La arquidiócesis de Évora ( y ) es una circunscripción eclesiástica de la Iglesia católica en Portugal. Se trata de una arquidiócesis latina, sede metropolitana de la provincia eclesiástica de Évora. Desde el 26 de junio de 2018 su arzobispo es Francisco José Villas-Boas Senra de Faria Coelho.

Territorio y organización
La arquidiócesis tiene 13 547 km² y extiende su jurisdicción sobre los fieles católicos de rito latino residentes en el distrito de Évora, parte del distrito de Setúbal y la parte meridional del distrito de Santarém.

La sede de la arquidiócesis se encuentra en la ciudad de Évora, en donde se halla la Catedral basílica de Nuestra Señora de la Asunción. La anterior catedral era la iglesia de Nuestra Señora de la Asunción, ubicada en Elvas, distrito de Portalegre. Ambas catedrales han sido declaradas Patrimonio de la Humanidad por la UNESCO.

La arquidiócesis tiene como sufragánea a las diócesis de: Beja y Faro.

En 2021 en la arquidiócesis existían 156 parroquias agrupadas en 9 vicarías: Alcácer do Sal, Arraiolos, Coruche, Elvas, Estremoz, Évora, Montemor-o-Novo, Reguengos de Monsaraz y Vila Viçosa.

Historia
La diócesis de Ébora fue erigida en la antigüedad, durante la época romana. Según la leyenda, el primer obispo fue san Mancio, pero la primera confirmación histórica se remonta a principios del , cuando el obispo Quinciano participó en el Concilio de Elvira en 303.  Se conocen los nombres de otros diez obispos, que participaron en los concilios del periodo visigodo del VI al VIII. Évora estaba incluida en la antigua provincia romana de Lusitania y dependía, también desde el punto de vista religioso, de la provincia eclesiástica de la arquidiócesis de Augusta Emérita. También aparecen como obispos legendarios san Bricio y san Jordán.

Durante el período de la conquista árabe no hay obispos y es probable que la sede fuera suprimida en 714. Tras la reconquista cristiana de la ciudad por Gerardo Sempavor, la diócesis se restableció como sufragánea de la archidiócesis de Braga y la mezquita de la ciudad se convirtió en catedral. El primer obispo conocido de este segundo período de la historia de la diócesis es Soeiro I, mencionado a partir de 1166.

De 1166 a 1540, hubo 35 obispos de Évora. En esa época formaban la diócesis lo que ahora se llamaría el distrito (provincia) de Portalegre, parte del distrito de Santarém, los distritos de Évora, Beja y parte del distrito de Setúbal, siendo sufragánea de la archidiócesis de Braga. El 2 de julio de 1199, con la bula In causa duorum, el papa Inocencio III sometió la diócesis de Évora al metropolitano de Santiago de Compostela. En 1394, con la bula In eminentissimae dignitatis del papa Bonifacio IX, pasó a formar parte de la provincia eclesiástica de la arquidiócesis de Lisboa (hoy patriarcado de Lisboa).

En mayo de 1186 se inició la construcción de una nueva catedral con el obispo Paio, que sufrió una remodelación completa en la segunda mitad del  con el obispo Durando País; esta nueva catedral fue consagrada en 1308. El obispo Paio también es responsable de la creación del cabildo de canónigos, cuyo acta de fundación, conservada en los archivos de la catedral, está fechada el 24 de abril de 1200.

El 24 de setiembre de 1540, el papa Paulo III, por la bula Gratiae divinae praemium, elevó la diócesis a la dignidad de metrópolis eclesiástica, teniendo como sufragáneas las diócesis de Silves, Tánger y Ceuta, y siendo su primer arzobispo el infante Enrique (hijo de Manuel I de Portugal).

El 21 de agosto de 1549 cedió una porción de su territorio para la erección de la diócesis de Portalegre (hoy diócesis de Portalegre-Castelo Branco) mediante la bula Pro excellenti del papa Paulo III.

El 9 de junio de 1570 cedió una porción de su territorio para la erección de las diócesis de Elvas mediante la bula Super cunctas del papa Pío V.

El 10 de julio de 1770 cedió otra porción de su territorio para la erección de la diócesis de Beja mediante bula Agrum universalis Ecclesiae del papa Clemente XIV.

El 30 de septiembre de 1881, con la bula Gravissimum Christi del papa León XIII, la diócesis de Elvas fue suprimida y su territorio fue agregado en parte a la arquidiócesis de Évora, que en ese momento tenía 156 parroquias con 187 148 fieles.

El 16 de julio de 1975 cedió una pequeña porción de su territorio para la erección de la diócesis de Setúbal mediante la bula Studentes Nos del papa Pablo VI.

La catedral de Évora tiene categoría de basílica menor desde el 23 de octubre de 1929. Desde 1540 hasta 1981, ha habido 28 arzobispos de Évora. El 8 de enero de 2008 el papa Benedicto XVI anunció el nombramiento de José Francisco Sanches Alves como arzobispo de Évora, entrando solemnemente en la catedral el 17 de febrero siguiente.

Estadísticas
Según el Anuario Pontificio 2022 la arquidiócesis tenía a fines de 2021 un total de 269 000 fieles bautizados.

|- align="right"
| 1970 || 349 071 || 364 282 || 95.8 || 161 || 134 || 27 || 2168 ||  || 45 || 317 || 166
|- align="right"
| 1980 || 305 000 || 323 000 || 94.4 || 139 || 108 || 31 || 2194 ||  || 58 || 318 || 166
|- align="right"
| 1990 || 278 000 || 294 000 || 94.6 || 114 || 94 || 20 || 2438 ||  || 30 || 311 || 162
|- align="right"
| 1999 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 111 || 82 || 29 || 2219 || 10 || 42 || 257 || 161
|- align="right"
| 2000 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 116 || 84 || 32 || 2123 || 10 || 45 || 250 || 158
|- align="right"
| 2001 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 119 || 87 || 32 || 2069 || 10 || 45 || 253 || 158
|- align="right"
| 2002 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 109 || 79 || 30 || 2259 || 10 || 50 || 239 || 158
|- align="right"
| 2003 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 114 || 84 || 30 || 2160 || 10 || 41 || 227 || 158
|- align="right"
| 2004 || 246 325 || 290 400 || 84.8 || 107 || 77 || 30 || 2302 || 10 || 41 || 220 || 158
|- align="right"
| 2006 || 245 900 || 290 000 || 84.8 || 103 || 77 || 26 || 2387 || 10 || 51 || 191 || 158
|- align="right"
| 2013 || 275 800 || 321 000 || 85.9 || 89 || 71 || 18 || 3098 || 14 || 31 || 138 || 158
|- align="right"
| 2016 || 272 200 || 317 000 || 85.9 || 84 || 67 || 17 || 3240 || 13 || 36 || 140 || 156
|- align="right"
| 2019 || 269 500 || 314 000 || 85.8 || 74 || 58 || 16 || 3641 || 31 || 34 || 126 || 156
|- align="right"
| 2021 || 269 000 || 313 570 || 85.8 || 81 || 58 || 23 || 3320 || 31 || 41 || 129 || 156
|- align="right"
|colspan=12 |<small>Fuente: Catholic-Hierarchy, que a su vez toma los datos del Anuario Pontificio.
|}

Episcopologio

Referencias

Bibliografía
 (en inglés) Archdiocese of Evora, en Catholic Encyclopedia, Nueva York, Encyclopedia Press, 1913.
 (en portugués) Joaquim Chorão Lavajo, v. Évora, Arquidiocese de, en Dicionário de História Religiosa de Portugal, vol. 2, Lisboa, 2000, pp. 210-221
 (en latín) Enrique Flórez, España Sagrada, vol. XIV, segunda edición, Madrid, 1786, pp. 102-141
 (en latín) Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Graz, 1957, pp. 98-100
 (en latín) Konrad Eubel, Hierarchia Catholica Medii Aevi, vol. 1, p. 236; vol. 2, p. 149; vol. 3, p. 191; vol. 4, p. 181; vol. 5, pp. 192-193; vol. 6, p. 206; vol. 7, pp. 184-185; vol. 8, p. 257

Enlaces externos
 (en inglés) Ficha de la arquidiócesis en www.gcatholic.org

Arquidiócesis de Évora


Rochelle Costi (Caxias do Sul, Rio Grande do Sul 1961 - São Paulo, São Paulo 26 de novembro de 2022) foi uma fotógrafa e artista plástica brasileira. Sua arte era conhecida por valorizar objetos e instalações cotidianas sob um olhar próprio.

Biografia e Carreira
Originária de Caxias do Sul, onde nasceu em 1961, estudou Comunicação Social na Pontifícia Universidade Católica de Porto Alegre, tendo se formado em 1981. Pouco depois começou a se dedicar à fotografia de expressão pessoal, caracterizada pela acumulação de objetos e pelas composições em série, em trabalhos que extrapolam os limites da linguagem estritamente fotográfica para dialogar com outros meios de expressão artística. Ela passou por uma cirurgia nos olhos aos três anos de idade, precisando fazer diversos exercícios óticos para reconstruir sua visão do mundo.

Em 1982 passou uma temporada em Belo Horizonte, frequentando a Escola Guignard e cursos fotográficos pioneiros na Universidade Federal de Minas Gerais. Durante os anos de 1991 e 1992 viveu em Londres, estudando na Saint Martin School e na Camera Work. Desde então, firmou-se como uma das mais importantes figuras da fotografia brasileira contemporânea, com participação destacada em importantes mostras nacionais e internacionais, tais como: Quadrienal de Fotografia do Museu de Arte Moderna de São Paulo (1985); A Paixão do Olhar, no Museu de Arte Moderna do Rio de Janeiro (1993); Fotografia Contaminada, no Centro Cultural São Paulo (1994); Novas Travessias: New Directions In Brazilian Photography, na Photographers Gallery (Londres, Inglaterra, 1995); Sampa, no Stedelijik Museum (Amsterdã, Holanda, 1996); e VI Bienal de La Habana (Cuba, 1997). Ganhou o Prêmio Marc Ferrez da Funarte em 1997 e a bolsa Vitae de Artes em 2000.

Morte
Rochelle Costi morreu em São Paulo no dia 26 de novembro de 2022, aos 61 anos. Segundo a SSP-SP (Secretaria de Segurança Pública) artista chegou a ser socorrida para o Hospital das Clínicas, mas não resistiu aos ferimentos.

Referências
Artistas do Rio Grande do Sul

Rochelle Costi


Huldreslåt es una banda de folk nórdico formada en Buenos Aires, Argentina, en 2006 para tocar la música de Escandinavia y otros países de Europa del Norte. Sus interpretaciones suelen hacerse en pequeños bares y pubs de Buenos Aires.

Integrantes de la Banda

Martín Fuchinecco - Violín, Kantele, Säckpipa, Nyckelharpa.
Sergio Ribnikov Gunnarsson - Voz, Guitarra, Bouzouki, Härjedalspipa, Vevlira.
Johanna Ribnikov Gunnarsson - Voz, Mungiga, Kulning.

Discografía

Álbumes de estudio
 2015: Vallfärd och Viljevandring

Sencillos
 2014: Plötsligt en Dag

Enlaces externos
 Sitio Oficial de Huldreslåt

Huldreslåt


Peggy Gilbert (geboren als Margaret Fern Knechtges; * 17. Januar 1905 in Sioux City, Iowa; † 12. Februar 2007 in Burbank, Kalifornien) war eine US-amerikanische Jazz-Saxophonistin und Bandleaderin. Sie war die erste Jazzmusikerin, deren Karriere mehr als 80 Jahre währte.

