Mai mult decât oricare altă grupă de viețuitoare, păsările constituie obiectul unui deosebit interes din partea omului, atât pentru aspectul lor plăcut, coloritul viu, extrem de variat al penajului, cântecul melodios, dar și pentru obiceiurile lor de o mare originalitate (iscusința cu care construiesc cuibul, capacitatea de a se orienta în timp și spațiu pe parcursul migrațiilor, fidelitatea față de locurile de reproducere și de iernare, diverse strategii de nutriție și de protecție contra dușmanilor). La aceasta contribuie deopotrivă ponderea mare pe care păsările o au printre vertebrate, ele fiind mai numeroase pe cuprinsul României, ca specii și indivizi, decât toate celelalte la un loc. Din cele aproximativ 10.000 de specii de păsări din lume, avifauna din România include circa 454 de specii.

Istoric
Aproape în fiecare an sunt descoperite specii noi pentru România, astfel în 2017 a fost găsită o nouă specie de cuc - cucul pestriț (Clamator glandarius) și una de pietrar - pietrarul de deșert (Oenanthe deserti). O femelă adultă de măcăleandru albastru (Tarsiger cyanurus) a fost capturată pe 17 octombrie 2017 în tabăra de inelare organizată de Grupul Milvus pe Grindul Chituc. În 2017 pentru prima dată a fost înregistrat în România vânturelul de Amur (Falco amurensis) la Murighiol și presură mică (Emberiza pusilla) la Cata (jud. Brașov). Pe 19 ianuarie 2018 ornitologul József Szabó a identificat pe râul Olt o nouă specie de cufundar, cufundarul cu cioc alb (Gavia adamsii).

Categorii fenologice
Fenologia este o ramură a biologiei care studiază influența factorilor mediului ambiant (meteorologici, climatici, a anotimpurilor etc.) și a factorilor interni (genetici, metabolici, endocrini etc.) asupra dezvoltării plantelor, a vieții păsărilor etc. După modul cum se succed păsările pe teritoriul țării de-a lungul anotimpurilor, se disting patru categorii fenologice mari:
 sedentare, păsări care, indiferent de anotimp, rămân în locurile natale tot timpul anului, chiar și în perioada iernii (majoritatea din Picidae, Corvidae, Paridae, Fringillidae etc.).
 oaspeți de vară sau migratoare, care cuibăresc și se reproduc pe aceste meleaguri, sosind din sud primăvara, iar toamna, când începe sezonul rece, se îndreaptă din nou spre sud în cartierele de iernat (Luscinia, Sylvia, Upupa, Cuculus etc.).
 oaspeți de iarnă, care vizitează România numai în sezonul rece al anului (toamna și iarna), pentru a-și petrece timpul nefavorabil, venind din nord, unde au cuibărit, și care la ivirea primăverii se reîntorc în ținuturile nordice (Cygnus cygnus, Buteo lagopus etc.);
 păsări de pasaj (sau de trecere, de tranzit) sunt acele specii care în migrațiile lor de toamnă (spre sud pentru a ierna) și de primăvară (spre nord pentru a cuibări) poposesc un timp mai scurt sau mai lung în țară (Pluvialis squatarola, Philomachus pugnax etc.).

Păsările accidentale (păsări migratoarele sporadice neregulate) sunt speciile care apar pe teritoriul țării neregulat, accidental, solitari sau în grupuri mai mari, mai ales în timpul iernii (Acrocephalus dumetorum, Loxia pytyopsittacus etc.).

O specie poate include mai multe categorii fenologice. Ca exemplu rața roșie (Aythya nyroca) este o pasăre de pasaj, oaspete de iarnă și oaspete de vară cuibăritore. Ea este o pasăre migratoare și sosește în România primăvara din cartierele de iernat (Africa de Nord, valea Nilului, nordul Peninsulei Arabice și India), o parte din aceste păsări în migrația lor de primăvară rămân în țară și cuibăresc (oaspete de vară), altele își continue drumul spre nord în alte țări în care cuibăresc (Ucraina, Rusia etc.), poposind un timp mai scurt sau mai lung pe teritoriul României (pasăre în pasaj de primăvară). Toamna exemplarele care au cuibărit în România migrează spre sud către cartierele de iernat. La acestea se adaugă exemplarele care au cuibărit la nord de România, ele trec în pasaj prin țară (pasăre în pasaj de toamnă), iar unele exemplare iernează în pe apele neînghețate (oaspete de iarnă).

Legendă
Următoarele etichete sunt utilizate pentru a indica starea de conservare a speciilor după criteriile IUCN:

Speciile monotipice sunt cele care nu se divid în subspecii. Pentru subspeciile nemenționate în literatura de specialitate despre avifauna României s-a utilizat semnul "?", aceste subspecii fiind preluate din alte surse (Del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. and de Juana, E. (eds). Handbook of the Birds of the World (HBW) în 17 volume, etc.). Pentru categoriile fenologice și populațiile estimate nedefinite clar în literatura de specialitate despre avifauna României s-a utilizat semnul "?".

Categoria fenologică este dată în mare parte după "Dimitrie Radu. Mic atlas ornitologic. Păsările lumii. 1983", iar populația estimată din România după "Atlas al speciilor de păsări de interes comunitar din România. 2015" și după datele Societății Ornitologice Române (SOR).

Lista păsărilor din România și populația estimată

Ordinul Anseriformes (Familia Anatidae - lebede, gâște, rațe, gârlițe, călifari, ferestrași, eideri)

Ordinul Galliformes (Familia Phasianidae - fazani, potârnichi, prepelițe, cocoși de mesteacăn)

Ordinul Otidiformes (Familia Otididae - dropii, spârcaci)

Ordinul Gruiformes

Familia Gruidae - cocori

Familia Rallidae - cristei, cârstei, găinușe de baltă, lișițe

Ordinul Columbiformes (Familia Columbidae - porumbei, turturele, guguștiuci)

Ordinul Pteroclidiformes (Familia Pteroclididae - găinușe de stepă)

Ordinul Charadriiformes

Familia Burhinidae - păsările ogorului

Familia Charadriidae - prundărași, ploieri, nagâți

Familia Glareolidae - ciovlici

Familia Stercorariidae - lupi de mare

Familia Scolopacidae - fluierari, pietruși, nisipari, fugaci, prundași, bătăuși, becaține, sitari, culici, notatițe

Familia Haematopodidae - scoicari

Familia Recurvirostridae - picioroange, ciocîntorși

Familia Laridae - pescăruși, chirghițe, pescărițe, chire

Familia Alcidae - alce

Ordinul Gaviiformes (Familia Gaviidae - cufundari)

Ordinul Procellariiformes

Familia Procellariidae - ielcovani, furtunari

Familia Hydrobatidae - furtunari comuni

Ordinul Ciconiiformes (Familia Ciconiidae - berze sau cocostârci)

Ordinul Pelecaniformes

Familia Pelecanidae - pelicani

Familia Ardeidae - stârci, egrete, buhai de baltă

Familia Threskiornithidae - țigănuși, lopătari

Ordinul Suliformes (Familia Phalacrocoracidae - cormorani)

Ordinul Phoenicopteriformes (Familia Phoenicopteridae - flamingi)

Ordinul Podicipediformes (Familia Podicipedidae - corcodei)

Ordinul Falconiformes (Familia Falconidae - șoimi, vânturei)

Ordinul Accipitriformes

Familia Pandionidae - uligani

Familia Accipitridae - vulturi, codalbi, hoitari, acvile, șerpari, găi, ereți, șorecari, viespari, ulii

Ordinul Strigiformes

Familia Strigidae - bufnițe, ciufi, cucuvele, buhe, ciuși, huhurezi
{| class="wikitable"
!width="20%"|Denumirea științifică latină
!width="12%"|Denumirea română
!width="19%"|Subspecii
!width="18%"|Categorie fenologică
!width="15%"|Populația estimată din România
!width="16%"|Statut IUCN, Imagine
|-
|colspan=7 align="center" style="background:#00E5EE;"|Ordinul: Strigiformes
|-
|colspan=7 align="center" style="background:#BBFFFF;"|Familia: Strigidae
|-
|colspan=7 align="center" style="background:#FFFF00;"|Subfamilia: Asioninae
|-
|Asio flammeus (Pontoppidan, 1763)
|Ciuf de câmp, Ciuf de baltă, Ciof de baltă, Ciuș, Știsiu.
|Asio flammeus flammeus (Pontoppidan, 1763)
|Sedentară, rar cuibăritore. În pasaj. Oaspete de iarnă
|În România, populația cuibăritoare este formată din 20-40 de perechi cuibăritoare. Iarna apar și populații nordice.
|
|-
|Asio otus (Linnaeus, 1758)
|Ciuf de pădure, Buhă mică de pădure, Ciuhurez urechiat, Huhurez, Hurez, Huhurete, Ciuf, Ciuș.
|Asio otus otus (Linnaeus, 1758)
|Sedentară, cuibăritore. Oaspete de iarnă. În pasaj.
|În România s-a apreciat un număr cuprins între 8.000 și 30.000 de perechi cuibăritoare. În iernile aspre, multe exemplare nordice se adaugă populațiilor din România sau trec chiar mai spre sud, iernând în sudul Africii și în sud-vestul Asiei.
|
|-
|colspan=7 align="center" style="background:#FFFF00;"|Subfamilia: Surniinae
|-
|Aegolius funereus (Linnaeus, 1758), sin. Aegolius funerus (Linnaeus, 1758)
|Minuniță, Cucuvaie încălțată, Cucuvaia Tengmalm, Cucumeagă încălțată.
|Aegolius funereus funereus (Linnaeus, 1758)
|Sedentară, cuibăritore. Oaspete de iarnă.
|În România sunt estimate între 600 și 1.000 de perechi cuibăritoare. Iarna apar și exemplare nordice.
|
|-
|Athene noctua (Scopoli, 1769)
|Cucuvea, Cucuvaie, Cucuvaie balcanică, Cucuvea comună, Cucuveică, Cucumeagă, Cucuvelă, Cucuvea, Cucumea, Cucubeică, Cocioveică, Uture.
|Athene noctua noctua  (Scopoli, 1769), Athene noctua indigena C. L. Brehm, 1855
|Sedentară, cuibăritore.
|În România populația numără între 15.000 și 40.000 de perechi cuibăritoare.
|
|-
|Glaucidium passerinum (Linnaeus, 1758)Eurasian Pygmy-owl (Glaucidium passerinum). HBW Alive
|Ciuvică, Cucuvea pitică, Cucuvea de brădet.
|Glaucidium passerinum passerinum (Linnaeus, 1758)
|Sedentară, cuibăritore.
|Populația estimată în România este de 2500-4000 de perechi cuibăritoare.
|
|-
|Surnia ulula (Linnaeus, 1758)Northern Hawk-owl (Surnia ulula). HBW Alive
|Ciuhurez, Ciuhurez undulat, Huhurez undulat, Huhurez porumbac.
|Surnia ulula ulula (Linnaeus, 1758)
|Accidentală.
|În România se cunoaște o singură captură de iarnă din 1904.
|
|-
|colspan=7 align="center" style="background:#FFFF00;"|Subfamilia: Striginae
|-
|Bubo bubo (Linnaeus, 1758)Eurasian Eagle-owl (Bubo bubo). HBW Alive.
|Buhă, Bufniță, Buhă mare, Bufnă, Buhnă, Bufniță mare, Buhă, Buvnă, Buhac, Bucană, Bogză.
|
 Bubo bubo bubo (Linnaeus, 1758).
 Bubo bubo interpositus Rothschild & E. J. O. Hartert, 1910.Friedhelm Weick. Owls (Strigiformes). Annotated and Illustrated Checklist. Springer-Verlag Berlin Heidelberg, 2006
|Sedentară, cuibăritore
|Populația estimată în România este de 200-700 de perechi cuibăritoare.
|
|-
|Bubo scandiacus (Linnaeus, 1758), sin. Nyctea scandiaca|Bufniță de zăpadă, Bufniță polară.
|Monotipică
|Accidentală
|Specie semnalată înainte de 1949.Liviu Răzvan Pripon. The Ornithological Collection of Natural History Museum from Sibiu (A Historical Review). Brukenthal. Acta Musei, X. 3, 2015 Recent a fost observat un exemplar la marginea pădurii din Tinca (județul Bihor) pe 14 decembrie 2014; un exemplar la Tinca pe 27 ianuarie 2016; un exemplar la Tinca pe 20 martie 2016; un exemplar la Râpa (județul Bihor) pe 14 noiembrie 2016; un exemplar la Tinca pe 14 decembrie 2016 (probabil același exemplar); un exemplar la Belfir (județul Bihor) pe 10 ianuarie 2019.
|
|-
|Otus scops (Linnaeus, 1758)Eurasian Scops-owl (Otus scops). HBW Alive.
|Ciuș, Ciuf pitic, Buhă pitică, Huhurez mic.
|Otus scops scops (Linnaeus, 1758)
|Oaspete de vară, cuibărește.
|Populația din România este apreciată a fi între 25.000-40.000 de perechi cuibăritore.
|
|-
|Strix aluco Linnaeus, 1758Tawny Owl (Strix aluco). HBW Alive.
|Huhurez mic, Huhurez de pădure, Ciuhurez de pădure, Ciuhurez, Ciurez, Cecă.
|Strix aluco aluco Linnaeus, 1758
|Sedentară, cuibăritore.
|În România numărul perechilor cuibăritoare este estimat la 20.000-60.000.
|
|-
|Strix uralensis Pallas, 1771Ural Owl (Strix uralensis). HBW Alive.
|Huhurez mare, Huhurez uralenz, Cihurez cu coadă lungă, Huhurez cu cioc galben.
|Strix uralensis liturata Lindroth, 1788, Strix uralensis macroura Wolf, 1810
|Sedentară, cuibăritore. Oaspete de iarnă.
|Efectivele estimate în România sunt cuprinse între 12.000-20.000 de perechi cuibăritoare. În sezonul rece apar și exemplare nordice.
|
|}

 Familia Tytonidae - strigi

 Ordinul Cuculiformes (Familia Cuculidae - cuci)

 Ordinul Caprimulgiformes (Familia Caprimulgidae - caprimulgi)

 Ordinul Coraciiformes
 Familia Alcedinidae - pescărași

 Familia Meropidae - prigori

 Familia Coraciidae - dumbrăvence

 Ordinul Bucerotiformes (Familia Upupidae - pupeze)

 Ordinul Piciformes (Familia Picidae - ciocănitori, ghionoaie, capîntorturi)

 Ordinul Apodiformes (Familia Apodidae - drepnele)

 Ordinul Psittaciformes (Familia Psittacidae - papagali)

 Ordinul Passeriformes
 Familia Alaudidae - ciocârlii, ciocârlani

 Familia Hirundinidae - rândunici, lăstuni

 Familia Motacillidae - codobaturi, fâse

 Familia Laniidae - sfrâncioci

 Familia Bombycillidae - mătăsari

 Familia Cinclidae - pescărei

 Familia Troglodytidae - ochiuboului

 Familia Turdidae - cocoșari, sturzi, mierle

 Familia Muscicapidae - măcălendri, privighetoare, guși vinete, mierle, codroși, pietrari, mărăcinari, muscari

