Bătălia de la Dungeness (numită în sursele neerlandeze Slag bij Singels) din  a fost cea mai importantă victorie neerlandeză din Primul Război Anglo-Olandez,  în care flota lui Maarten Tromp a câștigat temporar controlul asupra Canalului Mânecii.

Context

După victoria englezilor de la Kentish Knock (8 octombrie) Consiliul de Stat englez, crezând că războiul naval a fost câștigat și că Provinciile Unite nu vor mai trimite o altă flotă atât de târziu în an, a împărțit flota engleză. O escadră sub căpitanul Andrew Ball a fost trimisă în Sund în încercarea de a redeschide comerțul baltic (să îl convingă pe regele danez Frederick al III-lea să dea drumul din Copenhaga unui convoi cu lemn de stejar și cu gudron, pe care să îl escorteze în Anglia). Altă escadră sub vice-amiralul Penn a fost trimisă spre nord pentru a proteja comerțul costier cu cărbune din Newcastle spre Londra (apropierea iernii făcând imperativ protejarea acestui comerț).  A treia a fost trimisă la vest de Plymouth și a patra, sub căpitanul James Peacock, a fost trimisă în Marea Mediterană. Amiralul Blake a rămas la Downs doar cu 37 nave de război. Poziția lui Blake a fost subminată și mai mult de lipsa banilor pentru a plăti echipajele și pentru a repara navele avariate de furtună și de luptă. Cea mai mare navă englezească, Sovereign, avea să rămână luni de zile în port fără să fie reparată. Englezii i-au subestimat pe neerlandezi în mod periculos.

Preludiul

Statele Generale, dimpotrivă depinzând în chip esențial de comerțul lor pe mare, nu puteau renunța la expedierea și primirea de convoaie. La sfârșitul lunii noiembrie Maarten Tromp, readus la comanda supremă a flotei, a dispus astfel de 88 nave de război care urmau să escorteze prin Canalul Mânecii un convoi mare între 250 și 300 nave comerciale pregătit să părăsească Țările de Jos.   În ciuda anotimpului friguros, multe nave comerciale se îndreptau spre sud, în special Flota de Bordeaux care urma să aducă vin din Franța. Maarten Tromp a fost repus la comanda supremă împreună cu Jan Evertsen, Michiel de Ruyter a fost numit vice-amiral iar Pieter Florissen contra-amiral, fiecare comandând câte o escadră, astfel că flota neerlandeză era organizată în patru corpuri distincte. Witte de With, învinsul de la Kentish Knock, trebuia să însoțească flota, dar boala (o cădere nervoasă în urma înfrângerii sale) l-a trimis pe uscat acasă iar Tromp și-a reluat vechea tactică de a escorta navele comerciale. Tromp a recrutat oameni de pe navele comerciale pentru a se asigura că flota sa de război are echipajele complete.

Tromp a ridicat ancora de la Hellevoetsluis la 1 decembrie flota sa de 88 nave de război și 5 nave incendiare escortând vreo 300 de nave comerciale care aveau diverse destinații din Franța, Marea Mediterană și din India. Dar vântul nefavorabil l-a forțat să se întoarcă în port, abia la 3 decembrie vântul schimbându-și direcția spre sud. Cu această ocazie Witte de With a părăsit flota. Michiel de Ruyter pe Witte Lam i-a luat locul la comanda escadrei acestuia, în timp ce căpitanul navei amiral a lui De With, Jan Evertsen de Liefde, pe Princess Louise,  a devenit vice-amiral interimar în escadra lui Evertsen. La 4 decembrie flota neerlandeză a fost văzută în dreptul North Foreland dar vremea proastă a întârziat traversarea în jos prin Canal timp de mai multe zile. Tromp a escortat convoiul prin cea mai periculoasă parte a Canalului - prin strâmtoarea Dover, trecând de aceasta convoiul rupându-se în grupuri mai mici, fiecare părăsind Canalul Englez către destinația proprie, însoțite în total de 16 nave de război.

Tromp, rămas cu forța principală de 73 de nave având 1.800 tunuri și 6.500 membri ai echipajului, s-a întors înapoi pentru a căuta flota engleză, protejând astfel navele comerciale. A găsit-o în ancorajul ei de la Downs la 9 decembrie (ancoraj cunoscut printre neerlandezi ca Rada de la Duins). Tromp acționa în concordanță cu instrucțiunile primite de la Statele-Generale care i-au ordonat să lovească pe cât posibil inamicul la cap. Downs se află între limbile de pământ numite North Foreland și South Foreland, oferind un loc de ancoraj la adăpost de vânturile occidentale, loc folosit frecvent ca bază convenabilă de flota engleză. Totuși potențialul ofensiv al acestei locații era mult diminuat de faptul că nu se putea scăpa foarte ușor în fața unei flote inamice puternice care ar ataca cu vântul dinspre est (Tromp însuși s-a folosit de aceste împrejurări pentru a distruge o flota spaniolă în Bătălia de la Downs din 1639).

În ciuda marii inferiorități numerice, după un consiliu de război cu toți căpitanii săi la bordul navei amiral Triumph, Blake a ordonat flotei sale, ajunsă la 42 nave de război (din care aproape jumătate erau nave comerciale armate) plus 10 nave incendiare și auxiliare, să iasă în larg la sud de Downs, între orele 11:00 și 12:00 ambele flote virând în direcția vântului spre vest-sud-vest. Neerlandezii au rămas spre nord până pe la ora 13:00 când au fost opriți de o rafală puternică de vânt dinspre nord-vest care s-a intensificat și mai mult ulterior. În loc să se retragă spre întăririle lor de pe Tamisa, englezii au virat spre sud foarte aproape de țărm și au trecut în vânt la 2-3 mile de neerlandezii aflați atunci la vest-sud-vest. După lăsarea întunericului, aproximativ după ora 17:00, ambele flote au ancorat la mai mult de 2 mile una de cealaltă, englezii în rada de la Dover aproape de stâncile înalte de la vest de oraș și adăpostiți de vântul puternic dinspre nord-vest, neerlandezii sub vânt de ei mai în larg, în apă mai adâncă, mai expuși vântului și întinzându-se de la Deal la aproximativ 1,5 mile de South Foreland. Tromp era nu numai în poziția de a-l separa pe Blake de Tamisa dar și de a-l bloca față de uscat, astfel încât cu vântul neschimbat dinspre nord-vest Blake nu putea să se retragă pe Tamisa, nici să treacă în vânt, dar nici să depășească Dungeness pentru a evita bătălia cu o forță mult superioară. Blake a fost depășit de manevrele lui Tromp iar în ziua următoare a fost forțat să lupte în dezavantaj. Vântul a continuat să sufle puternic pe parcursul nopții, dar s-a moderat într-o oarecare măsură spre dimineață.

Blake nu a argumentat ordinul său de a naviga spre sud. Au fost sugerate două explicații alternative pentru decizia lui Blake. Proasta vizibilitate din ziua de 9 decembrie i-a împiedicat pe englezi să afle mărimea reală a flotei neerlandeze înainte de a părăsi ancorajul de la Downs, sau amintirea distrugerii de către neerlandezi a flotei spaniole în aceleași ape (Bătălia de la Downs, 21 octombrie 1639), astfel că Blake a părăsit Downs pentru a evita să fie prins în capcană. Deși într-o poziție vulnerabilă, Blake nu a ales să pornească spre nord înapoi pe Tamisa temându-se să nu își piardă prestigiul și riscând să lase neerlandezilor controlul asupra Canalului, astfel că el a virat spre sud. Este la fel de posibil că el nu cunoștea mărimea reală a flotei lui Tromp sau considera că acesta nu avea o putere de luptă prea mare și dorea să se strecoare la sud-vest de aceasta pentru a ataca bogatul convoi comercial. Oricum vântul puternic dinspre nord-vest făcea direcția sudică mult mai ușor de urmat decât cea nordică.

Acum vremea a jucat un rol major în forțarea bătăliei. La momentul în care Blake a conștientizat că este mult depășit numeric, vântul puternic și-a rotit directia dinspre nord-vest, împiedicându-l să se întoarcă la Downs (și în același timp fiindu-i imposibil să lupte). La sfârșitul zilei Blake a ancorat lângă Dover iar Tromp pe la orele 17:00 la 2 mile mai jos sub vânt, la nord de Dover. Doar câteva nave neerlandeze au reușit să se aproprie îndeajuns pentru a schimba câteva lovituri de tun. În timpul nopții vântul s-a întețit până aproape de furtună și unele dintre navele incendiare neerlandeze au fost duse în derivă.

Desfășurarea bătăliei

În dimineața următoare de 10 decembrie Tromp a dat semnalul pe la 8:00 să se ridice ancora, dar deoarece unele nave erau avariate la vergi și catarge și aveau lanțuri lungi de ancoră desfășurate iar vântul sufla încă puternic dinspre nord-vest și marea fiind foarte agitată, abia pe la ora 11:00, odată cu creșterea fluxului (care la Dover are loc la 6:17 și la 18:42), flota neerlandeză s-a pus încet în mișcare. Flota engleză a ridicat și ea ancora imediat apoi, formând o linie strânsă paralelă și foarte aproape de coastă, urmată de navele neerlandeze mai spațiate care făceau tot ce puteau ca să se apropie. Florrisen menționează în jurnalul navei sale că skipperul  meu s-a asigurat că catargele și velele mele erau toate ridicate, dând ordinul să se întindă toate velele, preferând să arunce pete bord orice nu era indispensabil. În plus cele două forțe erau separate de un banc de nisip aflat paralel de-a lungul coastei, Varne Shoal. Ambele flote au urmat un curs spre vest întorcând apoi spre vest-sud-vest de-a lungul coastei, Blake navigând mai aproape de coastă (din această cauză navele sale având mult mai puțin spațiu de manevră ca inamicul), nemaiavând decât cam 12 mile marine până la pământul dintre Hythe și Dungeness, iar Tromp mai jos sub vânt și mai în larg, navele neerlandeze neputând ataca împotriva vântului. Nici una dintre cele două flote nu era organizată într-o ordine obișnuită, ambele părți conturându-se în formații de urmărire generală în care navele mai rapide și mai doritoare de luptă erau în frunte sau se mențineau în vânt.

Pe măsură ce cele două flote se apropiau de Dungeness linia coastei începea să se arcuiască spre sud, forțând avangarda lui Blake să cotească și ea spre sud și să intre în contact cu flota neerlandeză.  Capul Dungeness era format de Colțul Singels, numit astfel după plăjile de scoici (shingles) aflate pe ambele părți. Între cap și extremitatea vestică a bancului de nisip era o deschidere îngustă prin care flota engleză trebuia să se înghesuie pentru a își continua manevra spre sud-vest. Pe la ora 13:00 cele mai nerăbdătoare corăbii neerlandeze au deschis focul, indicând faptul că cele mai apropiate nave engleze se aflau la doar jumătate de milă marină depărtare. Pe la orele 15:00, în apropierea capului Dungeness avangardele celor două flote s-au întâlnit într-o retorică darnică în praf (de pușcă) și ghiulele (potrivit unei surse contemporane). La aceeași oră Tromp se afla la Dungeness pe nava sa Brederode (54 tunuri), care figura printre fruntașele flotei neerlandeze, și încerca să îl provoace la luptă pe Blake aflat pe Triumph (60 tunuri), una dintre cele mai înaintate nave ale englezilor. Era clar pentru Blake că în fața lui se aflau deja 17 nave neerlandeze, printre care navele amiral ale lui Tromp, Evertsen, De Ruyter și De Wildt, astfel că manevra de dublare a capului nu se putea face fără impact.

Lupta ulterioară a implicat doar o parte a fiecărei flote. Vântul a împiedicat multe nave neerlandeze să intre în luptă, în timp ce unii căpitani englezi s-au folosit de același vânt ca să evite lupta. La început marea navă engleză Triumph se angajă în pasaj. Această navă de război avea un armament mai puternic decât orice navă angajată de neerlandezi. Doar nava amiral a lui Tromp, Brederode, avea destulă putere de foc pentru a purta un duel pe picior de egalitate cu aceasta. Tromp abia sosit atacă imediat nava lui Blake, ridicând steagul roșu sângeriu ca semn de atac general. Când Blake observă acest lucru, Triumph a virat cu avantajul vântului pentru a angaja lupta. El a reușit să traverseze prova lui Brederode și să lanseze o bordee. Brederode a virat corespunzător, trecând sub vânt de Triumph și răspunzându-i cu volee de ghiulele, dar a fost atacată de următoarea navă engleză, Garland (44), al cărei căpitan Robert Batten, sosit în ajutorul amiralului englez, a poziționat-o între Triumph și Brederode, probabil în aceiași încercare de a o traversa pe la prova. Dar această manevră a eșuat iar Garland s-a ciocnit de prova lui Brederode la tribord atât de puternic încât ambele nave au rămas agățate una de cealaltă, bompresul și galionul (păpușa) navei lui Tromp fiind rupte.