Leben und Wirken

Kindheit und Jugend
Gilberts Eltern waren beide Musiker, ihr Vater John Darwin Knechtges spielte Violine und leitete das Hawkeye Symphony Orchestra, das Stummfilme begleitete, ihre Mutter sang in einem Opernchor. Gilbert lernte früh, Klavier und Violine zu spielen. Sie trat bereits im Alter von sieben Jahren mit einer Gruppe von Highland Dancers auf und spielte mit neun Jahren zusammen mit der Musikgruppe ihres Vaters. Nachdem sie die Kansas City Nighthawks im Radio hörte, entdeckte sie die Jazz-Musik für sich und begann, Saxophon zu spielen. Nach Abschluss der High School trat sie mit ihrer eigenen Band The Melody Girls auf lokalen Bühnen und in Urlaubsorten auf; ihre Auftritte wurden von Radio KSCJ übertragen. 1928 nahm sie den einfacher auszusprechenden Nachnamen ihrer Mutter an und zog nach Hollywood, wo sie für Filme als Darstellerin engagiert wurde und mit Fanchon und Marco in Vaudeville-Shows auftrat.

Swing-Ära
1933 gründete sie ihre eigene, nur mit Musikerinnen besetzte Jazz-Band, deren Namen allerdings oft wechselte, zunächst hieß sie Peggy Gilbert and Her Metro Goldwyn Orchestra, später auch Peggy Gilbert and her Symphonics, aber der Name sollte noch häufiger wechseln. In der Band spielte sie Saxophon, Vibraphon, Piano und sang. 1937 eröffnete sie mit ihrer Band das zweite The Palomar Swing Concert in Los Angeles, in dem noch Benny Goodman, Stuff Smith, Louis Prima, Ben Pollack und Les Hite auftraten. 1938 spielte sie mit ihrer Girl-Band The Early Girls sechs Tage die Woche auf Radio KMPC in Beverly Hills. Schon 1938 setzte sie sich für die Rechte von Jazzmusikerinnen ein und wurde, als sie sich über diskriminierende Artikel beklagte, im Down Beat bekannt – allerdings unter der Titelzeile "Wie kann man mit BH ein Saxophon spielen?".

In den 1930er und 1940er Jahren trat sie mit ihrer Band in den meisten bekannten Nightclubs in Hollywood und im Cocoanut Grove in Los Angeles auf. Auch tourte sie durch die Vereinigten Staaten und durch Kanada und hatte im Cotton Club in New York Auftritte. Während der Gastspielreisen traf sie auf Kay Boley, eine Vaudeville-Darstellerin, die auch als Schlangenmensch auftrat, in die sie sich verliebte und mit der sie bis zu ihrem eigenen Tod zusammen lebte. In dieser Zeit trat sie selbst auch in Filmen auf und absolvierte mit ihrer Bigband für die United Service Organizations Auftritte für die Truppenbetreuung in Alaska.

Nach dem Zweiten Weltkrieg

Nach dem Zweiten Weltkrieg veränderte sich die wirtschaftliche Situation für Musikerinnen; sie arbeitete hauptberuflich als Sekretärin für die Musikergewerkschaft. Weiterhin war sie aber in Nebenrollen für den Film tätig. Anfang der 1950 spielte sie für ein Jahr mit der Band von Ada Leonard im Fernsehen. Auch trat sie mit ihrem Schlagzeug spielenden Bruder Orval Gilbert und der Multiinstrumentalistein Marnie Wells im Trio The Jacks and Jills auf.

1974 stellte sie im Alter von 69 Jahren ihre letzte große, nur mit Musikerinnen besetzte Band zusammen, in der unter dem Namen The Dixie Belles bekannte Musikerinnen aus der Vaudeville- und Big-Band-Ära zusammen auftraten. Die Gruppe fand Zuspruch im Fernsehen und auf Jazzfestivals; unter anderem trat sie in der The Tonight Show bei Johnny Carson auf und, neben vielen weiteren Engagements, auch auf der Rose-Bowl-Parade im Jahr 1980. 1985 nahm die Band das Album Peggy Gilbert & The Dixie Belles auf, das auf CD bei Cambria Master Recordings erschien. Die Band trat bis 1998 zusammen auf und war auch Gast in Fernsehserien wie The Golden Girls. Peggy Gilbert wurde 102 Jahre alt und starb in Burbank in Kalifornien.

Filmografie (Auswahl)
 1932: The Wet Parade
 1937: Melody for Two
 1938: The Great Waltz

Literatur
 Jeanne G. Pool: Peggy Gilbert & Her All-Girl Band, Scarecrow Press 2008, ISBN 978-0810861022

Weblinks

 Offizielle Website (englisch)

Einzelnachweise

Jazz-Saxophonist
Jazz-Sänger
Jazz-Vibraphonist
Bandleader
LGBT-Aktivist (Vereinigte Staaten)
Pseudonym
Musiker (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1905
Gestorben 2007
Hundertjähriger
Frau

Peggy Gilbert


78432 Helensailer este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
78432 Helensailer este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Palomar de Robert D. Matson. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,24 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 3,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 78001-79000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2002
Centura de asteroizi

78432 Helensailer


The year 1687 in science and technology involved some significant events.

Astronomy
 The constellation Triangulum Minus is named by Johannes Hevelius.

Biology
 Alida Withoos at the house of Agnes Block makes a painting of the first pineapple bred in Europe.

Medicine
 Dutch physician Willem ten Rhijne publishes Verhandelinge van de Asiatise Melaatsheid na een naaukeuriger ondersoek ten dienste van het gemeen in Amsterdam, explaining Asian leprosy to the West.

Physics
 July 5 – Isaac Newton's Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica, known as the  Principia, is published by the Royal Society of London. In it, Newton describes his theory of universal gravitation, explains the laws of mechanics (including Newton's laws of motion), gives a formula for the speed of sound and demonstrates that Earth is an oblate spheroid. The concepts in the Principia become the foundations of modern physics.

Births
 October 14 – Robert Simson, Scottish mathematician (died 1768).

Deaths
 January 28 – Johannes Hevelius, German astronomer (born 1611).

17th century in science
1680s in science

1687 in science


Dødsjov er en dansk kortfilm fra 2000, der er instrueret af Henrik Ruben Genz efter manuskript af ham selv, Jens Korse, Oliver Zahle og Lars le Dous.

Handling

Medvirkende
 Jesper Asholt - Claus Lemvig
 Peter Aude - Max
 Helle Dolleris - Nanna
 Oliver Zahle - H.C.
 Peter Belli - Look-a-like-mand

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2000

Kortfilm fra Danmark

Dødsjov


Kalmukkerne er et mongolsk folk bosat i europæisk Rusland. De stammer fra mongolske nomader, som udvandrede til nedre Volgas område i 1600-tallet. I dag bor cirka 177 000 kalmukker i Republikken Kalmykija i den sydvestlige del af Rusland. Omtrent en femtedel bor i byer og større samfund. En del er landbrugere, men mange lever fortsat som nomader og bor i telte (jurte).

Traditionelt levede kalmukkerne i storfamilier. Gifte sønner boede hjemme hos deres forældre, mens gifte døtre flyttede til deres ægtefællers hjem.

De fleste kalmukker praktiserer lamaisme, men en lille del har konverteret til islam. Der findes tillige en del ortodokse kristne.

Historie

Kalmukkerne stammer fra oiroterne, et vestmongolskt folk. Oprindeligt levede de i Sibirien, men efter konflikter med sibiriske tatarer flyttede kalmukkerne vest på til Volga-dalen. 1664 - 1771 levede kalmukkerne i det kalmukiske khanat. De lød under den russiske zar, men havde et vist selvstyre.

1771 gav sig cirka 125 000 kalmukker af sted til Dzungaria (et område omfattende dele af nutidens Xinjiang i Kina, samt Mongoliet), muligvis på grund af undertrykkelse fra Ruslands side. De fleste døde på vejen. Khanatet blev opløst og inkorporeret i den russiske provins Astrakhan. Ruslands regering lod omflytte en del kalmukker til floderne Ural, Terek og Kuma, andre til Sibirien.

I forbindelse med den russiske revolution 1917 stillede en del kalmukker sig på Den Hvide Hærs side og flyttede vest på efter bolsjevikkernes sejr. I dag bor kalmukker blandt andet i USA, Schweiz og Tyskland. Kalmukkernes autonome oblast oprettedes i 1920,og blev omdannet til Autonome socialistiske sovjetrepublik Kalmykija på 1930-talet.

Under Josef Stalins tid ved magten blev kalmukkerne, som mange andre sovjetiske minoritetsfolk, deporteret til Sibirien, Altaj, Centralasien og Kazakstan. Mere end en tredjedel af alle kalmukker døde, lige som mange af deres kulturelle udtryk forsvandt. 1957-58 genetableredes autonomien i Kalmykija og nogle af kalmukkerne kunne flytte tilbage.

Kalmukkerne i dag
Siden 1996 hedder kalmukkernes territorium Republikken Kalmykija (på kalmukisk Chalmg Tangghtj). I hovedstaden Elista findes et institut for buddhisme og det kalmukiske sprog.

Noter

Litteratur
 "Kalmyks", i Human: The Definitive Visual Guide. Smithsonian Institution 2004.

Eksterne henvisninger

 How the Kalmyks Became White
 Kalmykia Khalmg Tangch

Folkeslag i Rusland
Mongolske folkeslag

Kalmukker


Qikiqtaaluk, offizieller Name der Insel seit dem 25. April 2013, davor White Island, ist eine unbewohnte Insel des Kanadisch-arktischen Archipels in der Kivalliq Region des kanadischen Territorium Nunavut.

Die Insel liegt im äußersten Südwesten des Foxe Basin vor der Nordspitze von Southampton Island.
Sie hat eine Landfläche von 789 km².

White Island wird von Southampton Island durch die schmale (weniger als 2 km breite) Comer Strait nach Westen und durch die Falcon Strait im Süden getrennt.
White Island besitzt mehrere Landspitzen, darunter Cape Middleton, Cape Frigid und Cape Deas.

Whale Sound und Toms Harbour liegen an der Ostküste der Insel.
Die Frozen Strait verläuft nördlich der Insel.
White Island ist von mehreren kleinen Inseln umgeben. Zu ihnen zählen Passage Island, Whale Island, Seekoo Island, Nas Island und viele namenlose Eilande.
Der höchste Gipfel von White Island erreicht eine Höhe von 381 m.
Die Insel wird von Seen durchzogen. Der größte erreicht eine Länge von 17 km.

Einzelnachweise

Weblinks

Insel (Arktischer Ozean)
Insel (Nunavut)
Insel (Nordamerika)

Qikiqtaaluk (White Island)


وليم تومس جرين مورتون (William Thomas Green Morton)، ولد في التاسع من أغسطس سنه 1819 في مدينة شارلتون بولاية ماساتشوستس بأمريكا.
طبيب أسنان ويعتبر أول من استخدم الإيثر (Ether) كمادة مخدرة، وذلك عام 1846 في العمليات الجراحية.

