Enrique Pélach y Feliú (Anglès,  — Abancay, ) foi prelado hispano-peruano da Igreja Católica Romana que serviu como bispo da Diocese de Abancay, no Peru, de 1968 a 1992.

Biografia
Dom Enrique nasceu em Anglès, na província de Girona, Espanha. Ingressou no seminário de sua cidade natal, e cursou também estudos na Pontifícia Universidade Gregoriana de Roma. Foi ordenado sacerdote em 6 de janeiro de 1944 e incardinado à Diocese de Girona.

De 1957 a 2004, trabalhou incansavelmente no Peru. Em 25 de junho de 1968, o Papa Paulo VI foi nomeado bispo da Diocese de Abancay. Sua sagração episcopal ocorreu em 14 de julho seguinte, em Cañete, por imposição das mãos de Dom Alcides Mendoza Castro, seu antecessor e então removido para o Ordinariato Militar do Peru, auxiliado por Dom Ignacio María de Obergozo y Goicoechea, bispo de Chiclayo, e por Dom Luis Sánchez-Moreno Lira, bispo-prelado de Yauyos. Tomou posse sete dias depois. A obra mais importante de seu trabalho episcopal foi a criação do Seminário Maior Nossa Senhora de Cocharcas e o Seminário Menor São Francisco Solano.

Em 1 de dezembro de 1992, o Papa João Paulo II acatou ao seu pedido de renúncia ao ministério episcopal por idade. Sucedeu-lhe então o coadjutor Dom Isidro Sala Ribera, que servia como auxiliar desde 1986. Dom Enrique fora seu co-consagrante ao episcopado.

Faleceu aos 89 anos de idade em Abancay. Seu corpo foi velado na Catedral e, após a missa de exéquias, foi sepultado na cripta dos bispos, em 21 de julho de 2007.

Naturais de Girona (província)
Bispos católicos do Peru
Espanhóis expatriados
Alunos da Pontifícia Universidade Gregoriana

Enrique Pélach y Feliú


Armin Laschet (f. 18. febrúar 1961) er þýskur stjórnmálamaður, fyrrverandi forsætisráðherra þýska sambandslandsins Norðurrínar-Vestfalíu og fyrrverandi formaður Kristilega demókrataflokksins. Hann var kjörinn flokksleiðtogi Kristilegra demókrata eftir rafrænar kosningar þann 16. janúar 2021. Laschet sagði af sér eftir lélegt gengi Kristilegra demókrata í þingkosningum árið 2021.

Æviágrip
Armin Laschet er kominn af ætt kaþólskra námuverkamanna og er elstur fjögurra bræðra. Fjölskylda hans bjó í hverfinu Burtscheid í Aachen. Í föðurætt er Laschet ættaður frá þýskumælandi hluta Vallóníu í Belgíu, en föðurafi hans fluttist þaðan til Þýskalands á þriðja áratuginum. Faðir hans, Heinrich (f. 1934), sem var umsjónarmaður í kolanámunni Grube Anna, vann í seinni tíð sem grunnskólakennari, en móðir hans, Marcella Lachet (f. Frings; 1933-2013) var heimavinnandi húsmóðir. Líkt og móðir sín var Armin Laschet virkur í kaþólska söfnuðinum í Aachen.

Laschet lauk stúdentsprófi frá menntaskólanum Bischöfliches Pius-Gymnasium í Aachen árið 1981 og nam lögfræði frá 1981 til 1985 í München og Bonn.

Starfsferill
Að loknu laganámi nam Laschet blaðamennsku og vann sem verktaki hjá útvarps- og sjónvarpsstöðvum í Bæjaralandi. Hann var jafnframt vísindaráðgjafi forseta þýska sambandsþingsins. Frá 1991 til 1994 var hann ritstjóri kaþólska tímaritsins KirchenZeitung Aachen. Sóknarpresturinn í Aachen veitti Laschet áminningu fyrir að skrifa útdrátt um málssókn gegn presti fyrir kynferðisofbeldi og fyrir að skrifa að yfirmaður prestsins hefði haft "banvæna tilhneigingu" til að hylma yfir með glæpum undirmanna sinna. Frá 1995 til 1999 var Laschet formaður kaþólska útgáfufélagsins Einhard-Verlag GmbH.

Stjórnmálaferill
Laschet gekk í Kristilega demókrataflokkinn þegar hann var 18 ára árið 1979. Hann sat í borgarstjórn Aachen frá 1989 til 2004. Hann sat á þýska sambandsþinginu frá 1994 til 1998 og frá 1999 til 2005 var hann þingmaður á Evrópuþinginu. Frá 2005 til 2010 var Laschet ráðherra í málefnum eldri borgara, fjölskyldna, kvenna og samþættingar í ríkisstjórn Norðurrínar-Vestfalíu. Í júní 2010 varð hann leiðtogi héraðsdeildar Kristilega demókrataflokksins í Norðurrín-Vestfalíu og frá 18. desember 2013 var hann þingflokksleiðtogi Kristilegra demókrata á landsþingi sambandslandsins. Frá 2012 til 2021 var Laschet einn af fimm varaleiðtogum Kristilega demókrataflokksins í Þýskalandi.

Í júní árið 2017 varð Laschet forsætisráðherra Norðurrínar-Vestfalíu.

Leiðtogi Kristilega demókrataflokksins

Þann 10. febrúar 2020 tilkynnti Annegret Kramp-Karrenbauer, formaður Kristilega demókrataflokksins, að hún hygðist segja af sér. Var þá gert ráð fyrir að kosið yrði um formannsembættið á landsþingi flokksins haustið 2020.

Laschet tilkynnti þann 25. febrúar 2020 að hann hygðist gefa kost á sér í formannskjöri flokksins. Upphaflega átti landsþingið að fara fram í desember 2020 en vegna kórónaveirufaraldursins í landinu var því frestað fram í janúar 2021.

Í formannskjörinu keppti Laschet við Friedrich Merz og Norbert Röttgen. Merz var þingflokksformaður Kristilegra demókrata og Kristilega sósíalsambandsins á sambandsþinginu en Röttgen var formaður utanríkismálanefndar þingsins.

Á landsþinginu kusu 1001 kjörmenn flokksins um nýjan formann. Af þeim greiddu 992 gild atkvæði í fyrstu umferð. Niðurstaðan varð sú að Merz lenti í fyrsta sæti með 385 atkvæði en Laschet kom skammt á eftir með 380. Röttgen fékk 224 atkvæði og komst því ekki í aðra umferð. Í seinni umferðinni voru greidd 991 atkvæði. Laschet vann þar sigur með 521 atkvæðum gegn 466 sem Merz hlaut og var þar með kjörinn flokksformaður CDU.

Eftir formannskjör sitt lýsti Laschet yfir vilja til þess að verða kanslaraefni Kristilegra demókrata í þingkosningum sem fara fram í september 2021. Auk Laschets sóttist Markus Söder, leiðtogi Kristilega sósíalsambandsins í Bæjaralandi, eftir útnefningu flokksins til að verða frambjóðandi til kanslara. Þann 12. apríl var Laschet talinn hafa tryggt sér útnefningu flokksins. Staðfest var eftir miðstjórnarfund þann 19. apríl að Laschet yrði kanslaraefni flokksins í kosningunum.

Laschet sætti nokkurri gagnrýni í júlí 2021 þegar hann sást grínast og hlæja í myndbandi af vettvangi hamfaraflóða í vesturhluta Þýskalands þar sem minnst 170 manns höfðu látið lífið.

Í þingkosningunum 26. september 2021 hlutu Kristilegir demókratar 24,1 prósent atkvæðanna, sem var um níu prósenta fylgistap frá árinu 2017 og versta niðurstaða í sögu flokksins. Flokkurinn lenti í öðru sæti á eftir Jafnaðarmannaflokknum en Laschet lýsti engu að síður yfir vilja til að reyna að mynda ríkisstjórn. Laschet sagði af sér sem flokksleiðtogi eftir kosningarnar og Friedrich Merz var kjörinn nýr formaður Kristilegra demókrata.

Einkahagir
Árið 1985 kvæntist Laschet Susanne Malangré, bókhaldara og dóttur útgefandans Heinz Malangré. Líkt og Laschet er hún ættuð frá Belgíu, en frá frönskumælandi hluta landsins. Hún er frá Burtscheild, sama borgarhluta í Aachen og Laschet, og þau hafa þekkst frá barnæsku er þau gengu í sama kirkjukórinn. Hjónin eiga tvo syni og eina dóttur.

Tilvísanir

Evrópuþingmenn
Þýskir stjórnmálamenn

Armin Laschet


Hidrojeoloji, yeraltı (groundwater) ve yüzeysuyu (surfacewater) kaynaklarının oluşumu, dolaşımı, kayaçlar arasındaki etkileşimi gibi dinamikleri inceleyen, aynı zamanda tükenebilir bir kaynak olan suyun yeterli miktar ve kalitede geleceğe taşınmasını yani sürdürülebilir olmasını amaçlayan bilim dalıdır. Aynı şekilde su kaynaklarının korunmasını sağlamak amacıyla yer yüzeyi ve altının kavramsal modelinin oluşturulması ve daha sonra bu modelin matematiksel modellere dökülerek suyun matematik, fizik ve kimya bilim dalları kapsamında yapısını anlamayı amaçlar. Bunların dışında suyun kimyasını anlamaya yönelik gerekli arazi ve laboratuvar ölçümlerinin yapıldığı, bu verilerin istatistiksel çıktılarının alınmasıyla ilgilenir.  Sonuç olarak Hidrojeoloji: Canlıların yaşamsal kaynağı olan suyun, sürdürülebilir su kaynakları yönetimi çerçevesinde; gelecekte yeterli miktar ve kalitede kullanılmasını sağlamak, havza bazında suyun dinamiklerini incelemek gibi çalışmaları kapsayan bir bilim dalıdır. Jeoloji Bilimi ile iç içedir ve ayrı olarak düşünülemez. Hidrojeoloji bilim dalı çok iyi bir jeoloji bilgisi gerektirir. Bu nedenle Hidrojeoloji Mühendisleri hem Jeoloji hem Hidrojeoloji ana bilim dallarına hakimdir. Kendi içinde birçok dala ayrılan kapsamlı bir bilimdir. (Hidrojeokimya, Hidroloji vb. )

Kaynakça

Hidrojeoloji


45. breddegrad kan henvise til:

 45. nordlige breddekreds
 45. sydlige breddekreds

45. breddegrad


Fudbalski klub Polet Hrvati (FK Polet Hrvati) bosanskohercegovački je nogometni klub. Osnovan u malom mjestu Hrvati u blizini grada Lukavca. Osnovan je na zahtjev stanovnika Mjesne zajednice Hrvati 18. kolovoza 1961. godine.

FK Polet Hrvati natječe se u 2. ligi Tuzlanske županije Zapad.

Izvori

Vanjske poveznice
Facebook

Polet

FK Polet Hrvati


Cueva de Shanidar (en kurdo: Şaneder; en árabe: كهف شاندر) es un sitio arqueológico que incluye una cueva en la montaña Bradsot, de los montes Zagros en la gobernación de Erbil, región del Kurdistán Iraquí, en Irak. El sitio está ubicado en el valle del Gran Zab. Fue excavado entre 1957 y 1961 por Ralph Solecki y su equipo de la Universidad de Columbia, obteniendo el primer esqueleto de un Neandertal adulto en Irak, que data de entre 60 000 y 80 000 años. En el área excavada aparecieron nueve esqueletos íntegros de neandertales de diferentes edades y estados de conservación (etiquetados como ). Un décimo individuo  fue descubierto recientemente por M. Zeder durante el examen de un conjunto de la fauna del lugar en el Instituto Smithsoniano.

Estos esqueletos encontrados en estas cuevas sirvieron de inspiración a Jean M. Auel para escribir su saga de libros Los hijos de la tierra en 1980.

Véase también
Shanidar 1
Geografía de Irak
Geografía de Kurdistán
 Cueva kárstica de Baishiya

Referencias

Cuevas de Irak
Geografía del Kurdistán iraquí
Yacimientos neandertales

Cueva de Shanidar


Metal Discharge osmi je studijski album njemačkog thrash metal-sastava Destruction. Diskografska kuća Nuclear Blast Records objavila ga je 22. rujna 2003. Prvi je album na kojem je bubnjeve svirao Marc Reign iz skupine Morgoth.

Popis pjesama

Zasluge

 Destruction

 Mike Sifringer – gitara, produkcija
 Schmier – bas-gitara, vokal, produkcija
 Marc "Speedy" Reign – bubnjevi, produkcija

 Dodatni glazbenici

 André Grieder – prateći vokal
 Mauro "Tschibu" Casciero – prateći vokal
 Inga Pulver – prateći vokal

 Ostalo osoblje

 Frank Winkelmann – prateći vokal, inženjer zvuka, miks
 Philipp Lederer – fotografije
 Marco Schirmer – naslovnica, grafički dizajn, dizajn, fotografije
 V.O. Pulver – produkcija, inženjer zvuka, miks, mastering, prateći vokal, glavna gitara (na pjesmi 1.)
 Markus "Old School" Staiger – produkcija

Izvori

Albumi sastava Destruction
Albumi iz 2003.

Metal Discharge


An Anthurium crassiradix in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Thomas Bernard Croat. An Anthurium crassiradix in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Panamá.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. c. crassiradix
 A. c. purpureospadix

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium crassiradix


Brzi testovi na antigen COVID-19, koji se često nazivaju i testovi lateralnog protoka COVID-19, brzi su testovi antigena koji se koriste za otkrivanje infekcije SARS-COV-2 (COVID-19). Brzo se implementiraju uz minimalnu obuku, nude značajne troškovne prednosti, koštaju mali dio drugih oblika testiranja na COVID-19 i daju korisnicima rezultat u roku od 5 do 30 minuta. Međutim, imaju visoku stopu lažno negativnih rezultata. Brzi testovi na antigene koriste se u nekoliko zemalja kao dio masovnog testiranja ili pristupa probiranja za cijelu populaciju. Smatra se da su vrijedni za identifikaciju pojedinaca koji su asimptomatski i potencijalno bi mogli širiti virus na druge ljude, koji inače ne bi znali da su zaraženi. To se razlikuje od drugih oblika testiranja na COVID-19, poput PCR-a, koji se općenito smatraju korisnim testom za osobe sa simptomima, jer imaju veću osjetljivost i mogu točnije identificirati slučajeve.