Astfel a început o luptă masivă și intensă. Echipajul mai numeros de pe Brederode a ieșit în avantaj și a invadat puntea lui Garland. Tromp a oferit 500 de guldeni (salariul unui marinar ordinar pe aproape cinci ani!) primului om de pe nava sa care va doborî steagul englez. Un marinar neerlandez s-a cățărat pe catargul navei englezești și a înlocuit Crucea Sfântului Gheorghe cu Steagul Prințului de Orania. Dar succesul a fost de scurtă durată, deoarece căpitanul englez Richard Batten a aruncat în aer cu bombe puntea principală a propriei sale nave, o parte a echipei de abordaj neerlandeze pierind în explozie. Între timp căpitanul Hoxton cu o a treia navă engleză, Anthony Bonaventure (36 sau 38 tunuri), navă comercială închiriată care din 1650 servea în Marina Engleză ca navă de război, a atacat pe Brederode pe celălalt bord, la babord, astfel că Tromp s-a văzut atacat pe ambele părți și a fost forțat să își curețe cu tunurile propria punte invadată de englezi. După o vreme Jan Evertsen a văzut pericolul în care se afla comandantul său suprem și îi veni în ajutor, nava sa Hollandia (38) poziționându-se de-a lungul lui Anthony Bonaventure și abordând-o la babord. În așa fel au ajuns patru nave una de-a lungul celeilalte. După aproape o oră de luptă, în care Hoxton a murit alături de mulți membri ai echipajului său, oamenii lui Evertsen au capturat nava Bonaventure, pierzând 60 dintre ei. La scurt timp Tromp a capturat pe Garland, după ce Batten și 60 de englezi din cei 150 au căzut în luptă, când soarele deja începea să apună(pe la 15:49). Căpitanul lui Brederode, Egbert Bartolomeusz Kortenaer, și-a pierdut în această luptă un ochi și o mână. Pierderile lui Brederode s-au limitat ulterior la 9 morți și 20 de răniți.

Navele neerlandeze din spatele lui Brederode l-au depășit și au continuat atacul asupra navei lui Blake. Avangarda englezilor a fost pusă sub mare presiune. Nava amiral a lui Blake, Triumph, sprijinită de Victory (60 tunuri) și de Vanguard (58 tunuri), i-a înfruntat pe Florissen și pe De Ruyter, fiind atacată de Witte Lam a lui De Ruyter, Princess Louise a lui Jan de Liefde și de Monnickendam a lui Pieter Florisse. Nava Campen a căpitanului Joris van der Zaan s-a alăturat și ea atacului. Cu toate eforturile lui Blake de a se feri de pericolele abătute asupra lui Brederode, Triumph a fost atacată pe ambele părți și abordată de Princess Louise și de Gulden Beer a căpitanului Jan de Haes. Abia târziu Blake și-a dat seama de poziția periculoasă a navelor Garland și Bonaventure și a dat ordin să se întoarcă și să le sprijine. Intenția sa nu a putut fi executată de Triumph, care suferise multe avarii la vergi și greement de la focul inamic (trinchetul a fost retezat și velele sfâșiate) și nu mai putea fi manevrată.

Se pare că restul flotei engleze nu s-a arătat dornic să se implice în luptă, conștientizând că toate navele care s-au aventurat către pasaj erau amenințate să fie copleșite de o preponderență de nave neerlandeze. Acest lucru aproape că se întâmplă cu (Happy)Entrance care se afla într-un duel cu Haes in `t Veld a căpitanului Bastian Centsen. Navele grele Victory și Vanguard și-au deschis drum printre navele neerlandeze și sosirea lor i-a permis lui Blake să se retragă la nord-est la lăsarea întunericului. La acea oră Triumph pierduse catargul trinchet, vârful bompresului fusese aruncat în aer iar Blake însuși era rănit. În mod neașteptat, și majoritatea navelor neerlandeze au rămas în afara luptei; o încercare a lui De Ruyter de a intra în pasaj cu nava sa nu a fost susținută de neerlandezi și a trebuit să se retragă din nou.

Alte trei nave englezești au fost scufundate în luptă în timp ce se retrăgeau spre Dover: una dintre ele, Hercules, al cărei căpitan Zachary Browne era rănit, a fost sabordată pe mal pentru a evita captura dar neerlandezii au repus-o pe linia de plutire și au luat-o ca pradă de război a doua zi. Rapoartele neerlandeze menționează două nave englezești arse și o altă navă scufundată dar care nu pot fi confirmate de sursele englezești contemporane, deși nu există o listă completă a navelor englezești prezente. Pierderea celor trei nave este menționat de David Hume în a sa Istorie a Angliei. În orice caz era vorba de nave mici, de vreme ce primul mesaj a lui Tromp către țară nu le menționat, deci nu era vorba de nici o navă majoră. O flotă de război era întotdeauna însoțită de iachturi și galiote folosite pentru recunoaștere sau pentru a trimite rapoarte. Fregata ușoară Acorn, cu 22 de tunuri, nu a mai fost menționată după bătălie și conform rapoartelor neerlandeze era una dintre navele incendiate, cu vreo 20 de tunuri, al cărei nume nu a putut fi identificat.

Neerlandezii au pierdut doar o navă, Schiedam (numită și Gelderland deoarece provincia Gelderland a finanțat echiparea acesteia), care a fost distrusă de o explozie în urma unui incendiu accidental în cursul nopții, doar un singur om din echipaj murind prin înec. Căpitanul Dirk Juinbol a murit la 11 Decembrie în urma rănilor suferite în bătălie. Cele trei nave capturate au fost aduse în serviciul flotei de război neerlandeze, Garland sub numele de Rozenkrans și Anthony Bonaventure ca Bonaventure.

La un moment incert navele englezești au fugit cu ajutorul vântului către Dover și au fost probabil salvate de la pierderi serioare sau chiar de la distrugerea totală de adăpostul serii. După întunecare Triumph a urmat și ea același ancoraj, după ce seara rămăsese aproape singură. De la Dover Blake s-a strecurat înapoi la Downs. Se pare că neerlandezii au continuat urmărirea fără vigoare, oprindu-se pentru a-și repara navele, în mod special pe Brederode care era cu adevărat avariată.

Urmările

În dimineața de 11 Decembrie neerlandezii au observat că Blake a fugit în timpul nopții de-a lungul coastei către nord-est. Ei au pornit în urmărire și s-au întâlnit cu trei nave englezești care au fuseseră trimise să i se alăture lui Blake dar acestea au fost pierdute în întuneric. Aceste nave erau originare din Portsmouth dar fuseseră trimise la Londra pentru reparații și în cele din urmă trebuiau să întărească flota engleză din Marea Mediterană. Una dintre acestea este Hercules, mai sus menționată, care a fost capturată de căpitanul Centsen, acesta readucând-o de pe plajă unde fusese sabordată pe linia de plutire. Echipajul de 80 de oameni a fugit în mare parte în interiorul Angliei. Celelalte două nave erau nave de aprovizionare, inclusiv una cu muniții, care s-au predat. În plus alte trei nave comerciale englezești, pline cu curmale și citrice din Spania, ce se apropriau dinspre vest au căzut în mâinile neerlandezilor, fructele fiind împărțite echipajelor. Urmărirea forței principale englezești nu a durat prea mult deoarece vântul și-a schimbat direcția dinspre est. Același vânt i-a permis lui Blake, care dublase deja South Foreland, să se grăbească către estuarul Tamisei, în care a pătruns în noapte de 11-12 decembrie. La 13 decembrie Tromp a sosit în acel loc și a ținut un consiliu de război în care a propus să înainteze pe Medway până la Chatham și să distrugă flota engleză ancorată acolo. Dar frica bine cunoscută a căpitanilor neerlandezi de apele puțin adânci periculoase din estuar a făcut ca planul să fie abandonat. Paisprezece ani mai târziu, în timpul Celui de-al Doilea Război Anglo-Neerlandez, această acțiune va fi dusă la bun sfârșit sub comanda lui De Ruyter, cunoscută sub numele de Raidul de la Chatham din 1667.

Tromp nu a fost mulțumit cu acest rezultat deoarece neerlandezii au ratat oportunitatea de a îi anihila pe englezi. Lupta a fost doar parțială, nu mai mult de jumătate dintre navele englezești și cam aceiași proporție dintre cele neerlandeze au fost implicate în acțiune, dar dacă englezii ar fi rămas să lupte nimic nu ar fi împiedicat și restul flotei neerlandeze să se alăture luptei dacă ar fi vrut. În jurnalul său, De Ruyter menționează și el că nu a fost sprijinit și comentează că englezii au pornit atunci pe fugă ... iar dacă noi am fi avut orice ajutor, chiar și 10-12 corăbii, am fi putut să le batem întreaga flotă; dar cele mai multe nave ale noastre nu au putut porni în urmărirea lor. Bătălia a arătat că neerlandezii erau departe de a fi înfrânți, dar a dovedit de asemenea că mercenarii, atât cei englezi cât și cei neerlandezi, nu puteau fi de încredere în luptă, ei nedorind să își riște corăbiile.

După bătălie Tromp s-a întors la convoiul său, la 14 și 15 decembrie părțile convoiului său putând naviga în siguranță spre sud,  escortând o parte până în Golful Biscaya, în apele cetății franceze La Rochelle la insula Saint Martin de Ré, unde a așteptat un alt convoi să se adune pentru întoarcerea în metropolă. Pentru următoarele câteva săptămâni Canalul a fost umplut de crucișătoare și de privatieri neerlandezi care au capturat un mare număr de nave englezești.

O legendă ulterioară faptelor contemporane (nici o sursă neerlandeză din acea vreme nu o menționează) susținea că Tromp a legat o mătură de catargul său ca semn că a curățat marea de dușmanii săi, dar se pare ca legenda nu are fundament real, nefiind în caracterul lui Tromp o astfel de faptă; în plus, în acele vremuri atașarea unei mături de un catarg era un fel de arăta că o navă este de vânzare (susține istoricul naval englez Nicholas Andrew Martin Rodger). Cu toate acestea, povestea se pare că este veche. Apare pentru prima dată în Relatarea perfectă a Bătăliei de la Portland, publicată la 9 martie 1653, bazată pe o informație de pe fregata Nonsuch care suna astfel: Pe când galantul domn Tromp se afla în Franța, din câte am înțeles, purta un steag cu o mătură și, fiind întrebat ce voia să semnifice acest lucru, el a răspuns că urma să curețe Mările Înguste de toți englezii.  Deci acest lucru nu s-ar fi putut întâmpla decât la începutul Bătăliei de Trei Zile, când Tromp s-a întors în Canal.

Pentru englezi înfrângerea a fost un mare șoc și au început să se teme de o invazie. Farurile de pe coasta sudică au primit instrucțiuni să nu mai fie folosite ca să nu îi ajute pe neerlandezi la navigație. Coasta de Sud a fost fortificată pentru a respinge o invazie. Generalul Marmaduke Langdale, un exilat din anturajul lui Carol al II-lea al Angliei, a propus să fie pusă la cale o invazie în estul Angliei și să captureze Newcastle. În timpul iernii nimeni nu a mai îndrăznit să trimită nave carboniere la Londra iar prețul cărbunelui a urcat în capitală la 6 lire sterline pentru un chaldron londonez (aproximativ o tonă).  Debarcările efective ale neerlandezilor s-au limit doar la furtul unor vite în Sussex și la un raid a 60 de oameni în Kent, care au fost capturați de trupele colonelului Nathaniel Rich.

Ca rezultat al înfrângerii Blake și-a oferit demisia, dar i-a fost refuzată. O parte din flota lui Blake consta din nave comerciale contractate care și-au păstrat căpitanii civili sau proprietarii. Mulți dintre ei au refuzat să participe la luptă. De asemenea multe nave ale statului nu aveau destui oameni care să le poată manevra sau folosi cum trebuie în luptă. Mai mulți căpitani navali au insistat asupra dreptului tradițional de a intra sau de a ieși din luptă la propria alegere și de a părăsi formația pentru a își păzi captura.