نشأته
عمل كطبيب أسنان بتشارلتون بولاية ماساشوستش الأمريكية، والداه هما جيمس وريبيكا مورتون كان والده يعمل مزارعاً، درس وليام جراحة الأسنان ومارسها، وكان هوراس ويلز أحد الأساتذة الذين تعلم منهم مورتون بهارتفورد - كونيكتيكت ثم أصبح الاثنان شركاء في الاهتمام بالتخدير.
ويعتبر وليام أول من أستخدم الأثير في العمليات الجراحية كمخدر
تخرج مورتون من كلية بالتيمور لطب الأسنان عام 1842، وبعد تخرجه بعام تزوج من إليزابيث وايتمان، وفي عام 1844 تابع دراسته على يد الدكتور تشارلز جاكسون، بمدرسة هارفارد للطب، ومنح درجة الطب الفخرية عام 1852 من جامعة واشنطن ببالتيمور.

البحث عن حل
أجتهد العلماء قديماً في البحث عن حل لتسكين الآلام الحادة التي يعاني منها المريض الذي تضطره الظروف للخضوع لإجراء العمليات الجراحية، فأسفرت بعض الأبحاث عن استخدام بعض الأعشاب التي تقلل من الإحساس بالألم مثل الأفيون، والقنب وغيرها ولكنها لم تقض على الألم نهائياً نظراً لاستخدامها بتركيزات قليلة لأن الكثير منها يفضي إلى الموت، ثم جاءت المشروبات الكحولية كوسيلة لتخفيف الألم ولكن المريض ما يلبث أن يشعر بالألم ويسترد وعيه، كما حاول البعض إفقاد المريض لوعيه حتى يتم الانتهاء من العملية، وأيضاً استخدام التنويم المغناطيسي، وقام الصينيون باستخدام الإبر للتحكم في الألم، وغيرها الكثير من الوسائل التي لم تحقق الكثير من النجاح وكان لكي يتم إجراء عملية لمريض يجب تقييده جيداً على منضدة العمليات حتى يتم الانتهاء من العملية، وكان الكثير من العمليات ينتهي بوفاة المريض.

التخدير

بدأ التخدير يأخذ شكل أخر بداية من أواخر القرن الثامن عشر، فاكتشف الكيميائي بريستلي غاز أكسيد النيتروز والذي له تأثير مخفف للألم، كما اكتشف مايكل فاراداي أن استنشاق غاز الأثير له تأثير يسبب فقدان الإحساس بالألم.وتوصل د. هوارس ويلز إلى استخدام «الغاز المضحك» أو أكسيد النيتروز كوسيلة للتخدير أثناء إجراء جراحات الأسنان، ولكن لم يكتب لويلز النجاح في عرض تجاربه أمام الأطباء.
جاء دور مورتون بعد ذلك والذي توصل إلى أن «الغاز المضحك» ليس وسيلة فعالة في تخفيف ألام المرضى أثناء إجراء العمليات الجراحية، فلجأ إلى استخدام «الأثير» والذي عرف عنه أن له خواص خافضة للألم ومفقدة للإحساس.أنكب مورتون على تجاربه على الأثير كمخدر، وكانت البداية عندما جربه على كلبه، ووجد أنه بعد التخدير يعود إلى وعيه بعد فترة قصيرة أو طويلة تبعاً لمقدار جرعة الأثير المعطاة، ثم جربه مرة أخرى على نفسه في خلع أسنانه، وكانت أول تجربة فعلية طبقها على حالة مرضية في 30 سبتمبر 1846 عندما استخدمه في إجراء إحدى الجراحات في أسنان مريض له أبدى استعداده لتحمل أي شيء من أجل التخلص من الألم، وبالفعل استخدم مورتون «الأثير» في تخدير المريض وعندما أفاق من التخدير قال لمورتون إنه لم يشعر بأي ألم أثناء الجراحة، وكان هذا إيذاناً بفتح باب جديد في الطب من أجل القضاء على الألم أثناء إجراء العمليات الجراحية.

العقبات
توالت العمليات الجراحية التي قام بها مورتون بعد ذلك، وتم نشر هذا الاكتشاف في الصحف إلا أنه دار الخلاف بين الأطباء حول لمن يرجع الفضل في اكتشاف الأثير واستخدامه كمخدر في العمليات الجراحية، فبعد نجاح مورتون تقدم أستاذه تشارلز جاكسون وادعى انه هو الذي اقترح عليه استخدام الأثير كمخدر، ويقال أنه قبل اكتشاف مورتون هذا كان أحد الأطباء يدعى كروفورد لونغ قد استخدمه في التخدير ولم يعلن عن تجربته، ولم يظهر إلا بعد أن أعلن مورتون عن اكتشافه، ولم يتمكن مورتون من تسجيل اكتشافه للمخدر ولكنه سجل جهاز التخدير.

وعلى الرغم من استخدام «الإثير» كمخدر في الكثير من العمليات، ولكن تم تجاهل مكتشفه مورتون الأمر الذي أصابه باليأس وتوفي فقيراً.

وفاته

توفى مورتون في الخامس عشر من يوليو 1868 في حوالي الخمسين من عمره، بعد أن قدم للعالم خدمة عظيمة باكتشافه التخدير، وأراح المرضى من ويلات الألم الذي كان من الممكن أن يعانوه لولا هذا الاكتشاف المميز، وقد فتح مورتون الباب لمزيد من الاكتشافات في مجال التخدير بعد ذلك.
تكريماً لمورتون وجهوده تم تشييد تمثال له بالقرب من مقبرته في بوسطن وقد نقش عليها العبارات التالية «وليام مورتون مخترع ومكتشف التخدير عن طريق التنفس، مما أدى إلى تخفيف الألم عند إجراء العمليات الجراحية، وكانت الجراحة قبله عذاباً ولكن بعده أصبح العلم قادراً على التحكم في الألم وعلى القضاء عليه».

المصدر
شبكة الإعلام العربية
http://www.moheet.com/show_news.aspx?nid=175617&pg=67
William T. G. Morton

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من تشارلتون (ماساتشوستس)
أطباء أسنان أمريكيون
أطباء أسنان في القرن 19
أطباء من ماساتشوستس
خريجو مدرسة طب هارفارد
مدفونون في ماساتشوستس
مدفونون في مقبرة ماونت أوبرن
مواليد 1819
وفيات 1868

وليم مورتون


Le Beau Rivé est un ruisseau français qui prend sa source à l'est du village de Montmeyan et débouche dans le Verdon en amont du pont de Quinson après avoir parcouru 8,5 kilomètres. C'est l'un des principaux affluents du bas Verdon.

Hydronymie
Jusqu'à la fin du , comme l'atteste le Plan napoléonien de 1840,  le nom du ruisseau s'écrit Beaurivet ou Beau Rivet. En ancien occitan, le terme rivet sert à désigner un petit ruisseau.

Géographie
Le Beau Rivé draine vers le nord les eaux du fossé d'effondrement entre Montmeyan et Quinson avec un régime pluvial à caractère temporaire marqué par des à-secs estivaux. Il coule dans un large vallon à fond plat depuis une altitude de 440 mètres à sa source jusqu'au Verdon à 360 mètres d'altitude. Situé essentiellement sur la commune de Montmeyan, il traverse ponctuellement la commune de Régusse aux abords de l'ancienne commanderie de Saint-Maurice.

Histoire
Son nom est mentionné en novembre 1170 lorsque le seigneur de Blachère donne aux Templiers de Saint-Maurice la libre faculté de construire un moulin dans le vallon de Beau Rivé et un local pour préparer le pain. À proximité du Verdon, il est enjambé par un aqueduc de dix arches en plein cintre et long de 89 mètres, qui a été construit vers 1865 pour alimenter le canal du Verdon.

Écosystème
Le Beau Rivé traverse 2,5 kilomètres de forêt, le reste étant des terres agricoles essentiellement composées de céréales. Sa confluence avec le Verdon est remarquable de par la belle et grande roselière qu'elle présente. Les reptiles sont représentés par la Cistude, espèce déterminante de tortue aquatique, dont la confluence du Beau Rivé abrite la seule population du Verdon.

Notes et références

Cours d'eau dans le Var
Gorges du Verdon

Beau Rivé (ruisseau)


Temelji ekonomije stvarnoga svijeta: Što svaki student ekonomije mora znati knjiga je izdana 2019. autora Johna Komlosa koja govori o turbulentnost 21. stoljeća uključujući DotCom balon, financijsku krizu 2007. godine, rast desničarskog populizma, pandemiju koronavirusa, i brojne ratove tvrdeći da se ne može adekvatno razumjeti konvencijalnom ekonomijom baziranom na idejama 20. stoljeća.

Kratak pregled
Knjiga opisuje situaciju onih povrijeđenih ekonomskim politikama neoliberalnih ekonomista. Kritizira one koji se zalažu za rezanje poreza i izgladnjivanje države, one koji podržavaju deregulaciju koja je kulminirala za Svjetske financijske krize 2007. godine te one koji su zagovarali hiperglobalizaciju koja je dovela do pojasa hrđe i rasta bijeloga nacionalizma.

Pruža pogled na to kako ekonomija zapravo funkcionira za tipičnu osobu, a ne kako akademici zamišljaju da funkcionira u fakultetskim učionicama. Predstavlja alternativne perspektive ekonomije pokazujući da model homo oeconomicus racionalnog agenta ne funkcionira u stvarnome svijetu. Također nastoji dokazati da su oligopoli puno bolji opis današnjih megakorporacija od savršena konkurentskoga poretka.

Udžbenik demonstrira koliko je obmanjujuće primjenjivati pretjerano pojednostavljene modele na stvarni svijet.

U knjizi se pojavljuju sljedeći autori: Kahneman s temom bihevioralne ekonomije, Galbraith koji govori o potrebi za protutežom vlasti, Case i Deaton o bolestima očaja, Minsky o financijskoj nestabilnosti, Krugman o novoj teoriji trgovine, Rawls o pravdi, Stiglitz o izdubljivanju srednje klase, Simon o ograničenoj racionalnosti i Veblen o upadljivoj potrošnji. Knjiga se zalaže za humanističku ekonomiju i kapitalizam s ljudskim licem.

Knjiga je prevedena na ruski, njemački, mađarski, rumunjski i kineski.

Izvori

Ekonomska znanost
Knjige

Temelji ekonomije stvarnoga svijeta


SWV (Sisters with Voices) is an American R&B vocal trio from New York City whose members are Cheryl (Coko) Gamble, Tamara (Taj) George, and Leanne (Lelee) Lyons. Formed in 1988 as a gospel group, SWV became one of the most successful R&B groups of the 1990s. They had a series of hits, including "Weak", "Right Here (Human Nature Remix)", "I'm So into You", and "You're the One". The group disbanded in 1998 to pursue solo projects and reunited in 2005. SWV has sold more than 25 million records worldwide, making them one of the best-selling girl groups of all time.

Biography

Early life and big break
SWV was formed by founding members Cheryl "Coko" Gamble and Leanne "Lelee" Lyons, with Gamble later recruiting Tamara "Taj" Johnson to join the group along with a fourth member named Samantha, who would eventually leave for unknown reasons. After getting their demo together, their manager at the time, Maureen Singleton sent out demo tapes along with bottles of Perrier ("We couldn't afford champagne", says Taj) to catch the attention of record execs all over America. In 1991, after being invited to sing live in front of RCA executives, SWV was signed to an eight-album record deal.