 Familia Phylloscopidae - pitulici

 Familia Cisticolidae - stufârice pătate

 Familia Cettiidae - stufărice

 Familia Locustellidae - grelușei

 Familia Acrocephalidae - lăcari, privighetoare de baltă, frunzărițe

 Familia Sylviidae - silvii

 Familia Regulidae - aușei

 Familia Paridae - pițigoi

 Familia Panuridae - pițigoi de stuf

 Familia Aegithalidae - pițigoi codați

 Familia Remizidae - boicuși

 Familia Sittidae - țicleni

 Familia Tichodromidae - fluturași de stâncă

 Familia Certhiidae - cojoaice

 Familia Prunellidae - brumărițe

 Familia Emberizidae - presuri

 Familia Passerellidae - presuri nord-americane

 Familia Calcariidae - păsările omătului, presuri de tundră

 Familia Parulidae - paruline (cântăreții pădurii)

 Familia Fringillidae - cinteze, mugurari, florinți, sticleți, cânepari, inărițe, scatii, cănărași, botgroși, forfecuțe

 Familia Cardinalidae - cardinalidae

 Familia Passeridae - vrăbii

 Familia Sturnidae - grauri, lăcustari

 Familia Oriolidae - granguri

 Familia Corvidae - gaițe, coțofene, stăncuțe, ciori, corbi, alunari

 Lista păsărilor după denumirea română

 Acvilă de câmp (Aquila heliaca)
 Acvilă de munte (Aquila chrysaetos)
 Acvilă de stepă (Aquila nipalensis)
 Acvilă țipătoare mare (Clanga clanga)
 Acvilă țipătoare mică (Clanga pomarina)
 Acvilă mică (Hieraaetus pennatus)
 Acvilă porumbacă (Aquila fasciata)
 Alcă nordică (Uria aalge)
 Alcă pitică asiatică (Brachyramphus perdix)
 Alunar (Nucifraga caryocatactes)
 Aușel cu cap galben (Regulus regulus)
 Aușel sprâncenat (Regulus ignicapilla)
 Barză albă (Ciconia ciconia)
 Barză neagră (Ciconia nigra)
 Bătăuș (Calidris pugnax)
 Becațină comună (Gallinago gallinago)
 Becațină mare (Gallinago media)
 Becațină mică (Lymnocryptes minimus)
 Boicuș (Remiz pendulinus)
 Botgros (Coccothraustes coccothraustes)
 Botgros cu piept purpuriu  (Pheucticus ludovicianus)
 Brumăriță de pădure (Prunella modularis)
 Brumăriță de stâncă (Prunella collaris)
 Bufniță de zăpadă (Bubo scandiacus)
 Buhai de baltă (Botaurus stellaris)
 Buhă (Bubo bubo)
 Cânepar (Linaria cannabina)
 Capîntortură (Jynx torquilla)
 Caprimulg (Caprimulgus europaeus)
 Cârstel de baltă (Rallus aquaticus)
 Călifar alb (Tadorna tadorna)
 Călifar roșu (Tadorna ferruginea)
 Cănăraș (Serinus serinus)
 Chiră de baltă (Sterna hirundo)
 Chiră de mare (Thalasseus sandvicensis)
 Chiră mică (Sternula albifrons)
 Chiră polară (Sterna paradisaea)
 Chirighiță cu obraz alb (Chlidonias hybrida)
 Chirighiță cu aripi albe (Chlidonias leucopterus)
 Chirighiță neagră (Chlidonias niger)
 Cinghiță alpină (Montifringilla nivalis)
 Cinteză (Fringilla coelebs)
 Cinteză de iarnă (Fringilla montifringilla)
 Cioară de semănătură (Corvus frugilegus)
 Cioară grivă (Corvus cornix)
 Cioară neagră (Corvus corone)
 Ciocârlan (Galerida cristata)
 Ciocârlie cu aripi albe (Alauda leucoptera)
 Ciocârlie cu două pete (Melanocorypha bimaculata)
 Ciocârlie de Bărăgan (Melanocorypha calandra)
 Ciocârlie de câmp (Alauda arvensis)
 Ciocârlie de pădure (Lullula arborea)
 Ciocârlie de stol (Calandrella brachydactyla)
 Ciocârlie mică (Alaudala rufescens)
 Ciocârlie neagră (Melanocorypha yeltoniensis)
 Ciocârlie urecheată (Eremophila alpestris)
 Ciocănitoare cu spate alb (Dendrocopos leucotos)
 Ciocănitoare de grădină (Dendrocopos syriacus)
 Ciocănitoare de munte (Picoides tridactylus)
 Ciocănitoare de stejar (Leiopicus medius)
 Ciocănitoare neagră (Dryocopus martius)
 Ciocănitoare pestriță mare (Dendrocopos major)
 Ciocănitoare pestriță mică (Dryobates minor)
 Ciocîntors (Recurvirostra avosetta)
 Ciovlică negrie (Glareola nordmanni)
 Ciovlică ruginie (Glareola pratincola)
 Ciuș (Otus scops)
 Ciuf de câmp (Asio flammeus)
 Ciuf de pădure (Asio otus)
 Ciuhurez (Surnia ulula)
 Ciuvică (Glaucidium passerinum)
 Cocoș de munte (Tetrao urogallus)
 Cocoșar (Turdus pilaris)
 Cocor (Grus grus)
 Cocor mic (Anthropoides virgo)
 Cocoșul de mesteacăn (Lyrurus tetrix)
 Codalb (Haliaeetus albicilla)
 Codobatură albă (Motacilla alba)
 Codobatură cu cap galben (Motacilla citreola)
 Codobatură de munte (Motacilla cinerea)
 Codobatură galbenă (Motacilla flava)
 Codroș de munte (Phoenicurus ochruros)
 Codroș de pădure (Phoenicurus phoenicurus)
 Cojoaică cu degete scurte (Certhia brachydactyla)
 Cojoaică de pădure (Certhia familiaris)
 Coțofană (Pica pica)
 Corb (Corvus corax)
 Corcodel cu gât negru (Podiceps nigricollis)
 Corcodel cu gât roșu (Podiceps grisegena)
 Corcodel de iarnă (Podiceps auritus)
 Corcodel mare (Podiceps cristatus)
 Corcodel mic (Tachybaptus ruficollis)
 Cormoran mare (Phalacrocorax carbo)
 Cormoran mic (Microcarbo pygmaeus)
 Cormoran moțat (Phalacrocorax aristotelis)
 Cresteț cenușiu (Zapornia parva)
 Cresteț mic (Zapornia pusilla)
 Cresteț pestriț (Porzana porzana)
 Cristel de câmp (Crex crex)
 Cuc (Cuculus canorus)
 Cuc pestriț (Clamator glandarius)
 Cucuvea (Athene noctua)
 Cufundar cu cioc alb (Gavia adamsii)
 Cufundar mare (Gavia immer)
 Cufundar mic (Gavia stellata)
 Cufundar polar (Gavia arctica)
 Culic cu cioc subțire (Numenius tenuirostris)
 Culic mare (Numenius arquata)
 Culic mic (Numenius phaeopus)
 Drepnea mare (Tachymarptis melba)
 Drepnea neagră (Apus apus)
 Drepnea palidă (Apus pallidus)
 Dropie (Otis tarda)
 Dropie gulerată (Chlamydotis macqueenii)
 Dumbrăveancă (Coracias garrulus)
 Egretă mare (Ardea alba)
 Egretă mică (Egretta garzetta)
 Eider (Somateria mollissima)
 Erete alb (Circus macrourus)
 Erete de stuf (Circus aeruginosus)
 Erete sur (Circus pygargus)
 Erete vânăt (Circus cyaneus)
 Fâsă asiatică (Anthus richardi)
 Fâsă de câmp (Anthus campestris)
 Fâsă de luncă (Anthus pratensis)
 Fâsă de munte (Anthus spinoletta)
 Fâsă de pădure (Anthus trivialis)
 Fâsă de stâncă (Anthus petrosus)
 Fâsă roșiatică (Anthus cervinus)
 Fazan (Phasianus colchicus)
 Ferestraș mare (Mergus merganser)
 Ferestraș mic (Mergellus albellus)
 Ferestraș moțat (Mergus serrator)
 Flaming roz (Phoenicopterus roseus)
 Florinte (Chloris chloris)
 Fluierar cu picioare roșii (Tringa totanus)
 Fluierar cu picioare verzi (Tringa nebularia)
 Fluierar cu piept gălbui (Calidris subruficollis)
 Fluierar de lac (Tringa stagnatilis)
 Fluierar de mlaștină (Tringa glareola)
 Fluierar de munte (Actitis hypoleucos)
 Fluierar de zăvoi (Tringa ochropus)
 Fluierar mare cu picioare galbene  (Tringa melanoleuca)
 Fluierar negru (Tringa erythropus)
 Fluierar sur (Xenus cinereus)
 Fluturaș de stâncă (Tichodroma muraria)
 Forfecar (Loxia pytyopsittacus)
 Forfecuță (Loxia curvirostra)
 Forfecuță bălțată (Loxia leucoptera)
 Forfecuță scoțiană (Loxia scotica)
 Frunzăriță balcanică (Hippolais olivetorum)
 Frunzăriță cenușie (Iduna pallida)
 Frunzăriță galbenă (Hippolais icterina)
 Fugaci de țărm (Calidris alpina)
 Fugaci mare (Calidris canutus)
 Fugaci mic (Calidris minuta)
 Fugaci pătat (Calidris melanotos)
 Fugaci pitic (Calidris temminckii)
 Fugaci roșcat (Calidris ferruginea)
 Furtunar comun (Hydrobates pelagicus)
 Gaiță (Garrulus glandarius)
 Gaie cenușie (Elanus caeruleus)
 Gaie neagră (Milvus migrans)
 Gaie roșie (Milvus milvus)
 Gârliță mare (Anser albifrons)
 Gârliță mică (Anser erythropus)
 Gâscă canadiană (Branta canadensis)
 Gâscă călugăriță (Branta leucopsis)
 Gâscă cu cioc scurt (Anser brachyrhynchus)
 Gâscă cu gât roșu (Branta ruficollis)
 Gâscă de India (Anser indicus)
 Gâscă de semănătură (Anser fabalis)
 Gâscă de vară (Anser anser)
 Gâscă de zăpadă (Anser caerulescens)
 Gâscă egipteană (Alopochen aegyptiaca)
 Gâscă neagră (Branta bernicla)
 Găinușa de stepă (Syrrhaptes paradoxus)
 Găinușă de baltă (Gallinula chloropus)
 Ghionoaie sură (Picus canus)
 Ghionoaie verde (Picus viridis)
 Grangur (Oriolus oriolus)
 Graur (Sturnus vulgaris)
 Grelușel de stuf (Locustella luscinioides)
 Grelușel de zăvoi (Locustella fluviatilis)
 Grelușel pătat (Locustella naevia)
 Grelușel siberian (Locustella certhiola)
 Gușă roșie siberiană  (Calliope calliope)
 Gușă vânătă (Cyanecula svecica)
 Guguștiuc (Streptopelia decaocto)
 Hoitar (Neophron percnopterus)
 Huhurez mare (Strix uralensis)
 Huhurez mic (Strix aluco)
 Ielcovan estic (Puffinus yelkouan)
 Ieruncă (Bonasa bonasia)
 Ieruncă alpină (Lagopus muta)
 Inăriță (Acanthis flammea)
 Inăriță cu cioc galben (Linaria flavirostris)
 Inăriță de tundră (Acanthis hornemanni)
 Iunco cu ochi negri  (Junco hyemalis)
 Lăcar cafeniu (Acrocephalus agricola)
 Lăcar de mlaștină (Acrocephalus palustris)
 Lăcar de pipirig (Acrocephalus paludicola)
 Lăcar de stuf (Acrocephalus scirpaceus)
 Lăcar mare (Acrocephalus arundinaceus)
 Lăcar mic (Acrocephalus schoenobaenus)
 Lăcar nordic (Acrocephalus dumetorum)
 Lăcustar (Pastor roseus)
 Lăstun de casă (Delichon urbicum)
 Lăstun de mal (Riparia riparia)
 Lăstun de stâncă (Ptyonoprogne rupestris)
 Lebădă de iarnă (Cygnus cygnus)
 Lebădă de vară (Cygnus olor)
 Lebădă mică (Cygnus columbianus)
 Lebădă neagră (Cygnus atratus)
 Lișiță (Fulica atra)
 Lopătar (Platalea leucorodia)
 Lup de mare (Stercorarius pomarinus)
 Lup de mare atlantic (Catharacta skua)
 Lup de mare codat (Stercorarius longicaudus)
 Lup de mare mic (Stercorarius parasiticus)
 Măcăleandru (Erithacus rubecula)
 Măcăleandrul albastru (Tarsiger cyanurus)
 Măcăleandru roșcat (Cercotrichas galactotes)
 Mărăcinar asiatic (Saxicola maurus)
 Mărăcinar mare (Saxicola rubetra)
 Mărăcinar negru (Saxicola rubicola)
 Mătăsar (Bombycilla garrulus)
 Mierlă (Turdus merula)
 Mierlă albastră (Monticola solitarius)
 Mierlă de piatră (Monticola saxatilis)
 Mierlă gulerată (Turdus torquatus)
 Minuniță (Aegolius funereus)
 Mugurar (Pyrrhula pyrrhula)
 Mugurar cu trompetă (Bucanetes githagineus)
 Mugurar de taigă (Pinicola enucleator)
 Mugurar roșu (Carpodacus erythrinus)
 Muscar gulerat (Ficedula albicollis)
 Muscar mic (Ficedula parva)
 Muscar negru (Ficedula hypoleuca)
 Muscar semigulerat (Ficedula semitorquata)
 Muscar siberian (Ficedula albicilla)
 Muscar sur (Muscicapa striata)
 Nagâț (Vanellus vanellus)
 Nagăț cu coada albă (Vanellus leucurus)
 Nagăț de stepă (Vanellus gregarius)
 Nagăț sudic (Vanellus spinosus)
 Nisipar (Calidris alba)
 Notatiță (Phalaropus lobatus)
 Notatiță americană (Steganopus tricolor)
 Notatiță cu cioc lat (Phalaropus fulicarius)
 Ochiuboului (Troglodytes troglodytes)
 Papagalul marele Alexander (Psittacula eupatria)
 Papagalul micul Alexander (Psittacula krameri)
 Parula nordică  (Setophaga americana)
 Pasărea ogorului (Burhinus oedicnemus)
 Pasărea omătului (Plectrophenax nivalis)
 Pelican comun (Pelecanus onocrotalus)
 Pelican creț (Pelecanus crispus)
 Pescăraș albastru (Alcedo atthis)
 Pescăraș pestriț (Ceryle rudis)
 Pescărel negru (Cinclus cinclus)
 Pescăriță mare (Hydroprogne caspia)
 Pescăriță râzătoare (Gelochelidon nilotica)
 Pescăruș argintiu (Larus argentatus)
 Pescăruș asiatic (Larus ichthyaetus)
 Pescăruș cu aripi albe (Larus glaucoides)
 Pescăruș cu cap negru (Larus melanocephalus)
 Pescăruș cu coadă scobită (Xema sabini)
 Pescăruș cu picioare galbene (Larus michahellis)
 Pescăruș cu trei degete (Rissa tridactyla)
 Pescăruș de ghețuri (Larus hyperboreus)
 Pescăruș alb  (Pagophila eburnea)
 Pescăruș mediteranean  (Larus audouinii)
 Pescăruș mic (Hydrocoloeus minutus)
 Pescăruș negricios (Larus fuscus)
 Pescăruș negricios siberian (Larus heuglini)
 Pescăruș negru (Larus marinus)
 Pescăruș pontic (Larus cachinnans)
 Pescăruș râzător (Larus ridibundus)
 Pescăruș rozalb (Larus genei)
 Pescăruș sur (Larus canus)
 Pescăruș sur mare (Larus delawarensis)
 Pescărușul lui Franklin (Larus pipixcan)
 Piciorong (Himantopus himantopus)
 Pietrar caucazian (Oenanthe finschii)
 Pietrar de deșert (Oenanthe deserti)
 Pietrar mediteranean (Oenanthe hispanica)
 Pietrar negru (Oenanthe pleschanka)
 Pietrar negru de stâncă  (Oenanthe leucura)
 Pietrar răsăritean (Oenanthe isabellina)
 Pietrar sur (Oenanthe oenanthe)
 Pietruș (Arenaria interpres)
 Pițigoi albastru (Cyanistes caeruleus)
 Pițigoi azuriu (Cyanistes cyanus)
 Pițigoi codat (Aegithalos caudatus)
 Pițigoi de brădet (Periparus ater)
 Pițigoi de livadă (Poecile lugubris)
 Pițigoi de munte (Poecile montanus)
 Pițigoi de stuf (Panurus biarmicus)
 Pițigoi mare (Parus major)
 Pițigoi moțat (Lophophanes cristatus)
 Pițigoi siberian  (Poecile cinctus)
 Pițigoi sur (Poecile palustris)
 Pitulice cu sprânceană galbenă (Phylloscopus inornatus)
 Pitulice de Himalaia (Phylloscopus humei)
 Pitulice de ienupăr (Phylloscopus nitidus)
 Pitulice de munte orientală (Phylloscopus orientalis)
 Pitulice fluierătoare (Phylloscopus trochilus)
 Pitulice întunecată (Phylloscopus fuscatus)
 Pitulice mică (Phylloscopus collybita)
 Pitulice mică siberiană (Phylloscopus tristis)
 Pitulice sfârâitoare (Phylloscopus sibilatrix)
 Pitulice sprâncenată (Phylloscopus proregulus)
 Pitulice verzuie (Phylloscopus trochiloides)
 Ploier argintiu (Pluvialis squatarola)
 Ploier auriu (Pluvialis apricaria)
 Ploier auriu din Pacific (Pluvialis fulva)
 Porumbel de scorbură (Columba oenas)
 Porumbel de stâncă (Columba livia)
 Porumbel gulerat (Columba palumbus)
 Potârniche (Perdix perdix)
 Potârniche cu picioare roșii  (Alectoris rufa)
 Potârniche de stâncă (Alectoris graeca)
 Prepeliță (Coturnix coturnix)
 Presură bărboasă (Emberiza cirlus)
 Presură creștet alb (Emberiza leucocephalos)
 Presură cu cap negru (Emberiza melanocephala)
 Presură cu cap sur (Emberiza caesia)
 Presură cu piept galben  (Emberiza aureola)
 Presură de grădină (Emberiza hortulana)
 Presură de munte (Emberiza cia)
 Presură de pădure (Emberiza rustica)
 Presură de stuf (Emberiza schoeniclus)
 Presură de tundră (Calcarius lapponicus)
 Presură galbenă (Emberiza citrinella)
 Presură mică (Emberiza pusilla)
 Presură striată ruginie  (Passerella iliaca)
 Presură sură (Emberiza calandra)
 Prigorie (Merops apiaster)
 Privighetoare de baltă (Acrocephalus melanopogon)
 Privighetoare de zăvoi (Luscinia luscinia)
 Privighetoare roșcată (Luscinia megarhynchos)
 Prundaș de nămol (Calidris falcinellus)
 Prundăraș asiatic (Charadrius asiaticus)
 Prundăraș cu coadă ascuțită (Charadrius vociferus)
 Prundăraș de deșert (Charadrius leschenaultii)
 Prundăraș de munte (Eudromias morinellus)
 Prundăraș de sărătură (Charadrius alexandrinus)
 Prundăraș gulerat mare (Charadrius hiaticula)
 Prundăraș gulerat mic (Charadrius dubius)
 Prundăraș mic de deșert (Charadrius mongolus)
 Pupăză (Upupa epops)
 Rață cârâitoare (Spatula querquedula)
 Rață catifelată (Melanitta fusca)
 Rață cu cap alb (Oxyura leucocephala)
 Rață cu cap castaniu (Aythya ferina)
 Rață cu cap negru (Aythya marila)
 Rață cu ciuf (Netta rufina)
 Rață cu guler negru (Callonetta leucophrys)
 Rață cu ochi de șoim (Aix sponsa)
 Rață cucuiată (Aythya collaris)
 Rață de ghețuri (Clangula hyemalis)
 Rață fluierătoare (Mareca penelope)
 Rață fluierătoare ciliană (Mareca sibilatrix)
 Rață lingurar (Spatula clypeata)
 Rață mandarin (Aix galericulata)
 Rață mare (Anas platyrhynchos)
 Rață mică (Anas crecca)
 Rață moțată (Aythya fuligula)
 Rață neagră (Melanitta nigra)
 Rață pestriță (Mareca strepera)
 Rață porumbacă (Marmaronetta angustirostris)
 Rață roșie (Aythya nyroca)
 Rață sulițar (Anas acuta)
 Rață sunătoare (Bucephala clangula)
 Rață sunătoare americană (Bucephala albeola)
 Rândunică (Hirundo rustica)
 Rândunică roșcată (Cecropis daurica)
 Scatiu (Spinus spinus)
 Scoicar (Haematopus ostralegus)
 Sfrâncioc asiatic (Lanius isabellinus)
 Sfrâncioc cu cap roșu (Lanius senator)
 Sfrâncioc cu fruntea neagră (Lanius minor)
 Sfrâncioc cu mască (Lanius nubicus)
 Sfrâncioc mare (Lanius excubitor)
 Sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio)
 Silvie cu cap negru (Sylvia atricapilla)
 Silvie cu gât negru (Sylvia rueppelli)
 Silvie de câmp (Sylvia communis)
 Silvie de deșert (Sylvia nana)
 Silvie de zăvoi (Sylvia borin)
 Silvie estică de grădină (Sylvia crassirostris)
 Silvie mediteraneană (Sylvia melanocephala)
 Silvie mică (Sylvia curruca)
 Silvie porumbacă (Sylvia nisoria)
 Silvie roșcată (Sylvia cantillans)
 Sitar de mal (Limosa limosa)
 Sitar de mal nordic (Limosa lapponica)
 Sitar de nămol cu cioc lung (Limnodromus scolopaceus)
 Sitar de nămol cu cioc scurt  (Limnodromus griseus)
 Sitar de pădure (Scolopax rusticola)
 Spârcaci (Tetrax tetrax)
 Stâncuță alpină (Pyrrhocorax graculus)
 Stâncuță de munte (Pyrrhocorax pyrrhocorax)
 Stârc cenușiu (Ardea cinerea)
 Stârc de cireadă (Bubulcus ibis)
 Stârc de noapte (Nycticorax nycticorax)
 Stârc galben (Ardeola ralloides)
 Stârc pitic (Ixobrychus minutus)
 Stârc roșu (Ardea purpurea)
 Stăncuță (Corvus monedula)
 Sticlete (Carduelis carduelis)
 Strigă (Tyto alba)
 Stufârică pătată (Cisticola juncidis)
 Stufărică (Cettia cetti)
 Sturz auriu (Zoothera aurea)
 Sturz cântător (Turdus philomelos)
 Sturz cu aripi ruginii  (Turdus eunomus)
 Sturz cu piept roșu  (Turdus migratorius)
 Sturz de vâsc (Turdus viscivorus)
 Sturzul viilor (Turdus iliacus)
 Șerpar (Circaetus gallicus)
 Șoim călător (Falco peregrinus)
 Șoim de iarnă (Falco columbarius)
 Șoim de tundră  (Falco rusticolus)
 Șoim dunărean (Falco cherrug)
 Șoim mediteranean (Falco eleonorae)
 Șoim sudic (Falco biarmicus)
 Șoimul rândunelelor (Falco subbuteo)
 Șorecar asiatic (Buteo hemilasius)
 Șorecar comun (Buteo buteo)
 Șorecar încălțat (Buteo lagopus)
 Șorecar mare (Buteo rufinus)
 Turturică (Streptopelia turtur)
 Turturică roșcată (Streptopelia orientalis)
 Țiclean (Sitta europaea)
 Țiclean de stâncă (Sitta neumayer)
 Țigănuș (Plegadis falcinellus)
 Uligan pescar (Pandion haliaetus)
 Uliu cu picioare scurte (Accipiter brevipes)
 Uliu păsărar (Accipiter nisus)
 Uliu porumbar (Accipiter gentilis)
 Vânturel de Amur (Falco amurensis)
 Vânturel de seară (Falco vespertinus)
 Vânturel mic (Falco naumanni)
 Vânturel roșu (Falco tinnunculus)
 Viespar (Pernis apivorus)
 Vrabie de câmp (Passer montanus)
 Vrabie de casă (Passer domesticus)
 Vrabie negricioasă (Passer hispaniolensis)
 Vrabie de stâncă (Petronia petronia)
 Vultur pleșuv negru (Aegypius monachus)
 Vultur sur (Gyps fulvus)
 Zăgan (Gypaetus barbatus)