Blake s-a plâns în raportul său că era o atitudine ticăloasă nu numai printre căpitanii comerciali ci și pe multe nave ale statului. Totuși, oricare ar fi fost comportamentul căpitanilor lui Blake, acuzațiile sale asupra lor trebuiesc desconsiderate, căci înfrângerea sa s-a datorat în principal lipsei sale de îndemânare marinărească. El și-a adus flota într-o poziție unde era expusă dezavantajos unui atac al unei forțe mult superioare. Datoria unui amiral nu este să atragă înfrângerea ci să câștige victoria. <ref>Gardiner, Samuel Rawson & Atkinson, CT (Editors), 1906, Letters and Papers Relating to the First Dutch War 1652-1654 Vol.</ref>

Consiliul de Stat a creat la 20 decembrie o nouă Comisie a Amiralității, condusă de Sir Henry Vane, care a deschis o investigație asupra înfrângerii care a dus la mai multe reforme imediate ale Marinei Engleze: au fost introduse 3 noi funcții (yeoman, able seaman și ordinary seaman) iar marinarii mai experimentați au primit plăți mai mari; a devenit obligatoriu ca toate navele comerciale contractate să fie sub comanda unor căpitani navali; aprovizionarea cu provizii și muniție a fost reorganizată; a stipulat împărțirea flotei în escadre sub comanda ofițerilor mai mici pentru o mai bună comandă și mai bun control;  emiterea Instrucțiunilor de Navigație și Luptă care au întărit considerabil autoritatea amiralului asupra flotei. Un alt rezultat a fost contruirea a 30 noi fregate, îndepărtarea și arestarea a 6 căpitani care au refuzat să lupte (căpitanii Young, Saltonstall și Taylor au fost suspendați, iar un al patrulea, Benjamin Blake, chiar fratele amiralului, a fost demis din funcție ) și sfârșitul practicii de a permite căpitanilor comerciali să își comande propriile nave în bătălie. Aceste reforme au fost finanțate prin creșterea taxelor.

Controlul neerlandez asupra Canalului a fost de scurtă durată. O flotă engleză mai puternică, 70 nave de război mari și fregate ușoare și rapide, a fost gata să ia marea pentru noi confruntări la mijlocul lunii februarie 1653 iar când Tromp a încercat să aducă acasă următorul convoi el a fost angajat într-o luptă ce a durat timp de trei zile (Bătălia de la Portland, 8-10 martie). Ambele părți au suferit pierderi grele în această bătălie, dar neerlandezii au avut mai mult de suferit iar Canalul a fost închis din nou pentru comerțul lor.

 Flota neerlandeză

73 nave de război cu 1.800 tunuri și 6.500 oameni , 9 nave incendiare, 8 nave mici (navele nu sunt în linia de bătaie)

Flota engleză
Din cele 42 nave de război prezente (aproximativ 1.450 tunuri și 6.000 oameni), se cunosc numele a doar 36 dintre ele (navele nu sunt in linia de bătaie, echipajele sunt cotele oficiale valide la acea vreme)

Referințe

Bibliografie
 The Naval Review Vol.XVI No.4, The Development of Tactics, Admiral Sir Reginald Custance, 1928
 Războiul naval de-a lungul veacurilor, Vol.II Epoca navelor cu vele și a artileriei cu ghiulele, Partea I (până în anul 1713), Nicolae Koslinski, Editura ARA - București, 1996
 General-at-Sea: Robert Blake and the Seventeenth-Century Revolution in Naval Warfare, Michael Baumber, 1989, London: John Murray Ltd
 The royal navy, a history from the earliest times to present'',  William Laird Clowes, 1897

Legături externe

1652
Bătălii navale
Bătăliile Olandei
Bătăliile Angliei

Bătălia de la Dungeness


Hreiðar Levy Guðmundsson (Reykjavík, Island, 29. studenog 1980.) je bivši islandski rukometni vratar i nacionalni reprezentativac.

Karijera
Guðmundsson je rukometnu karijeru započeo u Knattspyrnufélag Akureyraru (poznatijem kao KA) da bi je nastavio u švedskom IK Sävehofu. Nakon toga, vratar 2009. potpisuje za njemačkog drugoligaša TV Emsdetten da bi poslije dvije sezone prešao u norveški Nøtterøy. U ljeto 2014. vraća se u KA dok 2016. potpisuje za Halden.

Kao reprezentativac Islanda, Hreiðar je osvojio olimpijsko srebro u Pekingu 2008. a tu je i europska bronca osvojena u Austriji 2010.

Izvori

Islandski rukometni vratari

Hreiðar Guðmundsson


Ambodirano (também conhecido como Ambodirano-Andaingo) é uma pequena aldeia em Madagáscar. Com uma população de 1.300 habitantes, a principal fonte de renda da vila vem da agricultura tradicional. A Rota Nacional 44 serve como a principal artéria que liga a aldeia de Ambodirano às cidades de Moramanga (no sul) e Ambatondrazaka (no norte). Um dos maiores problemas que a população de Ambodirano enfrenta é a falta de água potável; os aldeões não têm acesso a água potável. Somando-se a isso, a maioria da população não tem acesso a qualquer tipo de instalação sanitária; esta situação causa doenças como diarréia e tuberculose.

Município
Ambodirano faz parte do município de Andaingo.

Comunas de Alaotra Mangoro
Madagáscar

Ambodirano


Întunericul alb este un film românesc din 1982 regizat de Andrei Blaier. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Emanoil Petruț, Silvia Ghelan, Carmen Galin.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Primire
Filmul a fost vizionat de 1.379.432 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Legături externe

Vezi și
 1982 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1982
Filme regizate de Andrei Blaier
Filme dramatice românești

Întunericul alb


El Castillo Alto de Leópolis es un fortín situado en Leópolis, Ucrania. Es un castillo histórico situado en una de las colinas de la ciudad occidental ucraniana de Leópolis (o Lviv). Actualmente, es el punto más alto de la ciudad con 413 metros sobre el nivel del mar.

El castillo se encuentra en las proximidades del centro histórico de Leópolis, antes de ser rodeado por una muralla. La colina del castillo tomó su nombre del castillo, que solía estar ubicado en la colina desde el  al . El castillo era una fortaleza principal de la defensiva de la ciudad durante su existencia. El castillo fue reconstruido y reparado muchas veces. En los tiempos de la rebelión de Jmelnytsky fue tomada por las fuerzas cosacas del polkóvnyk Maksym Kryvonos en octubre de 1648. En 1704, cuando Leópolis fue ocupado por los suecos, el castillo fue dañado. En 1777, los austríacos iniciaron el desmontaje de las fortificaciones que rodeaban el castillo.

En el , el castillo fue destruido. La fortificación se fortaleció, se plantaron árboles en la ladera de la colina, y un parque fue construido. En la actualidad, una plataforma de observación se encuentra en la cima del Kurgán. En 1957, una torre de televisión de 141 metros fue construida en la cima de la colina. En 2005, hubo conversaciones sobre la reconstrucción de un castillo de piedra en la colina. El proyecto ganó algo de apoyo y oposición. Sin embargo, en este momento, los planes para la construcción del castillo no son realistas.

Véase también
 Castillo
 Palacio

Referencias

Bibliografía
 Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Киев: Будивельник, 1983—1986. Том 3, с. 75

Enlaces externos
 Sitio web con información sobre el castillo

Lviv High
Edificios y estructuras de Leópolis
Arquitectura de Ucrania del siglo XIII
Castillos en ruinas
Ruinas de Ucrania

Castillo Alto de Leópolis


Le vice-président du Bénin est le deuxième poste politique le plus élevé au Bénin. La vice-présidence a été créée par les amendements de 2019 apportés à la Constitution du Bénin. Le vice-président est élu en même temps que le président de la république lors des élections présidentielles.

La vice-présidence a été créée pour assurer la relève en cas de vacance à la présidence. Le vice-président peut se voir confier d'autres tâches par le président.

Vice-présidents du Dahomey

Vice-présidents du Bénin

Articles connexes
 Bénin
 Politique du Bénin
 Président du Bénin

Notes et références

Liens externes

Bénin
Gouvernement du Bénin

Vice-président du Bénin


Kral suyu (Latince: Aqua Regia), asitlerin az etki ettiği ya da etki etmediği altın ve platin gibi metallerle tepkimeye girebilen kuvvetli bir asit çözeltisidir. Hidroklorik asit ve nitrik asitin 3:1 oranında karıştırılmasıyla oluşur. Ebu Musa Câbir bin Hayyan tarafından bulunduğu tahmin edilmektedir.

3 HCl + HNO3  → NOCl (aq) + Cl2 (aq) + 2 H2O (l)

Au (s) + 3 (aq) + 6 H+ (aq) → Au3+ (aq) + 3  (g) + 3  (l) ve

Au3+(aq) + 4 Cl- (aq) → [AuCl4]- (aq).

En güçlü oksidanlardan biri olan nitrik asit, altının çok ufak neredeyse ölçülemez bir miktarını çözüp altın iyonuna dönüştürür. Ortamdaki hidroklorik asit ise bu altın iyonlarıyla birleşir. Altın iyonları eksildiğinden denge hali bozulur, bu da daha fazla altının çözünmesine yol açar. Cabir Bin Hayyam bu karışımı kullanarak altın, platin gibi maddeleri çözmüştür.

Platinin Kral Suyunda çözünmesi

Altının Kral suyu ile verdiği reaksiyona benzer denklemler platin için de yazılabilir. Altında olduğu gibi yükseltgenme reaksiyonu sonunda ürün olarak azot dioksit veya azot oksit açığa çıkabilir.

Pt (s) + 4 NO-3 (sulu) + 8 H + (sulu) → Pt4 + (sulu) + 4 NO2 (g) + 4 H2O(s)

3Pt (s) + 4 NO-3  (sulu) + 16 H + (sulu) → 3Pt4 + (sulu) + 4 NO (g) + 8 H2O (s)

Yükseltgenen platin iyonu sonra klorür iyonları reaksiyona sokularak kloroplatinat iyonu oluşması sağlanır.

Pt4 + (sulu) + 6 CI (sulu) → PtCl2-6 (sulu)

Deneysel kanıtlar kral suyu ile platinin reaksiyonunun çok karmaşık olduğunu ortaya koymaktadır. İlk etapta sıvı haldeki platinden kloroplatinik asit (H2PtCl4) ve nitroplatin klorür ((NO) 2PtCl4) 'den oluşan bir karışım üretilir.

Üretilen nitroplatinklorür katı üründür. Platinin tam çözünmesi arzu edilirse, derişik hidroklorik asit ile katı kalıntıların tekrar ekstraksiyonu gerçekleştirilmelidir.

2Pt (k) + 2HNO3 (sulu) + 8 HCI (sulu) → (NO) 2PtCl4 (k) + H2PtCl4 (sulu) + 4 H2O (I)

(NO) 2PtCl4 (k) + 2 HCI (sulu) ⇌ H2PtCl4 (sulu) + 2 NOCl (g)

Kloroplatinik asit ısıtırken çözelti klorla doyurularak kloroplatinik asite yükseltgenebilir.

Sonuç olarak;

Platinin genellikle asitlerle reaksiyon vermediği bilinir. Ancak sıcak kral suyu ile kloroplatinik asit oluşturur. Reaksiyon aşağıdaki gibidir.

Pt + 4 HNO3 + 6 HCl → H2PtCl6 + 4 NO2 + 4 H2O   Bakınız  Resim 3.

Ayrıca bakınız
 Peroksimonosülfürik asit
 Pirana çözeltisi
 Sülfürik asit

Kaynakça
Özel

Genel
 Chemistry Comes Alive! Aqua Regia
 Aqua Regia  Periyodik Tablo Videoları (Nottingham Üniversitesi)
  Altın Paranın Asit (Kral Suyu)te Eritilme Gösterisi

Altın
İnorganik asitler
Oksitleyici asitler
Oksitleyici karışımlar
Simyasal maddeler

Kral suyu


Europski monetarni institut (EMI) bio je preteča Europske središnje banke (ESB), djelovao je od 1994. do 1997. godine.

Povijest
Europski monetarni institut je osnovan 1. siječnja 1994. kao institucija za nadzor i implementaciju druge faze stvaranja monetarne unije i nastao je od ranijeg Europskog fonda za monetarnu suradnju (EMCF). Prvi se put sastao 12. siječnja pod vodstvom svog prvog predsjednika Alexandera Lamfalussyja. Dana 1. srpnja 1997. Lamfalussyja je zamijenio Wim Duisenberg koji će kasnije postati i prvi predsjednik ESB-a. Institut je raspušten 1. lipnja 1998. stvaranjem ESB-a i Europskog sustava središnjih banaka (ESCB) koji su preuzeli svoje proširene ovlasti uvođenjem eura.

Uloga
EMI je bila ključna monetarna institucija druge faze Ekonomske i monetarne unije Europske unije. Institut je poticao suradnju između nacionalnih banaka država članica Europske unije (EU) i postavio temelje euru kao nadnacionalnoj valuti. Imao je manje od 250 zaposlenika, uglavnom dodijeljenih iz nacionalnih središnjih banaka, a sjedište mu je bilo u neboderu Eurotower u Frankfurtu (Njemačka), gdje se kasnije nalazilo sjedište Europske središnje banke prije njezinog konačnog preseljenja 2014.