1992–1995: It's About Time and The Remixes
It's About Time, the debut studio album by SWV, was released by RCA Records on October 27, 1992. It was certified multi-platinum by the RIAA for more than two million copies shipped to store.
SWV's first single, "Right Here", was released in the fall of 1992, reaching No. 13 on the R&B charts. Their second single, "I'm So into You", peaked at No. 2 on R&B and reached No. 6 on the Billboard Hot 100. The third single, "Weak", reached No. 1 on both the R&B and Hot 100 charts. "Right Here/Human Nature", the fourth single and a remix of their first single, "Right Here", featured samples of Michael Jackson's hit "Human Nature". Pharrell Williams performed a small rap solo on "Right Here (UK Remix)". "Right Here/Human Nature" peaked at No. 1 on R&B and No. 2 on the Hot 100 and it stayed at No. 1 on the Billboard R&B charts for 7 weeks, making it one of the longest-running singles of 1993. It was followed up with the additional Top10 R&B hits, "Downtown" (No. 2), and "You're Always on My Mind" (No. 8). The album peaked at 8 on the US Billboard 200. Following the success of their first album, SWV appeared on the soundtrack for the 1994 film Above the Rim. The single, "Anything", became a top ten R&B hit and reached No. 18 on the Hot 100 in the spring of 1994. That same year, SWV released The Remixes, which went gold by the end of the year. In the summer of 1995, the trio lent vocal harmonies to Blackstreet's Top 40 R&B hit "Tonight's the Night". SWV also recorded the track, "All Night Long", which appeared on the Waiting to Exhale: Original Soundtrack Album in late 1995.

1996–1997: New Beginning, Release Some Tension and A Special Christmas
Released on April 23, 1996, New Beginning was the second album from SWV. The first single, "You're the One", became one of their signature songs peaking at number five on the Billboard Hot 100 and topped the Hot R&B/Hip-Hop Singles chart. The second single, "Use Your Heart", saw the debut of the super producers The Neptunes. This song peaked at twenty-two on the Hot 100 and number six on the R&B chart. The last single, "It's All About U", found Taj taking most of the lead as opposed to Coko. The album was certified platinum for shipping 1,000,000 copies in the U.S. alone.

Release Some Tension is SWV's third album. It arrived on July 29, 1997. Guest appearances are made by E-40, Puff Daddy, Missy Elliott, Foxy Brown, Lil' Cease, Lil' Kim,  Snoop Doggy Dogg, and Redman. The album features hits like "Rain" (which samples Jaco Pastorius's classic "Portrait of Tracy"), "Someone", "Can We" (which was originally included on the soundtrack for the Jamie Foxx film Booty Call), and canceled single "Lose My Cool". "Someone", although featuring one of the biggest producers/artists of the year, Puff Daddy, only reached No. 19 on the Billboard charts which sampled The Notorious B.I.G.'s "Ten Crack Commandment's and Les McCann's "Valantra". "When U Cry" also sampled Tyrone Davis' "In The Mood". The album was certified gold for shipping 500,000 copies in the U.S. alone. A Special Christmas, a holiday album featuring both cover versions and original material, was released in the United States on November 18, 1997, by RCA Records. A Special Christmas would be the penultimate album the trio recorded together before they disbanded the following year.

1998–2010: Hiatus and reuniting of SWV
The group split in 1998. Shortly after SWV disbanded, the members began leading their own careers. Coko went on to release her first solo album under RCA, titled Hot Coko, in August 1999. The first single, "Sunshine", which was dedicated to her son Jazz, reached the Top 40 position in the R&B charts that summer. However, neither the album nor the singles gathered the same mainstream success as Coko did with SWV. Coko began working on a second solo album titled Music Doll in early 2001, but RCA closed the black music division and the project was shelved. Since then, she has concentrated more on her family. She eventually married gospel producer and drummer for Israel and New Breed, Mike "Big Mike" Clemmons, the father of her second son, Jaylen. She currently resides in Virginia Beach, Virginia. In 2001, Coko and her mother, Lady "Clyde" Tibba Gamble, did a remake of the song "Tears in Heaven" (originally recorded by Eric Clapton) on the album Rhythm and Spirit: "Love Can Build a Bridge". The album featured other artists such as Jennifer Holliday, Patti LaBelle, and Tramaine Hawkins. Clemons sang on the Brent Jones & TP Mobb single "Midnite" in 2002. She also appeared on Youthful Praise's 2003 gospel album Thank You for the Change singing lead on "Up There".

Coko's full gospel solo debut, Grateful, was released in the United States on October 31, 2006 and debuted at No. 5 on Billboards Top Independent albums chart. Grateful includes an all-star cover of The Clark Sisters' "Endow Me" which features R&B singers Faith Evans, Fantasia Barrino and Lil Mo. An alternate version, minus Faith Evans was performed on BET's Celebration of Gospel '07. A special edition of Grateful only available through Wal-Mart includes two bonus tracks "I Wish" and Brent Jones' "Midnite" featuring Coko on lead vocals. Coko was reported to have joined an all-black touring cast performing the critically acclaimed play The Vagina Monologues, along with Sherri Shepherd, Star Jones, Vanessa L. Williams, and others. In June 2008, Coko performed in Japan for the Billboard Live Tour. She sang some of her solo hits "Sunshine", "Clap Your Hands", and the SWV song "Right Here/Human Nature".

In 2005, SWV reunited and announced plans to record a new album the following year, which did not materialize. In 2007, the group performed dates with After 7, Bobby Brown, New Edition, and Blackstreet. Also in 2007, Taj appeared in the TV One reality series I Married a Baller which documented her life with husband Eddie George, former NFL player and present Nashville entrepreneur. SWV members Coko and Lelee (who sing the theme song along with Taj) appear in a couple of the show's episodes. On June 24, 2008, during a performance from Alicia Keys at the BET Awards of 2008, SWV made a special appearance with the original line up from En Vogue and TLC. SWV sang "Weak" with Alicia and later performed "Waterfalls" with the two other R&B girl bands. Taj was a contestant on Survivor: Tocantins, in which she came in fourth place. She was blindsided by her former alliance of J.T. Thomas and Stephen Fishbach. She became the sixth Jury Member. She participated in a 2009 national tour of The Vagina Monologues with an all-black cast, most of whom are also former reality show contestants. SWV appeared on The Mo'Nique Show on February 2, 2010, performing Patti LaBelle's "If Only You Knew". Lelee and Coko provided the lead vocals.

2011–present: I Missed Us, reality show and Still
In 2011, SWV signed a record deal with Mass Appeal Entertainment and E1 Entertainment. On June 10, SWV was featured on the official remix of Chris Brown's remake of their "Right Here/Human Nature" song, "She Ain't You". SWV released "Co-Sign" on December 15, 2011, via iTunes as the first single from their fourth studio album, I Missed Us. VH1 ranked SWV No. 88 on their 100 Greatest: Women in Music list. Billboard named SWV the No. 7 R&B Act and the No. 2 Top Selling/Airplay R&B Female Group of the 1990s. The track listing for SWV's I Missed Us was released on Amazon.com. The album was released on April 17, 2012, via eOne Music and Mass Appeal Entertainment.

SWV appeared on the television talk show The Wendy Williams Show on April 17, 2012, to promote the release of I Missed Us and to perform the hit song "Co-Sign". The album then went to No. 1 on the iTunes R&B albums chart. On June 1, 2012, SWV announced that their next single from I Missed Us would be "Love Unconditionally". On June 28, 2012, the song "I'm So into You" from the triple-platinum album It's About Time was ranked at No. 18 on VH1's 40 Greatest R&B Songs of the '90s.

On November 4, 2012, SWV performed on Black Girls Rock!, an organization founded to inspire young black girls, on BET. On July 7, 2013, during the Essence Music Festival, SWV announced that We tv green-lit a reality series that would detail their lives as a group and individually, professionally and personally. It would also address their 1998 breakup and their subsequent reunion. SWV Reunited premiered on January 16, 2014, with a six-episode season. A twelve-episode second season followed later that August. As promised, the show has documented the trust issues the groupmates have with one another from their acrimonious split and their attempt to rebuild their friendships and their brand. It also showcased their professional endeavors and struggles, including touring and recording a comeback album, trying to get out of a record contract and disputes with their road manager, Cory Taylor. Subplots included Coko's reluctance to record secular music after her foray into gospel, Taj's health issues and Lelee's tumultuous relationship with her daughter. A song that the group was shown recording on SWV Reunited, titled "Ain't No Man", was released to iTunes as a promotional single on August 7, 2015.

On November 6, 2015, it was officially announced via Coko's official Instagram account that SWV Reunited had been canceled by WE tv. In the same post, she stated that SWV's long-delayed fifth studio album would be titled Still and was set to be released on February 5, 2016. On December 10, 2015, while making a surprise appearance on the television talk show, The View, Taj announced that "Still" was available for pre-order along with that came a second single titled "MCE (Man Crush Everyday)".

In 2017, SWV collaborated with Bell Biv DeVoe on the song "Finally" which was released as the second single off their album Three Stripes. They were also awarded the "Lady of Soul Award" at the 2017 Soul Train Music Awards.

In 2019, SWV announced they had partnered with hip-hop trio Salt-N-Pepa in the creation of a new reality series called 'Ladies Night'. The show premiered on BET on April 30, 2019.

As part of their virtual artist battles birthed in 2020, Verzuz hosted a pre-Mother's day event, featuring both SWV and Xscape, on May 8, 2021. Both DJs, AONE and Spinderella, were responsible for music play for both groups.

Members
 Cheryl "Coko" Gamble (born June 13, 1970, The Bronx, New York) is the Soprano and lead singer of the group, known for her distinctive high tone and vocal acrobatics. Coko lives in Virginia Beach.
 Tamara "Taj" Johnson-George (born April 29, 1971, Brooklyn, New York) is the group's Mezzo-Soprano who has a more jazzy and blues sound. Taj lives in Nashville.
 Leanne "Lelee" Lyons (born July 17, 1973, The Bronx, New York) is also a Mezzo-Soprano and despite being the lightest voice of the three, sings the alto or lower parts. Lelee lives in Atlanta.

Discography

Studio albums
 It's About Time (1992)
 New Beginning (1996)
 Release Some Tension (1997)
 A Special Christmas (1997)
 I Missed Us (2012)
 Still (2016)

Tours
Weak (1993 in the UK)
 Budweiser Superfest 1993 with BBD, Silk, Shai, MC Lyte & Intro in the US)
 SWV Live (1994 in the UK, South Africa, Canada, US)
SWV World Tour (1996 in the US, Europe, South Africa, Asia, New Zealand)
Release Some Tension (1998 in the US)
New Jack Swing Tour (2005 in the US and Canada)
Billboard Live Tour (June 16–21, 2008 in Japan)
Billboard Live Tour (January 12–13, 2009 in Japan)
SWV and Faith Evans (December 5–10, 2010 in the United Kingdom)
Fresh Music Festival (May–July 2012, US)
 SWV Comeback Tour (2013 in London and US)
Ladies Night Tour (With Salt-N-Pepa)  (2018, US)
 Summer Block Party (with Jodeci and Dru Hill) (2023, US)

Opening Act
2017: Three Stripes Tour
2018: The Great Xscape Tour
2019: As Long as I Live Tour

Opening acts
SWV featured a number of successful female groups as opening acts throughout their various touring engagements. Those groups included such contemporaries as Xscape, Jade, Total, 702, and Destiny's Child.