Povijest razvoja tehnologije brzog testiranja na COVID-19

Brzi testovi na COVID-19 nastali su velikim ulaganjima u kontroverzni program Ujedinjenog Kraljevstva Moonshot, program vrijedan 100 milijardi funti za sustavnu procjenu, razvoj i implementaciju novih tehnologija za testiranje na COVID-19. Brzi testovi u početku su bili unutar ovog cjelovitog sustava ocjenjivanja, zajedno s mnogim drugim navodnim tehnologijama testiranja na COVID-19, poput Lamp, Lampore, PCR-a za njegu, masene spektrometrije i okupljanja uzoraka. No, kako su se evaluacije nastavljale, brzi testovi su se pojavili kao najuspješniji oblik testiranja na COVID-19 u ovom programu koji nadopunjuje postojeća PCR testiranja.

Međunarodni vodič za uporabu i razvoj tehnologije za brzo testiranje na COVID-19

Rano znanstveno obrazloženje potencijalne korisnosti brzih testova i globalni smjer razvoja tehnologije brzih testova pojačano je privremenim smjernicama Svjetske zdravstvene organizacije koje su označile potencijalne koristi. U izvješću se napominje da je brze testove bilo mnogo lakše implementirati i da su imali troškovnu korist. WHO je preporučio njihovu upotrebu u epidemijama, za ranu identifikaciju slučajeva i za praćenje trendova bolesti. Kasnije, i nakon brzo rastućeg broja studija, ovu je preporuku proširila Europska komisija. Europska komisija preporučila je uporabu tehnologije brzog testiranja za skrining za cijelu populaciju gdje je udio pozitivnosti testa visok ili vrlo visok. Do siječnja 2021. Europska komisija pristala je učvrstiti svoj položaj, zalažući se za mnogo veću uporabu brzih testova, napominjući da bi "trebalo li istraživanje dokazati da brzi testovi na antigene mogu provesti sami ispitivači ... samotestiranje sa stručnim vodstvom ili bez njega također se moglo razmotriti. "

Početne studije

Jednu od konačnih studija za brze testove dovršilo je Public Health England, University of Oxford i University of Manchester, a pokrenuli su ih profesor Richard Body i dr. Lennard Lee. Studija Falcon-C19 koja je pokrenuta u roku od tri dana 17. rujna. Prvi pacijent je regrutiran na parkiralištu stadiona Manchester City Etihad u novom istraživačkom centru za testiranje na COVID-19. Studija se brzo proširila na 14 web mjesta za istraživanje zajednice u Ujedinjenom Kraljevstvu. Studija je zatvorena 23. listopada, završivši 878 osoba. Studija je bila jedna od najbrže angažiranih britanskih istraživačkih studija o COVID-19 u zemlji. Studija je dala konačne dokaze da su uređaji za brzo testiranje uspjeli pokupiti pozitivne rezultate s velikom točnošću. Ukupno 4 brza testa, uključujući Innova i Orientgene, potvrđena su u ovoj studiji pomoću uzoraka brisa pojedinaca sa simptomatskom i asimptomatskom bolešću.

Oko objavljivanja privremene analize ove britanske studije, SAD su potvrdile da će od Abbotta biti kupljeno 100 milijuna brzih testova koji će biti isporučeni diljem zemlje kako bi započeli slične američke studije koje nadopunjuju studije započete na Sveučilištu Oxford.

Studije vrednovanja u cijelom svijetu

Dana 2. studenog Slovačka je postala prva država u svijetu koja je pokrenula masovna testiranja u cijeloj zemlji pomoću brzih testova. Pet milijuna brzih testova izvršilo je 60.000 djelatnika koji su koristili antigenski test SD Biosensor i proveli briseve na populaciji. To je zatim navelo Europsku komisiju da preporuči da se brzi testovi koriste kao dio probira za cijelu populaciju. Dvije istraživačke studije objavljene početkom 2021., jedna od profesora Martina Kahaneca sa Srednjoeuropskog sveučilišta i njegovih koautora, a druga od strane Martina Pavelke s Londonske škole za higijenu i tropsku medicinu sa svojim timom sugeriraju da učinci jesenskog vala brze mase antigena testiranje u Slovačkoj pomoglo je u suzbijanju pandemije u zemlji, iako je prema prethodnoj studiji učinak masovnog testiranja na pandemiju bio privremen i počeo se gubiti nakon otprilike dva tjedna.

MHRA iz Ujedinjenog Kraljevstva potvrdila je 23. prosinca odobrenje Innova brzog testa za ispitivanje samostalne uporabe. Nakon jasnog globalnog uspjeha ovog globalnog razvoja brzih testova, Sir John Bell, profesor medicine Regius na Sveučilištu u Oxfordu, rekao je: "Brzi testovi bili su središnji dio dobre obrane od koronavirusa jer su bili brzi, jeftini i dostupni za ponovnu upotrebu ".

Brzi testovi kao "povratak u normalu"

Španjolska je postala prva zemlja koja je koristila brze testove kako bi olakšala povratak u normalu, s brzim testovima koji su široko dostupni u ljekarnama, a besplatni glazbeni koncert održan u Barceloni za pojedince koji su prošli brzi test. Sličan pristup zauzet je u Albaniji kako bi se omogućili glazbeni festivali. Međutim, mnogi stručnjaci nisu bili sigurni u ovaj pristup vjerujući da "brzi testovi nisu rješenje za ponovni početak normalnog života", ali se mogu koristiti u kombinaciji s drugim vitalnim mjerama za sprječavanje infekcija, poput nošenja odgovarajuće osobne zaštitne opreme, redovitog pranja ruku i socijalne distance ljudima omogućiti to vitalno vrijeme s onima koje vole, a pritom im pomoći da budu sigurniji.

Novi sojevi COVID-19

Dana 22. prosinca 2020. u Velikoj Britaniji je identificiran novi zarazniji soj SARS-CoV-2, VOC-202012/01. Soj se brzo proširio svijetom. S raširenom globalnom uporabom ovog oblika testiranja na COVID-19, postojala je zabrinutost da će ova varijanta učiniti brzo testiranje zastarjelim. Kao dio ubrzane tehnološke evaluacije lateralnog protoka u Velikoj Britaniji, u roku od 24 sata laboratoriji Public Health England uspjeli su potvrditi da brzi test u globalnom razvoju nije pogođen te su mogli identificirati novu varijantu. To je bilo zato što brzi test općenito cilja na protein nukleokapsida, a ne na šiljak. Nedavno su identificirani neki sojevi koji utječu na osjetljivost nekih brzih testova i do 1000 puta. Srećom, učestalost ovih nukleokapsidnih mutacija (posebno D399N) je još uvijek relativno niska na globalnoj razini i iznosi ~ 0,02%.

Humanitarne namjene za brze testove

Osim rutinske uporabe u zajednici, brzi testovi također su korišteni kao dio humanitarnih napora tijekom pandemije. Nakon poplave u Jakarti u Indoneziji 2. prosinca, brzi testovi dostupni su u skloništima za poplave. Nadalje, nakon zatvaranja državnih granica u Europi nakon hitnog slučaja novog soja u Velikoj Britaniji neposredno prije Božića, gotovo 6000 vozača kamiona ostalo je bez hrane, čime je učinkovito zaustavljena dostava božićne hrane. Francuski vatrogasci razvili su brze testove u roku od 24 sata na Kanalu. Brzi testovi omogućili su kamionima da krenu na put i dovrše isporuku te se vrate svojim obiteljima za Božić, pokazujući potencijalnu globalnu korisnost lakog provođenja testa na COVID-19. Liječnici bez granica snažno su podržali korištenje brzih testova u zemljama s nižim i srednjim dohotkom ističući kako "testovi na antigen COVID-19 mogu donijeti brze i djelotvorne rezultate, osiguravajući pravovremenu identifikaciju ljudi zaraženih virusom na razini zajednice".

Amerika i brzi testovi

Budući da su u početku zajedno s Ujedinjenim Kraljevstvom znatno ulagali u razvoj tehnologije brzih testiranja, daljnja evaluacija brzih testova u sklopu pristupa masovnog testiranja u SAD-u zaustavila se zbog zastoja oko 900 milijardi dolara u pomoći COVID-19 sadržanoj u Konsolidiranoj 2020. Zakon o aproprijacijama, 2021. Prijedlog zakona je kritiziran jer nije posebno ograničio ulaganje u brza testiranja kao ekonomičan i učinkovit oblik testiranja na čitavoj populaciji. Znanstvenici u SAD-u, poput profesora Michaela Mine sa Sveučilišta Harvard, primijetili su da su testovi "vrlo snažan dodatak svemu ostalom što ljudi već rade" i da bi "kućni testovi na COVID-19 mogli smanjiti stopu infekcije". To je stajalište potkrijepio profesor William A. Haseltine također s Harvarda u članku u časopisu Forbes koji predlaže "brzo, samostalno provedeno testiranje moglo bi zaustaviti stalno rastuću plimu bolesti i smrti" i članak profesorice Annie Sparrow s planine Sinaj, New York predlaže "Jeftino masovno testiranje važno je za pobjedu pandemije" s obzirom na "hitnost vrlo zaraznog i brzo širećeg soja B117 u Velikoj Britaniji, a sličnog soja iz Južne Afrike". Ipak, brzi kućni testovi na COVID-19 bili su javno dostupni pojedincima u siječnju 2021. nakon ranijeg odobrenja FDA-e.

Ove testove nadoknadilo je američko zdravstveno osiguranje osobama sa simptomima covid-19 ili onima koji su imali bliski kontakt sa zaraženom osobom ili s nekim tko pokazuje simptome. U članku u Washington Postu predloženo je da se maksimalna korist od brzih testova u SAD -u možda neće ostvariti sve dok "savezna vlada ne pokrije testiranje na asimptomatske osobe jer je prijenos od tih ljudi tako veliki dio izbijanja" jer testiranje tih pojedinaca nije bilo pokriveno zdravstvenim osiguranjem. Nakon izbora novog predsjednika u siječnju 2021., SAD je počeo ponovno ulagati u brzi razvoj tehnologije testiranja objavljivanjem predsjedničkih izvršnih naredbi.

Vrijednost globalnog tržišta

Nakon raširene uporabe brzih testova u cijelom svijetu, brzi testovi imaju tržišnu vrijednost od 15 milijardi dolara, međutim očekuje se da će tržište prestati od 2024. zbog cijepljenja globalne populacije do kraja 2023. U SAD -u je tržište za brze testove iznosilo je 3,9 milijardi USD sa stopom rasta> 20% u bolnicama, klinikama, azijsko-pacifičkoj regiji, ali i kao testove za krajnje korisnike. Međunarodni tržišni analitičari predviđaju da će se proizvođači brzih testova suočiti sa sve većim zahtjevima jer sve više pojedinaca i zemalja počinju koristiti brze testove za identifikaciju osoba s blažim simptomima. Brojni komentatori i znanstvenici iz SAD -a izrazili su zabrinutost jesu li globalna proizvodna mreža u stanju zadovoljiti globalnu potražnju i proizvesti stotine milijuna testova koji će biti potrebni za česta brza testiranja.

Povezani članci
 COVID-19
 Koronavirus
 Pandemija COVID-19
 Pandemija COVID-19 u Hrvatskoj

Izvori

Vanjske poveznice

 Kriteriji za testiranje na SARS-CoV-2, prekid izolacije i karantene  Službena stranica Vlade RH za pravodobne i točne informacije o koronavirusu. 21. rujna 2020.
 Uzimanje uzoraka (briseva) na koronu u Domovima zdravlja  Nastavni zavod za javno zdravstvo dr Andrija Štampar. 17. kolovoza 2020.
 Data on COVID-19 testing at Our World in Data (31 March 2020)
 COVID-19 Testing (at least) – now Free for all? (CDC; US Congress; CSPAN video/6:00; March 12, 2020)
 Detection of 2019 novel coronavirus (2019-nCoV) by real-time RT-PCR; NCBI-PMC,  DOI (23 January 2020)

Koronavirusi
SARS-CoV-2
COVID-19

Brzi testovi na antigen COVID-19


مقاطعة كورك هي إحدى مقاطعات أيرلندا الستة والعشرين.

أعلام

 كون والش
 فيونا شو
 جون وايت
 إيلين هاتشينز
 أبرهام أيبل
 إليزابيث آلدورث
 كريتون هيل
 برنارد لي
 أدريان كارتون دي ويارت

معرض صور

روابط إضافية
 Cork County Council
 Guide to County Cork for Tourism & Business
 County Cork Travel guide
 People's Republic of Cork

مراجع

مقاطعات جمهورية أيرلندا
مونستر (محافظة أيرلندية)

مقاطعة كورك


Wilhelm Widemann, ab 1836 von Widenmann, (* 18. Oktober 1798 in Calw; † 14. Juli 1844 in Bebenhausen) war ein württembergischer Forstwissenschaftler an der Universität Tübingen und Förster in Bebenhausen.

Leben und Werk
Nach seinem Abitur 1813 in Stuttgart absolvierte Widenmann eine Ausbildung im Rechnungswesen. 1818 trat er zum Studium in die vom Württembergischen Königshaus gegründete Forstliche Lehranstalt des Forst- und Jagdwesens und seiner Hilfswissenschaften ein. 1822 schloss er seine Ausbildung mit Zusatzstudien an der Eberhard Karls Universität Tübingen mit dem Staatsexamen ab.

Nach Studienreisen durch bedeutende Waldgebiete Deutschlands wurde er 1822 zum Privatdozent für Forstwissenschaft an der Universität Tübingen ernannt. Widenmann setzte sich für die Entwicklung des Systems der Forstwissenschaften ein und half mit, diese an der Universität zu etablieren. Gleichzeitig übernahm er als Förster das Revier Bebenhausen mit seinen bedeutenden Schönbuch-Arealen. 1829 wurde er zum ordentlichen Professor an der Universität Tübingen ernannt. Ihm wurde zusätzlich das Lehrfach Landwirtschaft zugeteilt. Er setzte sich insbesondere für die Wiederaufforstung der übernutzten Schönbuch-Wälder ein. 1836 wurde er mit dem Ritterkreuz des Ordens der Württembergischen Krone geehrt, womit der persönliche württembergische Adel (Nobilitierung) verbunden war. Widenmann war der Herausgeber der Forstlichen Blätter für Württemberg.

Politik
Widenmann war 1833 für den Wahlbezirk Oberndorf und von 1833 bis 1838 für den Wahlbezirk Tübingen-Amt Mitglied des Württembergischen Landtags.

Denkmal
Das Widenmann-Denkmal, das am 7. November 1847 im Schönbuch von seinen Freunden und Verehrern enthüllt wurde, befindet sich an der Goldersbachstraße im Schönbuch westlich von Bebenhausen. Außer dem Denkmal erinnern viele von ihm wiederaufgeforstete Flächen im Schönbuch an den Forstmann.