Izvori

Institucije Europske unije

Europski monetarni institut


يوب هاينكس  من مواليد 9 مايو 1945، لاعب كرة قدم ومدرب ألماني سابق. اعتزل عالم كرة القدم تماماً في نهاية موسم 2013. وفي 6 تشرين الأول 2017 عاد المدرب من الاعتزال واستلم تدريب نادي بايرن ميونخ لمدة موسم واحد ثُم عاد للاعتزال.

حياته الكروية
لعب طيلة مسيرته الكروية مع فريق بوروسيا مونشنغلادباخ، إذ خاض معه 283 مباراة سجل خلالها 195 هدفاً، وتوج معه بطلا للدوري 4 مرات، وحاز على كأس ألمانيا معه مرة واحدة. كما فاز عام 1975 مع فريق مونشغلادباخ بكأس الاتحاد الأوروبي.

مسيرته الدولية

وانضم يوب هاينكس إلى صفوف المنتخب الألماني عام 1967 حتى عام 1976 ولعب 39 مباراة دولية سجل خلالها 14 هدفاً، وفاز مع المنتخب الألماني ببطولة كأس أوروبا عام 1972 وبكأس العالم عام 1974.

مسيرته التدريبية

بوروسيا مونشنغلادباخ

بايرن ميونخ

قام بتدريب بايرن ميونخ وفاز في بطولتي 1989 و1990 للدوري الألماني بعد موسم 1990 قام الفريق البافاري ببيع اغلب نجومه ما ادى إلى انهيار في مستوى نتائج النادي مما حذا بهانكس إلى ترك النادي

أتلتيك بيلباو

وفي عام 1992 درب فريق اتلتيك بيلباو ليصبح ثالث مدرب ألماني يدرب في الليغا الإسبانية. في الموسم الأول لم يحقق أي شيء يذكر لكنه في الموسم الثاني حل في المركز الخامس وتاهل إلى كاس الاتحاد الأوروبي.

آينتراخت فرانكفورت

وذهب في موسم 1994-1995 إلى فريق اينتراخت فرانكفورت الألماني.. ودخل في صراع مع نجوم النادي انتوني يبوا وجاي جاي اوكوشا.. الامر الذي انتهى برحيل هذه النجوم عن النادي وما يزال مشجعي النادي يعتبرون بان ولاية يوب هانكس على النادي هي الأسوأ على الإطلاق.وتمت اقلته بعد 9 أشهر فقط من توليه منصب المدير الفني.

ريال مدريد

في يونيو 1997 تعاقد فريق ريال مدريد مع المدرب الألماني ومن أول موسم جلب دوري ابطال أوروبا إلى خزائن النادي الملكي لكنه في الدوري المحلي حل في المركز الرابع.

بنفيكا

ثم انضم إلى بنفيكا لمدة موسم واحد وبعدها عاد إلى نادي اتلتيك بيلباو لمدة موسمين اخرين

 شالكة 04

في موسم 2003-2004 عاد إلى ألمانيا من بوابة نادي شالكة لكن في سبتمبر 2004 اقيل من منصبه.

 بوروسيا مونشنغلادباخ (فترة ثانية)

في مايو 2006 أعلن فريق بوروسيا مونشنغلادباخ ان يوب هانكس أصبح المدرب الجديد للنادي وفي 31 يناير 2007 (أي بعد مرحلة الذهاب فقط) استقال بعد 14 مباراة في الدوري الألماني من دون تحقيق أي فوز وكان النادي يقبع في المركز قبل الاخير.

بايرن ليفركوزن

في 5 يونيو 2009 تعاقد بايرن ليفركوزن مع يوب هانكس. ولكن دون تحقيق نتائج ايجابية حتي رحل في 2011

بايرن ميونخ (فترة ثالثة)

في 25 مارس 2011 أعلن نادي بايرن ميونخ ان هانكس سيكون المدرب القادم للنادي وانه سيستلم مهامه في بداية يوليو 2011
تعد هذه الفترة فترة ذهبية في حياة يوب هيانكس حيث في أول موسم له قاد البايرن لتحقيق المركز الثاني في الدوري المحلي.
بتاريخ 17 مارس 2012 وفي فوز البايرن على نادي هيرتا برلين بنتيجة 6-0 كانت هذه المباراة هي المباراة رقم 600 لهانكس في الدوري الألماني كمدرب.
في يوم 1 مايو 2013 فاز فريقه البايرن على برشلونة بثلاثية نظيفة بعد فوزه ذهابا برباعية نظيفة ليبلغ نهائي دوري ابطال أوروبا ويقابل بروسيا دورتموند في النهائي ويفوز عليه 2-1 وينال لقب دوري الأبطال بعد أن نال الدوري المحلي قبل 06 جولات من نهايته في نفس الموسم.
آخر مباراة قادها بوب هاينكس كانت أمام شتوتغارت في نهائي كأس ألمانيا وأنتصر فيها أبناء هاينكس بثلاثية مقابل هدفين
ليستكمل بهذا الثلاثية التاريخية لبايرن في الموسم المنقضي، حيث قاد الفريق للفوز بلقب الدوري وكأس ألمانيا ودوري أبطال أوروبا ليكون أول فريق ألماني يحقق هذا الإنجاز في موسم واحد. وترك هاينكس تدريب البافاري ليخلفه المدرب الإسباني بيب غوارديولا المدير الفني السابق لنادي برشلونة وفي آخر تصريحاته قال هاينكس إنه قدم إلى غوارديولا فريقا يعمل بشكل رائع ومتكامل.

احصائياته في التدريب

انجازاته

كلاعب

بوروسيا مونشنغلادباخ
 كأس الاتحاد الأوروبي: 1975
 الدوري الألماني: 1971 - 1975 - 1976 - 1977
 كأس ألمانيا: 1973

ألمانيا الغربية
 كأس العالم: 1974
 كأس الأمم الأوروبية: 1972

كمدرب

بايرن ميونخ
 دوري أبطال أوروبا: 2013 - وصيف 2012
 الدوري الألماني: 1989–90 - 2012–13 - 2017–18
 كأس ألمانيا: 2012
 كأس السوبر الألماني: 2012 - 2017

ريال مدريد
 دوري أبطال أوروبا: 1998
 كأس السوبر الإسباني: 1997

شالكة
 كأس إنترتوتو: 2003 - 2004

روابط خارجية

مصادر

 http://www.worldfootball.net/spieler_profil/jupp-heynckes/
 http://rsssf.com/players/heynckesdata.html
 http://www.kicker.de/news/fussball/bundesliga/vereine/11165/nationalspieler_jupp-heynckes.html

أشخاص على قيد الحياة
رياضيون ألمان مغتربون في البرتغال
رياضيون ألمان مغتربون في إسبانيا
رياضيون من مونشنغلادباخ
لاعبو الدوري الألماني
لاعبو الدوري الألماني الدرجة الرابعة
لاعبو المنتخبات الفائزة بكأس العالم
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1972
لاعبو بوروسيا مونشنغلادباخ
لاعبو كأس العالم 1974
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم من شمال الراين-وستفاليا
لاعبو كرة قدم من مونشنغلادباخ
لاعبو منتخب ألمانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا في كأس العالم 1974
لاعبو منتخب ألمانيا لكرة القدم
لاعبو هانوفر 96
لاعبون فائزون ببطولة أمم أوروبا
لاعبون فائزون بكأس الاتحاد الأوروبي
مدربو آينتراخت فرانكفورت
مدربو الدوري الألماني
مدربو الدوري الإسباني
مدربو الدوري البرتغالي لكرة القدم الدرجة الممتازة
مدربو أتلتيك بيلباو
مدربو باير 04 ليفركوزن
مدربو بايرن ميونخ
مدربو بوروسيا مونشنغلادباخ
مدربو ريال مدريد
مدربو شالكه 04
مدربو كرة قدم ألمان
مدربو كرة قدم ألمان مغتربون
مدربو كرة قدم ألمانيون غربيون
مدربو كرة قدم مغتربون في البرتغال
مدربو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
مدربو نادي بنفيكا
مدربو نادي تنريفه
مدربون فائزون بدوري أبطال أوروبا
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1945
مواليد في مونشنغلادباخ

يوب هاينكس


Rupert de Deutz (în ; c. 1075/1080 – c. 1129) a fost un influent teolog benedictin, exeget și scriitor pe diferite teme liturgice și muzicale. Este considerat a fi unul dintre cei mai mari teologi din prima parte a secolul al XII-lea.

Biografie
Rupert a fost originar din Liège, dar mai târziu în viață a devenit stareț la Mănăstirea din Deutz, care acum se află într-o suburbie a orașului Köln. Rupert a fost un scriitor productiv, iar lucrările sale ocupă patru volume din Patrologia Latina (vol. 167-170); acestea includ:

 De voluntate Dei
 De omnipotentia Dei
 Commentaria in canticum canticorum
 De divinis officiis
 De Victoria Verbi Dei.
 De Gloria et Honore Filii Hominis super Mattheum .
 De Trinitate et operibus eius.
 De glorificatione Trinitatis et processione Spiritus sancti.

Note

Bibliografie

Bernard McGinn, The Growth of Mysticism, (1994), pp328-333
John H. van Engen (1983): Rupert of Deutz
 Meinolf Schumacher (1999): "Rupert von Deutz erzählt eine Fabel. Über Inkonsequenzen in der mittelalterlichen Kritik weltlicher Dichtung", in Poetica 31, p. 81-99 (PDF)

Legături externe

 Cea de-a Patra Evanghelie Din secolul al XII-Lea: Rupert de Deutz despre Evanghelia lui Ioan , de către Abigail Ann Young
 Rupertus Tuitensis pe Documenta Catholica Omnia.
  Rupert de Deutz, musicologie

Nașteri în secolul al XI-lea
Decese în 1129
Oameni din Liège
Scriitori din secolul al XII-lea
Scriitori de limbă latină din secolul al XII-lea
Teologi creștini din secolul al XII-lea
Benedictini
Teologi catolici
Romano-catolici belgieni

Rupert de Deutz


S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat es un videojuego de terror de disparos en primera persona (FPS: first person shooter) con algunos elementos de rol (RPG), ambientado en Ucrania, tras el desastre de Chernóbil, tratándose de la secuela del S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl y desarrollado por GSC Game World, Ucrania. Si bien la historia tiene un hilo principal, existen multitud de misiones secundarias y lugares de recorrido libre (algunas zonas se van haciendo accesibles a medida que se avanza en la historia).

Su lanzamiento se produjo en octubre de 2009, pero solo en los países del CEI, saliendo al año siguiente en el resto del mundo (2 de febrero en Norteamérica, 5 de febrero en Europa y 23 de febrero en Australia). Ante la magnitud de la espera, la Comunidad STALKERHispano ejecutó un proyecto de traducción al castellano a partir del juego original, culminando el 20 de noviembre de 2009 en lo que se dio a conocer como STALKERHispano's Spanish CoP Mod.

Juego

Si bien la forma de jugar es en su mayoría de tipo disparos en primera persona (FPS), el juego contiene muchos elementos característicos de los juegos de rol (RPG), como interacción (diálogos) con las demás personas, comercio, logros, inventario, alimentación, medicinas, modificaciones a las armas, misiones secundarias, modificaciones a los trajes, habilidades (por medio de artefactos se pueden obtener distintas habilidades como resistencia al cansancio, mayor inmunidad a la radiación, posibilidad de cargar mayor peso en la mochila, mayor resistencia a los impactos de armas de fuego, más resistencia a las heridas y sangrado, etc.).

A diferencia del juego anterior (S.T.A.L.K.E.R.: Clear Sky), Call Of Pripyat vuelve a recuperar la atmósfera que caracterizó al original S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl. La cantidad de áreas de juego (mapas) es menor en cantidad, pero estas áreas son mucho más extensas. Las facciones presentes en Call Of Pripyat son las mismas que en los juegos anteriores de la saga (Stalkers libres, Bandidos, Deber, Libertad, Mercenarios, Militares y Monolith). Los mutantes también son los mismos, con el añadido de dos nuevas especies: Los Burers (quemadores) y las Quimeras (un monstruo de dos cabezas, uno de los más peligrosos dentro de los enemigos). Se agrega la posibilidad de dormir (en ciertos lugares), lo cual es útil ya que ciertas misiones sólo pueden realizarse a determinadas horas (por ejemplo, misiones nocturnas). Según la forma en que juegue (relación con los demás personajes y facciones, mutantes abatidos, recolección de artefactos, comercio, etc.) se pueden obtener distintos "logros", como "Cliente adinerado", "Detective", "Cazador de mutantes", "Líder", "Diplomático", "Ayudante científico" y muchos otros.

A los peligros existentes en La Zona (anomalías, bandidos, mutantes, zombis, otros enemigos como la facción Monolith) se agregan las "emisiones" (tormentas radioactivas que arrasan todo a su paso, y requiere que el jugador busque inmediatamente refugio para salvar su vida), que también estaban presentes en S.T.A.L.K.E.R.: Clear Sky.