Awards and nominations

See also
List of bestselling music artists
Top Heatseekers
List of artists who reached number one in the United States
List of performers on Top of the Pops
Girl group

References

External links

African-American girl groups
American girl groups
American pop girl groups
American contemporary R&B musical groups
American pop music groups
American hip hop groups
RCA Records artists
New jack swing music groups
Musical groups disestablished in 1998

SWV


Ivana Buden (10. rujna 1985.), hrvatska streličarka i svjetska prvakinja u složenom luku. Bila je #1 WA svjetske ljestvice u složenom luku.

Brat Domagoj također se uspješno bavi streličarstvom.

Životopis
Streličarstvom se bavi od 1996. godine.

Postignuća

Bilješke
 Osvojena u disciplini djevojčadi, zajedno s Larom Koller Fundelić i Tanjom Zorman.

Izvori

Hrvatski športski strijelci
Svjetski prvaci

Ivana Buden


Tai Lam () or Tai Lam Chung () is an area of Tuen Mun District, in the New Territories of Hong Kong.

Village
Tai Lam Chung Tsuen () is a recognized village under the New Territories Small House Policy. It is one of the 36 villages represented within the Tuen Mun Rural Committee.

Tai Lam Chung is a multi-clan Hakka area historically inhabited by the Wu in Wu Uk (), the Wong in Wong Uk () and the Lee branching out from Lee Uk Tsuen of So Kwun Wat (). Wu Uk and Wong Uk are both part of Tai Lam Chung Tsuen.

At the time of the 1911 census, the population of Tai Lam was 61. The number of males was 26.

Features
A Tin Hau Temple is located in Tai Lam Kok (). Built in 1924, it underwent a major renovation in 1955. It was then demolished and reconstructed on the same site in 2006–2007.

Education
Tai Lam Chung is in Primary One Admission (POA) School Net 71. Within the school net are multiple aided schools (operated independently but funded with government money); no government schools are in the school net.

See also
 Maritime Services Training Institute
 Tai Lam Centre for Women
 Tai Lam Chung Reservoir
 Tai Lam Country Park
 Tuen Mun Road
 Yuen Tsuen Ancient Trail

References

External links

 Delineation of area of existing village Tai Lam Chung (Tuen Mun) for election of resident representative (2019 to 2022)
 Antiquities Advisory Board. Picture of Tin Hau Temple, Tai Lam Kok

Tai Lam


Ferma vedetelor (sezonul 2) este al doilea sezon al emisiunii de televiziune Ferma vedetelor. Filmările pentru acest sezon au început luni, 18 ianuarie 2016, primul episod a debutat pe 16 februarie 2016, iar finala a fost pe 4 iunie 2016.

Concurenți
În 12 ianuarie 2016, au fost anunțate primele vedete care vor participa în acest sezon (Anda, Ami, Benjamin, Maria, Marcel, Mircea, Octavian, Paul, Saveta și Sorana). Două zile mai târziu, Lili și Viorel au întregit echipa.

Oaspeți celebri

Rezumatul jocului

Săptămâna 1
Imediat ce au ajuns în Cipru, cele 12 vedete au avut parte de prima probă din concurs. Acestora li s-a dat o geantă mare, avuând 2 minute la dispoziție să își mute hainele din bagajul propriu în geantă. De asemenea, aceștia au avut voie să ia cu ei doar cu 3 obiecte personale. După ce și-au aranjat bagajul, s-au format două echipe. Echipa 1 (Benny, Lili, Mircea, Octavian și Ami) și Echipa 2 (Anda, Paul, Viorel, Saveta, Marcel și Sorana). În a doua probă a acestei zile, cele 2 echipe au trebuit să se dueleze. Ambele echipe au trebuit să tragă de capătul unei frânghii, iar echipa care reușește să își tragă adversarul pe terenul propriu va câștiga proba. Echipa 1 a ieșit învingătoare la această probă, iar membrii echipei au fost recompensați cu o caracatiță. Totodată, echipa 1 a pornit spre fermă cu 15 minute mai repede.
După ce ambele echipe au ajuns la ferma unde vor locui pentru 3 luni, Iulia Vântur a mers la prima întâlnire cu concurenții pentru a le comunica regulile și pentru a le împărți talismanele norocoase care vor fi purtate permanent. Pe toată perioada șederii la fermă, vedetele vor purta costume tradiționale cipriote. În prima seară, Anda a fost deranjată de atitudinea de conducător a lui Mircea, aceștia având câteva discuții acide.
Fermierul Săptămânii: După ce regulile emisiunii au fost clarificate, fiecare concurent a trebuit să nominalizeze un alt concurent pe care el îl consideră potrivit pentru a fi fermierul acestei săptămâni. Cu 5 voturi primite, Benny a fost desemnat Fermierul Săptămânii. Acesta a avut o primă sarcină de îndeplinit: a fost nevoit să aducă într-un coș alimente pentru ceilalți concurenți.

În dimineața următoarei zile, nea Rață a venit să discute cu fermierii despre impresiile primei nopți și despre ce lucruri să le aducă. Totul în schimbul muncii prestate corespunzător de cei 12 fermieri. Nea Rață le-a dat o sarcină Mariei și lui Marcel: aceștia trebuie să aibă grijă de portocalul din fața casei timp de 2 săptămâni. Dacă cei doi vor îndeplini sarcina, vor beneficia de un moment de intimitate. Totodată, acesta le-a lăsat fermierilor la poartă paleți pentru a construi hambarul animalelor, dar și ceva alimente. Imediat după placarea lui nea Rață, Mircea  le-a propus celorlalți să pregătească o masă mai consistentă, formată din mâncare de cartofi cu legume. Cu toate astea, Lili a optat să pregătească o salată de legume care, în opinia ei, a fost mai potrivită pentru micul dejun. Anda s-a supărat din cauza mâncării și a ales să stea singură în curte, în timp ce ceilalți concurenți erau în bucătărie. Deși Viorel a încercat să o convingă să vină alături de ei, Anda și-a exprimat supărarea și dorința de a pleca acasă. Mai târziu, Mircea s-a hotărât să înlocuiască cu o cruce, capul de bivol de deasupra intrării în fermă, stârnind mai multe reacții negative din partea celorlalți fermieri.
Servitorii: Înainte ca fiecare fermier să își dea cu părerea despre servitorii acestei săptămâni, Mircea s-a autopropus pentru a fi servitor. Alături de el, acesta a nominalizat-o pe Anda, deoarece aceasta își dorea să plece acasă. Atât Anda, cât și ceilalți concurenți împreună cu Benny, Fermierul Săptămânii au fost de acord cu această decizie, desemnându-i pe cei doi servitorii acestei săptămâni.
În a treia zi, cei 12 fermieri au primit vizita lui Nea Rață, care a venit încărcat cu tot felul de bunătăți pentru aceștia: răsaduri de legume, un păun și o păuniță, un fazan și câteva găinușe, dar și mâncare pentru animale. Acesta s-a asigurat și de faptul că Maria și Marcel au avut grijă să nu lipsească vreo portocală din pomul încredințat. Pe lângă acest lucru, fermierii au întocmit, împreună cu Nea Rață, o listă de produse necesare: hârtie igienică, ceai, un topor mai greu, dar și cafea.Cu toate astea, fermierii au primit doar o parte dintre produsele solicitate. Mai târziu, Octavian și Paul au construit un duș în aer liber, folosind câteva obloane vechi, o bucată de pânză și câteva găleți cu apă. În tot acest timp, ceilalți bărbați din fermă au muncit la construcția hambarului care va adăposti animalele, iar fetele au pregătit un meniu: supă de spanac, salată de ceapă, dar și mâncare de fasole cu cârnați. Anda a fost deranjată de faptul că nu se poate odihni suficient noaptea din cauza lui Mircea. După un conflict între aceștia, Anda și-a făcut bagajul și a plecat din Fermă, fără să anunțe pe nimeni. În drumul ei, Anda s-a întâlnit cu Nea Rață, care a convins-o să se întoarcă înapoi la Fermă.
La finalul zilei, Iulia Vântur le-a adus concurenților ulei de măsline proaspăt presat, fabricat din măslinele culese de Lili, Ami și Sorana. Pe lângă acest lucru, cei 12 fermieri au primit fotografiile lor, pentru a realiza organigrama fermei: fermierul săptămânii, servitorii, dueliștii, precum și concurenții eliminați. Totul s-a încheiat cu o petrecere în jurul focului de veghe, cu muzică românească, dar și cu țuică cu schinduc, o băutura cu proprietăți miraculoase făcută din plante ce cresc pe Ceahlău.

Și în a patra zi, Nea Rață a venit încă de la prima oră a dimineții dându-le fermierilor două capre, precum și îngrășăminte pentru răsadurile aduse zilele trecute. Pe lângă toate acestea, Nea Rață a venit cu arginți, care le vor permite celor 12 fermieri să-și cumpere diverse produse de la negustorul local. Totuși, acesta a fost ponderat, împărțindu-le doar câteva monede. După-masa, Benny a primit de ziua lui un mic cadou: un apel telefonic de 1 minut cu soția sa. Pe lângă acest cadou, o trupă de cântăreți ciprioți a venit să destindă atmosfera cu cântece tradiționale, dar și cu bucate alese, de la pâine de casă, la brânză proaspătă și legume.
Duelul: În a treia zi, Benny a respectat decizia majorității și a trimis-o pe Anda la Duel. În următoarea zi, Anda a ales să se dueleze cu Sorana.
 Runda 1: "Ițele încurcate"- În această probă, fiecare dintre duelistă a trebuit să descurce o sfoară, pe care mai apoi a trebuit să o înfășoare în întregime în jurul unei coloane, fără să își încurce adversarul. Sorana a fost cea care a dat dovadă de rapiditate, a ridicat prima steagul și a câștigat proba.
 Runda 2: "Trage adversarul"- Cele două concurente au fost legate la capătul unei sfori pentru a putea să își tragă adversarul astfel încât să ajungă la stelele de mare, pe care trebuiau să le arunce într-un coș. Sorana a reușit să strângă prima cele 5 stele și să le pună în coș, iar Anda a devenit prima concurentă eliminată.
La întoarcerea în Fermă, concurenții au primit cadou un câine.

Săptămâna 2
În prima dimineață a acestei săptămânii, Lili, Marcel și Maria s-au contrat privind mâncarea pentru micul dejun, reușind cu greu să ajungă la un numitor comun. Mai târziu, Mircea, a încercat să improvizeze un sistem de închidere al ușii de la bucătărie, folosind un scripete și un bolovan. Însă, peste noapte, sistemul a fost scos de către Octavian. În urma acestui lucru, Mircea a luat decizia de a nu mai face absolut nimic din propria inițiativă. Asta până la un moment dat, când a repus în funcțiune sistemul de blocare al ușii.