 Arii de Importanță Avifaunistică Ariile de Importanță Avifaunistică (AIA, în engleză Important Birds Area - IBA) sunt arii importante pentru menținerea populațiilor de păsări sălbatice și concentrarea activităților de conservare pentru protecția acestor suprafețe. Programul IBA a fost lansat de BirdLife International în 1989 și este acceptat de către Uniunea Europeană ca fiind de o importanță majoră pentru conservarea păsărilor sălbatice și a habitatelor acestora, el fiind utilizat pentru ghidarea acțiunile de gestionare a suprafețelor importante pentru cuibăritul, migrația, hrănirea și iernarea populațiilor de păsări. Ariile de Importanță Avifaunistică trebuie să întrunească următoarele condiții: găzduiesc efective semnificative ale uneia sau mai multor specii de păsări amenințate la nivel global; fac parte dintr-o serie de arii care conțin o gamă de specii cu distribuție restrânsă; găzduiesc efective deosebit de mari de păsări migratoare sau gregare.Ariile de Importanță Avifaunistică (AIA; IBA) sunt propuse de Birdlife, dar nu au statut legal de protecție, cele care au primit statutul legal de protecție prin hotărâre de guvern sunt numite Arii de Protecție Specială Avifaunistică (APSA, SPA) și sunt protejate la nivel european și național conform cerințelor Directivei Păsări a Uniunii EuropeneHotărâre Nr. 1284 din 24 octombrie 2007 privind declararea ariilor de protecție specială avifaunistică ca parte integrantă a rețelei ecologice europene Natura 2000 în România. Emitent: Guvernul României. Monitorul Oficial Nr. 739 din 31 octombrie 2007

În România au fost identificate 132 Arii de Importanță Avifaunistică (AIA), însă prin hotărâre de guvern au fost desemnate 148 de Arii de Protecție Specială Avifaunistică.Guvernul României. Hotărâre Nr. 971 din 5 octombrie 2011 pentru modificarea și completarea Hotărârii Guvernului nr. 1.284/2007 privind declararea ariilor de protecție specială avifaunistică ca parte integrantă a rețelei ecologice europene Natura 2000 în România. Monitorul Oficial Nr. 715 din 11 octombrie 2011

 Referințe

 Bibliografie
 Robert Ritter von Dombrowski. Păsările României (Ornis Romaniæ). Descriere sistematică și biologico-geografică, completată, ilustrată și prelucrată. Traducere din limba germană, prelucrare și completare de Profesor Dionisie Linția, Directorul Muzeului Ornitologic din Timișoara. Volumul I. București, Fundația Regală pentru Literatură și Artă, 1946
 Dionisie Linția. Păsările din R. P. R. Vol. al II-lea. Editura Academiei Republicii Populare Romîne, 1954
 Dionisie Linția. Păsările din R. P. R. Vol. al III-lea. Editura Academia Republicii Populare Romîne, 1955
 Ion I.Cătuneanu, Ioan Korodi Gál, Dan Munteanu, Sergiu Pașcovschi, Emil Vespremeanu. Fauna Republicii Socialiste România. Vol. XV : Aves (Păsări). Fascicula 1 : Gaviiformes, Podicipediformes, Procellariiformes, Pelecaniformes. București : Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1978.
 Håkan Delin, Lars Svensson. Philip's Păsările din România și Europa. Determinator ilustrat. București 2016
 Andrei Munteanu, Tudor Cozari, Nicolae Zubcov. Lumea animală a Moldovei. Volumul 3: Păsări. Chișinău, Editura Știința, 2006.
 Atlas al speciilor de păsări de interes comunitar din România. Texte prezentare: Milca Petrovici. Coordonare științifică: Societatea Ornitologică Română/BirdLife International și Asociația pentru Protecția Păsărilor și a Naturii "Grupul Milvus". Ministerul Mediului, Apelor și Pădurilor – Direcția Biodiversitate. Editura Noi Media Print S.A. în colaborare cu Media & Nature Consulting S.R.L. București, 2015
 Lista speciilor de păsări din România / A Romániában megfigyelt madárfajok listája. Milvus Group, 2008
 László Szabó-Szeley, Zoltán Baczó. Lista oficială al păsărilor din România. Comisia Romănă de Rarități Avifaunistice, Decembrie 2004
 Daróczi J. Sz., Bugariu S., Fântână C., Kelemen A. M., Kovács I., Ölvedi Szilárd-Zs., Szabó J. (2015). Raportul Comitetului de rarități Avifaunistice din România (CRAR) privind aparițiile speciilor rare în România, în perioada 2010-2014 (Partea I.). Raport CRAR 2010-2014. Nr. 1/2015
 Dumitru Murariu. Systematic List of the Romanian Vertebrate Fauna. Travaux du Muséum National d'Histoire Naturelle «Grigore Antipa», Vol. LIII, pp. 377–411, Décembre 2010
 Dimitrie Radu. Păsările în peisajele României. Editura Sport-Turism, București, 1984
 Dimitrie Radu. Mic atlas ornitologic. Păsările lumii. Editura Albatros, București. 1983
 Dimitrie Radu. Lumea neștiuta a pasărilor din Delta Dunării. Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1988
 Dimitrie Radu. Păsările din Delta Dunării. Ed. Academiei R.S.R., București, 1979.
 Dimitrie Radu. Păsările din Carpați. Editura Academiei RSR 1967
 Matei Tălpeanu, Maria Paspaleva. Aripi deasupra Deltei. Editura Științifică, București, 1973
 D. Munteanu. Păsările rare, vulnerabile și periclitatea în România.'' Ed. Alma Mater, Cluj-Napoca, 2009
 Enciclopedie ilustrata. Păsările lumii. Editura Aquila. 2009
 Dan Munteau, Peter Weber, Aurel Papadopol. Atlasul păsărilor clocitoare din România. Ediția a II a, Cluj-Napoca, 2002, publicație S.O.R.
 Victor Ciochia. Dinamica și migrația păsărilor. Ed. Științifică și Enciclopedică, București, 1984.
 Bruun, B., Delin, H., Svensson, L., Munteanu, D. Hamlyn Guide: Păsările din România și Europa, determinator ilustrat, Octopus Publishing Group Ltd, Londra. 1999
 George D. Vasiliu și L. Rodewald. Pasarile din România (determinator). Institutul National Zootehnic. 1940

Legături externe
 Societatea Ornitologică Română (SOR)
 Societatea Ornitologică Română (SOR). Noutăți
 Societatea Ornitologică Română (SOR). Facebook
 Romania. Species list. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
 Specii noi din România. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
 Ariile de Importanță Avifaunistică (AIA / IBA) din România.