A diferencia de las  anteriores entregas de la saga, una vez llegados al final del juego el jugador tiene la opción de marcharse de La Zona en los helicópteros del ejército (finaliza el juego) o bien quedarse en La Zona (modo de "juego libre") para seguir recorriéndola y completar otras misiones (o logros). En Call Of Pripyat no hay "puntos de no retorno" (como era la central nuclear de Shadow Of Chernobyl o Clear Sky), sino que se puede viajar entre distintos lugares de La Zona sin limitaciones (algunas zonas se van haciendo accesibles a medida que se sigue y completa la historia principal, por ejemplo la ciudad de Pripyat es una de las últimas zonas del juego en conocerse).

Historia

La historia de Call of Pripyat comienza justo después de los acontecimientos ocurridos en Shadow Of Chernobyl. En esta ocasión el protagonista es un ex S.T.A.L.K.E.R.:, miembro de las fuerzas especiales ucranianas, que se adentra en "La Zona" para descubrir el fracaso de la "Operación Puente", una operación de investigación lanzada por el gobierno en donde iban a adentrarse en el corazón de La Zona. Los cinco helicópteros militares de la operación desaparecieron sin dejar rastro y el deber del protagonista es encontrarlos e investigar las causas. En esto consiste la misión principal del juego, aunque a medida que se siga la historia irán apareciendo multitud de misiones secundarias.

Personajes

Dentro de los personajes conocidos de juegos anteriores, encontraremos a Nimble (ahora como comerciante, al que se le podrá comprar algunas armas y trajes con características únicas) y al final del juego hará su aparición el stalker Strelok (el protagonista de S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl) como compañero de una misión de la historia principal. También se encuentran algunas referencias (en diálogos) a zonas de los anteriores juegos, como por ejemplo el búnker de Sidorovich (comerciante de "El cordón", presente en los dos juegos anteriores).

Áreas de juego

Zaton

Es el mapa inicial donde comienza el juego. El centro del lugar es Skadovsk (un rompehielos abandonado que sirve como refugio a los habitantes de La Zona, en donde hay puestos de comercio, un médico, lugar para dormir, un técnico (que podrá hacer modificaciones o reparaciones a las armas y equipo), un bar donde se podrá contactar a otras personas (hay varias misiones secundarias que se consiguen en el bar). El barman (llamado "El barbas") puede comprar artefactos y encargar algunas misiones. En este mapa existe también una base subterránea (se encuentra debajo de la central eléctrica) a la que se accede más tarde, siguiendo la historia principal. En esta base se encuentra el laboratorio donde se desarrolló la tecnología que hace funcionar al fusil Gauss (un fusil electromagnético que casi no tiene retroceso y dispara proyectiles de metal a velocidades elevadísimas).

Yanov

Área situada alrededor de una vieja estación de trenes abandonada (que es el centro del mapa): hay puestos de comercio, personajes que nos darán encargos (misiones), un médico, un técnico y los líderes de las facciones Deber y Libertad. También hay lugar para dormir y una "caja personal" donde se podrán guardar objetos para no llevar demasiado peso en la mochila.

Túnel subterráneo

Un túnel que permite ir desde Yanov hasta la ciudad de Pripyat. Es un área oscura, infestada de mutantes y con la presencia de Monolith.

Pripyat

El último mapa en visitar. Además de la ciudad, el nivel posee un pequeño laboratório subterráneo (situado bajo un edificio), al que se podrá acceder siguiendo la historia principal.

Motor

Gracias al X-Ray Engine 1.6, una versión actualizada del motor utilizado en anteriores ediciones de la saga, el juego puede aprovechar la tecnología DirectX 11.

Referencias

Enlaces externos
 Página web oficial de S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat.

Videojuegos de 2009
Videojuegos desarrollados en Ucrania
Videojuegos de disparos en primera persona
Videojuegos de terror
Videojuegos para Windows
Videojuegos ambientados en Ucrania
Videojuegos posapocalípticos
Videojuegos de supervivencia
S.T.A.L.K.E.R.

S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat


Hidroclorotiazida (abreviată HCTZ, HCT, sau HZT), este un medicament diuretic utilizat frecvent în tratarea tensiunii arteriale crescute și edemului. Mai este utilizată și pentru diabetul insipid, acidoză tubulară renală, și pentru a reduce riscul de pietre la rinichi celor cu nivel ridicat de calciu în urină. Se recomandă deseori ca tratament de primă linie pentru tensiune arterială crescută.  HCTZ se ia pe cale orală și poate fi combinat cu alte medicamente antihipertensive într-un comprimat unic pentru a-i crește eficiența.

Efecte secundare
Posibilele efecte secundare includ funcționarea proastă a rinichilor, dezechilibru electrolitic în special nivel scăzut de potasiu în sânge și mai puțin întâlnit nivel scăzut de sodiu în sânge, guta, nivel ridicat de zahăr în sânge, și  senzație de leșin la ridicarea în picioare. În timp ce se raportează că alergiile la HCTZ apar mai des la persoanele alergice la sulfamide nu se recomandă asocierea lor. It may be used during pregnancy but is not a first line medication in this group.

Mecanism
Face parte din clasa de medicamente a tiazidelor și reduce abilitatea rinichiului de a reține apă. Inițial reduce volumul de sânge, și implicit cantitatea de sânge care se întoarce la inimă și astfel volum cardiac. Folosit pe termen lung, se crede că reduce rezistența vasculară periferică.

Istoric
Două companii, Merck și Ciba, susțin că au descoperit medicamentul care a fost disponibil pe piață din 1959. Se află pe lista Organizația Mondială a Sănătății - medicamente esențiale, cu cele mai importante medicamente necesare într-un sistem de sănătate de bază.

În 2008 era al doilea medicament ca utilizare pentru tensiune arterială din Statele Unite. Este disponibil ca medicament și nu este foarte scump.

Referințe

Antihipertensive
Medicamente esențiale listate de OMS
Tiazide

Hidroclorotiazidă


Et familieforetagende er en dansk kortfilm fra 2017 instrueret af Carina Randløv.

Handling
Keld ringer til politiet. "Det er min kone Margit. Hun er ikke kommet hjem efter arbejde. Hun er bogholder i min svogers bedemandsfirma. Hun har arbejdet der i 13 år". Keld sidder uforstående tilbage i sin lænestol. For at støtte ham er familien flyttet ind. Sokkerne hænger under ham. Keld og Margits eneste søn er på juice-kur og irriteret over, at han ikke kan trække de sokker op.

Hans kusine er kommet hjem fra sit ny-cirkus ophold i Tyskland. Margits søster tager sig af kaffebrygningen, mens hendes mand, bedemanden, opholder sig en del på altanen. Der må man ryge.

De er samlede, fordi Margit er væk, men livets almindeligheder har det med at overtage, sådan at de glemmer dramaet et øjeblik.

Medvirkende
 Claus Flygare
 Anne Dalsgaard
 Stina Mølgaard
 Torben Vadstrup

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2017

Et familieforetagende


Pankuş, (veya yalın haliyle panku-) Hitit devletinde bir meclis ya da kurul şeklinde çalışmış organizasyonun ismidir. Hitit dilinde "topluluk, kurul, grup" manasına geldiği gibi "tüm, bütün; hepsi, tamamı" manasıyla da kullanılır.

Pankuş meclisi ile ilgili bilgilerin çoğu eski Hitit dönemine aittir. Özellikle I. Hattuşili'nin yıllığı ve Telipinu fermanında bahsedilir. Geç dönem dokümanlarında sadece bir iki defa bahsedilmiş olması, belki de zamanla etkin bir kurum olmaktan çıktığının göstergesidir. Kimi tarihçiler bu dokümanları, özellikle Telipinu fermanını Pankuş'un kralın üstünde ve bağımsız bir kurum olduğu yönünde yorumlamakla beraber, buna yönelik net bir delil yoktur. Mevcut belgeler Pankuş'un görevlerinin hukuki alanda olduğunu gösterir. Pankuş önemli antlaşmalara ve kraliyet bildirilerine şahitlik etmiş, ayrıca bir yürütme/denetleme kurulu gibi görev alarak bunların yerine getirilmesini sağlamıştır.

Pankuş'un seçilmiş, sabit üyeleri olduğu yönünde bir delil yoktur. Kraliyet ailesi fertlerinin yanında sarayda görevli olan yetkililer ve çeşitli kademelerdeki askerler de bu kurumun elemanlarıdır.

Pankuş, her ne kadar tam bağımsız bir meclis yapısında olmasa bile, bu türden bir kurumun tarihteki en eski örneklerinden biridir.

Notlar

Kaynakça
  Puhvel, J. (2011) Hittite Etymological Dictionary, v.8
 Brandau, B. & Schickert, H. (2003) Hititler.
  Beckman, G. (1982) "The Hittite Assembly", JAOS 102, s. 435-42.

Ayrıca bakınız
 Hitit İmparatorluğu

Dış bağlantılar
   Telipinu fermanı

Hitit İmparatorluğu

Pankuş


ميتاستي هو نظام إدارة نوافذ مركبة معتمدة من قبل بيئة سطح المكتب جنوم، تطوير ميتاستي ابتدأ من قبل هافوك بينينجتون وهي مرخصة برخصة جنو العمومية.

قبل ظهور ميتاستي في جنوم 2.2، كانت جنوم تستخدم انلايتنمينت وبعدها كوسج لأدارة النوافذ، بالرغم من أن ميتاستي جزء من مشروع جنوم ومصمم لكي يعمل كجزء من سطح مكتب جنوم إلا انه لا يحتاج لجنوم لكي يعمل، وجنوم تستطيع ان تعمل مع إدارة نوافذ مختلفة على شرط ان تدعم مواصفات ICCCM التي تتطلبها جنوم.

ميتاستي تستخدم ادوات جتك+ الرسومية لخلق مكونات واجهة المستخدم الخاصة بها التي تجعل من بناء السمات عليها عملية سهلة وكذلك تجعلها تمتزج مع تطبيقات جتك+ الأخرى.

الفلسفة
تركز ميتاستي على نواحي الوضوح وسهولة الاستخدام بدلاً من الحداثة، مبرمجها وصفها بأنها "إدارة نوافذ مملة تحاكي البالغين فينا، الكثير من إدارة النوافذ تشبه مارشميلو الفروت لوبس، ميتاستي تشبه الشيروس"، بسبب قلة خيارات التحكم فيها فأن الناس يقولون ان ميتاستي في جنوم موجهة لمستخدمي الحاسوب الجدد الذين لا يحتاجون إلى خيارات وفعاليات كثيرة مثل التي موجودة في انلايتنمينت وكوسج، قام مطورها بكتابة مقالة حول سبب تطويره لميتاستي وكيف بذلك جعل سطح مكتب جنوم بسيطاً. Devil's Pie وBrightside هما من بعض البرامج التي تعطي تحكماً أكبر على النوافذ، لكن بالرغم من ذلك فأنها لا تستطيع تجاوز اختصارات لوحة مفاتيح الحاسوب في ميتاستي.

سمات
هناك الكثير من الثيمات التي كتبت لميتاستي بالرغم من حالة عدم اكتمال التوثيق حول تطوير الثيمات في ميتاستي، بالأمكان تحميل عدد كبير منها من موقع الفنون الخاصة بجنوم art.gnome.org.

Clearlooks هو من محركات الثيمات المشهورة في ميتاستي، ومستخدم في جنوم كمحرك أساسي منذ اصدارة 2.12.

مراجع

وصلات خارجية

 مدونة ميتاستي
 تحميل ميتاستي
 ثيمات ميتاستي
 فهم ثيمات ميتاستي، توماس تورمان

برمجيات حرة بلغة سي
جنوم
مديرو نافذة إكس الحرة

ميتاستي


باي باي لندن، مسرحية كويتية كوميدية اجتماعية عرضت للمرة الأولى في 18 نوفمبر 1981، وهي من بطولة عبد الحسين عبد الرضا وغانم الصالح وهيفاء عادل ومريم الغضبان ومحمد جابر. وشهدت نجاح الممثلين الجدد داود حسين وانتصار الشراح.

القصة
وهي تتكلم عن رجل كبير في السن ومتزوج (عبد الحسين عبد الرضا) يسافر إلى لندن، فيستقبله ابن أخيه (داود حسين) الذي يدرس في لندن ويبذل جهده لينقذه من التعرض للنصب والاحتيال في لندن، المسرحية لا تخلو من الرمزية والإسقاطات السياسية والاجتماعية وانتقاد بعض الأوضاع العربية.

