The Battle of Zorndorf, during the Seven Years' War, was fought on 25 August 1758 between Russian troops commanded by Count William Fermor and a Prussian army commanded by King Frederick the Great. The battle was tactically inconclusive, with both armies holding their ground and claiming victory. The site of the battle was the Prussian village of Zorndorf (now Sarbinowo, West Pomeranian Voivodeship, Poland).  During the battle, Frederick famously took a regimental standard and led an attack himself, rallying his troops.

Seven Years' War

Although the Seven Years' War was a global conflict, it was particularly intense in the European theater based on the recently concluded War of the Austrian Succession (1740–1748). The 1748 Treaty of Aix-la-Chapelle gave Frederick II of Prussia, known as Frederick the Great, the prosperous province of Silesia as a consequence of the First and Second Silesian Wars. Empress Maria Theresa of Austria had signed the treaty to gain time to rebuild her military forces and forge new alliances; she was intent upon regaining ascendancy in the Holy Roman Empire as well as the Silesian province. In 1754, escalating tensions with Britain in North America offered France an opportunity to break the British dominance of Atlantic trade. Seeing the opportunity to regain her lost territories and to limit Prussia's growing power, Austria put aside the old rivalry with France to form a new coalition. Faced with this turn of events, Britain aligned herself with the Kingdom of Prussia; this alliance drew in not only the British king's territories held in personal union, including Hanover but also those of his relatives in the Electorate of Hanover and the Landgraviate of Hesse-Kassel. This series of political maneuvers became known as the Diplomatic Revolution.

At the outset of the war, Frederick had one of the finest armies in Europe: his troops—any company—could fire at least four volleys a minute, and some of them could fire five.  By the end of 1757, the course of the war had gone well for Prussia, and poorly for Austria.  Prussia had achieved spectacular victories at Rossbach and Leuthen, and reconquered parts of Silesia that had fallen back to Austria. The Prussians then pressed south into Austrian Moravia. In April 1758, Prussia and Britain concluded the Anglo-Prussian Convention in which the British committed to pay Frederick an annual subsidy of £670,000. Britain also dispatched 7,000–9,000 troops  to reinforce the army of Frederick's brother-in-law, the Duke Ferdinand of Brunswick-Wolfenbüttel. Ferdinand evicted the French from Hanover and Westphalia and re-captured the port of Emden in March 1758; he crossed the Rhine, causing general alarm in France. Despite Ferdinand's victory over the French at the Battle of Krefeld and the brief occupation of Düsseldorf, successful maneuvering of larger French forces required him to withdraw across the Rhine.

After the Battle of Kolín, having pushed the Prussians out of Bohemia in the summer of 1757, and the cleverly waged campaign in the autumn that saw Lieutenant-General the Duke of Bevern's Prussians defeated at the Battle of Breslau (22 November 1757), Empress Maria Theresa of Austria believed her fortunes were taking a turn for the better; however, the situation soon changed when Frederick defeated, first, the French at Rossbach and, then, the Austrians at Leuthen. In August 1758, Austria's ally Russia invaded East Prussia. 42,590 troops under William Fermor advanced within  of Berlin, and were poised to join the Austrians under Field Marshal Daun. King Frederick understood that the joining of his enemies would spell the fall of Berlin and, deciding to forestall their plans, moved to the Russian rear. Fermor, who was then besieging Küstrin, learned about this maneuver from a Cossack sortie. He lifted the siege and occupied a position at Zorndorf,  northeast of Küstrin. At the Battle of Tornow a month later, a Swedish army repulsed the Prussian army but did not move on Berlin. By late summer, fighting had reached a draw.  None of Prussia's enemies seemed willing to take the decisive steps to pursue Frederick into Prussia's heartland.

While Ferdinand kept the French occupied in the Rhineland, Prussia had to contend with Sweden, Russia, and Austria. There remained a possibility that Prussia could lose Silesia to Austria, Pomerania to Sweden, Magdeburg to Saxony, and East Prussia to Poland-Lithuania or Russia: for Prussia, this represented an entirely nightmarish scenario.
By 1758, Frederick was concerned by the Russian advance from the east and marched to counter it. East of the Oder river in Brandenburg-Neumark, a Prussian army of 36,000 men fought a Russian army of 42,590 at Zorndorf on 25 August 1758.

Terrain
Zorndorf is a sizeable hamlet in a peat wilderness, full of scraggy firs, heaths, and cultivated spaces resembling light green islands in a mass of dark fir.  In the mid-18th century, it was very marshy, full of bogs; eventually Prussians developed a firm broad road, but this was not even dreamed of in 1758, when it was characterized by bog pools and a semi island some  from the Oder river, and about  above the river. Thomas Carlyle, who toured the ground 100 years later, investigated some of the old records: he called these marshes  "leakages"  approximately 2–3 miles broad, mostly bottomless and woven with sluggish creeks and stagnant pools.  Zorndorf lies at the crown of this morass of nearly unpassable terrain.

Battle

On 25 August Frederick's infantry attacked a Russian "Observation Corps," which consisted of young conscripts only. The Russians managed to hold their own until the famed cavalry of Friedrich Wilhelm von Seydlitz struck against them. The Russian cavalry clashed with the Prussians, but was routed and had to flee towards the lines of the Russian infantrymen who, confused by clouds of dust and gun smoke, mistook them for the Prussians and opened artillery fire.

In the meantime, Frederick's infantry fell upon the left wing of the Russian army. Frederick intended to repeat the oblique order assault that had granted him victory at the Battle of Leuthen, yet as the Russian lines were unable to retreat due to the swamps in their rear, and the left flank of Frederick's army was likewise unable to enclose the Russian lines because of the unfavorable terrain and successful Russian resistance, the battle took the course of an extremely bloody, frontal clash of the adversaries' armies within a narrow battlefield setting.

During the ensuing battle, both sides quickly ran out of gunpowder and engaged in hand-to-hand fighting. When some of the Prussian battalions showed signs of tiring, Frederick himself led them in an attack. The battle was described by contemporaries as the bloodiest in the 18th century. One Prussian officer reported that "bodies of Russians covered the field row by row; they kissed their cannons while their bodies were cut to pieces by our sabers, but still they would not retreat." After the battle, Frederick famously declared that "it's easier to kill the Russians than to win over them."