Einzelnachweise

Veröffentlichungen (Auswahl)

 Das System der Forstwirtschaft.  Als Grundriß zum Gebrauch akademischer Vorlesungen bearbeitet und mit Bemerkungen über die Methode des Studiums der Forstwissenschaft begleitet. Laupp, Tübingen 1824.
 Ueber den Zwek und Begriff der Forstwirthschaft. Eine historisch-kritische Abhandlung. Laupp, Tübingen 1826.
 (Hrsg.): Forstliche Blätter für Würtemberg. Laupp, dann Fues, Tübingen 1828–1842.
 (Übers.): Alexandre Moreau de Jonnés / Untersuchungen über die Veränderungen, die durch die Ausrottung der Wälder in dem physischen Zustand der Länder entstehen. Osiander, Tübingen 1828.
 Ueber die Mittel zur Befoerderung der Landwirthschaft und ihre Anwendung in Würtemberg. Osiander, Tübingen 1831.
 Geschichtliche Einleitung in die Geschichte der Forstwissenschaft. Osiander, Tübingen 1837.

Literatur
 Wilhelm Heinrich Gwinner: Wilhelm von Widenmann. In: ders.: Gallerie württembergischer Forstleute von 1700 bis 1850. Verlags-Comptoir der forstlichen Monatsschrift, Stuttgart 1856, S. 41–51 (Digitalisat).

 Helmut Marcon/Heinrich Strecker (Hrsg./Bearb.): 200 Jahre Wirtschafts- und Staatswissenschaften an der Eberhard-Karls-Universität Tübingen. Leben und Werk der Professoren. Bd. 1. Steiner, Stuttgart 2004, S. 167–170, ISBN 3-515-06657-8.

Weblinks

Forstwissenschaftler
Landtagsabgeordneter (Württemberg, Zweite Kammer)
Träger des Ordens der Württembergischen Krone (Ritter)
Nobilitierter (Württemberg)
Deutscher
Geboren 1798
Gestorben 1844
Mann

Wilhelm von Widenmann


ශුද්ධ වූ අල් කුර් - ආනයේ දෙවියන්‍වහන්සේගේ උපලක්ෂණ හඳුන්වනු ලබන්නේ 'දෙවියන්වහන්සේගේ විචිත්‍රවත් නාමයන්' ලෙසයි. ගර්හාඩ් බොවරින්ට අනුව ඒවා සම්ප්‍රදායානුකූලව ගණනය කළවිට  99 ක් වන අතර, එයට අල්ලාහ් ගේ උත්තරීතරම නාමය වන අල් ඉස්ම් අල් - අසාම් ද අයත් වේ. අල් කුර් - ආනයේ විවරණ සාහිත්‍යයේ දේව නාමයන් ලැයිස්තුගත කිරීමේ කුර් - ආන ප්‍රකාශය 17:110 දෙවියන් වහ්නසේ අමතන්න, එසේත් නැතිනම් අනුකම්පා සහගත වූවෝ අමතන්න, ඔබ කා හට ඇමතුවද, විචිත්‍රවත්ම නාමයන් හිමිවන්නේ ඔහුටය ලෙස දැක්විය හැක. තවද 59:22:24 හි ද දෙවියන්වහන්සේගේ ගෞරව නාම දොළසකට වැඩියෙන් අඩංගු වේ. දෙවියන්වහන්සේගේ විචිත්‍රවත් නාමයට පහත දැක්වෙන දේ ඇතුළත් වේ.

-	අතිශයින්ම කරුණාහරිත

-	අතිශයින්ම  අනුකම්පා සහගත

-	නිරතුරුවම කමා කරන්නා

-	නිරතුරුවම සපයන්නා

-	ලෝකයන්ගේ අධිපති සහ පෝෂකයා

-	ස්වයං යැපෙන්නා (සියලුම ජිවින් පෝෂණය සඳහා යැපෙන්නේ ඔහු මතය)

-	සර්වකාලීන අධිපති (සදා නොමැරෙන්නා)

-	උත්තරීතරව ප්‍රඥාවන්තයා

ඉස්ලාමීය දේව ධර්මය දෙවියන්වහන්සේගේ උපලක්ෂණ සහ දිව්‍ය හරය යන දෙක අතර පැහැදිලි වෙනසක් පෙන්වා දෙයි.

ආශ්‍රිත
God in Islam God attributes

ඉස්ලාම් ධර්මයෙහි දෙවියන්වහන්සේ - දෙවියන්‍වහන්සේගේ උපලක්ෂණ


في علم الهندسة الوصفية، الحركة الجامدة لجسم، هي الحركة التي لا تسبب أي تشوهات للجسم. مثلاً الحركات الدورانيه والانزلاق هي حركات جامدة. مثال أخر، هو فتح وإغلاق مصراع باب أو نافذة.

من وجهة نظر رياضية، توصف الحركات الجامدة من خلال دالات تُسمى متساوي القياس (isometries).

تشير الحركة الجامدة إلى إمكانية «نقل» الشكل بحيث تظل جميع القياسات الخطية والزاوية دون تغيير. في المصطلحات الحديثة، إنه مرادف لـ مصطلح التقايس المباشر (Isometry). تشتمل الحركات الجامدة المستوية والفراغية على الانزلاق والدوران. وتجدر الإشارة إلى أن الحركة الجامدة التي استخدمها إقليدس نفسه، لا تستنفد جميع عمليات التقايس. التي تشمل أيضًا على التقايس العكسي، مثل التماثل، الذي يفهم على أنه حركة دورانية جامدة في الفضاء ثلاثي الأبعاد. على سبيل المثال، عند قطع سطح دوراني بمستوى يمر بمحور الدوران نحصل على شكلين متماثلين.

مراجع

مصطلحات هندسة وصفية

حركة جامدة


Karen Blixen er en dansk portrætfilm fra 1957, der er instrueret af Nicolai Lichtenberg.

Handling
Det er sommer i haven på Rungstedlund. Karen Blixen leger med sin hund og nogle drenge - alt sammen til musikken af Greensleeves. Samlet bliver det et poetisk stemningsbillede af Rungstedlund, parken og stuerne anno 1953. I et interview med Karl Bjarnhof udtaler den store fortællerske sig om generelle livsmæssige og kulturelle forhold og sammenhænge, der har haft betydning for hendes livsbane. Det gælder forholdet mellem mennesker og dyr, de sorte og de hvide i Afrika, om vores fartbegejstrede tidsepoke kontra de sorte afrikaneres uimponerede livssyn og stil, som hun gennem sine livsmottoer og anekdoter har beskrevet det i sit forfatterskab.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1957

På Rungstedlund
Portrætfilm fra Danmark

Karen Blixen på Rungstedlund


Levatores costarum, tolv på hver side, er små seneagtige og kødfyldte klumper, der udspringer fra slutningen af tværtappene på den syvende cervikale og øvre elleve thorakale vertebrae.

Referencer

Muskelsystemet

Levatores costarum


22551 Adamsolomon este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
22551 Adamsolomon este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Socorro, New Mexico, în cadrul proiectului LINEAR. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,26 ua, o excentricitate de 0,05 și o înclinație de 5,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 22001-23000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

22551 Adamsolomon


Bell Biv Devoe es un grupo de R&B que se separaron de New Edition. Se compone de tres de los miembros anteriores de New Edition, Ricky Bell, Michael Bivins, y DeVoe Ronnie. Aunque el grupo alcanzó la popularidad en 1991, con su álbum debut, Poison.

Historia
Ricky Bell, Michael Bivins y Ronnie Devoe, son los componentes de este grupo de Philadelfia surgido a principios de los 90 con un claro estilo New Jack Swing. Miembros originales de New Edition, consiguieron un notable éxito en Estados Unidos con su primer trabajo Poison, siendo #1 en R&B de Billboard, su tema más conocido a la vez. Este álbum vendió más de tres millones de copias en Estados Unidos. Al cerebro del grupo: Michael Bivins, también se le atribuye la producción del álbum debut de Boyz II Men.

Actualmente han participado en reuniones con sus ex-compañeros de New Edition para trabajar en su próximo álbum.

Discografía

Álbum de estudio

Remix albums

Singles

Referencias

Artistas de MCA Records
Artistas de Interscope Records
Grupos de música de Massachusetts
Grupos de música soul
Grupos de hip hop de Estados Unidos

Bell Biv DeVoe


OMFG may refer to:

 Oh My Fucking God, an exclamation abbreviated as OMFG in SMS language
 OMFG (musician)
 "OMFG", a song by Deluka
 "OMFG", a song by Lil Peep from Hellboy, 2016

See also
 OMG (disambiguation)
 Oh My God (disambiguation)

OMFG


Dominik Smojver, hrvatski reprezentativni rukometaš

Igrač Karlovca.

Rukometni juniorski reprezentativac. S mladom reprezentacijom osvojio je 3. mjesto na europskim olimpijskim igrama mladih 2009. godine, 2. mjesto mediteranske igre 2010. godine, 1. mjesto europsko prvenstvo 2010. godine, 2. mjesto europsko prvenstvo 2012. godine.

Izvori

Hrvatski rukometaši

Dominik Smojver


Del-Fi Records war ein US-amerikanisches Musiklabel, das zwischen 1958 und 1965 Schallplatten im Popmusikbereich veröffentlichte.

Geschichte
Die Plattenfirma Del-Fi wurde 1957 von dem damals 35-jährigen Klarinettisten und Musikproduzenten Bob Keane gegründet. Dieser war zuvor schon Mitinhaber des Labels Keen Records gewesen, schied aber 1957 nach Auseinandersetzungen mit seinem Partner John Siamas aus der Firma aus. Die erste Del-Fi-Single erschien 1958 mit den von Henri Rose gesungenen Titeln Caravan und September Song unter der Katalog-Nummer 4101. Noch im gleichen Jahr nahm Keane den 17-jährigen unbekannten Ritchie Valens unter Vertrag. Dessen erste Single wurde bereits zum Erfolg, der Titel Come On, Let's Go schaffte es in den Billboard Hot 100 bis zum Platz 42 und war gleichzeitig Del-Fis erste Notierung bei Billboard. Bereits mit Valens' zweiter im November 1958 veröffentlichter Single mit dem Titel Donna erreichte Del-Fi den größten Erfolg der Firmengeschichte. Im Januar 1959 stand der Song auf Platz 2 der Hot 100 und hielt sich insgesamt 23 Wochen in den Charts. Bis zum Juli 1959 war Valens mit drei weiteren Titeln in den Hot 100 vertreten, zuvor war er bereits im Februar des Jahres bei einem Flugzeugabsturz ums Leben gekommen.

1959 gründete Keane die Tochterfirma Donna, benannt nach dem bisher größten Erfolg bei Del-Fi. Dem Sublabel wurde keine besondere Sparte zugewiesen, seine einzigen Top-50-Hits waren Love You So von Ron Holden (Platz 7) und To Be Loved von den Pentagons (Platz 48). Bis 1965 produzierte Donna etwa 90 Singles.

Mit dem Tod von Valence hatte Del-Fi seinen Erfolgsgaranten verloren und es dauert zwei Jahre, ehe im Juni 1961 Those Oldies but Goodies mit Little Caesar wieder eine Del-Fi-Single in den Hot 100 auftauchte. Der Song erreichte mit Platz 9 seine beste Notierung. Zur gleichen Zeit schloss Del-Fi einen Plattenvertrag mit dem erst 14-jährigen Johnny Crawford ab. Mit dem Titel Daydreams auf seiner ersten Single kam er sofort in die Hot 100 und entwickelte sich in der Folge zum neuen Zugpferd des Labels. Bis 1964 kam er mit insgesamt sieben Titeln in Hitlisten und 1962 mit dem Titel Cindy's Birthday, der Platz 8 der Hot 100 erreichte, seinen größten Erfolg.

Crawfords im November 1963 herausgebrachter Titel Judy Loves Me war Del-Fi's letzte Chartnotierung, er kam bei den Hot 100 auf Platz 95. Nachdem 1965 nur noch vier Singles produziert worden waren, stellte Keane die Del-Fi- und die Donna-Produktionen ein. Unter dem Label Del-Fi waren rund 200 Singles und 49 Vinyllangspielplatten veröffentlicht worden. Von den Langspielplatten waren lediglich die Produktionen Ritchie Valens (1959, Platz 23 bei den PL-Charts) und A Young Man's Fancy mit Johnny Crawford (1962, Platz 40) erfolgreich gewesen. Keane setzte seine unternehmerische Tätigkeit mit dem neuen Label Mustang fort.

US Billboard Hot 100

Weblinks
 Story bei bsnpubs.com
 Diskografie bei globaldogproductions.info

Pop-Label
Independent-Label
Musiklabel (Los Angeles)

Del-Fi Records


Kai Vogel (vollständiger Name Kai-Oliver Vogel; * 8. März 1968 in Eutin) ist ein deutscher Lehrer und Politiker (SPD). Er war von 2012 bis 2022 Mitglied des Schleswig-Holsteinischen Landtages.

Leben
Vogel legte das Abitur am Friedrich-Schiller-Gymnasium in Preetz ab und absolvierte seinen Grundwehrdienst. Er studierte an der Erziehungswissenschaftlichen Fakultät
der Christian-Albrechts-Universität zu Kiel Deutsch und Wirtschaft/Politik für das Realschullehreramt und arbeitete nach dem Referendariat 1998 als Lehrer zunächst in Grömitz und dann ab 1999 in Wedel. 2003 wurde er stellvertretender Schulleiter an der Klaus-Groth-Schule in Tornesch. Er ist mit einer Lehrerin verheiratet und hat eine Tochter und einen Sohn.

Politik
Die Barschel-Affäre veranlasste ihn, 1989 der SPD beizutreten. 1989 bis 1990 war er Sprecher der Jusos in Preetz und nahm zwischen 1990 und 1998 verschiedene Funktionen im SPD-Kreisvorstand Plön wahr. Von 1992 bis 2000 arbeitete er auch als Wahlkreismitarbeiter für die SPD-Landtagsabgeordnete Ursula Kähler. Seit 2008 ist er Mitglied im Kreisvorstand der SPD Pinneberg. 2013 übernahm er den Vorsitz des SPD-Ortsvereins Pinneberg.

Von 1990 bis 1994 war er Mitglied der SPD-Fraktion in der Stadtvertretung von Preetz. Nach seinem Umzug nach Pinneberg ist er seit 2001 Mitglied der SPD-Fraktion in der Pinneberger Ratsversammlung und seit 2011 Ratsherr.

Bei der vorgezogenen Landtagswahl in Schleswig-Holstein 2012 kandidierte er im Landtagswahlkreis Pinneberg für den Schleswig-Holsteinischen Landtag und erhielt mit 37,8 Prozent der Erststimmen das Direktmandat.