المشاركين

مراجع

مسرحيات كوميدية
مسرحيات كويتية
مسرحيات 1981
مسرحيات عبد الحسين عبد الرضا

باي باي لندن (مسرحية)


أواري أساهي مدينة تقع ضمن محافظة آيتشي في اليابان، تأسست في 12/1/1970، بلغ عدد تعداد سكانها في 1 يناير – 2008 حوالي 79197 مساحتها الإجمالية حوالي 21.03 كم2 لتصبح كثافة سكانها 3766 نسمة لكل كيلو متر مربع

توأمة
لأواري أساهي (آيتشي) اتفاقيات توأمة مع كل من:
 تونغا
 واجيما

مراجع

أواري أساهي
مدن محافظة آيتشي

أواري أساهي (آيتشي)


Grjotgard Herlaugsson (nórdico antiguo: Grjótgarð, 790? - 867?) fue un caudillo vikingo de Noruega, jarl de Håløy (Håløyjarl) y primer jarl de Lade. Su hijo Håkon Grjotgardsson fue aliado de Harald I el de la hermosa cabellera en la unificación del territorio para subyugar los independientes reinos vikingos de Noruega a la corona.

Grjotgard era hijo de Herlaug Haraldsson, un caudillo del norte que se estableció al sur de reino de Namdalen. Fue a finales del  cuando los jarls de Lade vieron incrementados su influencia, poder y expansión territorial hacia el sur que culminó con la conquista de la costa de Lofoten, en el fiordo de Trondheim. La hacienda de Grjotgard estaba emplazada en Selva (Agdenes) cuando el rey Harald sometió a la región.

Referencias

Bibliografía
 Viking Empires, Angelo Forte, Richard Oram and Frederik Pedersen (Cambridge University Press. June 2005)
 The Oxford Illustrated History of the Vikings,  Peter Sawyer, Editor (Oxford University Press, September 2001)
 Sturluson, Snorri. Heimskringla: History of the Kings of Norway, trad. Lee M. Hollander. Reprinted. University of Texas Press, Austin, 1992. ISBN 0-292-73061-6

Nobles de Noruega del siglo IX
Jarls de Lade

Grjotgard Herlaugsson


Jews for Israeli–Palestinian Peace (), abbreviated as JIPF, is a Stockholm-based association, founded by Swedish Jews in 1982, following the Israeli invasion of Lebanon.

Activities and advocacy
JIPF states that they want to work for a "fair and lasting peace" in the conflict between Israelis and Palestinians, based on national self-determination and independence for both peoples. Its political programme include demands for a creation of a Palestinian state, Israel's withdrawal from all territories occupied in 1967, the dismantlement of Israeli settlements and that the Palestinian refugee question must be based on the principle of the right of return or economic compensation.

With a grant from the Helena Berings Minnesfond (English: Helena Berings Memorial Fund) the group co-ran a school program in partnership with the Palestinian Association of Sweden. The program facilitated dialogues between Palestinians and Jews in approximately fifty schools over three years.

Notable members
Dror Feiler is the chairman of the organization. Other members include Izzy Young, the journalist Annika Thor and the pediatrician Henry Ascher.

References

External links
 Official website

Jewish anti-occupation groups
Jewish political organizations
Non-governmental organizations involved in the Israeli–Palestinian conflict
Jews and Judaism in Sweden
Organizations established in 1982
1982 establishments in Sweden

Jews for Israeli–Palestinian Peace


Războiul Edwardian a fost prima fază a războiului de o sută de ani între Franța și Anglia. A fost numit după regele Edward al III-lea al Angliei, care a revendicat tronul francez în contradicție cu regele Filip al VI-lea al Franței. Conflictul dinastic a fost cauzat de disputele legate de suveranitatea feudală franceză asupra Aquitania și de pretențiile engleze asupra titlului regal francez. Regatul Angliei și aliații săi au dominat această fază a războiului.

Edward a moștenit ducatul din Aquitania, iar ca duce de Aquitania a fost un vasal lui Filip al VI-lea al Franței. Edward a acceptat inițial succesiunea lui Philip, dar relația dintre cei doi regi a fost înfricoșată când Philip a aliat cu inamicul lui Edward, regele David al II-lea al Scoției. Edward, la rândul său, a oferit refugiu lui Robert III de Artois, fugar francez. Când Edward a refuzat să se supună cererilor lui Philip pentru expulzarea lui Robert din Anglia, Philip a confiscat ducatul din Aquitaine. Acest război a precipitat și, curând, în 1340, Edward s-a declarat rege al Franței. Edward III și fiul său Eduard Prințul Negru au condus armatele lor într-o campanie de mare succes în Franța, cu victorii notabile la Auberoche (1345), Crécy (1346), Calais (1347) și La Roche-Derrien (1347). Ostilitățile au fost întrerupte la mijlocul anilor 1350 pentru stoparea morții negre. Apoi războiul a continuat, iar englezii au fost victorioși în bătălia de la Poitiers (1356), unde regele francez, Ioan al II-lea, a fost capturat și ținut pentru răscumpărare. Armistițiul de la Bordeaux a fost semnat în 1357 și a fost urmat de două tratate la Londra în 1358 și 1359.

După ce tratatele de la Londra au eșuat, Edward a lansat campania Rheims, care, deși în mare măsură nu a reușit, a condus la Tratatul de la Brétigny, care a stabilit anumite terenuri în Franța pe Edward pentru renunțarea la pretențiile sale la tronul francez. Acest lucru a fost cauzat în parte de Luna Neagră, furtuna ciudată care a devastat armata engleză și a forțat pe Edward III să intre în discuții de pace. Această pace a durat nouă ani; dar apoi a început oa doua fază a ostilităților cunoscute sub numele de Războiul Carolin.

Legături externe
 The Online Froissart. A digital edition of the Chronicles of Jean Froissart.

Secolul al XIV-lea în Franța
Războiul de 100 de Ani

Războiul de 100 de Ani (1337–1360)


Escobaria villardii ist eine Pflanzenart in der Gattung Escobaria aus der Familie der Kakteengewächse (Cactaceae). Das Artepitheton villardii ehrt "Reb" Villard, der die Art entdeckte.

Beschreibung
Escobaria villardii bildet Klumpen mit bis zu elf Trieben. Die kugelförmigen bis zylindrischen Triebe erreichen bei Durchmessern von 3,2 bis 6,4 Zentimetern Wuchshöhen von 6,4 bis 15 Zentimeter. Sie erscheinen unordentlich weiß und besitzen einen leicht gerundeten Scheitel. Ihre Warzen sind 6 bis 11 Millimeter lang und auf der ganzen Länge gefurcht. Es sind sechs bis zehn Mitteldornen vorhanden. Die ein bis zwei längsten von ihnen sind abstehend und aschweiß. Sie besitzen eine dunklere Spitze und weisen Längen von 1,2 bis 2 Zentimeter auf. Die übrigen Mitteldornen sind durchscheinend weiß und 0,6 bis 2 Zentimeter lang. Die 20 bis 36 weißen Randdornen sind borstenartig und 0,5 bis 1,2 Zentimeter lang. Einige von ihnen sind gebogen.

Die weißen Blüten öffnen sich nicht weit und besitzen einen dunklen Mittelstreifen. Sie sind 2 bis 3,5 Zentimeter lang und erreichen Durchmesser von 0,8 bis 2,5 Zentimeter. Die zylindrischen grünen Früchte sind 1,1 bis 2,1 Zentimeter lang. Gelegentlich sind sie mit wenigen wolligen Schuppen besetzt.

Systematik und Verbreitung
Escobaria villardii ist in den Vereinigten Staaten von Amerika in den Sacramento Mountains im Bundesstaat New Mexico verbreitet.

Die Erstbeschreibung durch Edward Franklin Castetter, Prince Pierce und Karl Henry Schwerin wurde 1975 veröffentlicht. Ein nomenklatorisches Synonym ist Escobaria sneedii subsp. villardii  (1999).

Literatur

Einzelnachweise

Weblinks

 Fotos von Escobaria villardii

Escobaria (Kakteen)
Villardii

Escobaria villardii


Argjentina Ramosaj (* 21. Mai 1990 in Đakovica, SFR Jugoslawien, heute Kosovo) kosovarische Popsängerin und Songwriterin.

Leben
Argjentina Ramosaj wurde in der Stadt Gjakova geboren, kommt aber ursprünglich aus Dečani. Als sie etwa ein Jahr alt war, wanderte sie mit ihrer Familie nach Assen in den Niederlanden aus. Sie beendete dort erfolgreich die Grund- und Sekundarschule und studiert derzeit (Mai 2012) in 's-Hertogenbosch Kunst und Grafikdesign.

Umkreist von einer musikalischen Familie interessierte sie sich immer für Gesang und Musik. Im Februar 2010 erschien in Zusammenarbeit mit Flori Mumajesi – einem in der albanischen Musikszene bekannten Produzenten und Künstler – ihre Debüt-Single Shpirt i mbytur. Das Musikvideo drehte man dazu in der albanischen Hauptstadt Tirana mit Hilfe der Filmproduktionsgesellschaft Pro...video. Der Song wurde sofort zu einem großen Hit und wurde in vielen Musikkanälen und Radiosendern Albaniens, Kosovos und Mazedoniens mehrere Male abgespielt. Nur einige Monate später erschien im August mit Scream ihre zweite Single, die aus einer englischen und albanischen Version (Tip) bestand. Produziert wurde diesmal mit Enis Presheva, der Liedtext wurde von Big Basta geschrieben. Für das in Amsterdam gedrehte Musikvideo wurde mit der niederländischen Produktionsfirma Awesome Amsterdam Production zusammengearbeitet. Im Oktober wurde der Song Jeta vazhdon in Zusammenarbeit mit der erfahrenen Entermedia aus dem Kosovo veröffentlicht. Das Musikvideo wurde an der Albanischen Riviera in den Küstenorten Dhërmi und Jala sowie in der Altstadt von Prizren gedreht. Bei diesem Lied arbeitete Argjentina wieder mit Flori Mumajesi zusammen.

Auch im Oktober 2010 nahm Argjentina am albanischen Musikfestival Kënga Magjike teil, der zu den berühmtesten Festivals der albanischen Musikszene gehört. Ihr Beitrag Engjëjt qajnë war der vierte Song ihrer Karriere und wurde wieder zusammen mit Flori Mumajesi erarbeitet. Sie kam bis ins Finale und gewann die Auszeichnung Best new artist (Magjia e parë). Engjëjt qajnë war ihr bisher größter Hit und war mehrere Wochen als Nummer 1 in den Toplisten vieler Radiosender zu hören. Kënga Magjike verhalf Argjentina somit zu ihrem musikalischen Durchbruch.

Im Dezember 2010 veröffentlichte sie die Single Roll the dice in Koproduktion mit den zwei niederländischen DJs NouveauBeats und Vince Le Fin. Mitch Crown, einer der besten Produzenten und Sängern der Niederlande, half bei der Umsetzung des Lieds; das Musikvideo wurde im Sommer 2011 gedreht.

Perfekt war im April 2011 ein weiterer großer Hit Argjentinas. Mit Enis Presheva als Produzenten und Big Basta als Songwriter arbeitete sie zusammen mit einer der besten Produktionsfirmen des Kosovo, Pulla. Beim Video Festi Muzikor 2011 nominierte man Perfekt viermal und Argjentina gewann den Preis der besten Darstellerin (Best Female).

Nach etwa einem Jahr wenigerer Aktivität erschien Ende März 2012 eine neue Single mit dem Titel Si shiu. Das Plattenlabel Threedots war dabei Produzent. Nach etwa eineinhalb Monaten auf dem Internet-Videoportal YouTube zählte das Video am 10. Mai 2012 über 500.000 Aufrufe.

Ende Mai 2014 nahm sie nach einer zweijährigen Pause einen neuen Song auf. Zum ersten Mal mit einer anderen albanischen Künstlerin. Der Song Déjà Vu in Zusammenarbeit mit der Sängerin Gjira Kajtazi ist teil des Albums Kajtazis welches im Juni 2014 erscheinen wird.

Diskografie

Singles (Auswahl)
 Shpirt i mbytur (2010)
 Scream (2010)
 Tip (2010)
 Jeta vazhdon (2010)
 Engjëjt qajnë (2010)
 Roll the dice (2010)
 Perfekt (2011)
 Si shiu (2012)
 Déjà Vu feat. Gjira Katazi (2014)

Einzelnachweise

Weblinks
 Offizielle Website (englisch und albanisch)
 Daten auf Galeria Shqiptare (albanisch)
 Offizieller Kanal Argjentina Ramosajs auf YouTube

Künstler (Kosovo)
Popsänger
Kosovare
Geboren 1990
Frau

Argjentina Ramosaj


Corropoli ist eine italienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Teramo in den Abruzzen. Die Gemeinde liegt etwa 21,5 Kilometer nordwestlich von Teramo, etwa 20,5 Kilometer westsüdwestlich von Ascoli Piceno und etwa 8 Kilometer östlich zur Adriaküste im Val Vibrata.