Aftermath

The Prussians lost 11,390 men and immediately claimed that the Russians numbered 70,000 men and lost between 20,000 and 22,000 in total. Two days later they claimed to have defeated 80,000 men and killed 26,000; eventually, this inflated number rose to 30,000 dead in a letter of Frederick to his sister. The actual Russian losses were about 16,000 men, still a significant number. That the Russians took such heavy casualties and did not pull back, left an imprint on the Prussian soldiers and upon Frederick himself. Before the battle he regarded the Russian army as weaker than his own, but in this battle the Russians proved themselves tough opponents and Frederick was frustrated by their tenacity. The battle appeared inconclusive: since neither side was driven from the battlefield, both could declare themselves victorious.

The Russians had no choice but to leave the region; the heavy extractions they had exacted on the countryside meant there was nothing to keep man or beast alive. The Prussians still had their supplies, but otherwise were in the same position as the Russians. Nonetheless, Frederick ended the battle in possession of the terrain, with his lines of communication intact, and his fighting force mobile. The Russians also had disputes with the Austrians. The envoy from Vienna, while in the Russian camp, cast doubts upon Fermor's competence. Fermor responded with detraction on the Austrians' abilities, who had not sent even an auxiliary corps to his assistance. The Austrians were, instead, preparing for a thrust into Saxony against the weaker army Frederick had left behind under the command of his younger brother, Prince Henry. The Austrians advanced so slowly, Henry and his army were gone when the Austrians arrived; and all they managed to achieve during Frederick's absence was to capture a minor Prussian fortress and a garrison of 1,400. Even that feat was a modest one, and achieved by Imperial (Reichsarmee) troops, not Austrian ones.

After the fighting, Frederick withdrew his cavalry to stop their incessant and destructive skirmishing with the Cossacks, thereby allowing the Russian army to re-establish contact with their baggage wagons. Considering himself the victor, Fermor sent a triumphant letter to Saint Petersburg, assembled his troops into two columns and marched towards Landsberg to link up with the forces of Count Pyotr Rumyantsev. Upon hearing the news of the battle, three Allied capitals, Saint Petersburg, Vienna and Paris, celebrated a triumph. As Fermor left, Frederick was eager to proclaim it a retreat, although in reality the Russians were not fleeing and marched in perfect order, not being worried by the remaining Prussian troops. The Prussians followed them but refrained from launching another attack. This retreat prevented the Russians from reaching their Austrian allies and allowed Frederick to claim the battle as his victory, a view also popular in 19th century historiography, but historians still disputed the outcome.

In culture
Carl Röchling's 1904 depiction, Frederick the Great in the battle of Zorndorf before the frontline of the von Bülow regiment became a widely perceived symbol of the early 20th century ideal of soldiers' heroism.

Notes

References

Sources

 }

  (In German.)

Further reading

.

External links

  Fermor's report of the battle (with a map appended)
 Orders of Battle
 Zorndorf 1758: Obscure Battles
  Kronoskaf: Battle of Zorndorf

Battle of Zorndorf
Battles of the Seven Years' War
Battles involving Russia
Battles involving Prussia
1758 in the Holy Roman Empire
Battles of Frederick the Great
Battles of the Silesian Wars
History of West Pomeranian Voivodeship

Battle of Zorndorf


Founangué est un quartier de la ville de Maroua, région de l'Extrême-Nord au Cameroun. Il est situé dans la commune d'arrondissement de Maroua II, subdivision de la communauté urbaine de Maroua.

Historique
Le quartier Founangué est créé par le Décret N° 2007/115 du 23 Avril 2007.

Géographie

Lieux populaires

Population
Founangué est peuplé de Fulbe Zaake'en.

Institutions

Éducation
EMA Founangué ayant un statut public

Santé
Centre médical d'arrondissement de Founangué

Lieux de culte
La cathédrale

Notes et références

Articles connexes
 Koutbao
 Kakataré
 Baouliwol
 Doualaré (Maroua)

Commune au Cameroun

Founangué


Kalhat ili Galhat (arapski: قلهات, Qalhat) je stari utvrđeni grad koji se nalazi na istočnoj obali Omana, u pokrajini Istočni Oman, oko 20 km sjeverno od grada Sura, glavnog grada regije.

Drevni grad Kalhat je upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2018. godine, sljedeće godine je upisana na popis ugroženih mjesta svjetske baštine jer "predstavlja jedinstveno arheološko svjedočanstvo o trgovinskim vezama između istočne obale Arabije, istočne Afrike, Indije, Kine i jugoistočne Azije".

Povijest i odlike

Grad, osnovan u 2. st., razvio se kao glavna luka na istočnoj obali Arabije između 11. i 15. stoljeća, za vrijeme vladavine knezova Hormuza. Grad je služio kao važna postaja u široj trgovinskoj mreži Indijskog oceana (sosbito u trgovini konjima.), a bio je i drugi grad Kraljevine Hormuz.

Marko Polo ga je posjetio u 13., a Ibn Batuta u 14. stoljeću. Tijekom svog posjeta, Ibn Batuta je istaknuo kako Kalhat ima "lijepe bazare i jednu od najljepših džamija". Nadalje, napomenuo je da je džamiju izgradila Bibi Marjam i imala je zidove ukrašene "kašanima" (perzijski ornament). Naime, Bibi Marjam je nastavila je vladati Kalhatom i Hurmuzom nakon smrti svog supruga Ajaza 1311. ili 1312. godine. Prema usmenoj tradiciji, grad je tada bio pogođen potresom.

Pokrivajući više od 60 hektara (240.000 m²), drevni grad bio je okružen unutarnjim i vanjskim zidinama koji su sadržavali kuće i trgovine, dok su izvan zidina bile nekropole. Pronađeni su artefakti iz daleke zemlje kao što su Perzija i Kina. Danas je vrlo malo ostalo od drevnog grada Kalhata, tek neumjesni mauzolej Bibi Marjam.