Dat fiind faptul că din pomul pe care Maria și Marcel trebuiau să îl îngrijească a dispărut o portocală, promisiunea celor doi cu Nea Rață a fost anulată. Saveta a recunoscut că ea a luat o portocală, neștiind de înțelegerea celor doi cu Nea Rață.
Fermierul Săptămânii: În a șasea zi, Iulia Vântur a venit la Fermă cu scrisoarea lăsată de Anda la plecare, în care, concurenta eliminată l-a numit pe Marcel Fermierul Săptămânii.
Din cauza neglijenței fermierilor, Tarzan, măgarul fermei a fugit. Nea Rață a salvat situația, aducându-le măgărușul, contra unei sume modice de doi arginți. Totuși, fermierul a venit și cu ceva alimente pentru fermieri. Pe lângă asta, acesta le-a mai pregătit o surpriză: două localnice au venit să îi învețe pe români să fabrice halloumi, brânza tradițională cipriotă. Trei sferturi din brânza rezultată a fost donată unei cauze caritabile.
Servitorii: Din cauza conflictelor cu ceilalți fermieri, Marcel a hotărât să îl numească pe Mircea primul servitor. Alături de el, acesta a nominalizat-o pe Ami, deoarece ea e singura care se înțelege cu Mircea.
În dimineața următoarei zile, Marcel a format o alianță alături de Maria și Ami. Marcel le-a sfătuit pe cele două să se mențină în formă și să se folosească de ce au în jur pentru a se antrena.
Duelul: Pentru că Mircea a fost nominalizat de către toți fermierii, Marcel a decis să îl trimită la duel. Cu toate că zilele trecute Mircea a declarat că își dorește să plece acasă, în următoarea zi, Mircea și-a schimbat planurile și a ales să se dueleze cu Viorel. După acest moment, Mircea și-a cerut scuze în fața fermierilor pentru toate neplăcerile produse. În ciuda atitudinii sale Mircea a continuat să fie acid la adresa lui Benny, iar reacția lui i-a făcut pe ceilalți să se îndoiască de intențiile sale. După ce și-au făcut bagajele, cei doi dueliști s-au îndreptat către căsuțele izolate. Ajunși acolo, ambii dueliști au primit vizita Iuliei Vântur și șansa de a telefona acasă, însă niciunul nu a profitat de ea.
Runda 1: "Cursa polonicelor"- Cei doi au trebuit să mute apa colorată din găleți, cu ajutorul polonicelor, în două recipiente, mergând pe un traseu format din bârne. Cel care a reușit să umple primul sticla a fost Mircea.
Runda 2: "Trage adversarul"- În această rundă, dueliștii au trebuit să se tragă cu o funie peste linia marcată. La această probă, Viorel a reușit să egaleze scorul: 1-1.
Runda 3: "Lămâia buclucașă"- Dueliștii au fost legați la ochi și au trebuit să își folosească celelalte simțuri pentru a alege lămâile dintr-un morman unde erau amestecate cu portocale, iar apoi, aceștia au trebuit să le pună în coș. Mircea a reușit să găsească cele șapte lămâi, câștigând duelul împotriva lui Viorel la diferența de doar o lămâie.

Săptămâna 3
Fermierul Săptămânii: După ce a fost eliminat, în scrisoarea sa de adio, Viorel l-a numit pe Mircea Fermierul Săptămânii, șocându-i pe ceilalți concurenți.
Servitorii: Imediat după ce Mircea a fost numit Fermierul Săptămânii. Acesta a avut cinci minute la dispoziție pentru a alege cei doi servitori. Mircea a încercat să se consulte cu restul concurenților pentru o alegere echidistantă a celor doi. Pentru că ceilalți n-au dorit să aleagă pe nimeni, Mircea a purtat o discuție între patru ochi cu Marcel, spunându-i că îl va alege pe el și pe Maria servitori, deoarece își dorește să scoată din joc un bărbat. Marcel a acceptat imediat propunerea lui Mircea. Când a dat verdictul final în fața grupului, Mircea a precizat că i-a nominalizat pe Maria și Marcel, doar pentru ca aceștia să aibă parte de mai multă intimitate.

Ceva mai târziu, fermierii au fost vizitați de un precupeț cipriot. Fermierii au încercat să negocieze cât mai multe produse, la prețuri derizorii. Aceștia au cheltuit 4 arginți și 6 borcane de dulceață pe o bucată de ciocolată, un pachet de cafea și câțiva cartofi. Pe lângă aceste produse, Ami a reușit să sustragă, fără să fie prinsă, niște șampon, două calupuri de săpun și două conserve de fasole cu cârnați. Alții au fost mai inspirați și au sustras din căruțul negustorului banane și câteva sticle de bere, dar și una de vin. Străduindu-se să le pitească cât mai bine, aceștia au aflat că cei câțiva litri de băutură erau în fapt mici cadouri pentru ei și că s-au străduit în zadar să-i înșele încrederea.

În următoarea zi, Nea Rață le-a adus concurenților nouă găini și un cocoș. Totodată, acesta le-a dat sarcina concurenților să amenajeze ferma pentru carnavalul primăverii, o tradiție cipriotă și să pregătească bucate alese pentru invitați. Fermierii nu au avut voie să guste deloc din bucatele pe care le-au preparat pentru meseni.

Duelul: Cu toate că Mircea iși dorea să elimine un bărbat, planul acestuia s-a schimbat, prin urmare, Mircea a trimis-o pe Maria la duel. Raționamentul acestuia a avut la bază un principiu simplu: cei mai puternici trebuie să rămână în Fermă pentru a readuce strălucirea locului, iar cei mai slabi trebuie să plece, făcând referire la Saveta. După ce a fost propusă pentru duel, Maria a mărturisit printre lacrimi că Mircea nu respectă munca celorlalți, acesta dă ordine, dar nu execută nimic. În ziua următoare, Maria a respectat planul lui Mircea și a ales să meargă la duel cu Saveta.
Runda 1: "Răspunzi și câștigi"-  În această probă, duelistele au trebuit să răspundă la mai multe întrebări din cartea fermei. Fiecare răspuns corect s-a punctat cu un steguleț, cele două fiind nevoite să adune maximum cinci stegulețe. Câștigătoarea acestei runde a fost Maria, deoarece a fost prima care a acumulat cinci stegulețe.
Runda 2: "Catapulta"- În această probă, cele două dueliste au trebuit să arunce cât mai multe mandarine într-un coș, cu ajutorul unei catapulte. Concurentele au avut la dispoziție cinci minute. Saveta a reușit să marcheze 6 puncte, iar Maria 16, câștigând astfel duelul.

Săptămâna 4
La începutul săptămânii, Dan Helciug, fost concurent, le-a făcut o vizită concurenților. Dan nu a venit cu mâna goală, ci cu o damigeană de vin și o sticlă de palincă și două "ingrediente" care au animat mersul lucrurilor. Pe lângă licori, oaspetele a adus slănină, praz și brânză. În plus, Dan a venit și cu o idee care să le dea motive de petrecut fermierilor: le-a propus Mariei și lui Marcel să-și reînnoiască jurămintele într-o nuntă tradițională românească pe meleaguri cipriote.

Lili a încercat să-i prezinte dulceața de portocale pe care Mircea a folosit-o în trocul cu negustorul cipriot. Cu toate că Lili a considerat că dulceața făcută cu atât de multă trudă de fermieri este un preparat bun, Mircea a avut altă părere negativă denumind-o "borhot". Acest fapt făcut-o pe Lili să-i reproșeze că i-a jignit indirect pe toți cei care au muncit la fabricarea dulceții. Discuția a escaladat, Mircea jignind-o pe Lili în repetate rânduri.
Fermierul Săptămânii: În scrisoarea pe care a lăsat-o Saveta la plecare, aceasta a ales ca Lili să fie Fermierul Săptămânii,
Servitorii: După cele cinci minute pe care Lili le-a avut la dispoziție, aceasta i-a numit pe Benny și Ami servitori ai aceastei săptămâni

Mai târziu, Nea Rață i-a vizitat pe concurenți încărcat de alimente proaspete, asigurându-se și că Lili știe ce presupune conducerea fermei. Mai mult decât atât, acesta i-a pus pe concurenți să se lege la mâini pentru a vedea ce presupune lucrul în echipă. Echipele formate au fost Benny și Maria, Marcel și Lili, Mircea și Sorana, precum și Ami cu Paul, Octavian fiind singurul care a rămas "liber". La fiecare cântat de cocoș, partenerii trebuiau să se schimbe între ei, unul dintre cei nouă rămânând fără echipă.

Legați la mâini, fermierii au avut de înfășurat sfoară colorată împrăștiată în ramurile de măslini. Prima echipă care a reușit să strângă sfoara fără să o rupă a primit o recompensă din partea lui Nea Rață. Mircea și Sorana au fost cei doi câștigători, primind ocazia de a pleca într-un scurt voiaj pe mare. Deoarece Sorana are rău de mare, aceasta i-a cedat locul lui Paul. Cât timp Mircea, Paul și Dan se aflau la pescuit pe mare, restul concurenților au avut sarcina de a lăcui podeaua bucătăriei, de a vopsi masa din bucătărie și de a face curat, îndatoriri care le-au luat peste jumătate de zi. Deși extrem de încântați de ceea ce au realizat, Nea Rață s-a supărat în momentul în care a văzut că masa era vopsită în albastru, contrar solicitării acestuia. Pentru că nu au reușit să finalizeze sarcinile, acesta le-a dat doar 5 arginți și le-a făcut un program pe zile și pe ore, cu responsabili pentru fiecare activitate a fermei.
Duelul: Fermierul Săptămânii, Lili, a decis ca Benny să meargă la duel. În următoarea zi, Benny a ales să se dueleze cu Mircea.
Runda 1: "Ridică vela"-  În această probă, cei doi dueliști au trebuit să descurce sforile încurcate a două vele. Primul concurent care a ridicat vela pana la capat a fost Mircea.
Runda 2: "Găsește indicii"- În această probă, dueliștii au trebuit să găsească câteva lemne într-un țarc cu fân. Pe fiecare bucată de lemn era scris un cuvânt, reprezentând un indiciu pentru a forma un proverb. Cu fiecare cuvant găsit, cei doi concurenți au trebuit să formeze trei proverbe și să le pună pe tablă. Benny a egalat scorul, fiind primul care a găsit două proverbe.
Runda 3: "Răspunzi și câștigi"-  În această probă, cei doi adversari au trebuit să răspundă la mai multe întrebări din cartea fermei. Fiecare răpuns corect s-a punctat cu un cuțit, cei două fiind nevoiți să adune maximum cinci stegulețe. Cu toate că Benny si Mircea și-au folosit și așii din mânecă și au încercat să se încurce unul pe celălalt, Mircea a reușit la final să câștige această probă, implicit și duelul, eliminandu-l pe Benny.

Săptămâna 5
La începutul acestei săptămâni, Marcel a acuzat-o pe Lili de faptul că aceasta a sustras câteva portocale aduse de Nea Rață, fără a aștepta distribuirea acestora în mod egal între fermieri. Spiritele s-au inflamat rapid, acuzele făcând trimitere și la faptul că Lili a împărțit lintea într-un mod inegal. După această discutie, Lili și aliata ei, Sorana s-au simțit marginalizate de restul grupului.
Fermierul Săptămânii: În mesajul pe care l-a lăsat Benny la plecare, acesta a ales ca Paul să fie Fermierul Săptămânii. Nominalizarea fermierului șef a fost primită cu bucurie, majoritatea considerând că alegerea sa este cea mai potrivită.
Servitorii: Precum săptămânile trecute, Paul avut cinci minute la dispozitie pentru a desemna servitorii acestei săptămâni. După o discutie cu aliatul său, Octavian, Paul i-a numit pe Mircea și Lili servitori ai aceastei săptămâni.