Bei der Landtagswahl im Jahr 2017 konnte er 36,9 % der Stimmen auf sich vereinen und zog so erneut als direkt gewählter Abgeordneter in den Landtag ein. Er war Vorsitzender des Ausschusses für die Zusammenarbeit der Länder Schleswig-Holstein und Hamburg, Mitglied im Bildungsausschuss und im Wirtschaftsausschuss des Landtages und sowohl schul- als auch verkehrspolitischer Sprecher der SPD-Landtagsfraktion. Bei der Landtagswahl 2022 belegte er im Wahlkreis nur den dritten Platz hinter Bildungsministerin Karin Prien und der grünen Landesvorsitzenden Ann-Kathrin Tranziska und schied, da auch sein Listenplatz aufgrund der Verluste der SPD nicht ausreichte, aus dem Parlament aus.

Weblinks

 Kai Vogel Website

 Kai Vogel im Landtagsinformationssystem Schleswig-Holstein

Einzelnachweise

Landtagsabgeordneter (Schleswig-Holstein)
Kommunalpolitiker (Kreis Pinneberg)
SPD-Mitglied
Geboren 1968
Deutscher
Mann

Kai Vogel


EM i svømning og vandsport 2008 blev holdt i Eindhoven, Holland, fra 13.–24. marts 2008. Det var det europæiske mesterskab i svøming (50 m), udspring og for 2008. To nye konkurrencer blev indført: mændenes 800 m fri og kvindernes 1500 m fri. Dette var første gang, at mændenes og kvindernes programmer var identiske.

Svømning

Medaljeoversigt

Mændenes konkurrencer

Women's events

Udspring

Medaljeoversigt

Synkronsvømning

Medaljeoversigt

Noter og eksterne links

 Officielt website
 Swim Rankings Resultater

2008
Sport i 2008

EM i svømning 2008


Ilie Purcaru (n. 5 noiembrie 1933, Râmnicu Vâlcea – d. 10 octombrie 2008) a fost un publicist și poet român.

Biografie
S-a născut la Râmnicu Vâlcea în familia profesorilor Ioan și Aurora Purcaru (n. Năchiescu). Tatăl său era originar din Craiova, iar mama sa din Târgu Cărbunești. A urmat studiile primare (1940-1944), studiile secundare la Liceul "Frații Buzești" din Craiova (1944-1950), apoi Școala de Literatură "Mihai Eminescu" din București (1950-1951).

După absolvirea studiilor, a lucrat ca redactor la Scînteia (1951-1958), Contemporanul (1960-1961) și Luceafărul (1962-1964). A fost decorat în 1964 cu Ordinul Muncii clasa a III-a "cu ocazia aniversării a 20 de ani de la apariția ziarului "Scînteia tineretului", pentru merite deosebite în muncă".

În 1964 s-a mutat la Craiova unde a reînființat revista Ramuri, o fostă revistă-reper a culturii românești interbelice, pe care a condus-o timp de cinci ani (1964-1969). În paginile suplimentului literar "Povestea vorbei", coordonat de Miron Radu Paraschivescu, au publicat tineri scriitori care au devenit ulteriori renumiți. Aici a apărut, de asemenea, Dicționarul de filosofie românească. A fost, în paralel, redactor-șef adjunct al ziarului Înainte din Craiova (1964-1968), apoi redactor-șef adjunct al ziarului Scînteia tineretului (1969-1972) și al ziarului Tribuna României (1972-1974), membru al Consiliului de conducere al Uniunii Scriitorilor din România (1968-1972), lucrând apoi ca redactor la revista Argeș (1974), redactor la Flacăra (1974-1987), redactor-șef al revistei Fapta (1990), al ziarului Națiunea (1990-1991) și al revistelor România internațională (1992), România Magazin (1993) și Regăsirea (1997).

După Revoluția din decembrie 1989 a crezut că România va traversa o perioadă de înflorire culturală, dar a fost dezamăgit de evoluția economică și culturală a țării, precum și de scindarea lumii literare. În ultimii ani de viață s-a retras din viața publică și a trăit discret până în octombrie 2008 când a murit.

Activitatea literară
A debutat ca jurnalist în 1949 în revista Caiet literar din Craiova. A fost preocupat de problemele contemporane și a publicat mai multe cărți de reportaje mai întâi pe un ton entuziast ca Zile fierbinți (1955), Ev nou în Țara Banilor (1961), Harpe și ape. Album dunărean (1962), Escale spre noi înșine (1966) și Paralaxe la "Miorița" (1978), apoi pe un ton intelectualist ca Colocvii. Artistul și opera sa, de la I. L. Caragiale la Eugen Barbu (1964), Poezie și politică (1972) și România – convergențe la universal (1975).

A mai scris câteva volume de poezii: Bunica Beps (1974), Geografii rebele (1984) sau Mauzoleul Bunicii Beps (1999). A fost distins cu Premiul C.C. al U.T.C. (1967), cu Premiul Uniunii Scriitorilor din România (1975) și cu Premiul Asociației Scriitorilor din Craiova (1980).

Comunism și protocronism
După ce în anii 1950 a fost un activist cultural zelos al regimului comunist, Ilie Purcaru a trecut spre sfârșitul anilor 1960, ca și Paul Anghel, în tabăra jurnaliștilor naționaliști, scriind "pledoarii adesea extravagante și nebuloase ori polemic agresive". Raportul final al Comisiei Prezidențiale pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România redactat în 2006 sub conducerea istoricului Vladimir Tismăneanu îl înscrie pe Ilie Purcaru printre "exponenții protocronismului", alături de Paul Anghel, Eugen Barbu, Corneliu Vadim Tudor, Doru Popovici, Dan Zamfirescu, Ilie Bădescu, Ion Lăncrănjan, Pompiliu Marcea, Ion Dodu Bălan, Dinu Săraru, Adrian Păunescu, Mihai Ungheanu, Nicolae Dan Fruntelată și Artur Silvestri.

A rămas atașat regimului comunist până la capăt, același raport citând o descriere extatică a Elenei Ceaușescu realizată în 1986 de Ilie Purcaru: "Femeia care astăzi, alături de bărbatul de la cârma țării, ia pe umerii ei – fragili ca orice
umeri de femeie, dar puternici și neclintiți datorită convingerilor ei ferme și neabătute – sarcini și răspunderi copleșitoare, servind națiunea cu un devotament de care nu a dat dovadă nici o altă femeie înaintea ei".

Opera

 Zile fierbinți, reportaj, în colab. cu V. Negru, București, 1955;
 Calitatea producției – onorarea fabricii, Bucuresti, 1956;
 Ev nou în Țara Banilor, București, 1961;
 Harpe și ape. Album dunărean, București, 1962;
 Colocvii. Artistul și opera sa de la I. L. Caragiale la Eugen Barbu (în colab. cu Ștefan Bănulescu), București, 1964;
 Escale spre noi înșine, București, 1966;
 Focuri în junglă. File dintr-un jurnal de reporter, București, 1967;
 La Roumanie, București, 1967 (ed. a II-a, 1969);
 Poezie și politică. Convorbiri cu…, București, 1972;
 Țara Banilor, Craiova, 1972;
 Un elefant pentru doi oameni. Scurt periplu prin civilizațiile tinere ale planetei, Craiova, 1973;
 Asaltul, Craiova, 1974;
 Bunica Beps, versuri, București, 1974;
 România – convergențe la universal, București, 1975;
 Încă 3 km până la apele vii. Schiță la un portret al satului oltean, Craiova, 1976;
 Paralaxe la "Miorița". 30 de sate în 30 de ani, București, 1978;
 Planuri în lut, Craiova, 1979;
 Marșul de August, poem, București, 1980;
 Țara Loviștei – oameni și locuri, București, 1980;
 Geografii rebele, versuri, București, 1984;
 Vorbesc țăranii, București, 1985;
 Literatură și națiune, interviu, București, 1986;
 Carte cu olteni și neolteni care au consacrat Oltenia oltenilor, Craiova, 1988;
 Mauzoleul Bunicii Beps, versuri, București, 1999;
 O expediție în Sahara olteană, reportaj, Craiova, 2001;
 Eu și Dunărea, reportaj, București, 2003.

Note

Bibliografie
 Aurel Sasu, Dicționar biografic al literaturii române M-Z, vol. II, Ed. Paralela 45, București, 2004, pp. 442–443.

Nașteri în 1933
Decese în 2008
Publiciști români
Poeți români

Ilie Purcaru


La microrregión de Cascavel es una de las microrregiones del estado brasileño del Paraná perteneciente a la mesorregión Oeste Paranaense. Su población fue estimada en 2010 por el IBGE en 460.794 habitantes y está dividida en dieciocho municipios. Posee un área total de 8.516,073 km².

Municipios

 Anahy
 Boa Vista da Aparecida
 Braganey
 Cafelândia
 Campo Bonito
 Capitão Leônidas Marques
 Cascavel
 Catanduvas
 Corbélia
 Diamante do Sul
 Guaraniaçu
 Ibema
 Iguatu
 Lindoeste
 Nova Aurora
 Santa Lúcia
 Santa Tereza do Oeste
 Três Barras do Paraná

Referencias

Cascavel

Microrregión de Cascavel (Paraná)


ඩොලර් මිලියනයේ මුල් පිටුව යනු 2005 වසරේදී එංගලන්තයේ Wiltshire විශ්ව විද්‍යාල සිසුවකු  වූ Alex Tew විසින් තම අධ්‍යාපනන කටයුතු සදහා මුදල්  රැස් කිරීමේ අරමුණෙන් ආරම්භ කරන ලද වෙබ් අඩවියකි.මෙම නිවෙස් පිටුව 1000 × 1000  කොටු සැලස්මක් මත වූ කුඩා කොටු(පික්සලය) මිලියනයකින් සමන්විත වේ.
මෙම මුල් පිටුවෙහි ඇති ප්‍රතිබිම්බ පාදක කොට ගත් සම්බන්ධක 10 × 10 වූ  කොටස් වශයෙන් එක් කුඩා කොටුවක් ඩොලර් 1 බැගින්  විකුණනු ලැබේ.මෙම පික්සල කොටසක් මිලදී ගන්නා ගැනුම්කරු විසින් මුල් පිටුව මත ප්‍රදර්ශනයය කිරීම් සදහා  ඉතා කුඩා ප්‍රතිබිබ්බයක් ලබා දෙනු ලබේ.මෙම කුඩා කොටු කොටසක් මිලදී ගන්නා ගැනුම්කරු විසින් මුල් පිටුව මත ප්‍රදර්ශනයය කිරීම සදහා  ඉතා කුඩා ප්‍රතිබිම්බයක්, ප්‍රතිබිම්බය හා සම්බන්ධ කොට ඇති සම්බන්ධකය සහ කර්සරය ප්‍රතිබිම්බය මතට ගෙන යාමේදී දර්ශනය විය යුතු ආදර්ශ පාඨය  සපයනු ලැබේ.මෙම වෙබ් අඩවියහි  අරමුණ වූයේ පික්සල සියල්ල විකිණීමය,එමගින් ඩොලර් මිලියනයක අදායමක් මෙහි නිර්මාණකයාට ලබේ.ඇමරිකවේ The Wall Street Journal පුවත් පත කියන අන්දමට  මෙම මුල් පිටුව පික්සල විකුණන අනෙත් වෙබ් අඩවි සදහා ආදර්ශයක් වී ඇත.

2005 අගෝස්තු 26 දින ආරම්භ කරන ලද මෙම වෙබ් අඩවිය අන්තර්ජාලය තුල නව පෙරලියක් ඇති කරන ලදී. Alexa ශ්‍රේණි ගත කිරීම් වලට අනුව  වෙබ් තදබලය අනුව 127 ස්ථානයේ පසු වන අතර ඩොලර් මිලියනයේ මුල් පිටුව 2006 ජනවාරි 1දින අවසාන පික්සල 1000 වෙන්දේසි කිරීම සදහා e-bay වෙත ඇතුලත් කරන ලදී.ජනවාරි 11 දින වෙන්දේසිය අවසන් වූ අතර ජයග්‍රාහී ලංසුව ඩොලර් 38,100 වුනු අතර එම නිසා ඩොලර් 1,037,100 සම්පූර්ණ ආදායමක් ලබා ගැනීමට හැකි විය.මෙම වෙබ් අඩවිය "Cool Tech Gadgets, Games, Robots, and the Digital World". යන පොතේ විශය මාතෘකාව බවට පත් වී ඇත.

2006 ජනවාරි වෙන්දේසිය අතරතුරේදී distributed denial-of-service attack ප්‍රහාරයකට හා කප්පම් ඉල්ලීමකට භාජනය විය.සාමූහික විමර්ශන ආයතනය හා විල්ට්ශයර් පොලීසිය විසින් මෙම ප්‍රහාරය සහ කප්පම් එල්ලීමේ සිද්ධිය සම්බන්ධයෙන් පරීක්ශණ පවත් වන ලදී.

සංවර්ධනය
එංගලන්තයේ විල්ට්ශයර්හි ශිෂ්‍යයකු  වූ Alex Tew  ට වයස අවුරුදු 21 දී ඩොලර් මිලියනයේ මුල් පිටුව පිළිබද අදහස පහල විය.ඔහු University of Nottingham හි ව්‍යපාර කලමණකරණය පිළිබද තුන් අවුරුදු පාඨමාලවක් ආරම්භ කර තිබුණි.මේ සදහා වසරකින් ආපසු ගෙවන පදනම මත ශිෂ්‍ය ණය මුදලක් ලබා ගත්තේය.මුදල් රැස් කිරීම සදහා Alex Tew  විසින් පික්සලයක් ඩොලරයක් බැගින් වූ පික්සල මිලියනයක් සහිත වෙබ් අඩවියක් නිර්මණය කිරීමට අදහස් කලේය.පික්සල මිලදී ගන්නාට තමාගේ ලාංචනයක්,දැන්වීමක් සහ තමාගේ වෙබ් අඩවියට සම්බන්ධකයක් ඇතුලත් කල හැකිය.පික්සල එංගලන්ත පවුමකට විකුණනවාට වඩා මෙරිකානු ඩොලරයකට විකිණීමට Alex Tew තීරණය කලේය.මක් නිසාද යත් එංගලන්තයට වඩා ඇමෙරිකානුවන් වැඩි පිරිසක් අන්තර්ජාලය භාවිතා කරන බැවිනි.ඊට අමතරව පික්සල් ඇමෙරිකානු ඩොලරයකට විකිණීම වැඩි පිරිසකට අදාල වේ යැයි Alex Tew විසින්  කල්පනා කලේය.2005 දී පවුමයක වටිනාකම ඩොලරයක වටිනාකමට වඩා වැඩි විය.පව්මක වටිනාකම ඩොලරයේ වටිනා කම මෙන් 1.8 පමණ විය.එම නිසා ගනුදෙනු කරුවන්ට පික්සලයක ඇති වටිනකම තවත් වැඩි විය.
මෙම අඩවිය හොස්ට් කිරීමට සහ  ඩොමේන් නම ලබා ගැනීම සදහා Alex Tew ට €50 වැයවිය.2005 අගෝස්තු 25 ඩින වෙබ් අඩවිය අන්තර්ජාලයට එක් කලේය.