God. 1508. Kalhat je opljačkao portugalski moreplovac Afonso de Albuquerque.

Omanski LNG LLC S.A.O.C. u posjedu Qalhat LNG terminala nalazi se u luci Kalhata.

Izvori

 Qalhat, iz Oman et les Émirats Arabes Unis, Bibliothèque du Voyageur-Gallimard, Pariz, 2008., str. 170.

Svjetska baština u Omanu
Drevni gradovi
Arheološki lokaliteti u Omanu

Kalhat


The NAACP Image Award winners for the Chairman's Award:

References

NAACP Image Awards

NAACP Image Award – Chairman's Award


Mæslingevirus eller mæslinge morbilivirus, MV (en. Measles morbillivirus), tidligere kaldt mæslingevirus (MeV) forårsager mæslinger. Mennesket er den naturlige vært, og der kendes intet reservoir for denne virus i noget dyr.

Mæslingevirus er beslægtet med den nu-udryddede kvægpest-virus, RPV (rinderpest virus).

Generelt

MV er en membrankappet morbilivirus med et genom af -ssRNA (negativt polariseret enkeltstrænget RNA) med 15.896 baser og 6 gener, der koder for 8 proteiner:

 Hemagglutenin

 Fusionprotein

 Matrixprotein

 RNA dependant RNA polymerase, RdRp

 Phosphoprotein + V-protein + C-protein

 Nucleoprotein.

Receptorer for mæslingevirus

Mæslingevirus binder sig med overfladeproteinet hemagglutinin til receptorer på overfladen af værtsorganismens celler:

 CD46 som udtrykkes på næste alle menneskets celler

 CD150 eller SLAM (signaling lymphocyte activation molecule) som er på B- og T-celler og andre immunceller

 nectin-4 som er et adhæsionsmolekyle på overfladen af mange af menneskets celler inklusivt nerveceller.

Vaccine

Der er 23 undertyper af mæslingevirus men kun en serotype. Med en vaccine fremstillet af svækkede mæslingevirus opnås der immunitet. Vaccinen er en kombinationsvaccine, MFR-vaccine, mod mæslinger, fåresyge og røde hunde.

Henvisninger

Vira

Mæslingevirus


The Grotto ist ein Durchbruch im Gestein an der Great Ocean Road bei Port Campbell in Victoria, Australien. Ihre Entstehung verdankt sie natürlichen Ursachen, der Erosion.

Beschreibung und Entstehung
Die Landmarke entstand durch den Druck der Wellenbewegung des dortigen Tidenhubs und den lösenden Einfluss salzigen Meereswassers: In den Trockenphasen während der Ebbe verflüchtigte sich das Wasser und das Salz des Meerwassers bildete Salzkristalle, die in den Poren, Rissen und Spalten des Gesteins Druck ausübten und es ablösten. Das natürliche Gebilde erhielt seinen Namen wegen seiner Bogenform, die an eine Grotte erinnert. Der Eindruck, dass es durch Menschenhand entstanden sein könnte, wird durch die waagerecht gelagerten Gesteinsschichten verstärkt.

Die "Grotte" wurde wegen ihrer Form und der über Holztreppen zu erreichenden Aussichtsplattform eine Touristenattraktion an der Great Ocean Road. Bei Ebbe kann das Innere der Höhle betreten werden, die ansonsten vom Wasser bespült wird. Dabei eröffnet sich der Blick auf das dahinter liegende Wasserbecken, das bei Ebbe nicht geleert wird.

Siehe auch
Twelve Apostles
London Arch (früher London Bridge genannt)
Loch Ard Gorge
Gibson Steps

Weblinks
visit12apostles.com.au Offizielle Website der 12 Apostles Region of Victoria

Einzelnachweise

Geographie (Victoria, Australien)
Corangamite Shire

The Grotto


Dossen-Došen je hrvatsko prezime bunjevačko-ličke obitelji čiji su članovi naselili Liku te mnoge gradove u Slavoniji, Podravini i područja oko Bjelovara.

Marko Došen doselio se iz Hercegovine u Liku 1645. godine. Poginuo je u borbi s Turcima na Takalicama kod Brušana. Ostavio je iza sebe tri sina, od kojih je najpoznatiji bio Dujam Došen, krajiški kapetan i vojvoda, koji je zbog svojih doprinosa u borbi protiv Turaka u Lici nagrađen plemstvom.

Najpoznatiji članovi ove obitelji su: austrijski i francuski časnik Petar pl. Došen od Bilaj-grada, njegov brat podmaršal Antun Došen i sin brigadni general Lavoslav Došen. Petar i Antun su praunuci Dujma Došena. Jedan od poznatih Došena je Marko Došen, pravaš i predsjednik Hrvatskog državnog sabora i njegov sin Ante Došen. Zatim su tu glazbeni aranžer i producent Mato Došen, iseljenički publicist Zvonimir Došen, književnik Vid Došen, pjevačica (zabavna glazba i opera, dobitnica Porina) Blanka Došen, znanstvenica Ana Došen-Dobud i dr. Francuska i hrvatska spisateljica Cvijeta Grospić pisala je pod pseudonimom Flora Dosen. Majka joj se djevojački prezivala Došen.

U okolici Karlobaga postoje napuštena sela bez stanovnika: Došen Dabar, Došen Duliba, Došen Ruja, Došen-Plana i Došeni.

Izvori
 Enver Ljubović, Grbovi plemstva Like, Gacke i Krbave, 2003., 94-95

Hrvatski vojni zapovjednici
Hrvatska prezimena
Bunjevci

Došeni


An Ophrys torrensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni H.Dekker. An Ophrys torrensis in nahilalakip ha genus nga Ophrys, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Italy. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ophrys

Ophrys torrensis


The Tseung Kwan O line () is one of the ten lines of the MTR system in Hong Kong, indicated by the colour purple. It is currently  long, taking 15 minutes to travel throughout the entire line.

The line runs from North Point on the Hong Kong Island to the new town of Tseung Kwan O. It bifurcates east of Tseung Kwan O station into two branches, one northward to Po Lam and one southward to LOHAS Park. The Tseung Kwan O Depot at LOHAS Park is responsible for the maintenance of the line's rolling stock.