România
Liste legate de România
Listă

Păsările României


Friedrich Konrad Müller, kaldet Müller von der Werra (født 14. november 1823 i Ummerstadt i Sachsen-Hildburghausen, død 26. april 1881 i Leipzig) var en tysk digter.

Müller var først apotekerlærling i Hildburghausen, studerede derpå farmaci og medicin i Heidelberg, senere i Zürich og Bern. Han blev læge i sidstnævnte by, da han på grund af sin holdning i revolutionsåret 1848 ikke kunde blive i Tyskland. Han opgav dog snart lægevidenskaben for digtekunsten og skrev en række friske digte, men evnede ikke at fornye sin digtning, der hurtig stivnede i rutine. Blandt hans samlinger er Reime (1849) og Das Buch der Lieder (1866) de betydeligste. Han udgav et par år før sin død Das Reichskommersbuch.

Kilder

Læger fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet

Friedrich Konrad Müller


بحيرة توبا الإندونيسية أكبر بحيرة في جنوب شرق آسيا تبلغ 100 كيومتر طولا و 30 كيلومترا عرضا، و 505 مترا(1,666 قدم) عمقاً، تقع في وسط الجزء الشمالي من جزيرة سومطرة الإندونيسية ترتفع عن سطح البحر حوالي 900 متر (2,953 قدم) وهي بحيرة رابضة في فوهة أكبر بركان في العالم، يعتقد أنه أعظم انفجار بركاني في التاريخ. تبعد هذه البحيرة عن مدينة ميدان مسافة 3 ساعات بالسيارة تقريباً. داخل هذه البحيرة تقع جزيرة ساموسيرا وهي جزيرة جميلة تعتبر مقصد للسياح وخاصة شبه جزيرة توك توك.

مراجع

بحيرة توبا
أرقام قياسية عالمية
باتاقيون
بحيرات سومطرة
بحيرات فوهية
براكين البليستوسين
براكين اندساسية
براكين سومطرة
براكين هائلة
براكين VEI-8
تضاريس سومطرة الشمالية
جغرافيا آسيا
كالديرات إندونيسيا
مواقع جذب سياحي في إندونيسيا
مواقع جذب سياحي في سومطرة الشمالية

بحيرة توبا


L'initiative populaire « oui à la protection des enfants et des jeunes contre la publicité pour le tabac », également appelée « enfants et jeunes sans publicité pour le tabac » et « enfants sans tabac », est une initiative populaire suisse. Le , elle est la  initiative acceptée par peuple et les cantons suisses.

Contenu

L'initiative demande l'interdiction de toute publicité pour le tabac qui atteint les enfants et les jeunes.

Texte de l'initiative
La Constitution fédérale est modifiée comme suit (changements en italique) :

Art. 41, al. 1, let. g
1 La Confédération et les cantons s'engagent, en complément de la responsabilité individuelle et de l'initiative privée, à ce que :

g. les enfants et les jeunes soient encouragés à devenir des personnes indépendantes et socialement responsables et soient soutenus dans leur intégration sociale, culturelle et politique et à ce que leur santé soit promue.

Art. 118, al. 2, let. b

2 Elle légifère sur :

b. la lutte contre les maladies transmissibles, les maladies très répandues et les maladies particulièrement dangereuses de l'être humain et des animaux ; elle interdit notamment, pour les produits du tabac, toute forme de publicité qui atteint les enfants et les jeunes ;

Art. 197, ch. 122

12. Disposition transitoire ad art. 118, al. 2, let. b (protection de la santé)

L'Assemblée fédérale adopte les dispositions législatives d'exécution dans les trois ans qui suivent l'acceptation de l'art. 118, al. 2, let. b, par le peuple et les cantons.

Déroulement

Contexte historique

Précédentes initiatives

En 1979, l'Initiative populaire « contre la publicité pour des produits qui engendrent la dépendance » (visant le tabac et l'alcool) est rejetée par 59 % des votants. En 1993, l'Initiative populaire « pour la prévention des problèmes liés au tabac » et celle « pour la prévention des problèmes liés à l'alcool » (initiatives jumelles) sont rejetées par 75 % des votants. Une des raisons des échecs de ces tentatives de mieux réguler la publicité pour le tabac est probablement le fait qu'elles soient combinées avec la thématique de l'alcool (perçue comme moins problématique).

La Convention-cadre de l'OMS pour la lutte antitabac, entrée en vigueur en 2005, indiquent que les parties, « résolues à donner la priorité à leur droit de protéger la santé publique » (préambule), instaurent une « interdiction globale de toute publicité en faveur du tabac et de toute promotion et de tout parrainage du tabac » (article 13).

Loi sur les produits su tabac

En 2015, le Conseil fédéral envoie au parlement un premier projet de loi sur les produits du tabac. En 2016, le parlement le renvoie en demandant notamment de supprimer les restrictions proposées en matière de publicité pour le tabac.

En mars 2018, souhaitant une loi efficace, une large coalition d'organisations médicales et de la santé, présidée par le conseiller aux États Hans Stöckli, lance l'initiative « enfants sans tabac ».

En novembre 2018, le Conseil fédéral envoie au parlement un deuxième projet de loi sur les produits du tabac. Le projet est modifié par le parlement avant d'être accepté le  octobre 2021.

La loi sur les produits du tabac autorise toujours la publicité dans la presse, les points de vente, les festivals, sur internet et les réseaux sociaux. L'initiative interdit toute publicité qui atteint les mineurs.

Récolte des signatures et dépôt de l'initiative

La récolte des  nécessaires débute le . Le , elle est déposée à la Chancellerie fédérale, qui constate son aboutissement le .

Discussions et recommandations des autorités

Le Conseil fédéral et le parlement recommandant le rejet de l'initiative « enfants sans tabac ». Dans son message, le Conseil fédéral indique que « L'initiative peut clairement être approuvée du point de vue de la santé publique », mais qu'il préfère « restreindre la publicité dans une mesure acceptable pour l'industrie du tabac ».

La loi sur les produits du tabac, adoptée par le parlement en octobre 2021, est proposée comme contre-projet indirect à l'initiative. Elle entrera en vigueur quel que soit le résultat du vote sur l'initiative populaire.

Votation

Application

La nouvelle loi sur les produits du tabac devra être révisée pour l'adapter à l'initiative « enfants sans tabac ».

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Article connexe
 Convention-cadre de l'OMS pour la lutte antitabac
 Législation sur le tabac en Suisse
 Loi Évin (France)

Liens externes
 Site officiel

Initiative populaire fédérale
Initiative populaire fédérale des années 2020
Initiative populaire « enfants sans tabac »
Initiative populaire « enfants sans tabac »
Législation sur le tabac en Suisse
Droit de la publicité
Publicité pour le tabac

Initiative populaire fédérale suisse « Enfants sans tabac »


Huangšanski bor (Pinus hwangshanensis) je drvo iz roda borova, iz porodice Pinaceae.

Ova vrsta je endem, a raste samo u istočnoj Kini, u pokrajinama Anhui, Fujian, Guizhou, Hubei, Hunan, Jiangxi, i Zhejiang. Nazvan je po gorju Huang Shan, u pokrajini Anhui, gdje je prvi put opisan.

Opis
Pinus hwangshanensis je zimzeleno drvo, koje može narasti 15 do 25 metara u visinu. Ima vrlo široku krošnju s ravnim vrhom i dugim, ravnim granama.

Kora mu je debela, sivkasta i ljuskasta. Listovi su mu igličasti, tamno-zeleni, po dva u grupi, dugi 5–8 cm i široki 0,8–1 mm. Omotač čahure dugačak je 1 cm. Češeri su široki, ovalnog oblika, dugi 4-6,5 cm, žuto-smeđi, otvaraju se nakon sazrijevanja, krajem zime, do širine 5–7 cm. Sjemenke su krilate, duge 5-6 mm s krilom 1,5-2,5 cm. Oprašivanje je sredinom proljeća, a češeri sazrijevaju 18-20 mjeseci nakon toga. Usko je povezan s japanskim crnim borom (P. thunbergii), razlikuje se od njega vitkijim lišćem, smeđim (ne bijelim) pupoljcima i širim češerima.

Ovi borovi obično rastu na umjerenim do velikim nadmorskim visinama na strmim, stjenovitim mjestima i glavni su vegetacijski sastojak u krajolicima istočne Kine. Mnogi su primjerci poštovani zbog svojih jedinstvenih robusnih oblika, a često su prikazani u tradicionalnom kineskom slikarstvu.

Literatura
Fu, Songling, et al. "[Relationship between light and regeneration character of Huangshan pine]." The journal of applied ecology 11.6 (2000): 801-804.
Wu, Zemin, Chenglin Huang, and Chaoling Wei. "Light effect of gaps in Huangshan pine community and regeneration of Huangshan pine." The journal of applied ecology 11.1 (2000): 13.

Izvori

Vanjske poveznice

Gymnosperm Database: Pinus hwangshanensis
Huangshan pine on Huang Shan (photos)

Borovi
Flora južne-središnje Kine
Flora jugoistočne Kine

Huangšanski bor


FK Jelgaca er Lettneskt knattspyrnufélag með aðsetur í Jelgava.

Árangur

Titlar
Lettneska Bikarkeppnin: 4
2009–10, 2013–14, 2014–15, 2015–16

Tilvísanir

Tenglar
 Heimasíða félagsins

Lettnesk knattspyrnufélög
Jelgava
stofnað 2004

FK Jelgava


Hippolyte Adam, né le  à Boulogne-sur-Mer et mort le  à Paris, est un banquier français, maire d'Outreau de 1880 à 1884 et administrateur des chemins de fer. Il a participé à l'essor du Lavandou à la fin du .

Biographie

Une famille influente du Boulonnais
Hippolyte Adam est le fils d'Hercule Adam, juge au tribunal de commerce et banquier, et de son épouse Rose Wissocq.

Hippolyte Adam est l'arrière-petit-fils de Jacques Adam-Hochart (1729-1802), fondateur de la banque Adam, ancienne banque régionale de Boulogne-sur-Mer, le neveu d'Alexandre Adam (1790-1886), maire de Boulogne-sur-Mer, président du conseil général du Pas-de-Calais, président de la Chambre de commerce de Boulogne-sur-Mer ayant joué un rôle dans le développement du chemin de fer de Paris à Boulogne-sur-Mer.

Le 25 mai 1861, Hippolyte Adam épouse Marie Perrochaud (1841), nièce de Paul Perrochaud, fondateur de l'hôpital maritime de Berck avec son gendre Henri Cazin. De cette union naîtront trois enfants :

 Simone Adam (1862)
 Madeleine Adam (1873-1955), épouse de Léon Yeatman, avocat et maire d'Outreau de 1912 à 1919 et officier de la Légion d'Honneur ; mère de l'ornithologue Laurent Yeatman, grand-mère de l'autrice Dosithée Yeatman-Berthelot. En 2018, Dosithée Yeatman-Berthelot publie "Souvenirs de la Belle Époque", transcription d'une quarantaine de cahiers dans lesquels Madeleine relate ses années d'enfance au Boulonnais, les salons littéraires et artistiques qu'elle fréquente et enfin les nombreuses amitiés nouées avec Marie Laurencin, Jean Jaurès ou Auguste Renoir.
 Eve Adam (1877-1957), épouse de Pierre Antonin Clerc, médecin des hôpitaux de Paris et chevalier de la Légion d'Honneur.

Les deux témoins de mariage de Madeleine Adam illustrent leurs liens avec les familles influentes du Boulonnais :

 le peintre Jean-Charles Cazin, ami de la famille ;
 l'ingénieur civil Maurice Lonquéty, cousin de Madeleine, propriétaire de l'hippodrome d'Aubengue, créateur de la Société du tramway pont de Wimereux-Aubengue et un des financiers à l'origine avec Achille Adam des Aciéries Paris-Outreau.

Maire d'Outreau
Entre 1880 et 1884, Hippolyte Adam devient maire d'Outreau. Il est remplacé par Eugène Legros puis le premier adjoint de celui-ci, Felix Delplanque, en décembre 1892, élu face à Hippolyte Adam à 13 voix contre 8. En 1900, il quitte sa fonction de conseiller municipal.

Le « premier homme » du Lavandou
Hippolyte Adam a participé au financement du chemin de fer et la construction de la ligne qui reliait Toulon à Saint-Raphaël. Cette ligne a désenclavé le littoral et participé à l'essor touristique du Lavandou à partir des années 1890.

Investi dans le projet, Hippolyte Adam arrive en barque au Lavandou au niveau de la plage du Layet, à une époque où elle n'est accessible que par la mer, lui valant le surnom de « premier homme du Lavandou ».

En 1888, il décide de s'installer en famille à Cavalière et au cap Layet, où il crée le domaine du Layet. L'accès étant difficile, il fait venir par la mer en pièces détachées un chalet norvégien acheté à l'exposition universelle de 1889 à Paris, qui sera brûlé dans un incendie pendant la Seconde Guerre mondiale. En 1890, il décide de la construction d'une gare à Cavalière.

Amateur d'art et mécène, il commande des portraits de ses filles à Auguste Renoir qu'il accueille à Cavalière.

Croyant et pratiquant, Hippolyte Adam commande, en 1898, les plans d'une chapelle à Jean-Charles Cazin. La chapelle servira d'église paroissiale pour Cavalière pendant 60 ans.

Mort et postérité
Hippolyte Adam meurt en 1901 à Paris, au 47 rue Ampère, dans le .

La rue principale du Lavandou a porté son nom avant de devenir la rue De Gaulle ; une place porte désormais son nom. Le Lavandou devient autonome de Bormes-les-Mimosas en 1909.

Pendant la Première Guerre mondiale, un hôpital portait son nom à Outreau.

À Outreau, une rue porte son nom.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Alexandre Adam
 Achille Adam
 Jacques Adam-Hochart
 Lavandou

Liens externes

Naissance en février 1828
Décès en  juin 1901
Naissance à Boulogne-sur-Mer

Hippolyte Adam


Monte Matto er et 3.097 meter højt bjerg i De maritime Alper, i provinsen Cuneo, Piemonte, i det nordvestlige Italien der adskiller dalene Meris og Gesso della Valletta.