Geschichte
Im Ortsteil Ripoli findet sich eine Siedlungsstruktur aus der Jungsteinzeit. Nach dem Ort ist die so genannte Ripoli-Kultur benannt. Der Hauptort Corropoli selbst gehörte ab dem dritten Jahrhundert v. Chr. zum römischen Reich. Auch hier entstand eine Siedlung, die sogar einige Tempelbauten aufwies.

Im Mittelalter stand die Ortschaft unter der Herrschaft der Herzöge von Acquaviva.

Im Februar 1941 errichtete das faschistische Regime in Corropoli ein Internierungslager (campo di concentramento). Es befand sich auf dem Hügel Maiulano in einem leer stehenden Kloster unweit vom Ortszentrum und bot Platz für 180 Internierte. Die Zahl der Internierten schwankte, erreichte aber die Maximalzahl nicht: Im Lager befanden sich insgesamt 18 (März 1941), 132 (Mai 1942), 64 (August 1942), 150 (Januar 1943) und schließlich 165 (August 1943) Insassen.

Die ersten Internierten waren politische Gegner und Angehörige der slawischen Minderheiten in den italienischen Grenzprovinzen; vereinzelt befanden sich auch jüdische Ausländer im Lager. Im Jahre 1942 kamen griechische Offiziere, britische Staatsangehörige, Inder, Libyer und Jugoslawen aus den von Italien besetzten und annektierten Gebieten nach Corropoli.

Wie in anderen Lagern wirkte sich auch in Corropoli der Status der Internierten auf ihre materielle Lage aus. Die "ex-Jugoslawen" traten mehrmals in den Hungerstreik, während die britischen Internierten über das Rote Kreuz Lebensmittelpakete erhielten. Im September 1943 wurden einige Insassen von Partisanen befreit. Das Lager bestand auch unter dem RSI-Regime, wobei die Internierten zur Zwangsarbeit herangezogen wurden. Ende Mai 1944 wurde das Lager aufgelöst und die verbleibenden rund 60 mehrheitlich jüdischen Gefangenen nach Servigliano Marche verlegt.

Persönlichkeiten
 Adolfo Borgognoni (1840–1893), Dichter, Schriftsteller und Literaturkritiker

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in den Abruzzen
Weinbauort in Italien

Corropoli


«Time» es una canción de 1986 grabada por Freddie Mercury, junto con "In My Defence", para el musical de Dave Clark del mismo nombre. Aunque Mercury no apareció en el propio musical ambas canciones se incluyeron en el álbum del elenco, y "Time" también fue lanzado como un sencillo independiente, respaldado por una versión instrumental de la canción, que alcanzó el puesto # 32 en la lista de sencillos del Reino Unido . La versión del sencillo fue incluida más adelante en el 2000 en el box set The Solo Collection y el 2006 en el álbum recopilatorio Lover of Life, Singer of Songs — The Very Best of Freddie Mercury Solo.

El video de la canción fue grabada en el Dominion Theatre, el estreno mundial del musical tuvo lugar el 9 de abril de 1986.

Remixes
"Time (Nile Rodgers 1992 Remix)" es una versión editada de la canción en la compilación de 1992 The Freddie Mercury Album y The Solo Collection. Se sustituye el piano con una parte de guitarra.
"Time (2000 Remix)" es casi idéntica a la versión del sencillo, salvo que pierde parte de las percusiones. Sólo se encuentra en el 2000 box set Solo.
"Time Waits For No One" es una versión de la canción lanzada el 20 de junio de 2019. Esta es una versión de la canción en donde solamente se escucha un piano de fondo acompañando a la voz de Freddie Mercury. En esta versión se escucha un tono más melancólico de la voz de Freddie.

Referencias

Sencillos de 1986
Canciones de Freddie Mercury
Canciones de 1986

Time (canción de Freddie Mercury)


Polarbanen (tysk: Polarbahn) er en påbegyndt jernbane mellem Fauske og Narvik som den tyske okkupationsmagt planlagde og startede arbejdet med under 2. verdenskrig. Spor efter jernbanebygningen kan også ses i nutiden, blandt andet i form af halvfærdige tunneler og bropiller.

Bygningen af Polarbanen begyndte planmæssigt ved bygden Finneid som ligger ca. 3 km syd for Fauske. Fra Finneid skulle Nordlandsbanen komme ind sydfra og Polarbanen skulle fortsætte nordover gennem jernbanetunnelen Bratthaugen før den nåede Fauske. Ved kapitulationen var hovedparten af sporarbejdet fra Finneid og gennem Fauske fuldført. Denne del af Polarbanen er senere blevet fuldført som en del af Nordlandsbanen og er dermed den eneste del af jernbanelinjen som er blevet taget i brug. Banens km 0 ligger omkring 500 meter syd for for den nuværende Fauske Station. Dette er omtrent 673,8 km fra Trondheim Centralstation.

Krigsfangerne og tvangsarbejderne
Omkring 30 000 mennesker var beskæftiget med jernbanebygningen mellem Fauske og Kirkenes i tidsrummet 1942–1945. Ca. 13.400 af dem var sovjetiske krigsfanger som var slavearbejdere. Der deltog også 2.000 civile og ca. 17.00 tyske soldater som overvejende var fangevogtere. Blandt de civile var der også tvangsudskrevne fra Norge og civile slavearbejdere fra Sovjetunionen. Man regner med at ca. 1.200 sovjetborgere, ca. 120 serbere og 200 polakker omkom under byggearbejdet.

Fauske-Drag strækningen blev bygget af den tyske Wehrmacht. Fangelejrene lå langs banelinjen i Dunderlandsdalen, Saltdalen, Sørfold, Hamarøy og Tysfjord. Ca.8.300 sovjetiske krigsfanger deltog som slavearbejdere på denne strækning. Antallet af tyske vagtsoldater var ca. 8.000.

Eksterne henvisninger og kilder

 www.polarbanen.no
 Thomaslillevoll.net web.archive.org
 www.openstreetmap.org

Referencer

Norge under 2. verdenskrig

Polarbanen


Ostrlja je naseljeno mjesto u općini Vareš, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 85

 Muslimani - 71
 Jugoslaveni - 8
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 6

2013.

Prema popisu iz 2013. godine bilo je bez stanovnika.

Izvori

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Vareš

Ostrlja


Palm Beach ili veya Palm Beach County Amerika Birleşik Devletleri'nin Florida eyaletinde bulunan bir ildir. İlin nüfusu 2020 sayımına göre 1,492,191'dir. İlin merkezi West Palm Beach şehridir.

Nüfus
County'nin 2000 yılı sayımına göre nüfusu 1.131.184 kişidir. 2015 yılı tahminine göre nüfus 1.422.789 kişiye ulaşmıştir. |Boylece bu county Florida'nın en kalabalık 3. county olmaktatır. Palm Beach County'nin merkezi "West Palm Beach" kentindedir. Güney Florida metropolit bölgesini oluşturan üç bölgeden biridir.

Coğrafi konum

Kaynakça

Dış bağlantılar

Resmi kurumlar
 Resmi web sitesi
 Palm Beach County Supervisor of Elections
 Palm Beach County Property Appraiser
 Palm Beach County Tax Collector
 Palm Beach County Sheriff's Office
 Clerk & Comptroller, Palm Beach County

Yerel Medya
 Palm Beach Post
 South Florida Sun-Sentinel
 Palm Beach Daily News
 Boca Raton News - Local Newspaper
 Broward-Palm Beach New Times  - An alternative weekly.

Özel kuruluşlar
 Palm Beach County School District
 South Florida Water Management

Emniyet kurumları
 Palm Beach County Sheriff's Office

Adalet kurumları
 Palm Beach County Public Defender
 Palm Beach County State Attorney's Office, 15th Judicial Circuit
 15th Judicial Circuit of Florida

Turizm linkleri
 Palm Beach County Konvansiyon Toplantıları ve Misafirler  Bürosu

Florida'daki iller

Palm Beach County


VI. Mehmed veya Mehmed Vahdeddin (Osmanlı Türkçesi: وحيد الدين, Vahîdüddîn, Mehmed-i Sadis; 4 Ocak 1861, İstanbul - 16 Mayıs 1926, San Remo), Osmanlı İmparatorluğu'nun 36. ve son padişahı ve 115. İslam halifesidir. Saltanatı döneminde, Osmanlı Devleti Mondros Mütarekesi'ni imzalayarak I. Dünya Savaşı'ndan yenik ayrıldı. İstanbul'un İşgali yaşandı ve İngilizlerin baskısı üzerine Meclis-i Mebûsan kapatıldı. Anadolu'da kurulan Türkiye Büyük Millet Meclisi ülke yönetiminde egemen olduktan sonra Vahdeddin'in idaresi fiilen mümkün olmamıştır.

1 Kasım 1922 tarihinde, saltanat TBMM tarafından kaldırılmış ve Vahdeddin, 17 Kasım 1922'de ülkeden ayrılarak Malta'ya gitmiştir. 18 Kasım'da ise TBMM, Millî Mücadele'ye ve Ankara Hükûmeti'ne sıcak bakmış olan veliaht Abdülmecid Efendi'yi halife ilan etmiştir.

Şehzadeliği

Vahdeddin, 4 Ocak 1861 tarihinde Osmanlı İmparatorluğu'nun başkenti İstanbul'da doğdu. Sultan Abdülmecid'in sekizinci oğlu ve kendisinden önce tahta geçen V. Murad, II. Abdülhamid ve V. Mehmed'in küçük kardeşidir. Çok küçük yaşta anne ve babasını kaybetti. Sultan Abdülmecid'in ikballerinden Şayeste Hanım tarafından büyütüldü. Tahta geçiş sıralamasında çok aşağılarda olduğu için gözden uzak bir yaşam sürdü. Gençlik yıllarında gizlice medrese derslerini takip etmiş, bu özelliği ile tahta çıktıktan sonra kendisine arz edilen şer'i konulara müdahale edebilecek derecede yetkinleşmiştir. Hat, musiki ve edebiyat sanatlarıyla ileri seviyede uğraşmıştır.

İlk evliliğini bu dönemde, ablası Cemile Sultan'ın sarayında görüp beğendiği Emine Nazikeda Hanım ile yapmıştır. Cemile Sultan, çok sevdiği Nazikeda üzerine başka bir eş almaması şartı ile Vahideddin'in talebini kabul edeceğini bildirdiğinde ablasının şartını kabul etmesine rağmen, bu evlilikten Sabiha Sultan ve Fatma Ulviye Sultan dünyaya geldikten sonra doktorların tıbben bir daha doğum yapamayacağı bildirilmesi üzerine eşinin de rızasını alarak başka evlilikler yaptı. 1912'de tek oğlu Mehmed Ertuğrul dünyaya geldi.

Ağabeyi II. Abdülhamid'in uzun padişahlığı sırasında, Çengelköy'de mimar Alexandre Vallaury'ye yaptırdığı köşkünde münzevi bir hayat yaşadı. Diğer şehzadeler hakkında padişaha jurnal yazmakla suçlandı.<ref>Lütfi Simavi, Sultan Reşad'ın ve Halefinin Sarayında Gördüklerim'''de "Sultan Abdülhamid devrindeki sui şöhretine rağmen Vahidüddin Efendiden millet ve vatan için hizmetler ümid ediyorduk." der (s. 129). İbnülemin, Yıldız Sarayında tedkik ettiği evrak arasında Vahideddin'e ait jurnal mahiyetinde belgeye rastlamadığını belirtir. (Son Sadrazamlar, IV. 2100)</ref>

V. Mehmed tahta geçtiğinde, Sultan Abdülaziz'in oğlu Yusuf İzzeddin Efendi veliaht oldu. Yusuf İzzeddin'in 1 Şubat 1916'da bir yurt dışı seyahatine çıkacağı gün henüz aydınlatılamayan bir şekilde ölümü üzerine, Vahideddin veliahtlık makamına yükseldi. 1917 Aralık ayında yaveri Mustafa Kemal Paşa eşliğinde beş haftalık Almanya seyahatine çıktı.

 Saltanatı
3 Temmuz 1918'de abisi V. Mehmed'in ölümü üzerine VI. Mehmed unvanıyla 57 yaşında tahta çıktı. Cülûs töreni 4 Temmuz'da gerçekleşti.

Tahta çıkışından kısa bir süre sonra şöyle dediği anlatılır:"Ben bu makam için hazırlanmadım. Çocukluğumdan beri vücutça rahatsız olduğumdan layikiyle tahsil edemedim. Yaşım kemale erdi, dünyada bir emelim kalmadı. Biraderle hangimizin evvel gideceğimiz malum olmadığından bu makamı bekleyişte değildim. Fakat takdiri ilahi böyle teveccüh etti, bu ağır vazifeyi deruhde eyledim. Şaşmış bir haldeyim, bana dua ediniz.".