During the morning peak period, the Tseung Kwan O line uses 15 trains to maintain a frequency of 2.5 minutes between Tseung Kwan O and North Point.

Route map

Route description
The Tseung Kwan O line is the first MTR line with no tracks on viaducts. It was the only line with tracks completely in tunnels until the completion of LOHAS Park station, which there are two short sections nearby that are not in tunnels. The stations of Yau Tong, Po Lam and LOHAS Park are at ground level, but are completely shielded to minimise noise to the surrounding development. The rest of the line has its tracks located underground.

The western terminus of the line is North Point, providing cross-platform interchange together with the neighbouring station of Quarry Bay. East of Quarry Bay, the line passes under Victoria Harbour to Yau Tong station, a station serving the East Kowloon neighbourhood of the same name, using the rail tunnel of the Eastern Harbour Crossing. From Yau Tong, the line passes through the Black Hill Tunnels to enter Tseung Kwan O New Town at Tiu Keng Leng.

Within Tseung Kwan O new town, the line splits into two branches east of Tseung Kwan O station. One branch reaches Hang Hau and Po Lam stations in the northern part of the new town, whereas the southward branch connects LOHAS Park station in Area 86. LOHAS Park is a large residential development built above the Tseung Kwan O Depot, where the trains of the line are maintained.

Train operations

Operation of the line is relatively complex because of the split into two branches at Tseung Kwan O.

The majority of trains on the line run through from Po Lam to North Point and vice versa. Through service between LOHAS Park and North Point is only provided during rush hour; during non-peak periods, LOHAS Park is only served by "shuttle trains" that terminate at Tiu Keng Leng, operating at 12-minute intervals. Passengers travelling to and from LOHAS Park during non-peak hours are required to change trains at Tiu Keng Leng or Tseung Kwan O in order to continue their journey.

Train headways are as follows:
 Rush hour: One through train to/from LOHAS Park after two trains to/from Po Lam
 North Point - Po Lam trains: every 2.5 or 4 minutes
 North Point - LOHAS Park trains: every 7–8 minutes
 combined headway between North Point and Tseung Kwan O is 2.5 minutes.
 Non-peak period:
 Mon-Fri, Sat (10:00-20:00) and Sun (09:00-20:00)
 North Point - Po Lam trains: every 4 minutes
 Tiu Keng Leng - LOHAS Park shuttle trains: every 12 minutes
 No through service from LOHAS Park to North Point, vice versa
 Every day between 20:00 and 00:00
 North Point - Po Lam trains: every 5 minutes
 Tiu Keng Leng - LOHAS Park shuttle trains: every 12 minutes
 No through service from LOHAS Park to North Point, vice versa
 Every day after 00:00
 North Point to Po Lam trains: every 6 minutes
 Po Lam to North Point trains: every 8–9 minutes
 Tiu Keng Leng - LOHAS Park shuttle trains: every 12 minutes

History
The Tseung Kwan O line was planned to serve the new town of Tseung Kwan O and was first proposed in 1981 as part of the Junk Bay New Town Transport Study. The report proposed four corridors, all of which called for the Kwun Tong line to be extended to Lam Tin station and placed the terminus of the Tseung Kwan O line at the vicinity of Tsui Ping Estate. The construction cost was estimated at HK$3 billion. The construction of the Tseung Kwan O line was approved by the Hong Kong Government in 1985 and under the 1985 plan, a  branch line from Lam Tin station to Tseung Kwan O station, consisting of 5 or 6 stations, was to be built beginning in 1992 and to open by the end of 1996. This plan was cancelled by the MTR Corporation in August 1990.

MTR re-proposed the line in 1993, and the plan was approved by the Hong Kong Executive Council on 20 October 1998. Construction commenced on 24 April 1999 and the line opened on 18 August 2002, at a cost of HK$18 billion. The new line took over the cross-harbour segment, via the Eastern Harbour Crossing to North Point station, from the Kwun Tong line. The Kwun Tong line was extended to Yau Tong and Tiu Keng Leng stations to interchange with the new line.

Trains
The line is served by the K-Stock and M-Trains. The K-Stock trains were manufactured by a consortium of Hyundai Rotem and Mitsubishi Corporation, and were expected to be quieter and to use energy generated from deceleration.

Although tailor-made for the line, the K-Stock trains actually ran on the Kwun Tong line from launch through April 2010, and the original M-Trains ran on this line instead. The K-Stock trains were finally transferred to this line in April 2010.

Stations
This is a list of the stations on the Tseung Kwan O line.

List

Notes

Future development

The Tseung Kwan O line will probably be extended to Tamar station and interchange with an extended Tung Chung line there. This is according to the "interchange scheme" devised for the North Island line, which would also see the line serve stations at Fortress Hill, Causeway Bay North and Exhibition Centre, the latter of which would provide a connection with the Sha Tin to Central Link extension of the  North South Corridor (East Rail Line to Admiralty). Construction is not expected to begin before 2021.

Under an earlier proposal, called the "swap scheme", the line would have taken over the section of the Island line from Fortress Hill to Kennedy Town; with the remaining section east of Tin Hau being transferred to the Tung Chung line. This was rejected as the existing Island line would be interrupted and require an interchange.

See also
 Transport in Hong Kong
 List of areas of Hong Kong

References

External links

Success Story - Tseung Kwan O Extension Project, MTRCL, 2005

MTR lines
Tseung Kwan O
Railway lines opened in 2002
1432 mm gauge railways in Hong Kong
1500 V DC railway electrification
2002 establishments in Hong Kong

Tseung Kwan O line


Sopa puede referirse a:

 La sopa, un plato compuesto de un caldo y uno o más ingredientes sólidos cocidos en él.
 La sopa, un programa venezolano de televisión emitido por la cadena E! Entertainment Television.
 Stop Online Piracy Act («SOPA»), un proyecto de ley contra la piratería.

Además, puede hacer referencia a:

 La sopa boba, la comida que se daba a los pobres en los conventos, que se componía básicamente de pan y caldo.
 La sopa boba, una serie española de televisión, emitida por el canal Antena 3.