Bjergets top, som består af en højderyg med fire nogenlunde lige høje toppe, kan ses fra det meste af Cuneosletten. Ryggen er del i to forskellige klippeformationer, den ene dannet af granitoid gnejs, den anden er dannet af gnejs og forskellige slags migmatit.

Bjerget er en del af naturparken Parco Naturale delli Marittime. Faunaen omfatter blandt andet includes murmeldyr, gemser og i de højere områder alpestenbuk.

William Coolidge, Christian og Ulrich Almer var de første der besteg toppen 14. august 1879.

Eksterne kilder og henvisninger

 Image gallery of Monte Matto

De maritime Alper
Bjerge i Italien
Piemonte

Monte Matto


The Reconstruction Party was a Canadian political party founded by Henry Herbert Stevens, a  long-time Conservative Member of Parliament (MP). Stevens served as Minister of Trade in the Arthur Meighen government of 1921, and as Minister of Trade and Commerce from 1930 to 1934 in the Depression-era government of R. B. Bennett.

He was Chairman of the Price-Spreads Commission in 1934.  Stevens argued for drastic economic reform and government intervention in the economy.  He quit the Bennett government and formed the Reconstruction Party when it became evident that the Tories would not implement the proposals of the Price-Spreads Commission.

The party was also isolationist: it opposed Canadian involvement in a European war and opposed the League of Nations sanctions against Fascist Italy for its invasion of Ethiopia.

The Reconstruction Party nominated 174 candidates in the 1935 federal election. It won more votes nationally than the other new parties. The Liberal vote was 2,076,394, the Conservatives 1,308,688, and that for the Reconstruction Party 389,708; while the Co-operative Commonwealth Federation and the Social Credit parties garnered 386,484 and 187,045 votes respectively.  Many of the votes that the party won were taken away from the Conservative Party.  In 48 ridings, the margin of victory for the Liberal candidate over the Conservative candidate was less than the number of votes received by the Reconstruction Party candidate.

Despite receiving 8.7% of the vote, the party won only one seat in the House of Commons of Canada -  H. H. Stevens in Kootenay East riding. The Reconstruction Party came to an end when Stevens rejoined the Conservatives in 1938.

The party had a short lived provincial wing in Alberta that ran one candidate in 1935 Alberta provincial election and picked up 192 votes.

Party program
Fifteen points summarized the "New National Policy of Reconstruction and Reform":
 a pledge to youth,
 a system of public works, including the completion of the Trans-Canada Highway,
 a national housing program; and
 in order to balance the budget, a Reconstruction government would administer federal taxes "through a single set of auditors" and would invite the provinces to cooperate in the system that would divide the returns on "an equitable and agreeable basis."

See also
 List of federal political parties in Canada

Federal political parties in Canada
Political parties established in 1934
National conservative parties

Reconstruction Party of Canada


Hammerscope war ein 1957 eingeführtes anamorphotisches Filmaufnahmeverfahren für 35-mm-Breitwandfilme.

Hintergrund
Um keine Lizenzgebühren für CinemaScope an 20th Century Fox bezahlen zu müssen, entschloss sich die Hammer Film Productions mit einem eigenen System auf den Markt zu gehen. Man übernahm das Linsensystem des Norwegers Jan Jacobsen, das auch vom Kamerahersteller Arnold & Richter unter der Bezeichnung Ultrascope vertrieben wurde.

Das Linsensystem von Jacobsen hatte die gleiche Wirkung wie das verbreitete CinemaScope, so dass in der Kinoprojektion dieselbe Projektionstechnik verwendet werden konnte. Mit Hilfe eines Anamorphoten wurde das Filmbild um den Faktor 2 gestaucht aufgenommen und bei der Filmvorführung auf das Seitenverhältnis von 2,35:1 entzerrt vorgeführt.

Hammerscope wurde praktisch nur von der Hammer Film Productions eingesetzt. In Mrs. Gibbons' Boys wurde Hammerscope als Byronscope bezeichnet.

Filme in Hammerscope
 1957: The Steel Bayonet
 1957: Yeti der Schneemensch (The Abominable Snowman)
 1958: Immer Ärger in der Army (Up the Creek)
 1960: Hetzjagd (Hell Is a City)
 1962: Mrs. Gibbons' Boys
 1963: Sie sind verdammt (The Damned)
 1964: Die scharlachrote Klinge (The Scarlet Blade)
 1964: Der Satan mit den langen Wimpern (Nightmare)
 1965: Herrscherin der Wüste (She)
 1965: Die Letzten von Fort Kandahar (The Brigand of Kandahar)

Weblinks
 CinemaScope auf dvdlog.de
 Hammerscope auf cinematographers.nl (englisch)
 Filme im Scope-Format auf widescreenmuseum.com (englisch)

Einzelnachweise

Filmtechnik

Hammerscope


الرقص الشعبي السرياني الآشورية هي نوع من أنواع الرقص الشعبي الحلقي الجماعي المشابه للدبكة المنتشرة في سوريا ولبنان والعراق. ينتشر الرقص السرياني أو الآشوري بشكل خاص في المهرجانات الخاصة بهم مثل خا بنيسان، وأعياد الميلاد، ومراسيم الزواج.

يستخدم في أغاني الدبكة عدّة آلات مثل الزرنة والطبل والعود المستعمل ضمن الغناء أو الرقص. وهناك عدة أنواع الرقص السرياني، يعتمد على المراسم المؤداة فيه أو الأغنية التي تقوم الرقصة عليها. ومن أشهرها:
 خكا وهي من أبسط الرقصات وتشمل عدة أنواع مثل الخكا الثقيلة (ܚܓܐ ܝܩܘܪܐ خگّا يَقورا)
 شيخاني
 تولاما
 بازنايي
 گوباري
 پيدا

انظر أيضاً
 دبكة
 دبكة كردية

المصادر

 Thirty Assyrian Folk Dances, Peter Pnuel BetBasoo

وصلات خارجية
 أنواع الرقص السرياني
 موسيقى الدبكة السريانية

الرقص في سوريا
ثقافة آشورية
دبكات
رقص آشوري
رقص اجتماعي
رقص شعبي
رقص في العراق
رقص في إيران
رقص في تركيا
رقصات حلقية
موسيقى سورية
موسيقى شعبية
موسيقى عراقية
موسيقى فلكلورية

دبكة سريانية


Rómulo Emiliani Sánchez CMF (Colón, 3 de maio de 1948) é um ministro católico panamenho e bispo auxiliar emérito de San Pedro Sula.

Rómulo Emiliani Sánchez ingressou na Ordem Claretiana, fez a profissão em 23 de outubro de 1969 e foi ordenado sacerdote em 8 de agosto de 1976.

Em 15 de dezembro de 1988, o Papa João Paulo II o nomeou Vigário Apostólico de Darién e Bispo Titular de Nigrae Maiores. O Núncio Apostólico no Panamá, Dom José Sebastián Laboa Gallego, o consagrou em 25 de janeiro do ano seguinte; Os co-consagrantes foram Marcos Gregorio McGrath CSC, Arcebispo do Panamá, e Román Arrieta Villalobos, Arcebispo de San José de Costa Rica.

Em 2 de fevereiro de 2002, foi nomeado Bispo Auxiliar de San Pedro Sula, Honduras.

O Papa Francisco aceitou sua renúncia antecipada em 21 de março de 2017.

Ver também

Bispos católicos de Honduras

Rómulo Emiliani Sánchez


Lanusei (sardisk: Lanusè) er en by og en kommune (comune) i provinsen Nuoro i regionen Sardinien i Italien. Byen ligger i 595 meters højde og har 5.399 indbyggere (2016). Kommunen har et areal på 53,17 km² og grænser til kommunerne Arzana, Bari Sardo, Cardedu, Elini, Gairo, Ilbono, Jerzu, Loceri, Osini og Tertenia.

Referencer

Henvisninger

Kommuner i provinsen Nuoro

Lanusei


Arkadya, (Yunanca: Αρκαδία, Arkadía) Yunanistan'ın güneyi Mora Yarımadası'nda bir ildir. İlin merkezi Tripoliçe'dir.

Arkadya, eski Yunanistan'da Mora Yarımadası'nın (Peloponnesos) orta kesiminde dağlık bir bölgenin adı olmuştur. Adını bir mitolojik karakter olan Arcas'tan alır.

Dor istilası zamanında (MÖ 1100-MÖ 1000) işgal edilmemesinden dolayı, Kıbrıs'a yerleşen Yunanlara özgü bir dialekti korumuştur. M.S. 8. yüzyılda Slav kökenli göçmenler ve Osmanlı İmparatorluğu döneminde Arnavut göçmenlerle etnik yapısı oldukça değişmiştir.

Ayrıca bakınız
 Akalar
 Miken Uygarlığı

Arkadya


تيلويت وتعرف كذلك بتلوات، هي قرية تقع على طول الخط السابق للقوافل من منطقة الأطلس على جبال الأطلس إلى مراكش. تتمركز في ارتفاع 1800 م. كانت مقرا لسلطة أسرة المزواري الكلاوي

يتحدث سكانها بلسان تشلحيت أو تمازيغت، وهي منطقة تتسم بالبرودة الشديدة في أشهر الشتاء، وماعدا ذلك يكون الجو معتدلا كما تتميز المنطقة بغطاء نباتي متنوع كالاعشاب الطبية والاشجار بمختلف انواعها.

تقع قرية تيلويت الأمازيغية في الأطلس الكبير، ويمكن الوصول إليها عبر طريق P31 في (تيزي نتيشكا) الذي يصل مراكش بورزازات.

معقل سابق التهامي الكلاوي، باشا بمراكش (سميت باسم ليوطي في عام 1918). قلب القبيلة الكلاوية التي تستمد ثروتها لقرون من حقوق مرور القوافل التي تربط المناطق الواقعة جنوب الصحراء الكبرى بساحل البحر المتوسط. تعود نهاية هذا الامتياز إلى الإنشاءات في العشرينات من القرن العشرين بواسطة الفيلق الأجنبي لطريق تيزي نتيشكا.

القصبة
قام بانجاز ترميم القصبة ما يزيد عن 300 حرفي محلي ومبدعين من كافة أنحاء المغرب لمدة خمس سنوات من العمل، تتكون قصبة تيلويت من دروب متفاوتة الأطوال ومداخيل مقوسة ومزخرفة بالفسيفساء كما حرص الكلاوي على تزيين غرفها بالزليج المنحوت فغرفة الاستقبال تتميز بنمط معماري فاخر، بأبوابها ونوافذها مصنوعة من خشب العرعر، وسقوفها تحتوي نقش المغربي من خشب الأرز المزوق بأزهى الألوان وهندسة تجمع بين الحس الجمالي المغربي الأمازيغي بعد استقلال المغرب عرفت ركودا وتقهقرا كبيرين.

أعلام
 التهامي الكلاوي

انظر أيضا
 آيت بن حدو
 التهامي الكلاوي

وصلات خارجية
 Lexorient (بالأنجليزي) http://lexicorient.com/morocco/telouet.htm
 http://www.g26.ch/marokko_guide_telouet.html Telouet on www.g26.ch (بالألماني)
 (بالفرنسي) protests against the miserable state of the kashbah (property of the ministry of culture) http://www.emarrakech.info/S-O-S-,-la-Kasbah-de-Telouet-agonise_a3075.html

مراجع

جماعات قروية في إقليم ورزازات
جماعات قروية في المغرب
مبان ومنشآت في جهة درعة تافيلالت

تيلويت


Abraham Fornander (ili Abraham Foenander; Öland, Švedska, 4. studenog 1812. — Havaji, 1. studenog 1887.) bio je švedsko-havajski novinar, sudac i etnolog. Njegovo je najpoznatije djelo knjiga An Account of the Polynesian Race, its Origin and Migrations, and the Ancient History of the Hawaiian People to the Times of Kamehameha I, u kojoj je opisao povijest i mitologiju starih Havajaca.

Životopis

Rani život
Abraham Fornander je rođen na otoku Ölandu 4. studenog 1812. kao sin Andersa Fornandera (1778. – 1828.) i njegove supruge, Karin Fornander (1788. – 1872.). (Abrahamovo prezime se ponekad pisalo kao Foenander.) Anders, Abrahamov otac, bio je svećenik te je podučavao sina. Abraham je poslije pohađao gimnaziju u Kalmaru, gdje je učio latinski, grčki i hebrejski.

Godine 1828., Fornander je počeo studirati teologiju u Uppsali te je 1830. nastavio studij u Lundu, premda je 1831. studij napustio kako bi se vratio obitelji. Zaljubio se u mlađu sestru svoje majke, s kojom je bio u kratkoj ljubavnoj vezi. Nakon što je veza otkrivena, Fornander je bio osramoćen te je napustio obitelj, otišavši prvo u Malmö, a potom u Kopenhagen.

Havaji
Fornander je 1844. stigao u Honolulu te je ostatak života proveo u Kraljevini Havaji; 19. siječnja 1847. se zakleo na vjernost kralju Havaja, Kamehamehi III. te je tako postao građanin Havaja. Oženio je poglavaricu s otoka Molokaija, čije je ime Pinao Alanakapu. Ovo su djeca Pinao i Abrahama:
Catherine Kaonohiulaokalani
Johanna Margaretha Naokalani Kalanipoo
Anna Martha Alaikauokoko
Abraham Kawelolani Kanipahu
Charles Theodore Kalililani Kalanimanuia

Fornander je umro 1. studenog 1887.

Izvori i bilješke

Švedski znanstvenici
Etnolozi

Abraham Fornander


William Mendel Newman (* 31. Januar 1902 in Pierce City, Missouri; † 27. April 1977 in Bellingham, Washington) war ein US-amerikanischer Mediävist.

Werdegang
William Mendel Newman war der zweite Sohn von Milton Newman (1872–1943) und Lenna Mendel (1874–1943) und gehörte damit zu einer Familie, die in Missouri, Iowa und Oklahoma Warenhäuser betrieb. Seine Schulausbildung absolvierte er in Pierce City und an der Phillips Academy in Andover (Massachusetts), bevor er im Herbst 1921 das Studium an der Harvard University begann. 1925 legte er seine Prüfungen ab, blieb aber noch ein Jahr in Harvard, das er mit einem M.A. in Amerikanischer Geschichte abschloss. Es schlossen sich zwei Jahre Lehrtätigkeit an der University of Iowa und der Ohio State University an. Nicht bekannt ist, warum er seinen Berufsweg in der eingeschlagenen Richtung aufgab.

Denn ab 1928 setzte er seine Studien im Bereich der mittelalterlichen Geschichte fort. Er ging nach Europa, promovierte 1929 an der Universität Toulouse (bei Joseph Calmette) und 1937 an der Universität Straßburg (bei Marc Bloch und Charles-Edmond Perrin). Anschließend kehrte er in die USA zurück und lehrte ein Jahr an der University of Michigan, gab aber auch hier seine Tätigkeit auf. 1938 bis 1942 war er in Cambridge (Massachusetts), wandte sich von der Forschung ab, sein Antrag auf Aufnahme in die Armee wurde aber aus gesundheitlichen Gründen abgelehnt. Er arbeitete danach in St. Louis, wo sein Bruder Joseph (1898–1967) seit 1933 Präsident von Emerson Electric war und später White-Rodgers gründete. Der Tod seiner Eltern 1943 machte ihn finanziell unabhängig.