Vahideddin, zamanında Giuseppe Donizetti'nin II. Mahmud için bestelediği marşı, "Madem, Avrupa'da hükümdarlar değişse de millî marşlar değişmiyor, Osmanlıların neden bir millî marşı olmasın?" diyerek, bir fermanla Osmanlı marşını kabul ettirdi. 1918 yazında Ordu ve Donanma'ya bir Hatt-ı Hümâyun göndererek Başkomutanlığı üzerine aldığını bildirdi. VI. Mehmed unvanıyla tahta çıkarıldığı halde halk tarafından Sultan Vahdeddin olarak adlandırıldı. Devlet yönetiminde aktif bir rol alacağının işaretlerini vermişti ancak iki büyük sorunla karşı karşıya idi: bir yandan, bir felakete dönüşen I. Dünya Savaşı'nı en az hasarla sona erdirmek; öbür yandan, 1913'ten beri imparatorluğa egemen olan İttihat ve Terakkî rejimine karşı bir siyasi alternatif oluşturmak. Tahta geçer geçmez, İttihat ve Terakkî önderliğine muhalefetiyle tanınan Mustafa Kemal Paşa'yı Suriye Cephesi Komutanlığı'na atadı.

8 Ekim 1918'de savaşın kaybedileceğinin anlaşılması üzerine Talat Paşa başkanlığındaki İttihat ve Terakkî Kabinesi istifa etti. Yerine Ahmed İzzet Paşa başkanlığında bir kabine kuruldu ve bu kabine savaşı bitiren Mondros Mütarekesi'ni 30 Ekim 1918'de imzalandı. Ahmed İzzet Paşa'nın "artçı" kabinesinin de sadece 25 gün süren iktidardan sonra istifası üzerine Padişah, diplomat Ahmed Tevfik Paşa'yı 13 Kasım'da Sadrazamlığa getirdi.

Kurtuluş Savaşı 9 Eylül 1922'de İzmir'in Kurtuluşu ve 13 Ekim 1922'de Mudanya Mütarekesi ile sona erdi. Bu sırada İstanbul henüz İtilaf Devletleri'nin askeri işgali altındaydı. 6 Ekim'de TBMM ordusunu temsilen Refet Bele komutasındaki bir askeri birlik İstanbul'a girdi. Bu günlerde basın organları Vahdeddin'in aleyhinde geniş çaplı ve kamuoyunda etki yapan yayınlarda bulundular. Padişah Vahdeddin'in Mustafa Kemal Paşa ve dostları hakkında ölüm fermanı imzalamasının ve Millî Mücadele karşıtı davranışlarının, son padişahın vatan haini olduğunu açıkça göstermekte olduğunu düşünen halk arasında bazı gruplarca hakaret ve tehdit içeren gösteriler yapıldı.

Vahdeddin'in 11 Nisan 1920 tarihli kararname ile başlayan girişimleri, "isyan" kavramının da ötesinde iç savaş girişimi olarak kabul edilmiştir.

 Türkiye'den ayrılışı, sürgün yılları ve ölümü

Kurtuluş Savaşı zafer ile sonuçlandıktan sonra Türkiye Büyük Millet Meclisi hükûmeti 1 Kasım 1922'de hilâfet ile saltanatın ayrıldığını ve saltanatın kaldırıldığını iki maddelik bir yasa ile ilan etti. Vahdeddin'in adı hutbelerden kaldırıldı. 4 Kasım'da son Sadrazam Ahmed Tevfik Paşa istifa etti. 5 Kasım'da Refet Paşa, Bâbıâlî'deki bakanlıklara gönderdiği bir genelgeyle işlerine son verildiğini tebliğ etti. 17 Kasım sabahı Vahdeddin, küçük oğlu Mehmed Ertuğrul ve hareminin mensuplarıyla birlikte Dolmabahçe Sarayı'ndan bir kayığa binerek Boğaziçi'nde demirlemiş olan HMS Malaya adlı İngiliz zırhlısı ile Malta'ya gitti.

İngilizler Vahdeddin'in İngiltere'ye gelmesini kabul etmediği için bir süre Malta'da kaldı. Bu süre zarfında, TBMM tarafından seçilen Abdülmecid Efendi'yi halife olarak kabul etmemiş, "Saltanatsız hilâfet, hilâfetsiz de saltanat olmaz." demiştir. ve çeşitli siyasi arayışlar içerisinde bulunmuştur. Hicaz Kralı Melik Hüseyin'in daveti üzerine Mekke'ye ve oradan da İtalya'daki San Remo şehrine giderek bu şehirde ikamet etti. 20 Nisan 1923'e dek Hicaz'da kaldı. İngiltere'nin baskısı üzerine buradan ayrıldı. Bir süre İtalya'nın Cenova kentinde yaşamasının ardından 11 Haziran 1923'te San Remo kasabasında kiralanan bir villaya taşındı. Bu dönemde başlangıç bölümünü kendi el yazısıyla yazdığı, kalan bölümlerini yakınlarına dikte ettirdiği anılarını kayda geçirdi.

Vahdeddin, hilâfetin kaldırılması ve hanedan üyelerinin sürgünü üzerine 13 Mart 1924'te ABD Başkanına şu mektubu yazdı:
"Amerika Cemahir-i Müttefikiye Reisi Mösyo Coolidge Cenablarına

Siyasi olayların ve gelişmelerin tüm iç yüzünü, hangi nedenlerden dolayı Saltanat merkezimi geçici bir süre için terk etmek zorunda kaldığımı biliyorsunuz. Bu konuda ayrıntılı bilgi sunmayı gereksiz görüyorum. Bu süresiz uzaklaşmamın, babadan kalma sahip olduğum Saltanat ve Hilâfet makamından vazgeçtiğim anlamına gelmeyeceği açıktır. Ankara meclisi gibi bir isyancı fitnenin bu konuda alacağı tüm kararların geçersiz olacağını bildiririm. Şöyle ki; İslam hilafetinin Osmanlı saltanatından soyutlanması ve ayrılması ve hilafetin tümüyle kaldırılması dini, kavmiyeti, vatanı belirsiz ve karışık askerlerden ve öteki sınıflardan oluşan küçük bir şer zümresinin kısmen zorla ve kısmen bilgisizlik ve gafletle yönlendirdiği beş-altı milyonluk Türk kavminin yetki alanı içinde değildir. Bu ancak tüm İslam dünyasınca atanan uzman kişilerden oluşan bir meclisin toplanması ve tüm din bilginlerinin ortak kararı ile çözümlenecek büyük bir evrensel sorundur.

İslam bilginlerinin bildiği üzere şeriata aykırı kararlar herhangi makamdan olursa olsun sonuçsuz kalmaya mahkumdur. Bundan başka bu durumun, içinde bulunulan koşullarda İslam dünyasında sonuçları pek vahim olabilecek büyük bir heyecana yol açacaktır. Ayrıca gelişmiş ülkelerin iç güvenliklerine de büyük bir etki yapacaktır.

Hanedanın ileri gelenleri aleyhinde Ankara meclisi tarafından kabul edilen sürgün ve kovma, emlakine ve bireysel mallarına el koyma gibi haksız kararları hanedanın bireylerini, insan ve kişilik haklarından soyutlar mahiyettedir. Bu konuda yüce kişiliğiniz ve cumhuriyet hükûmetiniz tarafından olanaklar ölçüsünde yapılabilecek yardımları pek değerli sayacağımı açıklamaya gerek yoktur. Bu vesile ile sağlıklı olmanızı yüce haktan niyaz eylerim."

13 Mart 1924

Mehmed Vahideddin

Vahdeddin, 16 Mayıs 1926'da San Remo'da öldü. Cenazesi Türkiye hükûmeti tarafından kabul edilmedi ve Şam'a getirilerek Süleymaniye Külliyesi kabristanına defnedildi. Yapılan otopside, Vahdeddin'in bir kalp damarının tıkanması sonucu öldüğü ortaya çıktı.

 Ailesi
 Eşleri
 Emine Nazikedâ Baş Kadınefendi
 İnşirah Kadınefendi
 Şadiye Müveddet Kadınefendi
 Nevvare Hanım
 Nimet Nevzad Hanım

 Erkek çocukları
 Mehmed Ertuğrul Efendi (5 Ekim 1912, İstanbul - 2 Temmuz 1944, Kahire), VI. Mehmed'in tek oğludur. Kahire'deki Hidiv Tevfik Türbesi'ne 1944 yılında defnedilmiştir.

 Kız çocukları
 Fenire Sultan
 Fatma Ulviye Sultan
 Rukiye Sabiha Sultan

 Konuyla ilgili yayınlar
 Zekeriya Yıldız, "Sürgün Sultan" Nesil Yayınları - Mart 2012
 Turgut Özakman, Vahideddin, M. Kemal ve Milli Mücadele, Bilgi Yayınevi, Ankara 1997
 Ali Fuat Türkgeldi, Görüp İşittiklerim, Türk Tarih Kurumu Yayınları, Ankara.
 Prenses Leyla Açba-Ançabadze, Harem Hatıraları, İstanbul, 2004.
 Necip Fazıl Kısakürek, Vatan Haini Değil-Büyük Vatan Dostu Vahidüddin, Toker Yayınları, 1968. (yasaklandı)
 Tarık Mümtaz Göztepe, Osmanoğullarının Son Padişahı Vahideddin Mütareke Gayyasında ve Osmanoğulları'nın Son Padişahı Vahideddin Gurbet Cehenneminde, Sebil Yayınları, 1978.
 Murat Bardakçı, Şahbaba: Osmanoğulları'nın Son Hükümdarı 6. Mehmed Vahideddin'in Hayatı, Hatıraları ve Özel Mektupları, Pan Yayıncılık, İstanbul 1998.
 Yılmaz Çetiner, Son Padişah Vahdeddin, Milliyet Yayınları, İstanbul.
 Yıldız'dan San Remo'ya: Vahideddin'in Dördüncü Kadınefendisi Nevzat Vahdeddin'in Hatıraları ve 150'liklerin Gurbet Maceraları, Arma Yayınları, İstanbul.
 Kadir Mısıroğlu, Bir Mazlum Padişah: Sultan Vahideddin Han, Sebil Yayınevi, 2008.
 Metin Hülagü, Yurtsuz İmparator Vahdeddin İngiliz Gizli Belgelerinde Vahdeddin ve Osmanlı Hanedanı, Timaş Yayınları, 2008.
 Osman Öndeş, Vahdeddin'in Sırdaşı Avni Paşa Anlatıyor, Timaş Yayınları, 2011.
 Ahmet Anapalı, Sultan Vahideddin Han: Kurtuluşun Faturasını Ödeyen Adam'', Profil Kitap, 2015.

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Torunu Neslişah Sultan'la yapılan bir röportaj (video)

1861 doğumlular
İstanbul doğumlu devlet görevlileri
1926 yılında ölenler
19. yüzyılda Osmanlılar
20. yüzyılda Osmanlı padişahları
I. Dünya Savaşı'nda Osmanlılar
Osmanlı İmparatorluğu Meşrutiyet dönemi
İki kutsal caminin hizmetkârları
Sanremo'da ölenler
Şam Süleymaniye Külliyesi Mezarlığı'na defnedilenler

VI. Mehmed


La Loi sur les tribunaux judiciaires est une loi ontarienne qui organise les cours de justice dans la province.
La Loi sur les tribunaux judiciaires est une loi québécoise qui organise les cours de justice dans la province.

Loi sur les tribunaux judiciaires


Salir do Porto is a former civil parish in the municipality of Caldas da Rainha, Portugal. In 2013, the parish merged into the new parish Tornada e Salir do Porto. The civil parish has an area of  and had a population of 797 at the 2011 census.

Salir do Porto was the northernmost parish of the municipality of Caldas da Rainha. It has a beach with a famous sand dune almost 49 metres high. The beach is located by the river Tornada that flows into the São Martinho bay.
There are other beaches on the ocean side. Those are rock beaches that the locals call quebradas.

Salir has three different communities: Salir do Porto, Casais de Salir do Porto and Bouro.

Salir is served by the Oeste railroad.

References

External links
Junta de Freguesia de Salir do Porto

Former parishes of Caldas da Rainha

Salir do Porto


Festuceae, nekadašnji tribus trava, dio potporodice Pooideae. Podijeljen je na pet podtribusa. Tipčni rod je Festuca.

Podtribusi
 Ammochloinae Tzvelev
 Cynosurinae Fr.
 Dactylidinae Stapf
 Loliinae Dumort.
 Parapholiinae Caro

Sinonimi:
 Cynosureae Dumort.
 Lolieae Link ex Endl.
 Hainardieae Greuter

Izvori

Pooideae

Festuceae