Enlaces externos

Sopa (desambiguación)


Close to Metal (literalmente, Cerca del Metal) es una biblioteca creada por Advanced Micro Devices para la programación de propósito general en sus unidades de procesamiento gráfico, es decir, el uso de GPGPU posible gracias al paso de las arquitecturas de shading unificadas.

En el año 2006 AMD presentó esta biblioteca para competir con el CUDA de NVIDIA y así entrar en el mundo de la computación con tarjetas gráficas. CTM (Close to Metal) era una fina capa de abstracción que permitía a los desarrolladores acceder directamente al juego de instrucciones de sus GPUs y su sistema de memoria.

Sin embargo, debido al poco éxito que tuvo, en el 2008 se decidió terminar con su desarrollo y pasar a utilizar OpenCL.

Antes de terminar con CTM y pasarse completamente a OpenCL, ATI también creó Brook+, una versión optimizada de BrookGPU para el hardware de ATI. Todos ellos siguen estando incluidos en el kit de desarrollo de software Stream SDK de ATI que a día de hoy se llama AMD Accelerated Parallel Processing SDK (abreviado, AMD APP SDK), pero como ya se ha dicho, en desarrollo activo solo está el soporte para OpenCL.

Descripción básica
Distribuido como entorno de desarrollo llamado ATI Stream SDK, (después AMD APP), era una aproximación de abajo arriba. Daba a los desarrolladores acceso a bajo nivel (ensamblador) a la GPU para quien lo quisiera. Además daba implementaciones a alto nivel para quien no quería acceso a bajo nivel y los desarrolladores eran libres de implementar sus propios lenguajes y entornos.

La API de Close to Metal cuando se permitió acceso al público en 2007 pasó a llamarse CAL (Compute Abstraction Layer, capa de abstracción de computación), manteniendo la misma filosofía que las bibliotecas CTM originales. El CAL se distribuía (y se sigue haciendo) junto con el actual AMD APP.

La CTM API (o CAL) exponía ciertas partes hardware de los procesadores de gráficos: el procesador de comandos, el núcleo de shaders y el controlador de memoria escondiendo el resto de propiedades gráficas (recordemos que CTM trata de computación, no de gráficos), proporcionando comunicación directa con la GPU, salteando las librerías gráficas y las limitaciones que estas imponían para la computación. Todo ello independiente de la GPU. CAL funcionaba entonces sobre la HAL (Hardware Abstraction Layer, capa de abstracción hardware), que es específica para cada GPU y necesaria para que cualquier programa CAL pudiera funcionar sobre cualquier tarjeta gráfica de ATI compatible con Stream SDK.

Enlaces externos
Sitio web oficial

Véase también
 Radeon HD
 CUDA
 OpenCL

Referencias

Advanced Micro Devices
ATI Technologies
Tarjetas gráficas
Software

Close to Metal


Arbee Stidham (* 9. Februar 1917 in DeValls Bluff, Arkansas; † April 1988) war ein US-amerikanischer  Blues-Musiker (Gesang, Saxophon, Gitarre, Harmonika).

Leben und Wirken
Arbee Stidhams Vater Luddie Stidham war Musiker im Jimmie-Lunceford-Orchestra.
Mit seiner Formation Southern Syncopators trat Arbee in den 1930er Jahren in Clubs seines Heimatstaats Arkansas auf; er war auch im Radiosender KARK in Little Rock zu hören und begleitete 1930/31 mit seiner Band die Sängerin Bessie Smith bei einer Tournee durch die Südstaaten. Stidham trat häufig in Little Rock und Memphis (Tennessee), bevor er in den 1940er Jahren nach Chicago zog. Dort arbeitete er mit Memphis Slim; außerdem machte er Plattenaufnahmen mit dem Lucky-Millinder-Orchestra für Victor. Er nahm auch unter eigenem Namen für Victor auf (Your Heart Belongs to Me), mit dem er in R&B-Charts erfolgreich war, ferner in den 1950er- und 1960er-Jahren für Bob Shads Label Sittin' In With, Checker (I Don't Play/Don't Set Your Cap for Me), States (Look Me Straight in the Eye, 1957, mit Earl Hooker und Lefty Bates), Abco (Meet me Half Way, mit Willie Dixon, und Killer Blues), Prestige/Bluesville, Mainstream und Folkways. Als Reverenz an den verstorbenen US-Präsidenten Roosevelt spielte er einen Protestsong, Mr. Commissioner (Checker 751) 1952 ein.

1973 hatte er einen Auftritt in dem Film The Bluesman. Stidham trat in diesen Jahren auf zahlreichen Festivals und in Clubs auf, auch außerhalb der Vereinigten Staaten. In den 1970er Jahren unterrichtete er an der Cleveland State University.

Stidham war ein Bluessänger und Gitarrist, der im weitesten Sinn im Mississippi-Country-Stil eines Big Bill Broonzy spielte. Er nahm mit Jazz Gilum und Memphis Slim auch zwei Coverversionen von Broonzy-Songs auf, I Feel So Good und Rockin' Chair Blues.  Charles Keil sieht in seinem Buch Urban blues Arbee Stidham in der Tradition der Kansas City-Shouter wie Eddie Cleanhead Vinson, Jimmy Witherspoon, Big Joe Turner oder Wynonie Harris.

Diskographische Hinweise
 Complete Recordings Vol. 1: 1947 - 1951 (Blue Moon), mit Sax Mallard, Tab Smith, Lucky Millinder
 Complete Recordings Vol. 2: 1951 - 1957 (Blue Moon), mit Red Holloway, Earl Hooker, Tommy 'Mad' Jones, J.T. Brown, Wayne Bennett, Lefty Hayes
 My Heart Belongs to You (Crown, rec. 1947–57, ed. 1981)
 Arbee's Blues (Folkways, 1961), mit Memphis, Slim, Jump Jackson
 Jazz Gillum / Arbee Stidham / Memphis Slim – Blues By Jazz Gillum (Folkways, 1961)
 Tired of Wandering – The Blues of Arbee Stidham (Prestige/Bluesville, 1960), mit King Curtis, John Wright, Leonard Gaskin, Armond 'Jump' Jackson (d)
 A Time for Blues (Mainstream, 1972)
 There's Always Tomorrow (Folkways, 1973)

Weblinks

 Porträt bei Blues Nexus

Einzelnachweise

Blues-Musiker
Blues-Sänger
Musiker (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1917
Gestorben 1988
Mann

Arbee Stidham


Özsoy ist ein türkischer männlicher Vorname und Familienname.