පික්සල් විකිණීම
තනි පික්සලයක් ඉතා කුඩා බැවින් පික්සල විකිණීමේදී පික්සල 10*10  බැගින් වූ පික්සල 100 කොටස් විකුණන ලදී.එම නිසා පික්සල් කොටසක අඩුම මුදල ඩොලර් 100 කි. අඩවිය ආරම්භ කර දින 3කට පසු  Alex Tew මිතුරෙකු  වූ  අන්තර්ජාල  සංගීත වෙබ් අඩවියක මෙහෙයුම් කරුවකු විසින් 10 × 10 වූ පික්සල 400 කොටසක් මිලදී ගත්තේය.සති 2කට පසු Alex Tew  මිතුරෙකු සහ පවුලේ සාමාජිකයකු විසින්  පික්සල 4700 මිලදී ගන්නා    ලදී.ඩොලර් 1000 මුදලක් උපයා ගැනීමෙන්  අනතුරුව ආයතනය විසින් මාධ්‍යය සාකච්චාවක් පවත් වන ලදී.The technical ප්‍රවෘත්ති වෙබ් අඩවිය හා The Register පිළිබදව  විශේෂ නිර්මාණ 2ක්  පල කරන ලදී.සැප්තැම්බර් අග වන විට වෙබ් අඩවිය ඩොලර් 250,000 ආදායමක් ලැබූ අතර Alexa ශ්‍රේණි ගත කිරීම් වල "Movers and Shakers" අනුව  තුන් වන  ස්ථානය හිමි කර ගත්තේය.Alex Tew,Britney Spears and Photo District News. යන වෙබ් අඩවි වලට පවසන අන්දමට ඔක්තෝම්බර් 6 වන දින වන විට ඩොලර් මිලියනයේ නිවෙස් පිටුව වෙත එකිනෙකට වෙනස් පුද්ගලයන් 65,000 පැමිණ  ඇත.
දින 11 ට පසු 100000 වූ අනන්‍යය  නරඹන්නන් පිරිසක් අඩවිය වෙත පැමිණ ඇත.අඩවිය ආරම්භ කර මාස 2 පසු පික්සල 500900 වැඩි ප්‍රමානයක් පාරිභෝගිකයන් 1400 විකුණා තිබුන්ණේය.නව වසරේ සන්ධ්‍යාවේ සෑම පැයකටම  වරක් අනන්‍යය  නරඹන්නන් 25000 අඩවිය වෙත පැමිණ තිබේ.අවසාන පික්සල 1000 විකිණන විට Alexa ශ්‍රේණි ගත කිරීම් වල 127 ස්ථානයට පැමිණ තිබුණි.

මාධ්‍ය අවධානය
සැප්තැම්බරයේ  නිකුත් වූ  මාධ්‍ය සාකච්ජාවෙන් අනතුරුව පලමු වරට ප්‍රචාරයක් ලැබුනු අතර
ඩොලර් මිලියනයේ නිවෙස් පිටුව වෙත වැඩි අවධානයක් හා ආකර්ශණයක් ලබා දෙමින් BBC Online, The Register, The Daily Telegraph සහ PC Pro යන කලාප වල පල විය.breakfast television programmes,Sky News Sunrise සහ BBC Breakfast  වලද මෙ අඩවිය ගැන සදහන් විය.නොවැබ්බරය වන විට  වෙබ් අඩවිය ලොව පුර අ අවධානය දිනා ගැනීමට සමත් වුනේය.ජර්මනියෙFinancial Times Deutschland නවසීලන්තයෙTVNZ ලතින් ඇමෙරිකාවේ Terra Network  සහ විශේෂයෙන්ම එංගලන්තයේAdweek,Florida Today, සහ Wall Street Journal මාධ්‍ය වල පල වීමෙනි.ඇමෙරිකාවේ මාධ්‍ය  සමග ගනුදෙනු පහසු වනු පිණිස ටෙව් විසින්  ප්‍රථමයෙන් විශේෂ නිලධාරියෙක් පත් කර  ගත් අතර  අනතුරුව ඇමෙරිකාව පුරා සතියක සංචාරයක් යෙදුනේ  ABC News Radio, the Fox News Channel,Attack of the Show යන වැඩ සටහන් සදහා සම්මුඛ සාකච්ජා ලබා දෙමිනි.මෙම සංකල්පය සරල,විශිෂ්ඨ,බුද්ධිමත් එසේම විනෝද අනන්‍යතාවයකින් යුතු 1ක් බව විස්තර කෙරින.නොට්න්හැම් විශ්ව විද්‍යාලයේ නව්‍ය ව්‍යවසායකත්ව ආයතනයේ අධ්‍යක්ෂක මහාචාර්ය මටින් බින්ක්ස් මෙහි සරල බව තුල විශිෂ්ඨත්වයක් පෙන්නුම් කරන බවත්,වෙලද දැන්වීම් කරුවන් එහි නව්‍ය බව නිසා ආකර්ශණීය වී ඇති බවත්,මෙම වෙබ් අඩවිය ආදර්ශයක් බවට පත්ව ඇති බවත් ප්‍රකාශ කරන ලදී.නොට්න්හැම් විශ්ව විද්‍යාලයේ නව්‍ය ව්‍යවසායකත්ව ආයතනයේ අධ්‍යක්ෂක මහාචාර්ය මටින් බින්ක්ස් මෙහි සරල බව තුල විශිෂ්ඨත්වයක් පෙන්නුම් කරන බවත්,වෙලද දැන්වීම් කරුවන් එහි නව්‍ය බව නිසා ආකර්ශණීය වී ඇති බවත්,මෙම වෙබ් අඩවිය ආදර්ශයක් බවට පත්ව ඇති බවත් ප්‍රකාශ කරන ලදී.

DDOA ප්‍රහාරය
2006 ජනවාරි 7 දින එනම් වෙන්දේසිය තබා දින 3 පසු එනම් අවසාන පික්සල 1000 විකිණෙමින් තිබුනි.Alex Tew ට විද්‍යුත් තැපැල හරහා "The Dark Group" නම් කල්ලිය විසින් ඊ-මේල් පණිවිඩයක් එවා තිබුනි.ඩොලර් මිලියනයේ මුල් පිටුව  distributed denial-of-service attack නම්   ප්‍රහාරයකට  ලක් වී ඇති බවත් එයින් ගැලවීමට නම් ඩොලර් 50000 කප්පමක් ජනවාරි 19 පෙර තමන්ට ගෙවන ලෙස එම කල්ලිය  විසින් දන්වන ලදී.tew මෙම අනතුරු ඇගවීම විහිළුවකට කරන එකක් යැය් සලකා නොසලකා හැරියේය.නමුත් ඊට සතියකට පසු දෙවන අනතුරු ඇගවීමේ ඊ-මේල් පණිවිඩය ලැබුණි.එහි "ඔබගේ වෙබ් අඩවිය distributed denial-of-service attack ප්‍රහාරයකට අසු වී අත.මෙම ප්‍රහාරය නැවැත්වීම සදහා අපට ඩොලර් 50000 එවන්න"යැය් සදහන් වී තිබුනි.Tew නැවතත් මෙය විහිළුවක් සේ සලකා හැරියේය.වෙබ් අඩවිය බිඳ වැටීම නිසා  වෙබ් අඩවිය අමතර තදබදයකින් හා ඊ-මේල් වලින් පිරී ගොස් තිබුනි.''මම කිසිම පණිවිඩයකට පිළිතුරු යැව්වේ නැහැ.ම්ට ඔවුන්ව තෘප්තිමත් කරන්න ඕනේ නැහැ.මම ඔවුන්ට මුදල් දීමට අදහස් කලේ නැහැ.මගේ වෙබ් අඩවිය ත්‍රස්තවාදයකට අහුවෙලා.මම ඔවුන්ට මුදල් ගෙව්වා  නම් ඔවුන් අලුත් ප්‍රහාරයක් ආරම්භ  කරාවි" යැය Tew පැවසීය.

සමාන වෙබ් අඩවි
බොහොමයක් අනෙකුත් වෙබ් අඩවි දැන්වීම්  පික්සල් ගණන අනුව මිල කරය්.මෙවැනි අඩවි දහස්  ගණනක් ඉතා ඉක්මනින් මතු වී ඇති බව ,, පවසයි.අනුකරණය කරන්නන් එකිනෙකා තරග කරයි.ඔවුන්ට දැන්වීම් බොහොම අඩුවෙන් තිබෙන බැවින් ඔවුන්ට මෙය එතරම් සාර්ථක වී නැත.අදහස ක්‍රියාත්මක වෙන්නේ එක් වරක් පමනක් බැවින්  එය නවතාවය මත රදා පවතියි.ඕනෑම  අනුකාරක අඩවියකට ඇත්තේ සුළු වටිනාකමක් පමණි.එතින් මම අනුකරකයින්ට සුභ පතනවා.එය අලුත්ම අදහසක් නොවන බව මම දනිමි.නමුත් එයින් මුදල් ඉපයීමේ එකම වාසනාවන්තයා මමයි.

තව දුරටත් බලන්න

The Million Dollar Homepage


Hlodvir Thorfinnsson (945 - 988) fue un caudillo vikingo de las Orcadas, hijo del jarl Thorfinn Hausakljúfr y Grelod, fue jarl del archipiélago entre 980 y 987. Hlodvir murió en su lecho y Sigurd el Fuerte le sucedió como jarl de las Orcadas. Fue enterrado en Hofn, Caithness, Escocia.

Herencia
Casó en 959 con Audna, hija de Kjarvalr Írakonungr (según las sagas nórdicas, un rey de Irlanda) -Cerball mac Dúnlainge, rey de Osraige con quien tuvo cuatro hijos:
 Sigurd el Fuerte
 Hvarflad Hlodversdatter (n. 966), que casó con Jarl Gilli de las Hébridas.
 Gerleota Hlodversdatter (n. 968).
 Una hija de nombre desconocido que casó con Håvard, Steward de Caithness (m. 989).

Referencias

Bibliografía
 Jean Renaud, La Saga des Orcadiens, tr. par Jean Renaud, éd. Aubier, Paris, (1990) ISBN 2700716426

Personas de las islas Órcadas
Jarls de las Órcadas del siglo X
Saga Orkneyinga

Hlodvir Thorfinnsson


Yukinori Shigeta (født 15. juli 1976) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Verdy Kawasaki og Yokohama FC.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yukinori Shigeta


Jürgen Berlaković (Veliki Borištof, 1970.) je austrijski glazbenik, literarno-glazbeni aktivist i romanopisac hrvatske nacionalnosti. Berlaković se etablirao u alternativnoj sceni za eksperimentalnu glazbu i literarno-glazbeni akcionizam te se pojavljuje i kao autor romana.

Svoj prvi roman Tobman predstavio je 1. listopada 2018. Roman predstavlja prikaz bizarne sadašnosti i svijeta, koji se udaljio od svake logike i vjerodostojne interpretacije. U romanu novinar Frank Tobman od svojega terapeuta dobije pametni sat s psiho-aplikacijom. Ta aplikacija može Tobmanova zapažanja i misli stalno pretvarati u tekst, koga istovremeno pohranjuje u "cloudu" prakse terapeuta. I tako počne 24-satni dugi proces snimanja i pretvaranja misli i zapažanja. Roman je predstavljen u emisiji "Rub i sredina" u programu ORF Gradišće 1. listopada 2018.

U svibnja 2017. u okviru solo-projekta "Takamovsky - Sonic Counterpoint" objavio je CD. Ideja mu je bila upotrijebiti ime s mnogim japanskim, slavenskim ili engleskim konotacijama. U svojem solo projektu bavi se elektronskom glazbom s baroknim elementima. Berlaković kombinira harmonije iz baroka i renesanse s glazbom na gitari, koja je posložena kao viola da gamba, a to sve povezuje s elektronskom glazbom. Cilj mu je kombinirati naoko nespojive glazbene elemente.
Berlaković radi i radiofonske priče koje se emitiraju na programu radija Ö1. Berlaković i kolega glazbenik Ulrich Troyer komponirali su i snimili filmsku glazbu za DVD nijemoga filma "Die Würghand" iz 1920. DVD je izdao Film Archiv Austria.
Aktivan je i u Bečanskom povrćnom orkestru.

Izvori

Vanjske poveznice
Službena stranica

Austrijski književnici
Romanopisci
Austrijski glazbenici
Gradišćanski Hrvati

Jürgen Berlaković


ශාන්ත මරියා කන්‍යාරාමය යනු මාතර දිස්ත්‍රික්කයෙහි ප්‍රධාන බාලිකා පාසලක් වන අතර මෙය කන්‍යා සහෝදරියන් විසින් පවත්වා ගෙන යනු ලබයි.

මේවාත් බලන්න
සාන්ත සර්වේසස් විද්‍යාලය

මාතර දිස්ත්‍රික්කයේ පාසල්

ශාන්ත මරියා කන්‍යාරාමය


Gayatri Chakravorty Spivak (Kolkata, Indija, 24. veljače 1942.), indijsko-američka književna teoretičarka, utjecajna u području postkolonijalnih studija, feminističke misli i komparativne književnosti.

Rođena je u istočnoindijskom gradu Kolkati (Kalkuta, eng. Calcutta). Na Sveučilištu u Kolkati diplomira 1959., potom se školuje na britanskom Cambridgeu i na njujorškom Sveučilištu Cornell, gdje doktorira 1967. Koristeći se dekonstrukcijom i nekim postupcima marksističke i feminističke kritike, razvila je vlastiti pristup kritici dominantnih zapadnih koncepata.

U filozofskim i teorijskim krugovima postaje poznata 1976. godine prijevodom Derridaove knjige "O gramatologiji" (1967.) s francuskog na engleski jezik, za koju je napisala i kritički uvod.
Njeno najpoznatije djelo "Mogu li podčinjeni govoriti?" (Can the Subaltern Speak?, 1988.) smatra se ključnim za utemeljenje postkolonijalnih studija.

Djela (nepotpun popis)
 U drugim svjetovima (In Other Worlds, 1987.)
 Mogu li podčinjeni govoriti? (Can the Subaltern speak?, 1988.)
 Izvan u predavačkom pogonu (Outside in the Teaching Machine, 1993.)
 Kritika postkolonijalnog uma (A Critique of Postcolonial Reason, 1999.)
 Smrt discipline (Death of a Discipline, 2003.)