Nach dem Krieg lebte er bis 1950 in Seattle und versuchte, in der freien Wirtschaft Fuß zu fassen und Karriere zu machen. Als dies nicht gelang, wandte er sich wieder der Wissenschaft zu, ging erneut nach Europa. Er arbeitete von 1952 bis 1963 in Frankreich, kehrte (wiederum aus Gesundheitsgründen) in die USA zurück und verbrachte seine letzten Lebensjahre dann erneut im Bundesstaat Washington, ohne weiter Forschung zu betreiben. Sein Vermögen von rund 1,2 Millionen Dollar hinterließ er vor allem der Phillips Academy in Andover.

Bis auf die drei Jahre Tätigkeit an drei verschiedenen Institutionen war Newman nicht in der Lehre tätig. Seine Bedeutung erlangte er ausschließlich durch seine Arbeiten, die zum Teil erst nach seinem Tod veröffentlicht wurden, hier zählt er zu den wichtigsten Mediävisten der USA im 20. Jahrhundert.

Werke
 Le domaine royal sous les premiers Capétiens 987–1180. Paris 1937 (Thesis).
 Catalogue des actes de Robert II roi de France, Paris 1937 (Thesis)
 Les seigneurs de Nesle en Picardie (XIIe-XIIIe siècle). Leurs chartes et leur histoire (2 Bände ), Paris 1971
 Le personnel de la cathédral d'Amiens: 1066 - 1306; avec une note sur la famille des seigneurs de Heilly, Paris 1972
 Charters of St-Fursy of Péronne, Cambridge Mass. 1977 (The Medieval Academy of America 85) online
 L'acte de Téulfe pour Saint-Crépin-le-Grand de Soissons (1135), in: Revue Mabillon 58 (1973) S. 165–175
 The Cartulary and Charters of Notre-Dame de Homblières. Cambridge, Mass., 1990 online

Literatur
 Giles Constable: Biografie Newmans in "The Cartulary and Charters of Notre-Dame of Homblieres" (1990), S. 13ff

Weblinks
 Veröffentlichungen von und über William Mendel Newman im Opac der Regesta Imperii

Mittelalterhistoriker
US-Amerikaner
Geboren 1902
Gestorben 1977
Mann

William Mendel Newman


Prispodoba o nepoštenom upravitelju je Isusova prispodoba, koja naglašava važnost praštanja drugima.

Zabilježena je u kanonskom Evanđelju po Luki (Lk 16,1-13).

Tumačenja

Tumačenje ove prispodobe izaziva teškoće, jer izgleda kao da je njome Isus pohvalio nepošteno ponašanje. Međutim, iako u priči pokazuje izvjesno divljenje za upraviteljevu lukavost, Isus ipak imenuje upravitelja kao "nepoštenog".

Upravitelj u prispodobi vjerojatno je rob ili oslobođenik postavljen kao zastupnik svoga gospodara u poslovanju. Kada kao njegov predstavnik potpiše sporazume s dužnicima, oni su obavezujući. Ova prispodoba ima zajedničku temu kao i neke druge Isusove izreke kojima savjetuje davanje imovine siromašnima radi stjecanja blaga na nebu. Jer kada smrt dođe "prestaje naša moć da činimo dobro sa svojim novcem, tako da dobro s njim treba činiti sada."

Ovakvo su prispodobu tumačili i rani crkveni pisci, kao što je Asterije Amasijski:

Kada, dakle, netko očekujući svoj kraj i prijelazak na drugi svijet, sažeže teret svojih grijeha dobrim djelima, bilo otkazivanjem obaveza dužnicima, ili snabdijevanjem siromašnih obiljem, dajući ono što pripada Gospodinu, on stječe mnogo prijatelja, koji će potvrditi njegovu dobrotu pred sudom, i osigurati mu svojim svjedočenjem mjesto sreće.

Engleski reformator iz 16. stoljeća William Tyndale smatra da Isus nije hvalio upraviteljevo ponašanje, već ga samo navodi kao usporedbu, da "i mi s pravednim trebamo biti marljivi da spasimo svoje duše, kao što je on s nepravednim osigurao svoje tijelo".

Izvori

Isusove prispodobe

Prispodoba o nepoštenom upravitelju


Dino Rački, hrvatski reprezentativni rukometaš

S mladom reprezentacijom 2006. osvojio je zlato na europskom prvenstvu.

Izvori

Hrvatski rukometaši

Dino Rački


Svijet

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

 3. srpnja – Franz Kafka, austrijski književnik († 1924.)

Smrti

 3. rujna – Ivan Turgenjev, ruski književnik (* 1818.)

Hrvatska i u Hrvata

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Književnost u 1883.


was a town located in Ayauta District, Kagawa Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 19,239 and a density of 500.10 persons per km². The total area was 38.47 km².

On March 21, 2006, Ryōnan, along with the town of Ayakami (also from Ayauta District), was merged to create the town of Ayagawa.

External links
 Official website of Ayagawa

Dissolved municipalities of Kagawa Prefecture
Ayagawa, Kagawa

Ryōnan, Kagawa


කොමියස් යනු, මුලින්ම ගෝල් දේශයෙහිද, ඉන්පසුව බ්‍රිතාන්‍යයෙහිද, ඇට්‍රබේට්ස් නම්  බෙල්ජීය ජාතිය ක්‍රිපූ පළමුවන සියවසෙහිදී පාලනය කල  ඓතිහාසික රජෙකු විය.
,

සීසර්ගේ මිත්‍ර පාක්ෂිකයා
ක්‍රිපූ 57දී, ජුලියස් සීසර් විසින් ඇට්‍රබේට්ස් යටත්කරගැනුමෙන් පසුව,  ඔහුගේ කොමෙන්ටාරි ඩි බෙල්ලො ගාලිකෝ ප්‍රකාර, ඔහු විසින් ගෝත්‍රයෙහි රජු ලෙසින්  කොමියස් පත් කෙරිණි. ක්‍රිපූ 55 දී බ්‍රිතාන්‍යය වෙත සීසර්ගේ පළමු ගවේෂණයට පෙර, සීසර්ට ප්‍රතිරෝධ සටන් නොකරන ලෙසට බ්‍රිටන්වරුන් කැමැති කරවා ගැනීමට  සීසර්ගේ රාජ්‍යතාන්ත්‍රික තානාපතියෙකු ලෙසින් කොමියස් යැවුනේ, දිවයිනෙහි කිසියම් අධිකාරියක් තමන් වෙත ඇති බව සීසර් විශ්වාස කල හෙයිනි.  කෙසේවෙතත්, ඔහු සපැමිණි විගසින් අත්අඩංගුවට ගැනිණි. සීසර් ගොඩබැසීම වලක්වා ගැනුමට බ්‍රිටන්වරු අපොහොසත්වූ විට, ගනුදෙනු කතිකාවන්හී කොටසක් ලෙසින් කොමියස් බාර දෙන ලදි.  තවදුරටත් පැමිණි බ්‍රිතාන්‍ය ප්‍රහාර පරාජය කිරීමට, සහාය වනු ලෙස තම ගෝත්‍රයෙන් කුඩා අශ්වාරෝහක සෙබල කණ්ඩායමක් සැපයීමට  කොමියස්හට හැකි විය.  බ්‍රිතාන්‍යය වෙත සීසර්ගේ දෙවන ගවේෂණය තුලදී, කොමියස් විසින්, බ්‍රිතාන්‍ය නායක   කැසිවලෝනස්ගේ යටත්වීම පිළිබඳ කතිකාකොට මන්ත්‍රණය කරන ලදි.

ආශ්‍රිත

කොමියස්


Laimontas Dinius (Pseudonym Lainius; * 3. Januar 1962 in Šiauliai, Litauische SSR) ist ein litauischer Komponist, Sänger, Politiker, und Mitglied des Seimas.

Leben

Nach dem Abitur 1981 an der 14. Mittelschule Šiauliai absolvierte er K. Didžiulis-Politechnikum Šiauliai und studierte am Konservatorium Vilnius, und an der Universität Moskau. Von 1986 bis 1992 war er Mitglied der Musikband "Rondo".
Von 2000 bis 2007 war er Mitglied im Stadtrat von Šiauliai, und von 2002 bis 2003 stellvertretender Bürgermeister.
Von 2008 bis 2012 war er Mitglied des Seimas. 2009 wurde er von Tautos prisikėlimo partija (TPP) zusammen mit Valdemaras Stančikas, Ligitas Kernagis, Aleksandr Sacharuk daraus entfernt.

Seit 2010 ist er Mitglied der Partei Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis.

Quellen

Mitglied des Sozialausschusses (Litauen)
Seimas-Mitglied (21. Jahrhundert)
Mitglied des Rechtsausschusses (Litauen)
Stellvertretender Bürgermeister (Šiauliai)
Künstler (Šiauliai)
Tautos-prisikėlimo-partija-Mitglied
Litauer
Geboren 1962
Mann
Sowjetbürger

Laimontas Dinius


The Sleeping Gods drugi je EP norveškog metal sastava Enslaved. EP je 10. svibnja 2011. godine objavila diskografska kuća Scion Audio Visual.

O albumu
The Sleeping Gods je izvorno bio objavljen u digitalnoj inačici. EP je nakadno bio ponovno objavljen 2016. godine kao dio kompilacije The Sleeping Gods - Thorn.

Popis pjesama

Osoblje

Enslaved
Ivar Bjørnson — gitara, klavijature
Grutle Kjellson — vokali, bas-gitara
Arve Isdal — solo gitara
Cato Bekkevold — bubnjevi
Herbrand Larsen — klavijature, melotron, vokali (čisti)

Ostalo osoblje
Trine Paulsen — ilustracije, naslovnica
Kim Sølve — ilustracije, naslovnica
Iver Sandøy — produkcija, miksanje, mastering

Izvori

Albumi iz 2011.
Albumi sastava Enslaved
EP

The Sleeping Gods


An Microchilus viridissimus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Paul Ormerod. An Microchilus viridissimus in nahilalakip ha genus nga Microchilus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microchilus (Orchidaceae)

Microchilus viridissimus


أسبروفالتا  هي مدينة في ثيسالونيكي في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 3634 نسمة.

التاريخ السكاني

المراجع

أماكن مأهولة في سالونيك (وحدة إقليمية)
سالونيك
مدن اليونان

أسبروبالتا


En ortopedia, la lesión de Bankart es una rotura de la parte anteroinferior del reborde glenoideo o labrum glenoideo de la escápula, a consecuencia de una luxación anterior de hombro. Se produce en aproximadamente el 85% de este tipo de luxaciones.

Se denomina bony Bankart cuando además asocia una fractura de la cavidad glenoidea.

Debe su nombre a Arthur Sydney Blundell Bankart, traumatólogo inglés que vivió entre 1879 y 1951.

Véase también
 Lesión de Hill Sachs

Referencias

Lesiones y heridas

Lesión de Bankart


SmartLink steht für:
 SmartLink (Smartcard), ein elektronisches Zahlungssystem für PATH in New York und New Jersey
 SmartLink (Beleuchtung), ein drahtloses System zur Steuerung von Lampen.
 SmartLink (Auto), Skodas Bezeichnung für die drei Standards Apple CarPlay, Google Android Auto und MirrorLink. Smartlink ermöglicht die Steuerung ausgewählter Smartphone-Apps über das Musik-/Infotainmentsystem im Fahrzeug zum Teil auch während der Fahrt – wahlweise über den Touchscreen, die Bedienelemente oder per Sprachsteuerung.

SmartLink


A National League South, anteriormente Conference South (chamada de The Motorama National League South por motivos de patrocínio), é uma das segundas divisões da National League na Inglaterra, imediatamente abaixo da primeira divisão da National League. Junto com a National League North, está no segundo nível do National League System, e no sexto nível geral do sistema de ligas de futebol inglês .

Foi introduzido em 2004 como parte de uma grande reestruturação do Sistema da Liga Nacional. A equipe campeã a cada ano é automaticamente promovida à Liga Nacional. Um segundo lugar de promoção vai para os vencedores dos play-offs envolvendo as equipes que terminaram do segundo ao sétimo lugar (expandido de quatro para seis equipes na temporada 2017-18). Os três clubes inferiores são rebaixados para as ligas.

A Liga Nacional Sul foi reduzida para 21 clubes em 2020–21 e deveria expandir para 24 equipes em 2021–22. Devido à pandemia do COVID-19 na Inglaterra, a temporada 2020-21 da Liga Nacional Sul foi reduzida e anulada após resoluções escritas serem votadas. Nenhuma clube foi rebaixada. A expansão deve ser implementada antes da temporada 2022-23, quando o último clube é rebaixado e quatro são promovidos. Serão quatro rebaixamentos do Sul a partir de 2023.

Clubes membros atuais, 2021–22
Os clubes de a temporada 2021-22 são os seguintes:

Inglaterra
Campeonato Inglês de Futebol
Competições de futebol da Inglaterra
Futebol da Inglaterra

National League South


كوستا غافراس  وهو من مواليد 13 فبراير 1933)، المعروفة باسم كوستا، وهو من مواليد اليونان الفرنسية وهو حاصل على جائزة الأوسكار، واشتهر باللأفلام الصريحه مع الموضوعات السياسية، معظم أفلامه قدمت بالفرنسية؛ أشهرها فيلم السريع، في (1969) والمفقودين (1982) . في عام 2019 تم تكريمه من قبل مهرجان البندقية السينمائي الدولي في دورته الـ 76 لجهوده في تطوير السينما المعاصرة.

حياته المبكرة

كوستا ولد لأسرة فقيرة في قرية اركاديا. كانت عائلته في الحرب العالمية الثانية في قرية في البيلوبونيز، وانتقل إلى أثينا بعد الحرب. والده كان عضوا في الجناح اليساري EAM فرع من اليونانية للمقاومة، وكان قد سجن بعد الحرب كما يشتبه الشيوعية. وكان لدى والده سجل يجعل من المستحيل بالنسبة له حضور الجامعة أو الهجرة إلى الولايات المتحدة، وذلك بعد المرحلة الثانوية ثم ذهب إلى فرنسا، حيث بدأ دراسته للقانون في عام 1951.

في عام 1956، ترك دراسته الجامعية لدراسة السينما في فيلم المدرسة الوطنية الفرنسية، IDHEC، وانه في ظل هذا أصبح مساعدا لمدير جان ورينيه كلير. كذلك بعد عدة مناصب مساعد مدير أول، وأدار أول أفلامه الروائية، Compartiment Tueurs، في عام 1965.