Namensträger
 A. Sumru Özsoy (* 2000), türkischer Linguist
 Burak Özsoy (* 1994), türkischer Fußballspieler
 Burcu Özsoy (* 1976), türkische Wissenschaftlerin
 Fikret Özsoy (* 1965), türkische Speerwerferin
 Neriman Özsoy (* 1988), türkische Volleyballspielerin
 Ömer Özsoy (* 1963), muslimischer Theologieprofessor
 Serkan Özsoy (* 1978), türkischer Fußballspieler
 Yesim Ozsoy Gulan (* 1972), türkische Schauspielerin und Autorin

Sonstiges
 Özsoy (Oper), Oper von Ahmed Adnan Saygun aus dem Jahr 1934

Einzelnachweise

Männlicher Vorname
Familienname
Türkischer Personenname

en:Özsoy (surname)

Özsoy


Gagarin (), known until 1968 as Gzhatsk (), is a town and the administrative centre of Gagarinsky District of Smolensk Oblast, Russia, located on the Gzhat River,  northeast of Smolensk, the administrative centre of the oblast. Population:

The town's former name is from that of the Gzhat River, which is of Baltic origin (cf. Old Prussian gudde, meaning "forest").

Geography

Climate
Gagarin has a warm-summer humid continental climate (Dfb in the Köppen climate classification).

History
In 1718, a village on the territory of modern Gagarin was transformed by a decree of Peter the Great to a transshipment landing stage (called Gzhatsky landing stage). From the mid-18th century, Gzhatsk was a sloboda, and in 1776, by a decree by Catherine the Great, it was granted uyezd town status and a coat of arms showing "a barge loaded with bread ready for departure, on a field argent", meaning that the town was a good landing stage for grain.

The town was built at the crossing of the Moscow road (east-west) and the Smolensk road (north-south, paralleling the river). By the plan of 1773, it was laid out in triangular form. One part paralleled the Gzhat River, another—the road to Moscow, and the base of the triangle connected them.

On August 29, 1812, in the village of Tsaryovo-Zaymishche near Gzhatsk, Mikhail Kutuzov accepted command of the Russian army. On the day of Napoleon's invasion, the town was set on fire and burned for several days. It was near Gzhatsk where Denis Davydov's guerrilla group started to operate. Russian troops entered the town again on November 2, 1812. When the town was rebuilt in 1817, the former regular layout was basically kept.

On , 1917, Soviet power was proclaimed in Gzhatsk and its uyezd. A year later, there was a counterrevolutionary insurrection.

During World War II, the town housed a flax factory, a sawmill, a brickyard, a roller-mill, a bakehouse complex, a weaving factory, a power station, and a number of guilds. In the course of the war, Gzhatsk was occupied by the German Army from October 9, 1941 until March 6, 1943, when it was liberated by the troops of the Soviet Western Front.

In 1968, the town was renamed Gagarin in honor of the first person to travel into space, Yuri Gagarin, who was born in 1934 in the nearby village of Klushino.

Administrative and municipal status
Within the framework of administrative divisions, Gagarin serves as the administrative center of Gagarinsky District. As an administrative division, it is, together with one rural locality (the settlement of Trufany), incorporated within Gagarinsky District as Gagarinskoye Urban Settlement. As a municipal division, this administrative unit also has urban settlement status and is a part of Gagarinsky Municipal District.

International relations

Gagarin is twinned with:

 Barysaw, Belarus
 Krupki, Belarus
 Orsha, Belarus
 Ratingen, Germany

References

Notes

Sources

External links

Official website of Gagarin
Gagarin Business Directory

Cities and towns in Smolensk Oblast
Populated places established in 1719
1719 establishments in Russia
Gzhatsky Uyezd
Yuri Gagarin
Monuments and memorials to Yuri Gagarin

Gagarin, Smolensk Oblast


كليمرسون دي أراخو سواريز  من مواليد 8 أغسطس 1977 في كاروارو في البرازيل، لاعب كرة قدم برازيلي.

حطم الرقم القياسي للأهداف في الدوري القطري الذي كان مسجلاً باسم الاعب الأرجنتيني جابرييل بتسجيله 27 هدف.
اشتهر بسرعته ومهارته.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في اليابان
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قطر
لاعبو كرة قدم رجالية برازيليون مغتربون
لاعبو كرة القدم البرازيليون
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من كاروارو
لاعبو الدوري البرازيلي الدرجة الأولى
لاعبو الدوري البرازيلي لكرة القدم الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الياباني للدرجة الأولى
لاعبو أتليتيكو مينيرو
لاعبو دوري نجوم قطر
لاعبو شيميزو إس-بولس
لاعبو غامبا أوساكا
لاعبو فلومينينسي
لاعبو كروزيرو
لاعبو كرة قدم برازيليون
لاعبو كرة قدم مغتربون برازيليون
لاعبو كرة قدم مغتربون في اليابان
لاعبو كرة قدم مغتربون في قطر
لاعبو منتخب البرازيل تحت 20 سنة لكرة القدم
لاعبو نادي الغرافة
لاعبو نادي غوياس
لاعبو نادي ناوتيكو
مواليد 1397 هـ
مواليد 1977
رياضيون من بيرنامبوكو
لاعبو كرة قدم من بيرنامبوكو

كليمرسون دي أراوجو سواريز


Die Chinese Taipei Open 1984 im Badminton fanden vom 13. bis zum 15. Januar 1984 in Taipeh, Taiwan, statt. Das Mixed wurde nicht ausgespielt.