Mai târziu, Nea Rață i-a vizitat pe fermieri, venind cu un plan pentru o nouă anexă: o bucătărie de vară. Construcția a trebuit realizată pe parcursul  săptămânii. Pe lângă acest lucru, Nea Rață a plecat împreună cu Paul și Octavian în căutarea caprei pierdute în urmă cu câteva zile. Deși supărat pe concurenți pentru că eforturile lor pentru reconstrucția fermei nu sunt la înălțimea așteptărilor, Nea Rață s-a îndurat și le-a adus acestora câteva bunuri necesare: perii, găleți, chibrituri, sare și mâncare pentru animale. Drept răsplată pentru felul în care s-a descurcat Paul, Nea Rață i-a acordat acestuia 15 arginți, cei mai mulți din acest sezon.

Nea Rață le-a dat o provocare celor opt fermieri. Fermierii au fost nevoiți să caute mai multe indicii, ascunse cu iscusință în livada de măslini. Câștigătorii probei au fost Maria și Marcel, cei doi evadând pentru prima oară din ferma cipriotă. Însoțiți de Nea Rață, aceștia au poposit la o fermă de măgari, fiind provocați să curețe grajdul simpaticelor animale, dar și să le mulgă. Drept recompensă pentru munca depusă, cei doi au primit lapte de măgăriță.

Înaintea votului, Mircea a făcut o înțelegere cu Marcel și Maria, spunându-le să o voteze pe Sorana, aliata lui Lili. În timp ce Lili complota împotriva lui Marcel, Mircea a încercat să-i convingă pe Ami, Paul și Octavian să o elimine pe Sorana. Văzând alianțele formate, Sorana a fost extrem de hotărâtă să se propună pentru eliminare. Deranjați de strategia și atitudinea lui Mircea, Paul și Octavian au decis să se întoarcă împotriva acestuia, convingăndu-le pe Lili și Sorana să li se alăture.

Votul: Imediat după alegerea Fermierului Săptămânii, Iulia Vântur le-a dat și prima provocare: concurenții au trebuit să nominalizeze un fermier care să părăsească ferma, pentru a fi ucenicul lui Nea Rață. Concurenții au avut de luat o decizie unanimă, cu multă responsabilitate, deoarece pentru cel ales există posibilitatea de a nu se mai reîntoarce în Ferma vedetelor. În ziua votului, Sorana a primit voturi din partea trioului format din Maria, Marcel și Mircea, dar la final, Ami s-a alăturat majorității, iar Mircea a plecat din Fermă.
Duelul: Pentru al proteja pe Octavian, Fermierul Săptămânii, Paul a decis ca Lili să meargă la duel. După ce a ascultat toate propunerile celorlalți fermieri, Lili s-a hotărât să meargă la duel cu Maria. La fel ca până acum, cele două dueliste au primit dreptul la un apel telefonic. Din cauza emoțiilor, Maria a refuzat, în timp ce Lili a profitat de această oportunitate, sunându-și cea mai bună prietenă.
Runda 1: "Fură clopoțelul"- În această proba, cele două concurente au fost legate la ochi, iar la spate, ambele au avut prins un clopoțel. Pentru a câștiga proba, una dintre ele a treuit sa ia copoțelul celeilalte de cel puțin două ori. Deși Lili a fost prima care a luat clopoțelul adversarei, proba a fost câștigată în final de Maria, cu scorul de 2-1.
Runda 2: "Ține sacul"-  De data aceasta, Lili și Maria au fost provocate să țină un sac de 15 kilograme cât mai mult timp suspendat, folosind o singură mână. Lili s-a dovedit a fi mai puternică, reușind să țină sacul suspendat fără prea mari probleme. La polul opus, Maria a fost descalificată, deoarece a încercat să țină funia cu ambele mâini.
Runda 3: "Împinge adversarul"-  În această probă, Lili și Maria au avut de împins o bârnă în aceeași direcție, pentru a colecta 3 steaguri, pe rând, unul câte unul. Proba de forță le-a solicitat limitele celor două, Maria dovedindu-se, de această dată, mai determinată și mai puternică, fiind cea care a reușit să colecteze 3 steaguri.
După ce Lili a pierdut duelul, Iulia Vântur a anunțat că Lili nu este eliminată, deoarece un concurent a părăsit deja Ferma în această săptămână.

Săptămâna 6
Fermierul Săptămânii: În urma voturilor concurenților rămași, Maria a devenit Fermierul Săptămânii.
Servitorii: După ce a devenit Fermierul Săptămânii, Maria a decis ca Sorana și Paul să fie servitori, deoarece cei doi sunt printre singurii fermieri rămași care nu au fost puși în această poziție.
În această săptămână, cei șapte fermieri au avut sarcina de a schimba rorulie între ei: fetele au trebuit să facă treaba băieților, iar aceștia au preluat sarcinile fetelor.
În timp ce concurenții munceau în fermă, Nea Rață le-a făcut o vizită surpriză, aducându-le biscuiți, ciocolată și sucuri. Însă toate acestea erau închise într-un recipient transparent, cu un lanț și-un lacăt. Cei șapte au fost nevoiți să facă flotări sau să danseze pentru a primi câteva chei care puteau deschide lacătul. Spre dezamăgirea lor, niciuna dintre cheile câștigate nu a deschis cutia cu bunătăți. Pe lângă ispita dulce, Nea Rață a adus un cipriot care să-i ajute pe concurenți la săpatul pământului. După ce au văzut cum se folosește plugul tras de cal, concurenții au început să pregătească terenul pentru răsadurile de ceapă și cartofi. Văzând că cei șapte se descurcă bine cu munca câmpului, Nea Rață le-a dat acestora încă două chei. Din păcate pentru aceștia, nici acestea două nu s-au potrivit, astfel încât Octavian a hotărât să spargă cutia, încălcând decizia fermierului șef de a aștepta pentru a căuta sau primi următoarea cheie. Drept pedeapsă, Nea Rață le-a confiscat alimentele.

În următoarea dimineață, Nea Rață le-a dat trezirea, luându-i pe cei șapte concurenți la înviorare. Pe lângă acest lucru, acesta le-a încuiat ușile de la bucătărie, lăsându-i pe dinafară. Tot acesta le-a adus câteva bunătăți pentru masa aniversară de ziua Soranei. Octavian și Sorana au fost provocați să curețe cât mai multe sepii. Drept răsplată, aceștia au putut păstra fructele de mare curățate. Mai mult decât atât, cei doi au primit șansa de a evada din Fermă. Însoțiți de Iulia Vântur și Nea Rață, cei doi au mers într-o livadă de portocali, unde au trebuit să stoarcă sucul fructelor fără a le curăța în prealabil. La finalul escapadei, proprietarul livezii le-a dat voie să culeagă portocale, precum și câteva daruri: marmeladă și suc de portocale. Dat fiind faptul că a fost ziua ei de naștere, Sorana a primit un tort și dreptul de a-și telefona mama.
După aniversarea Soranei, Mircea s-a reîntors la Fermă. Acesta a fost întâmpinat de Maria și Marcel, singurii lui aliați.

În următoarea zi, Nea Rață i-a vizitat din nou pe fermieri însoțit de un cipriot, care a venit să împrăștie praf anti-șerpi. Pe lângă asta, Nea Rață i-a înmânat Mariei câteva pensule, vopsea și cretă pentru a realiza niște modele pe obloanele fermei, dar și 10 arginți pentru munca depusă până acum. Mai mult decât atât,acesta i-a înmânat Mariei cheia de la bucătărie, astfel încât aceștia să poată mânca în liniște. Mai târziu, negustorul i-a vizitat din nou pe concurenți. Acesta a venit încărcat de bunătăți: varză, pâine, bere, vin, ceapă, cartofi și sare, produse cu un preț de două ori mai mare ca prima dată. Dacă la prima venire a precupețului negocierile nu au decurs tocmai bine în favoarea concurenților, de această dată au reușit să achiziționeze varză, pâine, sare, și chipsuri la prețuri favorabile. Sorana a încercat să-l convingă pe precupeț să-i facă cadou o sticlă de bere sau de vin cu prilejul zilei sale de naștere, care tocmai trecuse
Duelul: Maria a decis ca Sorana să meargă la Duel. În ziua 39, Sorana a ales-o pe Ami să i se alăture la Duel.
Runda 1: "Mulge capra"- În acestă probă, cele două dueliste au trebuit identifice câte o capră pe care ulterior să o mulgă, legate la ochi. În arena duelului se aflau două capre și un țap. Amândouă duelistele au identificat caprele și, timp de 5 minute, s-au luptat să mulgă cea mai mare cantitate de lapte. Deși capra Soranei a fost extrem de agitată la începutul probei, duelista a reușit să mulgă o cantitate de lapte mai mare decât Ami, câștigând prima probă.
Runda 2: -  În această probă, cele două au fost nevoite să încarce bălegar în câte o roabă pe care să-l transporte, pe o bârnă, până la două recipiente care trebuiau umplute cu gunoiul de grajd. Sorana s-a dovedit a fi mai puternică și mai rapidă, câștigând duelul și eliminand-o pe Ami din joc.

Săptămâna 7
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Săptămâna 8
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Săptămâna 9
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Săptămâna 10
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Săptămâna 11
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Săptămâna 12
Fermierul Săptămânii:
Servitorii:
Duelul:

Nominalizări

Audiențe

Referințe

Serii de reality television din România
Pro TV

Ferma vedetelor (sezonul 2)


La Misión Integrada de las Naciones Unidas en Timor Oriental (también conocida como UNMIT por sus siglas en inglés) es una fuerza multinacional de mantenimiento de la paz desplegada en Timor Oriental desde 2006. El mandato de la UNMIT fue establecido el 25 de agosto de 2006 con la aprobación de la resolución 1704 del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas y prorrogado por sucesivas resoluciones del mismo organismo. La creación de la UNMIT fue consecuencia de la grave crisis política y humanitaria surgida en el país entre abril y mayo de 2006.

Los objetivos originales de la UNMIT, establecidos en la resolución 1704, son o fueron: prestar ayuda al gobierno y a las instituciones para fomentar la gobernanza democrática; prestar apoyo a Timor Oriental en el proceso de las elecciones presidenciales de 2007; prestar apoyo a la policía nacional y a la seguridad del país; contribuir a la supervisión, promoción y protección de los derechos humanos; y coordinarse con los demás organismos y programas de las Naciones Unidas en aras de la consolidación de la paz y el desarrollo de las capacidades para el escenario post-conflicto. Los términos del mandato fueron posteriormente extendidos por medio de las resoluciones del Consejo de Seguridad número  (2008),  (2009),  (2010) y  (2011).

Véase también
Fuerza Internacional para Timor Oriental (INTERFET), fuerza internacional de paz de las Naciones Unidas que intervino en el país entre 1999 y 2000.

Referencias

Enlaces externos

Sitio web oficial (en inglés)

Misiones de la Organización de las Naciones Unidas
Relaciones internacionales de Timor Oriental


La Base aérea Severomorsk-3 (; ICAO: XLMV; IATA: ), es un aeropuerto militar situado 28 km al este de Múrmansk, en el óblast de Murmansk, Rusia.

Pista
Severomorsk-2 dispone de una pista de hormigón en dirección 17/35 de 2.500x60 m. (8.202x197 pies).

Operaciones militares
El grupo principal alojado en la base ha sido el 279 OKIAP (Regimiento Especial de Aviación Naval) sirviendo con las siguientes aeronaves: 41 aviones Su-25 (designación OTAN: Frogfoot), 4 Su-25UB (designación OTAN: Frogfoot-B), 5 entrenadores Su-25UTG (designación OTAN: Frogfoot-D), más de 27 Yak 38 (designación OTAN: Forger), de despegue vertical y 1 Yak-38U (designación OTAN: Forger-B), versión biplaza. Disponen también de aviones Su-33 (designación OTAN: Flanker-D). Estas aeronaves forman las dotaciones del portaaviones Almirante Kuznetsov.