قائمة أفلامه
 فإن النوم السيارات القتل (Compartiment Tueurs) (1965)
 صدمة قوات الأمم المتحدة لحقوق الإنسان trop دي) (1967)
 ى (1969)
 L' Aveu (الاعتراف) (1970)
 حالة حصار (مجلس الدولة الحصار دي) (1972)
 الباب spéciale (القسم الخاص) (1975)
 دي كلير والمرأة (1979)
 المفقودين (1982)
 حنا ك.)في عام 1983،
 خان (1988)
 صندوق الموسيقى (1989)
 لوس انجليس لرشيق القيامة (1993)
 lumière الشركة (1995)
 جنون سيتي (1997)
 آمين. 2003
 لو Couperet (2005)
 شاهد عيان (يضاف)
 لا حياة أخرى (يضاف)
 à l' غرب عدن (2009)

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
حائزون على جائزة إدغار
حائزون على جائزة الأوسكار لأفضل سيناريو مقتبس
حائزون على جائزة الفيلم الأوروبي (أشخاص)
حائزون على جائزة بافتا (أشخاص)
شيوعيون يونانيون
فرنسيون من أصل يوناني
كتاب وكاتبات سيناريو فرنسيون
مخرجو أفلام باللغة الإنجليزية
مخرجو أفلام فرنسيون
مخرجو أفلام يونانيون
منتجو أفلام فرنسيون
مواليد 1933
يونانيون مهاجرون إلى فرنسا

أشخاص من أركاديا (كاليفورنيا)

كوستا غافراس


An Cynorkis commersoniana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Achille Richard, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Friedrich Fritz Wilhelm Ludwig Kraenzlin. An Cynorkis commersoniana in nahilalakip ha genus nga Cynorkis, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha R�union. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cynorkis

Cynorkis commersoniana


Renato Pietro Mori () a fost un actor și actor de voce italian, cunoscut mai ales ca interpret al vicecomisarului Giuseppe Altero în primele două părți ale miniserialului TV Caracatița (1984-1986).

Biografie
Născut în Milano, Mori și-a început cariera în anii 1950, apărând în mai multe seriale de televiziune și jucând pe scena teatrelor. Începând din anii 1970 a interpretat de mai multe ori roluri de inspectori și comisari de poliție în filme polițiste și în seriale TV, printre care Il marsigliese și Caracatița.

Mori a fost, de asemenea, foarte activ ca actor de voce și s-a numărat printre cofondatorii Sefit, cea mai mare companie italiană de dublaj de voce. El a dublat în limba italiană vocile actorilor americani Gene Hackman și Morgan Freeman. Fiul lui, Simone, este, de asemenea, actor de voce.

Moartea
Mori a murit pe 22 august 2014, la vârsta de 79 de ani, în urma unei boli îndelungate care-l forțase să-și încheie cariera în 2011.

Filmografie pațială
 Sword of the Conqueror (1961)
 Uno dei tre (1972)
 E cominciò il viaggio nella vertigine (1974) - Lepa
 Bruciati da cocente passione (1976)
 Free Hand for a Tough Cop (1976)
 Lobster for Breakfast (1979) - sommelierul
 Assassinio sul Tevere (1979) - comisarul Galbiati
 I Hate Blondes (1980) - agentul literar
 Delitti, amore e gelosia (1982)
 Pizza Connection (1985) - comisarul Giovanni Astarita
 Voyage à Rome (1992) - Le contrôleur (necreditat)
 Power and Lovers (1994) - Turi
 Banditi (1995) - Karl

Note

Legături externe

Nașteri în 1935
Decese în 2014
Actori italieni

Renato Mori


Georges René Louis Marchais (7 June 1920 – 16 November 1997) was the head of the French Communist Party (PCF) from 1972 to 1994, and a candidate in the 1981 French presidential election.

Early life
Born in La Hoguette into a Roman Catholic family, he became a mechanic, just before the beginning of World War II,  with the Société Nationale d'Étude et de Construction de Moteurs d'Aviation. After the fall of France, he went to Nazi Germany to work in the Messerschmitt aircraft manufacturing plant. He returned to France in May 1943 with forged documents.
In 1946, he became secretary of the metalworkers' trade union in Issy-les-Moulineaux, and advanced in the Confédération générale du travail in his commune from 1951, becoming secretary of the Seine Metallurgical Workers' Union Federation from 1953 to 1956.

Political career
He joined the French Communist Party in 1947. In 1956, he was appointed a member of the extended Central Committee and lead the South-Seine PCF local federation, in the bastion of Maurice Thorez, the historical leader of the Party. Three years later, he became a full member of the Central Committee and of the Politburo. His lightning promotion was explained by his professional origins and his devotion to Thorez. Indeed, he was part of the young guard of the General Secretary which participated to the strengthening of Maurice Thorez's leadership, which was covertly disputed by some members of the Politburo (Laurent Casanova and Marcel Servin). In 1961, after the ousting of these, he was nominated secretary for organization. Then, he supported the new General Secretary Waldeck Rochet and in his policy of conciliation with the other left-wing parties.  In reaction to the riots of May 1968, in a controversial article published in the party's paper L'Humanité, Marchais showed his contempt for Daniel Cohn-Bendit by calling him a "German anarchist". He accused some students of being "false revolutionaries" coming from the bourgeoisie. From then on, he was one of the personalities intervening in the media in the name of the PCF.

When Rochet fell ill, in 1970, he was promoted junior General Secretary. In fact, he was at this moment the real leader of the PCF. In this, he co-signed the Common Programme with the Socialist Party (PS) and the Movement of Left Radicals (MRG) in June 1972. From 1973 to 1997, he was deputy of Val de Marne département, a southern Paris suburb.

In December 1972, he became officially General Secretary, following Waldeck Rochet's retirement. At first, he pursued the policy of his predecessor in favour of the "Union of the Left". In this, the PCF sided with François Mitterrand (PS)'s candidacy in the 1974 presidential election. At the beginning of his mandate of General Secretary, the PCF scored around 20% in the elections. But in mid-1970s, it lost its place of "first left-wing party" to François Mitterrand's Socialist Party. At the beginning, he supported reforms in the party, which participated to Eurocommunism with the Italian Communist Party of Enrico Berlinguer and the Spanish Communist Party of Santiago Carrillo and renounced the notion of a dictatorship of the proletariat (22nd congress, 1976). At first, he faced with the reproaches of Soviet leaders. Then, faced with electoral growing of the PS at the expense of his party, he imposed a re-alignment on the Soviet Union at the end of the 1970s. The left-wing parties failed to update their Common Programme and lost the 1978 legislative election, even though they were leading in the polls. Outside and inside the party, he was accused of being responsible for this  defeat. One year later, he supported the Soviet invasion of Afghanistan (1979), judged the Communist governments "fairly positive", and criticized the "right-wing drift" of the Socialist Party. In the 1981 presidential election, he came fourth in the first round, with 15% of votes, thereafter endorsing Mitterrand, who won the second round. He negotiated the entry of four PCF's politician in the cabinet of Prime Minister Pierre Mauroy.

In 1984, after President Mitterrand renounced the left's Common Programme and the electoral sanction in the European Parliament election (only 11% of votes) the PCF's ministers resigned from the cabinet. An electoral decline ensued and Marchais faced internal dissent from figures such as Pierre Juquin, Claude Poperen and former ministers as Charles Fiterman. Indeed, some party members, notably among the locally elected, accused him of leading a suicidal strategy. He accused them of plotting with Mitterrand in order to dissolve the PCF in Social Democracy. He let André Lajoinie, leader of the Communist group in the French National Assembly, represent the party in the 1988 presidential election. He was reserved about perestroika. Unlike the Italian Communists, he refused to change the name of the French party after the collapse of the Soviet bloc.

In 1994, at the 28th Congress of the PCF, he ceded his place as General Secretary to Robert Hue, although he maintained his titular role as a member of the Politburo, which was now significantly renamed the National Office. The same year, he became President of the PCF Comité pour la défense des libertés et droits de l'homme en France et dans le monde ("Committee for the defense of human liberties and rights in France and throughout the world"). He criticized the renovation of the party under his successor. He died in 1997.

Attitudes

Georges Marchais was a notable personality because of his mannerisms (Ct'un scandaaaale — "This is a scandal!") and brusque demeanor, often lambasted by comic Thierry Le Luron. He is particularly remembered for an outburst to journalist Jean-Pierre Elkabbach, Taisez-vous Elkabbach ("Shut up, Elkabbach!"), which was not actually ever said by Marchais (it was said by Pierre Douglas while imitating Marchais to Thierry Le Luron, who was himself imitating Raymond Barre).

During his TV performances, which stayed in the memory of French audiences, his tone with journalists and opponents was aggressive and humorous.  For instance, questioned by Elkabbach and Alain Duhamel about his economic propositions, he answered: "you are privileged, you hold many jobs and make good salaries (in TV, radio, papers...), probably you are concerned by my proposition for a wealth tax, I understand why you don't want the change!"

Works
 Les Communistes et les Paysans – "The Communists and Peasantry" (1972)
 Le défi démocratique – "The Challenge of Democracy" (1973)
 La politique du PCF – "PCF Policies" (1974)
 Communistes et/ou chrétiens – "Communists and/or Christians" (1977)
 Parlons franchement – "Let's Be Frank" (1977)
 Réponses – "Answers" (1977)
 L'espoir au présent – "Hope in the Present" (1980)
 Démocratie – "Democracy" (1990)

Notes

Bibliography

Brown, Bernard (1974). Protest in Paris: Anatomy of a Revolt. Morristown, NJ: General Learning Press.
Brown, Bernard (1982). Socialism of a Different Kind: Reshaping the Left in France. New York: Greenwood Press.
Lane, A Thomas (1995). Biographical Dictionary of European Labor Leaders. Two volumes. Westport: Greenwood Press.
Penniman, Howard (1988). France at the Polls, 1981 and 1986. Durham: Duke University Press.
Wilsford, David (1995). Political Leaders of Contemporary Western Europe. Westport: Greenwood Press. pp 301–6.

1920 births
1997 deaths
People from Calvados (department)
Politicians from Normandy
French Communist Party politicians
Deputies of the 5th National Assembly of the French Fifth Republic
Deputies of the 6th National Assembly of the French Fifth Republic
Deputies of the 7th National Assembly of the French Fifth Republic
Deputies of the 8th National Assembly of the French Fifth Republic
Deputies of the 9th National Assembly of the French Fifth Republic
Deputies of the 10th National Assembly of the French Fifth Republic
Candidates in the 1981 French presidential election
Members of the General Confederation of Labour (France)
Burials at Père Lachaise Cemetery

Georges Marchais


Hint-Avrupa dil ailesi, yüzlerce dil ve lehçe içeren dünyanın en büyük dil ailesi. Dünyada 3,2 milyarı aşkın kişinin anadili bu aileye ait bir dil olup, bu değer dünya nüfusunun %46'sına tekabül etmektedir. Avrupa'nın en büyük dilleri, Güney ve Batı Asya dilleri, Kuzey ve Güney Amerika ve Okyanusya'da en çok konuşulan diller Hint-Avrupa dilleridir. Ethnologue'a göre yaşayan 445 Hint-Avrupa dili bulunmaktadır ve bu dillerin üçte ikisinden fazlası (313) Hint-İran koluna bağlıdır.

Dil bilimciler, Hint-Avrupa dillerinin Proto Hint-Avrupalılar tarafından konuşulmuş Proto Hint-Avrupa dili olarak adlandırılan bir dilden geldiğini öne sürmektedir. En çok destek gören Kurgan hipotezine göre dilin anavatanı Avrasya'nın Karadeniz-Hazar stepleri bölgesidir ve buradan dünyanın büyük bir kısmına yayılmıştır. Hint-Avrupa dillerinin bilinen ilk yazılı örnekleri Bronz Çağı sırasında üretilmiş ve Anadolu dilleri olan Hititçe ve Luvice ile Helen dili Miken Grekçesi kullanılarak yazılmış metinlerde kaydedilmiştir. En eski Hint-Avrupa kayıtları, Hint-Avrupalı olmayan Sami Asurluların Kültepe'de ürettiği metinlerde yer alan izole Hititçe kelime ve isimlerde tasdik edilmiştir.

Günümüzde dünyada toplam konuşur sayısına göre en çok konuşulan 20 dilden 11'i Hint-Avrupa dil grubuna aittir. Bu diller sırasıyla İngilizce, Hintçe (Hindustânî), İspanyolca, Fransızca, Bengalce, Rusça, Portekizce, Urdu (Hindustânî), Almanca, Marathi ve Batı Pencapçası'dır.

Etimoloji
Thomas Young 1813'te dil ailesinin Batı Avrupa'dan Kuzeydoğu Hindistan'a uzanan coğrafi büyüklüğü nedeniyle "Hint-Avrupa" terimini Hint + Avrupa'dan türetmiştir.

Evrim

Proto Hint-Avrupa dili, tüm Hint-Avrupa dillerinin ortak atası olduğu öne sürülen bir dildir. Proto Hint-Avrupalılarca konuşulduğu varsayılan dile ait herhangi bir yazılı kaynak bulunmadığından ötürü, dil hakkında ortaya konmuş bilgiler tarihsel dilbilim ve rekonstrüksiyon yöntemleri kullanılarak bu dil ailesi içinde yer alan dillerin karşılaştırılması ile ortaya çıkarılan özelliklere dayanmaktadır.

Tarihsel açıdan pek çok hipotez, HA halklarının kökenlerini, yayılmasını ve farklılaşmasını açıklamak için geliştirilmiştir. Bu varsayımlardan en çok kabul göreni Kurgan hipotezi olmaktadır. Kurgan hipotezine göre dilin asıl konuşurlarının Doğu Avrupa'nın Karadeniz-Hazar bozkırlarında yaşadığı varsayılır. Bu teoride proto dil özellikle Yamnaya kültürü ve bu kültür ile ilgili kurganlar ile ilişkilendirilmektedir. Bunun yanı sıra Ermeni ve Anadolu hipotezleri daha az destek görmekle birlikte Kurgan hipotezine karşı desteklenen diğer teorileri oluşturmaktadır.

Ön Hint-Avrupalıların göçlerle birbirinden ayrılması, Hint-Avrupa dillerinin çeşitlenmesine neden olmuştur. Bu ayrılma ses evrimlerine neden olmuş ve Proto Cermence (tüm Cermen dillerinin atası) ve Proto Anadolu dilleri (tüm Anadolu dillerinin atası) gibi dillere evrilmiştir. Bu proto diller ise zamanla daha da farklılaşmış, günümüzdeki modern dilleri oluşturmuştur.

Alt gruplar

Arnavutça
Arnavutluk'ta ve Kosova'da konuşulur.

Anadolu dilleri
Hint-Avrupa dillerinin en eski ve en erken soyu tükenmiş koludur.

Baltık-Slav dilleri

Baltık dilleri
Litvanca, Letonca

Slav dilleri
Dünyada 250 milyon kişi tarafından konuşulur.

Doğu Slav dilleri
Rusça, Ukraynaca, Belarusça

Batı Slav dilleri
Çekçe, Slovakça, Lehçe, Sorbca

Güney Slav dilleri
Bulgarca, Makedonca, Slovence, Sırpça, Hırvatça, Boşnakça

Cermen dilleri

Batı Cermen dilleri
İngilizce dünyada 410 milyon kişi tarafından anadil olarak konuşulur ve 53 ülkede resmi dildir.
Almanca (95 milyon kişi anadili olarak konuşur), Felemenkçe (23 milyon kişi), Yidiş (3 milyon kişi), Afrikaans (16 milyon kişi)

Kuzey Cermen dilleri
İskandinav dilleri olarak da bilinen bu diller toplam 22 milyon kişi tarafından konuşulur. İskandinav dilleri İsveççe, Danca, Norveççe, İzlandaca'dır.