Vidi još
 Postkolonijalni feminizam
 Edward Said
 Homi K. Bhabha

Izvori

Američki filozofi
Filozofi 20.-21. stoljeća
Indijski filozofi
Moderna filozofija

Gayatri Chakravorty Spivak


Henrik Andersen ist der Name folgender Personen:

* Henrik Andersen (* 1965), dänischer Fußballspieler
 Henrik Andersen (Gewichtheber) (* 1967), dänischer Gewichtheber
 Henrik Steen Andersen (* 1977), dänischer Schwimmer

Henrik Andersen (Begriffsklärung)


Titlen president-elect (dansk: tiltrædende præsident) bruges officielt til at betegne en nyvalgt amerikansk præsident som endnu ikke er indsat som præsident, i perioden mellem valgdagen i november og indsættelsen 20. januar året efter.

Da valget er et indirekte valg, bruges titlen til den sandsynlige vinder. Titlen bliver først definitiv når Kongressen, på et fælles møde i begyndelsen af januar, har talt alle stemmer fra Valgmandskollegiet den 15. december, og har frigivet resultatet.

En siddende præsident der bliver genvalgt bliver ikke udpeget som tiltrædende præsident, da han eller hun allerede er præsident på posten.

Liste over presidents–elects

Fodnoter

Kilder

 Presidential Transition Act of 1963

Præsidentkandidater fra USA

President-elect


Saúl Jarlip (Buenos Aires, 28 de diciembre de 1924 - Ibídem; 11 de septiembre de 2002) fue un actor argentino.

Carrera profesional
Había nacido en el barrio de Villa Crespo y de niño concurrió al Teatro Infantil Labardén, junto a otros que luego triunfaron en la actuación, tales como Juan Carlos Altavista y Julia Sandoval.
A mediados de la década de 1940 el director Carlos Borcosque lo seleccionó entre los jóvenes debutantes que actuaron en su filme Cuando en el cielo pasen lista, comenzando así su carrera profesional que, por razones económicas, alternaba con la de vendedor ambulante de cuadros.  Trabajó en Escuela de campeones, Crisol de hombres, Ellos nos hicieron así, Sinfonía de juventud, El gordo Villanueva, en La maffia (1972) dirigido por Leopoldo Torre Nilsson y en Nazareno Cruz y el lobo (1975) dirigido por Leonardo Favio. Recién volvió al cine años después, convocado por Carlos Galettini para Se acabó el curro (1983) y luego vino su última película, ¿Quién está matando a los gorriones? (2000) de la directora debutante Patricia Martín García.

En algunas ocasiones participó en elencos del ya legendario Teatro del Pueblo -tuvo un destacado papel en la obra Pelo de zanahoria, de Jules Renard- e integrando la compañía encabezada por Nélida Quiroga actuó en 1949 en el Teatro Argentino en la obra El Puente, de Carlos Gorostiza, con la dirección de Armando Discépolo.

La vida de Saúl Jarlip estuvo signada por cierto aire bohemio trasnochado, por la constante falta de dinero y, fundamentalmente, por su amor a la profesión de actor. Por carecer de recursos económicos vivía en la Casa del Teatro y falleció el 11 de septiembre de 2002.

Filmografía
 Rosarigasinos (2001) dir. Rodrigo Grande…Ramoncito Fernández
 ¿Quién está matando a los gorriones? (2001) dir. Patricia Martín García
 Se acabó el curro (1983) dir. Carlos Galettini
 Espérame mucho (1973) dir. Juan José Jusid
 Nazareno Cruz y el lobo (1975) dir. Leonardo Favio …El viejo Pancho
 Los siete locos (1973) dir. Leopoldo Torre Nilsson
 La maffia (1972) dir. Leopoldo Torre Nilsson …Dino Marchesi
 Olga, la hija de aquella princesa rusa (1972) dir. Diego Santillán
 El hombre del año (1970) dir. Kurt Land
 El gordo Villanueva (1964) dir. Julio Saraceni
 Alias Gardelito (1961) dir. Lautaro Murúa
 Asalto en la ciudad (1961) dir. Carlos Cores …Pablo
 Los acusados (1960) dir. Antonio Cunill (h) …Ratero
 Sinfonía de juventud (1955) dir. Oscar Carchano
 Crisol de hombres (1954) dir. Arturo Gemmiti
 Ellos nos hicieron así (1953) dir. Mario Soffici
 Escuela de campeones (1950) dir. Ralph Pappier
 Cuando en el cielo pasen lista (1945) dir. Carlos Borcosque

Notas

Referencias

Enlaces externos
  Información sobre Saúl Jarlip en Internet Movie Data Base
 Información sobre Saúl Jarlip en el sitio del cine nacional

Actores de cine de Argentina
Actores de teatro de Argentina

Saúl Jarlip


El  es una festividad japonesa que tiene lugar cada año en la ciudad de Kioto y se ha convertido uno de los más famosos festivales de Japón. Se extiende por todo el mes de julio y finaliza con un gran desfile, el . Toma su nombre del distrito de Gion, por lo que se conoce a nivel local como Gion-San.

En las tres noches anteriores a la celebración del festival, la zona centro de la ciudad de Kioto queda reservada para el tráfico peatonal con motivo de las procesiones multitudinarias. Estas noches son conocidas allí como: yoiyoiyoiyama (宵々々山) el 14 de julio, yoiyoiyama (宵々山) el 15 de julio, y yoiyama (宵山) el 16 de julio. Con motivo de estas festividades, las calles suelen llenarse de puestos nocturnos de venta de comida como los yakitori, taiyaki, takoyaki, okonomiyaki, etc. Esta escena se completa con numerosas chicas ataviadas con  yukatas que caminan por la zona. Durante la noche yoiyama previa al desfile, algunas viviendas particulares del distrito del antiguo mercado de kimonos abren al público, mostrando las valiosas reliquias de familia, en una costumbre conocida como la Byōbu Matsuri, o Festival de la Pantalla plegable. Esta es una oportunidad para visitar y observar las viviendas tradicionales japonesas de Kioto.

En 2009, la procesión de los yamahoko del Gion Matsuri fue inscrita en la Lista Representativa del Patrimonio Cultural Inmaterial de la Humanidad de la Unesco.

Historia

Este festival tiene sus orígenes como parte de un purificación ritual (goryo-e) para apaciguar a los dioses, a los que achacaban el origen y la causa de los incendios, inundaciones y terremotos que sufría Kioto. En el 869, la población estaba sufriendo distintas plagas y pestes que se atribuían a la divinidad maligna ; El Emperador Seiwa pidió que la población rezará al dios del Santuario Yasaka, Susanoo-no-mikoto. Para la ocasión fueron preparadas sesenta y seis alabardas estilizadas y decoradas, una por cada provincia del antiguo Japón, y se erigió el jardín Shinsen-en junto a los santuarios portátiles (mikoshi) del Santuario Yasaka. A partir de entonces, esta práctica se repetiría siempre que hubiera un brote de epidemias o alguna catástrofe; En el 970, fue decretada la celebración anual del evento y desde entonces se ha mantenido tal cual. Con el tiempo la cada vez más poderosa e influyente élite comercial de Heian-kyō vino realizando unos festivales más elaborados y, ya durante el Período Edo (1603-1868), utilizó el desfile como una forma de exponer en público su poder y riqueza.

En 1533 el Shogunato Ashikaga detuvo la celebración de todos los actos religiosos, pero las protestas de la población (que argumentaban que se podría prescindir de los rituales, pero no de la procesión) llevaron a mantener ésta. Este hecho marcó la evolución hacia la forma actual del festival: Pequeñas carrozas que se han perdido o dañado durante siglos han sido restauradas, y los tejedores de la zona de Nishijin ofrecen tapices nuevos para reemplazar a los destruidos. Cuando no están en uso, las carrozas y regalía se mantienen en depósitos especiales en todo el distrito comercial central de Kioto bajo el cuidado de la población local. Este festival también ha sido importante lugar en la novela de Yasunari Kawabata, La Antigua Capital, donde se describen tanto este evento como el Jidai Matsuri y el Aoi Matsuri, como parte de los tres grandes festivales de la antigua capital."

Cronología de las celebraciones
Lo que sigue a continuación es una lista de los principales eventos del Gion Matsuri que se celebra todos los años:

 1 - 5 de julio: Kippuiri, la ceremonia de apertura del festival con la participación de cada barrio de la ciudad.
 2 de julio: Kujitorishiki, una lotería popular que se celebra para la confección del orden de las carrozas en el desfile.
 7 de julio: Visita del Santuario Yasaka por el chico chigo del Ayagasaboko.
 10 de julio: Desfile de farolillos para dar la bienvenida a los santuarios mikoshi.
 10 de julio: Mikoshi arai, la limpieza de los mikoshi con el agua sagrada del río Kamo.
 10 - 13 de julio: Construcción de las carrozas.
 13 de julio: Por la mañana, nueva visita al santuario por el chico chigo del Ayagasaboko; Por la tarde, el santuario vuelve a ser visitado por un chico del Santuario Kuse.
 14 de julio: Yoiyoiyoiyama.
 15 de julio: Yoiyoiyama.
 16 de julio: Yoiyama.
 16 de julio: Yoimiya shinshin hono shinji.
 17 de julio: Desfile de las carrozas yamaboko.
 17 de julio: Desfile de los mikoshi desde el Santuario Yasaka al centro de la ciudad.
 24 de julio: Desfile de los hanagasa o las "Sombrillas de flores".
 25 de julio: Desfile y retorno de los mikoshi desde el centro de la ciudad al Santuario Yasaka.
 28 de julio: Mikoshi arai, limpieza de los mikoshi con el agua sagrada del río Kamo.
 31 de julio: Acto de clausura en el Santuario Eki.

Las Carrozas Yamaboko

Las carrozas en el Desfile Yoiyama se dividen en dos grupos: Hoko y Yama, que son colectivamente denominadas Yamaboko (o Yamahoko). Hay 9 carrozas del tipo Hoko (poste largo o alabarda) que representan las 66 lanzas utilizadas en el ritual original de purificación, y otras 23 del tipo Yama que portan figuras a tamaño natural de personalidades importantes y/o famosas. Todas las carrozas están decoradas con bellos tapices procedentes tanto de Nishijin (las más finas de todo Japón) como importadas desde otras partes del mundo. Además de la cuestión artística, también hay presentes numerosos músicos tradicionales y artistas sentados en las carrozas.

Cada año, las familias que mantienen las carrozas realizan un sorteo en una reunión especial para determinar el orden que éstas tomarán durante el festival. Estos lotes se emiten en una ceremonia especial antes del desfile, durante la cual el Alcalde de Kioto se pone la túnica de un magister y procede la ceremonia.

Carrozas Hoko
 Peso: Alrededor de 12.000 kg.
 Altura: Alrededor de 25 u 8 m desde el suelo hasta el techo.
 Diámetro de la rueda: Alrededor de 1.9 m.
 Asistentes: Unos 30-40 tirando de la carroza durante la procesión.

Carrozas Yama
 Peso: 1.200–1.600 kg.
 Altura: Alrededor de 6 m.
 Asistentes: Unas 14-24  personas para empujar o arrastrar.

Referencias

Enlaces externos

 List of Floats for 2007 (En Japonés)
 Photo set of Gion Matsuri 2007

Gion
Gion
Gion
Gion
Gion
Patrimonio Cultural Inmaterial de la Humanidad en Japón

Gion Matsuri


La Commission générale des ordres est une autorité prussienne basée à Berlin de 1810 à 1920.

Histoire et missions
La Commission générale des ordres est créée par un ordre du cabinet du 6 janvier 1810 par le roi prussien Frédéric-Guillaume III. Elle a pour tâche de se procurer et de gérer toutes les médailles et décorations prussiennes. De plus, elle doit tenir des listes complètes de l'acquisition, de la livraison et du retour des décorations. Elle veille au versement d'une solde honorifique liée à l'attribution d'une décoration. De même, elle est responsable de l'organisation de la fête annuelle de l'ordre, le 18 janvier.

C'est auprès d'elle que convergient toutes les demandes d'attribution d'ordres et de décorations, examinées au regard des dispositions légales et réglementaires. Après approbation par le roi, la commission fait rédiger les actes d'attribution ou les certificats de possession afin de les transmettre, avec la décoration, au bénéficiaire de la décoration.

La commission, composée d'un président et de plusieurs membres, relève directement du roi et a un pouvoir immédiat. Jusqu'en 1849, l'autorité est dirigée par le Cabinet civil secret et le Cabinet militaire. À partir de janvier 1850, le  est responsable de l'organisation et de la gestion financière.

Après la fin de la Première Guerre mondiale et la fin de la monarchie qui en résulte, l'article 109, paragraphe 5 de la Constitution de Weimar du 11 août 1919 retire à la commission générale des ordres son domaine de responsabilité ou de compétence et conditionne sa dissolution le 1er avril 1920 . Un bureau de règlement du ministère d'État prussien poursuit les affaires de la commission qui, un an plus tard, transfére les stocks restants de décorations et d'ordres à l'arsenal de Berlin ou les fait fondre. Les métaux précieux et les diamants qui en résultent sont vendus au Trésor public.

Les dossiers de la commission générale des ordres sont conservés et se trouvent dans les  à Berlin.

Présidents

Bibliographie
  (Hrsg.), : Das Eiserne Kreuz 1813–1870–1914. Geschichte und Bedeutung einer Auszeichnung. Kataloge des Bayerischen Armeemuseums Ingolstadt, Band 11, Verlag Militaria GmbH, Wien 2013, , S. 140–142.
 O. Schwarz: Der Staatshaushalt und die Finanzen Preussens. Band II: Die Zuschussverwaltung. VII. Buch: Kleinere Etats. J. Guttentag, Berlin 1903, S. 1526–1529.

Références

Liens externes

Armée prussienne
Fondation en 1810
Disparition en 1920

Commission générale des ordres


9983 Rickfienberg este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
9983 Rickfienberg este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Sudbury de Dennis di Cicco. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,71 ua, o excentricitate de 0,12 și o înclinație de 8,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 9001-10000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1995
Centura de asteroizi

9983 Rickfienberg


Brandeis is a surname.