Anteriormente el regimiento fue conocido como 279 OKSHAP (entre 1973 y 1990), 278 OMSHAP (entre 1990 y 1993) y 279 OKIAP (desde 1998 hasta la actualidad, tras la disolución del 57 SKAD.

Durante la guerra fría en el aeródromo se basaba también el 987 MRAP, entre cuyo armamento estaban los aviones Tupolev Tu-16 (designación OTAN: Badger).

Sucesos
El 11 de mayo de 2000, como consecuencia de una avería en el caza Su-33 que produjo la pérdida de dirección, el coronel Pável Kretov se vio obligado a utilizar el asiento eyectable de su aeronave, cayendo a unos 53 km de la base de Severomorsk-3. No se produjeron daños al tratarse de una zona deshabitada.

Véase también
 Base aérea Severomorsk-1
 Base aérea Severomorsk-2

Referencias

Enlaces externos
 Scramble.nl Página sobre aviación (en inglés). Consultada el 4 de septiembre de 2011
 Mapa de ubicación de los aeropuertos Murmansk en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 28 de marzo de 2012

Severomorsk-3
Severomorsk-3
Bases militares de la Unión Soviética

Base aérea Severomorsk-3


Kaşkaval, ana direkler üzerine sürülen gabya ve babafingo çubuklarının topuklarını sabit tutmak ve yerinden oynamalarını önlemek için, bu çubukların topuk taraflarına açılan delikten geçirilen ve maunalar üzerine oturacak uzunlukta olan demir veya ağaç siğillerdir.

Kaşkaval aynı zamanda halat dikişleri için kullanılan bir alet olan kavelaya verilen diğer bir isimdir.

Denizcilik terimleri

Kaşkaval (denizcilik)


Layard's parakeet (Psittacula calthrapae) is a parrot which is a resident endemic breeder in Sri Lanka. The common name of this bird commemorates the British naturalist Edgar Leopold Layard; his first wife, Barbara Anne Calthrop, whom he married in 1845, is commemorated in the specific epithet.

Description

Layard's parakeet is a green parrot, 29 cm long including a tail up to 13 cm. The adult has a bluish-grey head and back, separated by a green collar.  There is a broad black chin stripe and the tail is blue tipped yellow.  The upper mandible of the male's bill is red and the lower mandible is brown.

The female is similar, but has an all black beak and less green on the face than the male. Immature birds are mainly green, with an orange bill.

Behaviour
Layard's parakeet is a bird of forests, particularly at the edges and in clearings, and also gardens. It is locally common. It undergoes local movements, driven mainly by the availability of the fruit, seeds, buds and blossoms that make up its diet. It is less gregarious than some of its relatives, and is usually in small groups outside the breeding season, when it often feeds with brahminy starlings. Its flight is swift and direct, and the call is a raucous chattering. It nests in holes in large trees, laying 3–4 white eggs.

In culture
In Sri Lanka, this bird is knowns as   (ash-parrot) in Sinhala.
This bird appears on a 50c Sri Lankan postal stamp.
Also this bird appears in 500 Sri Lankan rupee bank note (2010 series).

References

Bibliography
 Birds of India by Grimmett, Inskipp and Inskipp,

Cited texts

External links
World Parrot Trust Parrot Encyclopedia – Species Profiles
 Oriental Bird Images: Layard's parakeet (selected photos)

Layard's parakeet
Birds of Sri Lanka
Endemic birds of Sri Lanka
Layard's parakeet
Layard's parakeet
Taxobox binomials not recognized by IUCN

Layard's parakeet


Cibles vivantes est un film franco-espagnol réalisé par Francisco Rovira Beleta en 1960 et sorti en 1962.

Synopsis

Fiche technique
 Titre : Cibles vivantes
 Titre original : Altas variedades
 Réalisation : Francisco Rovira Beleta
 Assistant : Fabien Collin
 Scénario : Manuel María Saló
 Photographie : Mario Pacheco
 Costumes : Rafael Richard
 Décors : Juan Alberto Soler
 Montage : María Rosa Ester
 Musique : José Solá
 Production : Djinn Films - Este Films
 Pays d'origine :  -
 Durée :
 Date de sortie : France -

Distribution
 Agnès Laurent
 Christian Marquand
 Ángel Aranda
 Vicky Lagos
 Marisa de Leza

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie
 Raymond Lefèvre, Image et Son, , ,

Liens externes

Film français sorti en 1962
Film espagnol sorti en 1962
Film dramatique français
Film dramatique espagnol
Film français en noir et blanc
Film espagnol en noir et blanc

Cibles vivantes (film, 1962)


Armijska grupa Albanija (njem. Armeegruppe Albanien) je bila vojna formacija austrougarske vojske u Prvom svjetskom ratu. Tijekom Prvog svjetskog rata djelovala je na Solunskom bojištu.

Povijest
Armijska grupa Albanija formirana je na Solunskom bojištu u kolovozu 1918. na osnovi jedinica XIX. korpusa. Njezinim zapovjendikom imenovan je general pukovnik Karl von Pflanzer-Baltin. Iako i dalje veličine korpusa, armijska grupa je formirana zbog čina i ugleda njezinog zapovjednika. Sastav armijske grupe činili su 47. i 81. pješačka divizija, kojima su kasnije u rujnu priključena 9. konjička divizija. Tijekom postojanja jedinice armijske grupe sudjelovale su u završnim borbama u Albaniji, te nakon toga povlačenju prema Kotoru. Armijska grupa Albanija prestala je postojati nakon potpisivanja primirja 3. studenog 1914. i raspada austrougarske vojske.

Zapovjednici
Karl von Pflanzer-Baltin (kolovoz – studeni 1918.)

Sastav
kolovoz 1918.: 47. pješačka divizija, 81. pješačka divizija, 220. landšturmska brigada
rujan 1918.: 47. pješačka divizija, 81. pješačka divizija, 9. konjička divizija
listopad 1918.: 47. pješačka divizija, 81. pješačka divizija, 9. konjička divizija, 220. landšturmska brigada, Istočni korpus
studeni 1918.: 47. pješačka divizija, 81. pješačka divizija, 9. konjička divizija, 220. landšturmska brigada, Istočni korpus, Grupa Hospodarz

Vojni raspored Armijske grupe Albanija u listopadu 1918.
Zapovjednik: general pukovnik Karl von Pflanzer-Baltin

47. pješačka divizija (podmrš. Weiss-Tihany)
93. pješačka brigada (genboj. Baukovac)
94. pješačka brigada (genboj. Förster)
81. pješačka divizija (podmrš. Wossala)
161. landšturmska brigada (puk. Lauer)
162. landšturmska brigada (puk. Sreter von Szanda)
9. konjička divizija (podmrš. Le Gay von Lierfels)
17. konjička brigada (puk. Radey)
18. konjička brigada (puk. princ od Liechtensteina)
220. landšturmska brigada (puk. Vittorelli)
Istočni korpus (potpuk. Duić)
Obalni odsjek Albanija (kadm. Catinelli)
Obalni pododsjek Alessio (puk. Siemens)
Obalni pododsjek Durazzo (puk. Dörfler)

Literatura
 Edmund Glaise-Horstenau, Osterreich-Ungarns Letzter Krieg, 1914-1918, Austrian Militarwissenschaftlichen Mitteilungen, Beč, 1931.
 John Ellis, Michael Cox, The World War I Databook, Aurum Press Ltd. 2001.

Vanjske poveznice
     Armijska grupa Albanija na stranici Austrianphilately.com
     Armijska grupa Albanija na stranici Austro-Hungarian-Army.co.uk
     Armijska grupa Albanija na stranici Valka.cz

Albanija

Armijska grupa Albanija


Kodifikasyon, yayımlanan mevzuatın derlenip toplanması ve mevzuatta yapılan değişikliklerin ilgili ana mevzuata işlenmesi faaliyetidir. Kodifikasyon ile vatandaşlar güncel ve tek metin halindeki mevzuata kolayca ulaşır.

Kanun kitapları

Kodifikasyon


Biserica de lemn din Strâmtu, comuna Slivilești, județul Gorj, datează din anul 1900. Are hramul "Sfinții Voievozi".

Istoric și trăsături
Vechea biserică a megieșilor din Strâmtu a fost reconstruită la 1900. În localitate a mai existat o biserică de lemn, cu hramul "Sfântul Ilie", de la 1826. Se aflase pe locul numit "Coconul", deținuse o pisanie chirilică, iar la mijlocul secolului XX se mai păstra din ea doar prestolul. Lemnul recuperat a fost folosit la ridicarea bisericii din Larga.

Bibliografie
Studii regionale

Note

Vezi și
 Strâmtu, Gorj

Strâmtu
Biserici din secolul al XX-lea din România

Biserica de lemn din Strâmtu, Gorj


Catherine Pochetat, née le 21 janvier 1770 à Epoissotte (Côte-d'Or) et morte en 1828, est une femme soldat s'étant battue dans les armées révolutionnaires aux côtés des hommes. Elle participe aux journées insurrectionnelles de la Révolution et à la bataille de Jemmapes, 6 novembre 1792.

Biographie
Née à Epoissotte (Côte-d'Or), Catherine Pochetat est la fille d'André Pochetat, administrateur de biens de la paroisse d'Epoisses, et de Françoise Le Nief.

Blanchisseuse de profession, elle participe à 22 ans aux journées insurrectionnelles de la Révolution et notamment à la prise de la Bastille et des Tuileries. Elle s'engage ensuite comme canonnière dans l'armée avec son père et son frère, dans le bataillon de Saint-Denis et se distingue la bataille de Jemmapes en novembre 1792. Elle est ensuite promue sous-lieutenant d'infanterie dans la région des Ardennes. A Aix-la-Chapelle, Catherine Pochetat est blessée et est congédiée.

Le 30 avril 1793, un décret de la Convention arrête que « toutes les femmes inutiles au service des armées » doivent quitter les camps et cantonnements sous les huit jours. Catherine Pochetat fait état de ses faits d'armes et demande la permission de retourner se battre. La Convention Nationale refuse mais finit par lui attribuer une pension annuelle.

Postérité

Hommage
La ville d'Époisses a inauguré une plaque commémorative sur sa maison natale située à l'actuel numéro 23 de la rue du Puits Salé à Epoissotte, le 11 décembre 2021

Annexes

Bibliographie
Godineau, Dominique « De la guerrière à la citoyenne. Porter les armes pendant l'Ancien Régime et la Révolution française », Clio. Histoire' femmes et sociétés [En ligne], 20 | 2004, mis en ligne le 23 août 2013, consulté le 17 janvier 2022. URL : http://journals.openedition.org/clio/1418 ; DOI : https://doi.org/10.4000/clio.1418

Martin, Jean-Clément. « Travestissements, impostures et la communauté historienne. À propos des femmes soldats de la Révolution et de l'Empire », Politix, vol. 74, no. 2, 2006, .

Lecoq, Titiou « Les Grandes oubliées. Pourquoi l'Histoire a effacé les femmes », éditions L'Iconoclaste, 2021,

Articles connexes

 Femmes citoyennes révolutionnaires

Notes et références

Militaire français du XVIIIe siècle

Catherine Pochetat