Finalresultate

Referenzen
 Martin Knupp: YONEX Badminton Handbuch 1985 S. 150

World Badminton Grand Prix 1984
1984
Badmintonwettbewerb in Taipeh

Chinese Taipei Open 1984


An Thrixspermum platystachys in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Frederick Manson Bailey, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Thrixspermum platystachys in nahilalakip ha genus nga Thrixspermum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Thrixspermum

Thrixspermum platystachys


Millie Bobby Brown (Marbella, Španjolska, 19. veljače 2004.) britanska je glumica i producentica. Slavu je stekla glumeći Eleven u Netflixovoj znanstveno-fantastičnoj seriji Stranger Things, za koju je dobila dvije nominacije za Nagradu Emmy. Brown je glumila u avanturističkom filmu Godzilla: King of the Monsters (2019.) i njegovom nastavku Godzilla vs. Kong (2021.). Također je glumila i producirala Netflixov misteriozni film Enola Holmes (2020.) i njegov nastavak iz 2022. godine.

Godine 2018. Brown se našla na Time-ovom popisu 100 najutjecajnijih ljudi na svijetu. Imenovana je UNICEF-ovim veleposlanikom dobre volje te je time postala najmlađa osoba koja je odabrana za tu poziciju.

Izvori

Britanski glumci

Millie Bobby Brown


İnek Şaban, 1978 yapımı bir Türk filmi.

Konu
Manavda çıraklık yapmakta olan Şaban bir gün sevdiği kızın başlık parasını ödemek için Almanya'ya gitmek üzere havalimanına gider. Ne var ki, Şaban'ı kaleci Bülent sanan Kara Mithat'ın adamları Şaban'ı yaka paça Mithat'a götürürler. Şaban, Bülent'in yerine maçlara çıkar, maçlarda aklına manavda attığı karpuzlar gelir ve kalede adeta devleşir. Filmin sonlarına doğru Bülent geri döner ve gerçek anlaşılır.

Oyuncular
Kemal Sunal - Kaleci Bülent / İnek Şaban
Defne Yalnız - Zeliha
Yavuz Karakaş - Arap Nuri
Saadet Gürses - Ayşe
Dinçer Çekmez - Kara Mithat
Osman F. Seden - Kulüp Başkanı
Zeki Sezer - Doktor
Abdi Algül - Kara Mithat'ın Adamı
Macit Flordun - Antrenör
Nermin Özses - Ayşe'nin Annesi
Kudret Karadağ - Mardinli Arif'in Adamı
Ali Şen - Bekir Efendi
Mehmet Uğur - Arap Nuri'nin Adamı
İbrahim Kurt - Jilet Rıza'nın Adamı
Baykal Kent - Manda
İbrahim Uğurlu - Kara Mithat'ın Adamı
Orhan Elmas - Menajer Kayhan
Nuri Tuğ - Bahçıvan Kadir
Süheyl Eğriboz - Jilet Rıza
Cevdet Balıkçı - Arap Nuri'nin Adamı
Çetin Başaran - Kara Mithat'ın Adamı
Hakkı Kıvanç - Karpuzcu
Ali Demirel - Kumarbaz
Seyfettin Karadayı - Kulüp Yöneticisi

Dış bağlantılar

 IMDb'de İnek Şaban

Kaynakça

1978 çıkışlı Türk filmleri
1970'lerde polisiye komedi filmleri
Osman Fahir Seden'in yönettiği filmler
Osman F. Seden'in senaryosunu yazdığı filmler
Türk polisiye komedi filmleri
Konusu İstanbul'da geçen filmler
Türk gangster filmleri
Türk spor temalı komedi filmleri
Futbolla ilgili Türk filmleri
1970'lerde Türkçe filmler
İtem-numarası içeren filmler
1978 çıkışlı komedi filmleri
İtalya filmlerin Türk yeniden yapım filmleri

İnek Şaban (film)


Las islas del Norte  son las islas más septentrionales de las islas Shetland, Escocia. Las islas principales del grupo son Yell, Unst y Fetlar. A veces, las islas del Yell Sound se incluyen en este grupo.

Son un grupo importante, ya que Yell y Unst son la 2ª y 3ª islas más grandes del archipiélago, y también la 3ª y 4ª más pobladas (Whalsay, que no está en el grupo, es la 2ª más poblada). Combinadas, su superficie terrestre total es mucho mayor que la del resto de las islas Shetland combinadas (excluyendo Mainland).

Puntos extremos

El grupo tiene la tierra más septentrional del Reino Unido y de las islas Shetland, Out Stack, cerca de Muckle Flugga, y también su asentamiento más al norte, Skaw, en la isla de Unst. Estos también resultan ser las posesiones territoriales británicas más septentrionales existentes en la actualidad, desde la independencia de Canadá, a diferencia de las de Cornualles, que representan a las partes más meridionales del Reino Unido, excluyendo las dependencias de la Corona y los territorios británicos de ultramar. De manera similar, la mayor parte de las reivindicaciones de derecho marítimo más al norte de Gran Bretaña también se basan en estas islas, lo que tiene un gran efecto sobre la pesca y las industrias del petróleo.

Fetlar también tiene algunos de los puntos más orientales de Escocia, con la excepción del grupo de las islas Skerries Exteriores, y gran parte de Fetlar y Unst están a menos de 350 km de Noruega.

Los viajeros no encuentran ninguna masa de tierra más entre Out Stack y el polo norte, si se dirigen directamente hacia el norte.

Otros records británicos son los siguientes:
 castillo más al norte: Muness Castle;
oficina postal más al norte: anteriormente Haroldswick, ahora Baltasound;
 faro más al norte: Muckle Flugga;
 carretera más al norte;
 fábrica más al norte: cervecería Valhalla (Valhalla Brewery);
 costa más al norte: Hermanness;
 iglesia más al norte: iglesia metodista de Haroldswick;
 ferry más al norte de la ruta: Gutcher (Yell) a Belmont (Unst);
 "madera" más al norte: cerca de Baltasound;

Ferries

Los servicios de transbordadores regulares realizan las rutas más septentrionales de las islas británicas (excluidos los que van a la islas Feroe y a Islandia). Enlazan las islas de Yell y Unst, Yell y Fetlar y Yell y Mainland.