Ermenice
Ermenistan'da ve Rusya, ABD ve Fransa başta olmak üzere dünyada yaşayan Ermeni azınlıklar tarafından (yaklaşık 5 milyon kişi) konuşulur.

Hint-İran dilleri

İrani diller
İran, Orta Asya ve Kafkasya'da 150 milyondan fazla kişi tarafından konuşulur. Bu grup Doğu ve Batı İrani diller olmak üzere iki alt gruba ayrılır.
Batı grubuna ait diller Farsça, Kürtçe, Tacikçe, Zazaca, Goranice, Soranice/Zoranice
Doğu grubuna ait diller: Osetçe ve Peştuca.

Hint dilleri
Hintçe (333 milyon kişi), Urduca (104 milyon kişi), Sanskritçe, Pali dili, Romanca, Bengali, Pencapça, Nepali.

Nuristani diller

İtalik diller

Latino-Faliskan dilleri
Latince, Umbriyaca, Oskanca, Faliskçe.

Romen dilleri
Dünyada 600 milyon kişi tarafından konuşulur. Başlıca Romen dilleri Fransızca, İspanyolca, İtalyanca, Portekizce, Rumence, Katalanca, Oksitanca, Korsikaca, Sarduca ve Arpitanca'dır

Kelt dilleri
Dünyada 1,5 milyon kişi tarafından konuşulur. Başlıca Kelt dilleri Bretonca, Galce, İrlandaca, İskoç dili, Kernevekçe, Manksça

Tohar dilleri
Toharca veya Tohar dilleri, Hint-Avrupa dil ailesinin soyu tükenmiş bir dalıdır. Dil, Tarım Havzası'nın (günümüz Sincan, Çin) kuzeyindeki vaha kentlerinde ve Lop Çölü'nde bulunmuş MS 6. yüzyıldan 8. yüzyıla kadar uzanan el yazmalarıyla bilinmektedir.

Yunanca
Yunanistan çevresinde 15 milyon kişi tarafından konuşulur.

Kaynakça

Hint-Avrupa dil ailesi


Før Vesterherred (også: Vesterherred) var et herred i det vestlige Nordfrisland i Sønderjylland. Herredet omfattede geografisk den vestlige del af øen Før (Vesterland-Før) og øen Amrum. Sammen med  List på Sild og dele af Rømø dannede Før Vester Herred før 1864 de kongerigske enklaver, som hørte til Ribe Amt.

Allerede i Kong Valdemars Jordebog fra 1231 skelnes mellem Før Østerherred og Før Vesterherred (Føør østærhæreth et wæstærhæreth).

Noter

Litteratur
 O. Nielsen: Liber Census Daniæ. Kong Valdemar den Andens Jordebog ; G.E.C. Gads forlag, København 1873

Herreder i Sydslesvig
Amrum
Før

Før Vesterherred


Ostrog ili Ostrok (na staroslavenskom značenja opkop, tabor, tvrđava, utvrda), neretvanska utvrda iz 10. stoljeća. Ostatci su joj vidljivi i danas. Nalaze se na na gori Viteru ponad Zaostroga. Bila je jedna od četiriju gradova-tvrđi tadašnje Paganije. Sredinom 10. st. spominje ga bizantinski car Konstantin Porfirogenet kao sastavni grad pokrajine Paganije. Staroneretvanski grad podignut je na mjestu koje ima tradiciju ljudskog naseljavanja. Pronađeni su ostatci iz mlađeg kamenog doba, ilirske nekropole te antički spomenici. Hrvatski folklorist Stipe Banović (1884. – 1961.) 1940. godine protumačio je postanak naziva za mjesto Zaostrog, povezavši ga s ovom utvrdom. Banović je utvrdio ubikaciju u maloj uvalici ispod gore Vitera (770 m), koju narod i danas zove Ostrog. Sjeverozapadno od srednjovjekovna utvrđena grada, a podno brda Šapašnika (slična kapi!) podignuto je novo naselje, koje još prije 1500. godine nosi ime Zaostroga. Mještani su se poslije preselili niže uz obalu, a novo naselje ponijelo je ime starog naselja Zaostroga, premda bi taj novi Zaostrog zemljopisno ispravno bilo nazvati Pod-Zaostrog ili Podostrog.

Izvori

Utvrde u Hrvatskoj
Makarsko primorje
Bivša naselja u Splitsko-dalmatinskoj županiji

Ostrog (tvrđava pod Viterom)


Olaylar
 14 Mart - Kıbrıs Kraliçesi Catherine Cornaro, krallığını Venedik'e sattı.
 11 Aralık - Jeannetto de Tassis, Innsbruck'ta Posta Servisi Şefliğine getirildi, onun selefleri olan Thurn ve Taxis ailesi daha sonraları Avrupa'nın posta sisteminin çoğunu işlettiler.
 Büyük Britanya pound'u, sovereign da denir, VII. Henry için basıldı.
 Tifo hastalığı İspanya'da görüldü. Bu, hastalığın Avrupa'da ilk ortaya çıkışıydı.

Doğumlar
 29 Mayıs - Mimar Sinan, Osmanlı baş mimarı ve inşaat mühendisi (ö. 1588)
 Ağustos - Antonio Allegri da Correggio, İtalyan Rönesansında Parma okulunun en önde gelen ressamı (ö. 1534)
 28 Kasım - Margaret Tudor, Kral VII. Henry ve Yorklu Elizabeth'in kızı, VIII. Henry ve Mary Tudor'un ablası (ö. 1541)
 tarihi bilinmeyen
 Francesco Ferruccio, Floransalı kaptan (ö 1530)
 Francesco Venier, Venedik Cumhuriyeti'ne "Doçe" unvanı ile devlet başkanlığı yapan 81. düka (ö. 1556)
 Hosokawa Sumimoto, Japon askeri diktatör (ö. 1520)
 Lorenzo Priuli, Venedik Cumhuriyeti'ne "Doçe" unvanı ile devlet başkanlığı yapan 82. düka (ö. 1559)
 Sukahara Bokuden, Japon kılıç ustası (ö. 1571)
 William Farel, Fransız misyoner (ö. 1565)

Ölümler
 6 Nisan - Hans Waldmann, İsviçreli ordu komutanı ve Zürih valisi (d. 1435)
 26 Nisan - Ashikaga Yoshihisa, Ashikaga şogunluğunun dokuzuncu şogunu (d. 1465)

1489


දිස්ත්‍රික් මහ රෝහල - කලුබෝවිල, ශ්‍රී ලංකාවේ පිහිටි රෝහලකි.

ශ්‍රී ලංකාවේ රෝහල්

දිස්ත්‍රික් මහ රෝහල - කලුබෝවිල


Tour de Picardie er et fransk etapeløb i landevejscykling som arrangeres hvert år i maj. Løbet er blevet arrangeret siden 1936. Løbet er af UCI klassificeret med 2.1 og er en del af UCI Europe Tour. Løbet havde i 2016 3 etaper.

Vindere

Eksterne henvisninger

Cykelløb i Frankrig
Etableret i 1936

Tour de Picardie


Kuzeydoğu Kafkas dilleri veya Nah - Dağıstan dilleri. Kafkasya'nın doğu kesiminde konuşulan dil ailesi. İki ana kola ayrılır. Nah kolu (Nah dilleri) Çeçence, İnguşça ve Batsça dilinden oluşur. Dağıstan kolu (Dağıstan dilleri) ise daha fazla çeşitlilik gösterir ve alt öbeklere ayrılır. Bunlar Avar - Andi - Dido, Lak - Dargin ile Lezgi öbekleridir. Bu öbeklerin başta gelen dilleri Avarca, Lakça, Lezgice ve Dargice'dir.

Kuzeydoğu Kafkas dilleri


Svijet

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

 Nobelova nagrada za književnost:

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 4. ožujka – Vladan Desnica, hrvatski i srpski književnik (* 1905.)

Izvori

Vanjske poveznice

Književnost u 1967.


An Dianella tarda in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Horsfall ngan Geoffrey William Carr. An Dianella tarda in nahilalakip ha genus nga Dianella, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dianella

Dianella tarda


Polivinil klorür, (genelde kısaltılmış olarak PVC diye kullanılır) oldukça geniş kullanım alanı olan bir plastik polimer. Vinil klorürün polimerleştirilmesi ile elde edilir. Polietilen ve polipropilenden sonra dünyada en çok üretilen üçüncü sentetik plastik polimerdir.

Katı (bazen RPVC olarak kısaltılır) ve esnek olmak üzere iki formu vardır. PVC'ün katı formu yapı sektöründe boru ve tesisat malzemeleri ile kapı ve pencere profilleri için kullanılır. Son yıllarda PVC geleneksel yapı malzemeleri olan ahşap, beton ve kilin birçok alanda yerini almıştır. Ayrıca şişelerde, yenilemeyen ürün paketlerinde ve kartlarda (banka ve üye kartları) kullanılır. Ftalat gibi akışkanlaştırıcıların eklenmesiyle daha yumuşak ve esnek hâle getirilebilir. Bu yumuşak formu ise atık su endüstrisinde boru hatlarında, elektrik kablosu yalıtımında, imitasyon deride, şişirilebilir ürünlerde kullanılır. Kauçuk yerine kullanıldığı uygulama alanları da vardır. Son 50 yıldır sağlık sektöründe de kullanıma girmiştir. Parenteral kullanılan sıvıların, kan ve kan ürünlerinin torbalarında ve transfüzyon setlerinde, kateter, kanül ve drenlerde, stoma ürünlerinde ve daha birçok yerde PVC'e rastlanabilir.

Üretilmesi
Polivinil klorür, monomer hâldeki vinil klorürün polimerizasyonu ile üretilir. PVC sert bir plastik olup, daha yumuşak ve daha esnek hale getirmek için plastikleştiriciler ilave edilir.

Tarihçe

Polivinil klorür 19. yüzyılda iki farklı halde, 1835'te Henri Victor Regnault ve 1872'de Eugen Baumann tarafından kaza eseri keşfedilmiştir. 20. yüzyılın başlarında, Rus kimyacı Ivan Ostromislensky ve Fritz Klatte Alman kimya şirketi Griesheim-Elektron ile PVC'yi ticari ürünlerde denemiştir fakat katı halde işlem görme zorlukları ve polimerin kırılganlığı çabaları durdurmuştur.

1926'da, B.F. Goodrich şirketinden Waldo Semon, PVC'yi farklı katkı maddeleri ile karıştırıp, plastikleştirme metodu geliştirmiştir. Bu sonuç, daha esnek ve daha kolay işlenebilir malzemeyi vermiş ve ticari alandaki yaygın kullanım bundan yakın bir zaman sonra başarılmıştır.

Geri dönüşümü
PVC yaklaşık yedi kez geri dönüşebilir ve ömrü yaklaşık 140 yıldır. Uluslararası geri dönüşüm kodu "3" olarak belirtilmiştir.

Dielektrikler
Alman icatları
Termoplastikler

Polivinil klorür


Matovilac (lat. Valerianella), veliki biljni rod iz porodice kozokrvnica. Domovina matovilca je čitava Europa, dijelovi zapadne i jugozapadne Azije, sjeverna Afrika, i američki jug. U Hrvatskoj raste desetak vrsta, a najpoznatiji je obični matovilac (V. locusta), a uz njega i kruničasti matovilac (V. coronata), hrptasti matovilac (V. carinata) i drugi.

Ime roda dolazi od riječi valere, biti zdrav. Uz ljekovitost, jestivi su i mladi listovi običnog matovilca koji se koriste za salatu, a bogati su vitaminom C i željezom. Divlji matovilac smatra se zdravijim od uzgojenog.

Vrste

 Valerianella adylovii M. N. Abdull.
 Valerianella affinis Balf. fil.
 Valerianella aksaensis M. N. Abdull.
 Valerianella amarella (Lindh. ex Engelm.) Krok
 Valerianella amblyotis Fisch. & C. A. Mey. ex Hohen.
 Valerianella anodon Lincz.
 Valerianella antilibanotica Rech. fil.
 Valerianella balansae Matthews
 Valerianella carinata Loisel.
 Valerianella caucasica (Boiss.) Höck
 Valerianella chenopodiifolia (Pursh) DC.
 Valerianella chlorodonta Coss. & Durieu ex Coss.
 Valerianella chlorostephana Boiss. & Balansa
 Valerianella corniculata C. A. Mey.
 Valerianella coronata (L.) DC.
 Valerianella costata (Steven) Betcke
 Valerianella cymbicarpa C. A. Mey.
 Valerianella dactylophylla Boiss. & Hohen.
 Valerianella dentata (L.) Pollich
 Valerianella deserticola Hadac
 Valerianella discoidea (L.) Loisel.
 Valerianella echinata (L.) DC.
 Valerianella eriocarpa Desv.
 Valerianella falconida Shvedtsch.
 Valerianella florifera Shinners
 Valerianella fusiformis Pau
 Valerianella glomerata Boiss. & Balansa
 Valerianella hirsutissima Link
 Valerianella kotschyi Boiss.
 Valerianella kulabensis Lipsky ex Lincz.
 Valerianella lasiocarpa (Steven) Betcke
 Valerianella leiocarpa (K. Koch) Kuntze
 Valerianella leptocarpa Pomel
 Valerianella locusta (L.) Laterr.
 Valerianella martini Losco
 Valerianella microcarpa Loisel.
 Valerianella multidentata Loscos & J. Pardo
 Valerianella nuttallii (Torr. & A. Gray) Walp.
 Valerianella obtusiloba Boiss.
 Valerianella orientalis (Schltdl.) Boiss. & Balansa
 Valerianella ovczinnikovii B. A. Sharipova
 Valerianella oxyrhyncha Fisch. & C. A. Mey.
 Valerianella ozarkana Dyal
 Valerianella palmeri Dyal
 Valerianella petrovitchii Asch. ex Rohlfs
 Valerianella plagiostephana Fisch. & C. A. Mey.
 Valerianella platycarpa Trautv.
 Valerianella pomelii Batt.
 Valerianella pontica Lipsky
 Valerianella pumila (L.) DC.
 Valerianella radiata (Willd.) Dufr.
 Valerianella rimosa Bastard
 Valerianella sclerocarpa Fisch. & C. A. Mey.
 Valerianella stenocarpa (Engelm.) Krok
 Valerianella stephanodon Coss. & Durieu
 Valerianella szovitsiana Fisch. & C. A. Mey.
 Valerianella texana Dyal
 Valerianella triceras Bornm.
 Valerianella triplaris Boiss. & Buhse
 Valerianella tuberculata Boiss.
 Valerianella turcica Dogru-Koca & G. Zare
 Valerianella turgida (Steven) Betcke
 Valerianella turkestanica Regel & Schmalh. ex Regel
 Valerianella umbilicata (Sull.) Alph. Wood
 Valerianella uncinata (M. Bieb.) Dufr.
 Valerianella varzobica B. A. Sharipova
 Valerianella vesicaria (L.) Moench
 Valerianella vvedenskyi Lincz.

Vanjske poveznice

Izvori

Odoljenovke

Matovilac