People
Antonietta Brandeis (1848–1926), Czech-born Italian painter
Brandeis Marshall, American data scientist
Friedl Dicker-Brandeis, Austrian artist and Holocaust victim
Irma Brandeis, American Dante scholar
Louis Brandeis, U.S. Supreme Court Justice

Named for Louis Brandeis
Brandeis University, in Massachusetts, U.S.
Brandeis-Bardin Institute, now the Brandeis-Bardin Campus of American Jewish University, in California, U.S.
Louis D. Brandeis School of Law, at the University of Louisville in Kentucky, U.S.
The Brandeis brief, a 1908 document written by Brandeis as a litigator
Brandeis Medal, awarded by the University of Louisville's Louis D. Brandeis Society
Brandeis Award (disambiguation), several different awards
Kfar Brandeis (English: Brandeis village), a suburb of Hadera, Israel

See also
Brandýs nad Labem-Stará Boleslav (), a town in the Czech Republic
Brandýs nad Orlicí (), a town in the Czech Republic
J. L. Brandeis and Sons Store, an Omaha, Nebraska-based department store chain
Brandeis Brokers, a broker on the London Metal Exchange

Brandys (disambiguation)
Brandis (surname)
Brandes (disambiguation)

German-language surnames

Brandeis


Cette page concerne les évènements survenus en 1929 au Vatican  :

Évènement

 :
 Les accords du Latran sont signés entre le président du Conseil des ministres Benito Mussolini et le Saint-Siège, représenté par le cardinal Pietro Gasparri, secrétaire d'État du pape Pie XI : l'Italie reconnaît l'indépendance du Vatican.
 L'État de la Cité du Vatican est créé.
 La  est instaurée au Vatican.
 Création de la Lire vaticane.

Notes et références

Année au Vatican

1929 au Vatican


Linvasion soviétique de l'Ukraine ( - ) est une offensive majeure des troupes soviétiques du  contre l'armée de la République populaire ukrainienne (UNR) pendant la guerre soviéto-ukrainienne, dans le contexte de la guerre civile russe.

Contexte
À l'automne 1918, il devient évident que l'Allemagne est proche de la défaite en Europe occidentale. Par conséquent, les dirigeants soviétiques commencent à déployer rapidement les forces régulières de l'Armée rouge pour établir leur pouvoir en Ukraine. Dans la zone dite neutre, les , réunies dans le groupe de forces de Koursk, sont formées.

Après la capitulation de l'Allemagne, la Russie soviétique déclare le traité de Brest-Litovsk nul et non avenu. Le , les 1re et 2e divisions rebelles (soviétiques ukrainiennes) lancent une offensive. Le , les villes de Yampol, Rylsk, Korenevo, Soudja, Myropil sont prises. Le , toutes les troupes soviétiques ukrainiennes sont réunies dans l'Armée soviétique ukrainienne qui, en décembre, lance une offensive sur Tchernigov, Soumy, Kharkov et Kiev, en combattant les troupes ukrainiennes mais en gardant la neutralité vis-à-vis des unités de l'armée allemande qui se préparent à rentrer chez elles.

Notes et références

Bataille ou opération de la guerre civile russe
1919 en Ukraine
Relations entre l'Union soviétique et l'Ukraine
Guerre soviéto-ukrainienne

Invasion soviétique de l'Ukraine


Alberto de Jesús Ruperto Bayo Giroud (* 27. März 1892 in Puerto Príncipe, Kuba; † 4. August 1967 in Havanna) war ein spanischer Offizier, Pilot und prominenter Teilnehmer des Spanischen Bürgerkriegs auf republikanischer Seite. Er wurde international bekannt als militärischer Ausbilder von Fidel Castro und Che Guevara 1955/56 bei der Vorbereitung der Kubanischen Revolution in Mexiko.

Leben
Bayo war Sohn des spanischen Offiziers Pedro Bayo Guia und der aus Puerto Príncipe (seit 1929: Camagüey) stammenden María de la Concepción Giraud y Varona. Nach der spanischen Kriegsniederlage gegen die USA 1898 und dem damit verbundenen Verlust der Kolonie Kuba ging die Familie nach Spanien, wo Bayo fortan auf den Kanaren aufwuchs. Vier Jahre seiner Ausbildung verbrachte er in den USA. Nach seiner Rückkehr nach Spanien besuchte er die Militärschule für Kriegswaisen in Vitoria sowie anschließend ab 1912 die Militärakademie der Infanterie in Toledo, die er 1915 als Offizier abschloss, um anschließend zur Pilotenausbildung der Luftstreitkräften zugelassen zu werden. 1920 gründete er in Madrid die erste zivile Flugschule Spaniens, die er im selben Jahr wieder verließ.

Rifkrieg
Als Soldat erhielt er ab Sommer 1919 in den nordafrikanischen Kolonialkriegen seine ersten Gefechtserfahrungen. Bayo gehörte weltweit zu den ersten Piloten, die Chemiewaffen einsetzten. Wegen der verbotenen Durchführung eines mit Degen ausgefochtenen, blutig verlaufenen Duells mit einem weiteren Hauptmann der Luftwaffe, dem späteren Luftwaffenminister Eduardo González Gallarza, im Juni 1923 wurde Bayo aus der Luftwaffe ausgeschlossen. Im Anschluss wechselte er in die zur Bekämpfung der marokkanischen Guerillakämpfer gegründeten Eliteeinheit Legión Española und wurde im September 1924 im Rifkrieg verwundet und nach Madrid evakuiert, meldete sich aber nach einjähriger Genesung später erneut freiwillig zum Einsatz zur Verteidigung der spanischen Kolonien in Nordafrika. In Marokko stand er teilweise unter direktem Befehl des damaligen Oberstleutnant Francisco Franco, seines späteren Hauptgegners im Spanischen Bürgerkrieg. Er war aufmerksamer Beobachter der Militärtaktik der marokkanischen Partisanen und gewann daraus zahlreiche Erkenntnisse, die er später für seine eigenen Unterweisungen in Guerilla-Kriegführung nutzen sollte, beispielsweise für das Durchbrechen von Belagerungsringen.

Spanischer Bürgerkrieg
Im Spanischen Bürgerkrieg blieb er gegenüber der Republik loyal. Im Einsatz gegen die franquistischen Truppen gelang ihm zunächst die Rückeroberung der Balearischen Inseln Formentera, Cabrera und Ibiza. In der Folge wurde ihm das Kommando über die 6000 Mann starken republikanischen Invasionstruppen in der Schlacht um Mallorca erteilt, die jedoch unter großen Verlusten scheiterte und einen Wendepunkt im Krieg darstellte. Von Führungsaufgaben enthoben bildete er anschließend in Kastilien kommunistische Partisanen aus. Sein letzter Dienstgrad in den spanischen Streitkräften war Oberstleutnant. 1937 veröffentlichte er seinen ersten von mehreren Texten, die sich speziell dem Guerillakrieg widmeten. Angesichts der auch aufgrund der italienischen und deutschen Unterstützung überlegenen Truppen Francos warb Bayo für einen Wechsel von der konventionellen zur unkonventionellen Kriegsführung, konnte sich mit seinen Vorschlägen bei der republikanischen Militärführung unter Verteidigungsminister Indalecio Prieto trotz anfänglicher Erfolge mit kleinen Guerillaeinheiten jedoch nicht mehr rechtzeitig durchsetzen.

Mexiko
Nach dem Ende des Bürgerkriegs 1939 war Bayo gezwungen, ins Exil zu gehen, und ließ sich nach einem dreijährigen Aufenthalt in Havanna schließlich in Mexiko nieder, wo er an der Luftwaffenakademie in Guadalajara Mathematik, Aerodynamik und Navigation unterrichtete. Parallel warb er unter spanischen Exilanten weiterhin erfolglos für die Aufnahme eines Guerillakriegs gegen Franco. 1948 war er in Costa Rica militärischer Berater der Karibischen Legion, die den Sturz des diktatorischen Staatspräsidenten Nicaraguas, Anastasio Somoza, vorbereitete. Das Unternehmen kam nicht zur Ausführung, und Bayo kehrte nach Mexiko zurück.

Im Juli 1955 wurde er von Fidel Castro aufgesucht und erklärte sich auf dessen Drängen bereit, ihn und seine Anhänger für den Guerillakampf auf Kuba auszubilden. Das geheime Training fand im Raum von Mexiko-Stadt statt. Nach Hugh Thomas war Ernesto Guevara dabei Bayos Musterschüler. Nach Entdeckung durch die mexikanische Polizei verbrachte Bayo gemeinsam mit Fidel und Raúl Castro, Guevara sowie weiteren Angehörigen der Gruppe einige Monate in Haft. Bayos Beraterrolle endete Ende November 1956 mit der Abreise der Guerillakämpfer um Castro auf ihrer Expedition mit der Yacht Granma nach Kuba. Kurz darauf trainierte er eine weitere Gruppe Kubaner für den Guerillakrieg: die Mehrheit der rund 30 Kämpfer der Organización Auténtica des Ex-Präsidenten Carlos Prío kam jedoch unmittelbar nach der Überfahrt ihrer Yacht Corinthia im Mai 1957 von Miami in den Osten Kubas im Gefecht mit Regierungstruppen ums Leben.

Kuba
Bayo nahm nicht aktiv am Guerillakrieg im Rahmen der Kubanischen Revolution teil und kehrte erst nach der Flucht des kubanischen Präsidenten Fulgencio Batista Anfang 1959 auf die Insel seiner Geburt zurück. Dort war er erneut als militärischer Ausbilder und Berater tätig und wurde zum Comandante (Oberst) der ab 1959 als staatliche Streitkräfte neu organisierten Fuerzas Armadas Revolucionarias (FAR) ernannt. In seinen letzten Lebensjahren gehörte er dem politischen Führungsstab der FAR an und widmete sich aus dieser Position vorrangig der Förderung des von ihm geliebten Schachsports auf Kuba. Er starb am 4. August 1967 in Havanna. Er war verheiratet und hatte zwei Söhne. Das im Stadtbezirk Cotorro gelegene Schach-Leistungszentrum ist nach ihm benannt.

Schriftstellerische Tätigkeit
Bayo verfasste neben zeitgeschichtlichen Werken mit autobiographischem Charakter auch Gedichte. Sein 1955 veröffentlichtes praktisches Handbuch 150 preguntas a un guerrillero (150 Fragen an einen Guerillakämpfer) wurde 1963 erstmals ins Englische übersetzt und erlebte zahlreiche Nachauflagen. Es gehört zu den Klassikern der militärischen Literatur über den Guerillakrieg.

Werke
 Cualquier cosilla (Spanien 1911)
 Mis cantos de aspirante (Spanien 1911)
 Cadetadas (Spanien 1912)
 Canciones del Alkázar (Spanien 1914)
 Juan de Juanes (Spanien 1926)
 Uncida al yugo (Spanien 1926)
 Dos años en Gomara (Spanien 1928)
 La guerra será de los guerrilleros (Spanien 1937)
 El tenorio laico (Spanien 1938)
 Mi desembarco en Mallorca (Mexiko 1944)
 Tempestad en el Caribe (Mexiko 1950)
 Cámara (Mexiko 1951)
 El caballero de los tristes destinos (Mexiko 1953)
 Magallanes, el hombre más audaz de la tierra (Mexiko 1953)
 150 preguntas a un guerrillero (Mexiko 1955)
 Fidel te espera en la Sierra (Mexiko 1958)
 Mis versos de rebeldía (Mexiko 1958)
 Sangre en Cuba (Mexiko 1958)
 Mi aporte a la revolución cubana, Vorwort von Ernesto "Che" Guevara (Kuba 1960)
 El tenorio cubano (Kuba 1960)
 Versos revolucionarios (Kuba 1960)
 Terminología militar (Kuba 1963)
 Mis versos, Vorwort von Nicolás Guillén (Kuba 1965)
 Diccionario militar (Kuba 1965)

Weblinks
 Alberto Bayo in der offiziellen kubanischen Online-Enzyklopädie EcuRed (spanisch)
 Werner Abel und Peter Fisch: Alberto Bayo Giroud: Meine Landung in Mallorca, in: LitteratA vom 14. August 2011, abgerufen am 11. Juli 2013
 Onlineversion von "150 questions to a guerrilla"
 María Teresa Suero Roca: Alberto Bayo Giroud (PDF; 2,5 MB), in: Tiempos de Historia vom Mai 1979, S. 18–29 (spanisch)
 Enrique Atiénzar Rivero: El gladiador, in: Adelante o. D., abgerufen am 11. Juli 2013 (spanisch)
 Alberto Bayo Giroud, General Internacionalista, Vorwort und Auszüge aus Bayos autobiographischem Buch Mi aporte a la Revolución Cubana, in: Kaos en la Red vom 27. März 2012, abgerufen am 11. Juli 2013 (spanisch)
 Leonardo Depestre Catony: Bayo, el combatiente y el escritor, in: Cuba Literaria vom 31. Juli 2008, abgerufen am 11. Juli 2013 (spanisch)

Literatur
 Luis Díez: Bayo. El general que adiestró a la guerrilla de Castro y el Che, Debate 2007. ISBN 978-84-8306-730-7 (spanisch)
 Hugh Thomas: Castros Cuba, Siedler, Berlin 1984, S. 74–78. ISBN 3-88680-035-0
 Jay Mallin (Hg.): Terror and Urban Guerrillas. A Study of Tactics and Documents, Coral Gables, FLA (University of Miami Press) 1971. ISBN 0-87024-223-7 (englisch)
 Jorge Domingo Cuadriello: El exilio republicano en Cuba, Siglo XXI de España 2009. ISBN 978-84-323-1508-4 (spanisch)

Einzelnachweise

Militärperson (Spanien)
Person im Rifkrieg (1921–1926)
Republikaner im Spanischen Bürgerkrieg
Guerilla (Person)
Revolutionär
Person der Kubanischen Revolution
Militärgeschichte Lateinamerikas
Person (Kuba)
Literatur (Spanisch)
Kubanische Literatur
Spanier
Kubaner
Geboren 1892
Gestorben 1967
Mann

Alberto Bayo


Ross James Brawn (Ashton-under-Lyne, Lancashire, Engleska, 23. studenog 1954.) je tehnički direktor Formule 1. Bivši je inženjer i šef brojnih momčadi Formule 1. Stekao je epitet jednog od najjačih "umova" u tom sportu jer su njegovi ogromni uspjesi uvelike proizlazili iz strpljivog, detaljno proučenog i psihički stabilnog okruženja kojeg je sam kreirao i nastojao ostaviti sljedećim generacijama. Zajedno s Roryjem Byrneom, sudjelovao je u dizajniranju svih sedam bolida Michaela Schumachera, Benettona 1994. i 1995., te Ferrarija od 2000. do 2004., s kojim je Nijemac osvojio sedam naslova svjetskog prvaka u Formuli 1. Pridružio se Hondi kao novi šef momčadi 2008., ali se krajem te sezone japanska velesila auto i moto industrija odlučila povući iz Formule 1. Uslijedila je jedna od najljepših priča u povijesti Formule 1, kada je tek osnovana, na brzinu sastavljena i upogonjena momčad Brawn GP, dominirala sljedeće 2009. godine, te s Jensonom Buttonom osvojila dvostruku krunu.

Djetinjstvo
Rođen 1954. u Ashton-under-Lyneu, Brawn se još u dječačkim danima zaljubio u utrkivanje i tehničke aspekte motosporta pošto je često posjećivao lokalni Belle Vue stadion na kojem su se održavale utrke raznih kategorija. Školovanje je bazirao na inženjerstvu i mehanici, a godine 1971. započeo je rad u državnoj upravi za atomsku energiju, kada ga je Uprava za atomsku energiju Ujedinjenog Kraljevstva uzela ga je za šefa mehaničkog obrta u svom Zavodu za istraživanje atomske energije u Harwellu u Oxfordshireu.

Formula 1

Početak u Marchu
Njegova karijera u automobilizmu započela je 1976. godine kada se pridružio tvrtki March Engineering u gradu Bicester kao operater glodalice. Ubrzo nakon toga pridružio se njihovom trkačem timu Formule 3 kao mehaničar.

Oglas Franka Williamsa
U mjestu Reading 1978., Frank Williams je tražio osoblje, mehaničare prvenstveno, za svoju novoosnovanu momčad. Živeći tada u Readingu, Brawn je pronašao Williamsov oglas, koji je tražio vještine na glodalici što je Brawn naučio u Harwellu. Nakon razgovora s Patrickom Headom, Brawn je primljen u momčad, a ubrzo se probio kod Franka i stigao do viših pozicija u istraživanjima i razvoju, konkretno radeći u zračnom tunelu.

Prelazak u momčad Haas Lola

Godine u Benettonu

Ferrarijeva bajka

Honda – uspješna potraga za novim izazovima

Brawn GP – dominacija nove momčadi

Izvori

Vanjske poveznice

Životopisi, Engleska
Automobilisti
Inovatori
Dizajneri
Formula 1 u Ujedinjenom Kraljevstvu

Ross Brawn


أصبحت اللاعبة كورنيليا بومان (Kornelia Bouman) أول لاعبة أجنبية تفوز بهذه البطولة.
وهنا قائمة البطولات الفرنسية لعام 1927 (المعروفة الآن باسم دورة رولان غاروس) :

الكبار

فردي رجال

 رينيه لاكوست هزم  بيل تيلدن، النتيجة:6-4, 4-6, 5-7, 6-3, 11-9

فردي سيدات

 كورنيليا باومان هزمت  أيرن بيكوك، النتيجة:6-2, 6-4

زوجي رجال
 هنري كوهيت و جاكويز بروغنون هزما  جيان بورتورا و رينيه لاكوست، النتيجة:2-6, 6-2, 6-0, 1-6, 6-4

زوجي سيدات
 أيرن بيكوك و بوبي هايني هزمتا  بيجي ساندورس ميتشل و فويبي هولكروفت واتسون، النتيجة:6-2, 6-1

زوجي مختلط
 مارغيريت بروغوايس و جيان بورتورا هزما  ليل دي ألفاريس و بيل تيلدن، النتيجة:6-4, 2-6, 6-2

مراجع

باريس في 1927
أحداث مايو 1927 الرياضية
أحداث يونيو 1927 الرياضية
باريس في القرن 20
دورات رولان غاروس
دورات رولان غاروس حسب السنة
رياضة فرنسية في 1927
كرة المضرب في 1927
كرة مضرب فرنسية في 1927

البطولات الفرنسية 1927 (كرة مضرب)


Stirnia, monotipski rod crvenih algi iz porodice Lomentariaceae, dio reda Rhodymeniales. Jedina vrsta je Stirnia prolifera, morska alga otkrivena u Arapskom moru; opisana je 2001. godine.

Lokalitet holotipa je obala Dhofara kod Sadha u Omanu

Izvori

Lomentariaceae

Stirnia


La  du Tour d'Italie 2022 se déroule le vendredi  de Diamante (Calabre) à Potenza (Basilicate), en Italie, sur une distance de .

Parcours
La septième étape de cette 105 édition du Tour d'Italie présente un profil accidenté, de moyenne montagne, avec  de dénivelé. D'abord, les coureurs longent la côte de la Mer Tyrrhénienne, jusqu'à la première ascension répertoriée de la journée : le Passo Colla (9,3 km à 4,5 %, 3C). Passé Maratea, le parcours ondule continuellement, avec des pentes plus ou moins fortes. Ainsi, les coureurs entrent dans le massif des Apennins du Sud, marqué par le Monte Sirino (24,4 km à 3,8 %, 1C), le Monte Grande di Viggiano (6,6 km à 9,1 %, 2C) et la Sellata (7,8 km à 5,9 %, 3C) ; le sommet de ce dernier se situe à environ 24 km de l'arrivée. Tout au long du parcours, les routes sont généralement étroites et endommagées par endroits, au fil des virages à flanc de la montagne. Le final dans Potenza est technique : l'itinéraire monte à travers le centre-ville, avec de fortes pentes, puis descend sur de larges avenues pavées ; de plus, un court tunnel se situe à deux kilomètres de l'arrivée. Les 350 derniers mètres ont une pente moyenne de 8 %, avec une maximale à 13 %.

Déroulement de la course
Fiévreux, le Danois Michael Morkov, poisson-pilote du sprinteur britannique Mark Cavendish (Quick-Step Alpha Vinyl), est non-partant.

Dès le départ, nombreux sont les coureurs qui souhaitent prendre l'échappée, la victoire d'étape leur semblant promise. Malgré quelques tentatives, notamment celle du Belge Thomas De Gendt (Lotto-Soudal), aucun coureur ne parvient à s'extirper du peloton, dans les trente premiers kilomètres.

Dans le Passo Colla, le peloton s'éparpille ; derrière, les sprinteurs forment le gruppetto ; devant, le Néerlandais Wouter Poels (Bahrain Victorious) part en solitaire. Au sommet, ce dernier passe avec dix-huit secondes d'avance sur le Français Anthony Perez (Cofidis) et l'Italien Davide Formolo (UAE Team Emirates), rapidement suivi par le peloton principal. Dans la descente, les trois coureurs de front s'unissent ; derrière, certains coureurs glissent sur la chaussée humide et trois coureurs abandonnent : le Britannique Owain Doull (EF Education-EasyPost), l'Espagnol Sergio Samitier (Movistar) et l'Italien Samuele Zoccarato (Colpack-Ballan). Dans cette même descente, un groupe de trois coureurs prennent quelques centaines de mètres d'avance : les deux coureurs équatoriens d'INEOS Grenadiers, Jhonatan Narváez et le champion olympique Richard Carapaz, accompagnés du Néerlandais Mathieu Van der Poel (Alpecin-Fenix). Ces derniers reviennent sur une échappée, alors composée de douze coureurs. Dans la montée de la seconde ascension répertoriée de la journée, le champion olympique, favori à la victoire finale, est repris par le groupe principal.

A 128 kilomètres de l'arrivée, une véritable échappée semble se former, avec quatre coureurs : les deux Italiens Davide Formolo (UAE Team Emirates) et Davide Villella (Cofidis) et les deux Néerlandais Koen Bouwman (Jumbo-Visma) et Wouter Poels. Ils sont rapidement rejoints par deux autres Néerlandais Tom Dumoulin (Jumbo-Visma) et Bauke Mollema (Trek-Segafredo) et le Colombien Diego Camargo Pineda (EF Education-EasyPost).

Au sommet du Monte Sirino, les points du classement de la montagne sont disputés. Koen Bouwman passe devant Wouter Poels, Davide Formolo et Bauke Mollema. Le peloton principal passe avec cinq minutes et trente secondes de retard. Etant le mieux placé au classement général à 5' 30" de l'Espagnol Juan Pedro López (Trek-Segafredo), Bouwman est virtuellement maillot rose ; situé à 5' 49", Mollema, coéquipier de l'Espagnol, peut aussi espérer revêtir le maillot symbolique.

Au sprint intermédiaire de Viggiano, Koen Bouwman passe en tête dans l'échappée ; le peloton passe avec cinq minutes et vingt-trois secondes de retard. Au sommet du Monte Grande di Viggiano, c'est encore une fois Bouwman qui passe en tête devant Davide Formolo ; le Néerlandais prend la première place au classement de la montagne du Tour d'Italie et prend le maglia azzurra à l'Allemand Lennard Kämna (Bora-Hansgrohe). Le peloton principal passe avec cinq minutes et trente-deux secondes de retard, où les favoris à la victoire finale se replacent et commencent à reprendre leur temps perdu sur l'échappée.

Dans la montée de la Sellata, Tom Dumoulin accélère. En sursis depuis de nombreux kilomètres, Camargo et Villella lâchent. Mollema et Formolo attaquent chacun leur tour. Un temps lâché, Bouwman récidive en passant en tête du sommet, devant l'Italien. Le groupe maillot rose passe avec trois minutes et vingt secondes de retard. Au sprint intermédiaire du centre-ville de Potenza, Bauke Mollema passe en tête devant Koen Bouwman, avec seize secondes d'avance sur Tom Dumoulin, qui ne parvient pas à suivre les différentes attaques, et près de trois minutes sur le peloton principal.

Dans le final, Tom Dumoulin revient sur le trio de devant et se sacrifie pour son coéquipier. Au pied du mur au bout duquel la ligne d'arrivée est tracée, le Néerlandais propulse Koen Bouwman dans de parfaites conditions, qui place directement une forte attaque, creusant un écart conséquent sur Bauke Mollema et Davide Formolo. Au bout d'une étape très accidentée, le Néerlandais remporte sa troisième victoire professionnelle, après la 3e étape du Critérium du Dauphiné 2017 et la 1re étape de l'UAE Tour 2019, et sa première étape sur un grand tour. A la même occasion, il récupère le maillot bleu du classement de la montagne des épaules de Lennard Kämna.

Au niveau des différents classements : Juan Pedro López conserve son maillot rose et son maillot blanc ; le Français Arnaud Démare (Groupama FDJ) garde son maillot cyclamen. Lennard Kämna perd son maillot bleu, au profit du vainqueur du jour Koen Bouwman. L'équipe Trek-Segafredo récupère la première place du classement par équipes, qui était détenue par la Bora-Hansgrohe.

Résultats

Classement de l'étape

Points attribués pour le classement par points

Points attribués pour le classement du meilleur grimpeur

Classements aux points intermédiaires

Bonifications

Classements à l'issue de l'étape

Classement général

Classement par points

Classement de la montagne

Classement du meilleur jeune

Classement par équipes

Abandons
  Michael Mørkøv (Quick-Step Alpha Vinyl) : non-partant
  Owain Doull (EF Education-EasyPost) : abandon
  Sergio Samitier (Movistar) : abandon
  Samuele Zoccarato (Bardiani CSF Faizanè) : abandon

Notes et références

Liens externes

    Site officiel
 Parcours

 07

7e étape du Tour d'Italie 2022


Tonny Aabo Sørensen (4. april 1954 i Vorup – 8. maj 2018) var en dansk sanger, sangskriver og musiker. Tonny Aabo markerede sig især indenfor dansktop og country. Han har skrevet flere hundrede sange, som han dels selv har indspillet, dels fået andre til at indspille. Blandt hans hits er "Stegt flæsk med persillesovs", som Jimi & René havde et hit med. Mellem andre kunstnere, der har sunget hans sange, finder man Kandis, Lis & Per, Bjørn & Okay, Klaus & Servants.

Diskografi
 Den gamle mand (1988)
 Nikotin Nikkenej (1989)
 Ta'r jeg fejl (1991)
 Henderson Road (1993)
 Toppen af Tonny (1996)
 10 år i lagunen (1999)
 Tuesday Night in Nashville (2003)
 10 kilo for tung (2005)

Referencer

Eksterne henvisninger

Sangere fra Danmark
Musikere fra Danmark

Tonny Aabo


දේශපාලන සංස්කෘතිය යනු රටවැසියන්ගේ දේශපාලන හැඩ ගැස්ම,දේශපාලන නෛතික භාවය පිළිබදව ඔවුන්ගේ හැඩ ගැස්ම,දේශපාලන ක්‍රියාවලියේ සම්ප්‍රදායන් සහ දේශපාලන සමාජයක් ගොඩනැගීම සඳහා තෝරා පත් කරගත් පුද්ගලයන්ගේ අදහස් ය.

දේශපාලන සංස්කෘතිය යනු කුමක්ද? එය රාජ්‍යය, දේශපාලන හා ආර්ථික කටයුතු කර ගෙන යාම පිළිබද විශ්වාස පද්ධතයකින් සමන්විත වූ විශේෂ රටාගත දේශපාලන දර්ශනයකි.දේශපාලන සංස්කෘතිය,ජාතීන්ට,රාජ්‍යයන්ට සහ වෙනත් කණ්ඩායම්වලට අනන්‍ය දේශපාලන වෙනසකට රාමුවක් සකසයි. දේශපාලන සංස්කෘතිය දේශපාලන මත වාදයෙන් වෙනස් වේ. පුද්ගලයන්ට මතවාදයකට විරුද්ධ වීමෙන් දේශපාලන සංස්කෘතියක් බෙදා හදා ගැනීමට හැක.එහෙත් සමහර මතවාදයන්ගෙන් පවත්නා තත්ත්වයන්ට අභියෝග කර රජය කටයුතු කරන ආකාරයේ විශාල වෙනසක් බලාපොරොත්තුවේ. එවන් විටක ඔවුන් දේශපාලන සංස්කෘතියේ ද වෙනසක් අපේක්ෂා කරයි.

දේශපාලන සංස්කෘතිය යන යෙදුම දේශපාලන විද්‍යාවට රැගෙන ආවේ ඇමරිකානු දේශපාලන ක්‍රමය ප්‍රචලිත කිරීමටය. 50 දශකයේදී ගේබ්‍රියල් ආමන් මෙය භාවිත කල අතර එය " ද සිවික් කල්චර් " 1963 ආමන්ඩ් සහ වර්බා " කෘතියේද සඳහන් විය. එහෙත් ගර්හාඩ් ලෙම්බෲක් සහ අරෙන්ඩ් ලයිපාට් යන යුරෝපීය දේශපාලන විද්‍යාඥයන් දෙදෙනා මෙම සංකල්පයට විරුද්ධ වූහ. ලෙම්බෲක් ස්විට්සර්ලන්තය සහ ඔස්ට්‍රියාව ඇසුරින්ද,ලයිපාට් නෙදර්ලන්තය ඇසුරින්ද විශ්ලේෂණය කොට පවසා සිටියේ ඇමරිකානු දේශපාලන ක්‍රමයට වඩා ප්‍රබල ක්‍රම ලොව පවතින බවය.

සටහන්

| Political culture
|}
{|

දේශපාලන සංස්කෘතිය