Referencias

Archipiélagos e islas del mar del Norte del Reino Unido
Islas del archipiélago de las Shetland
Archipiélagos e islas del mar de Noruega

Islas del Norte (Shetland)


Arnold Heights ist der Name folgender Orte in den Vereinigten Staaten:

 Arnold Heights (Kalifornien)
 Arnold Heights (Maryland)

Arnold Heights


أريثوسا (Αρέθουσα) هي مدينة في ثيسالونيكي في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 900 نسمة.

مراجع

أماكن مأهولة في سالونيك (وحدة إقليمية)
مدن اليونان

أريثوسا (ثيسالونيكي)


Giacinto Pannella, más conocido como Marco Panella (Teramo, Abruzos; 2 de mayo de 1930 - Roma; 19 de mayo de 2016), fue un político y periodista italiano, histórico dirigente del partido de los Radicales Italianos. Fue eurodiputado y dirigente del Partido Radical Transnacional.

Biografía
Con 20 años, fue el representante a nivel universitario del Partido Liberal Italiano y miembro de la asociación estudiantil "Unione goliardica Italiana". A los 24 años fue promotor del Partido Radical Italiano. De 1960 a 1963, estuvo en París como corresponsal del periódico italiano "Il Giorno".

Discípulo de Altiero Spinelli y Ernesto Rossi, fue uno de los primeros federalistas europeos. En 1976, fue elegido diputado en el parlamento italiano. Fue reelegido en 1979, en 1983 y en 1987. En 2005, y junto a otros político europeos, funda Medbridge. Falleció en Roma el 19 de mayo de 2016 a los 86 años de edad.

Referencias

Enlaces externos

Liberales de Italia
Eurodiputados de Italia
Diputados de Italia
Políticos bisexuales
Ateos de Italia
Políticos LGBT de Italia
Nacidos en Téramo
Fallecidos en Roma
Bisexuales de Italia

Marco Pannella


Bryllupet mellem prinsesse Eugenie og Jack Brooksbank fandt sted den 12. oktober 2018 i St George's Chapel på Windsor Castle i Det Forenede Kongerige. Bruden, prinsesse Eugenie af York, er medlem af den britiske kongefamilie. Brudgommen, Jack Brooksbank, er en britisk vinhandler, der bl.a. lever af at promovere Tequila-mærket Casamigos. Dekanen af Windsor, David Conner, forestod vielsen ved en normal anglikansk gudstjeneste, der fulgte liturgien i den Den engelske kirke. Prinsesse Eugenie var den første britiske prinsesse af kongeligt blod som giftede sig i Den engelske kirke i 45 år.

Forlovelse
Den 22. januar 2018 meddelte Buckingham Palace, at de ville gifte sig om efteråret. De var blevet forlovet tidligere samme måned, mens de var i Nicaragua, hvor Brooksbank gav prinsessen en ovalformet padparadscha-safir omgivet af diamanter. Ringen har en slående lighed med forlovelsesringen som prinsesse Eugenies mor fik. Dens værdi anslås at ligge mellem $30.000 og $150.000.

Selv om Eugenie er medlem af den britiske kongefamilie, var dronningens tilladelse ikke nødvendig for at gifte sig grundet den nye forfatningslov Succession to the Crown Act 2013, der trådte i kraft i 2015. Hendes forældre, hertugen og hertuginden af York, udtrykte deres glæde over nyheden, og den britiske premierminister Theresa May lykønskede parret på sin twitterkonto. Efter meddelelsen gav parret et interview til BBC One. De officielle forlovelsesbilleder blev taget i billedgalleriet på Buckingham Palace. Under interviewet om forlovelsen bar Eugenie en blomstret cocktailkjole af den canadiske modedesigner Erdem Moralioğlu. Hun havde tidligere brugt kjolen til et interview med Harper's Bazaar i 2016.

For at markere Eugenie og Jacks bryllup fremstillede Royal Collection Trust en porcelænsserie med prinsesse Eugenies krone sammen med parrets fælles monogram.

I løbet af ugen før brylluppet delte Buckingham Palace og Hertugen af York familiefotografier for at fejre brylluppet. Parret gav et sidste interview til ITV's This Morning den 11. oktober 2018, der blev vist før brylluppets livedækning.

Bryllup

Planlægning
Hertugen af York annoncerede kort efter at forlovelsen var blevet offentliggjort, at brylluppet ville blive afholdt fredag den 12. oktober 2018. Eugenie, som støtter velgørenhed imod plastikforurening, vil gøre sit bryllup fri for plastik.

Parret hyrede Peregrine Armstrong-Jones, grundlægger af Bentley's Entertainment og halvbror til Prinsesse Margarets husband, Jarlen af Snowdon, til at planlægge bryllupsfesterne.

Rob Van Helden designede blomsterne i et efterårstema, hvor han brugte roser, hortensiaer, dahliaer og bær fra Windsor Great Park. Hertugen af York beskrev begivenheden som et familieforetagende, end et offentligt bryllup.

Sted
Efter offentliggørelsen af forlovelsen, blev det annonceret at brylluppet vil finde sted i efteråret 2018 i St George's Chapel, Windsor, få måneder efter hendes fætter prins Harrys bryllup.

Kirken var tidligere stedet for
hendes onkel Jarlen af Wessex' bryllup og hendes fætter Peter Phillips' bryllup, ligesom det var stedet hvor velsignelsen af
Prinsen af Wales' andet ægteskab fandt sted.
Hertugen af York afslørede senere at det var Dronningen, som foreslog St George's Chapel, som stedet hvor ceremonien skulle finde sted.

Økonomi
Selve brylluppet og festerne blev betalt af brudens forældre og familie. Den kongelige familie betalte også for blomsterne, underholdning og brudekjolen.

Eksperter forventede at brylluppet vil koste offentligheden omkring £2 million i sikkerhed, hvor Thames Valley Police har bekræftet at de vil stå for sikkerheden på dagen.Prisen for sikkerheden var forventet til, at være lavere end ved prins William og prins Harrys bryllupper, men der blev ikke givet et estimat. Thames Valley Police forventede at bruge penge fra et legat, betalt af skatteydere for at dække deres omkostninger. Windsor and Maidenhead Borough Council bruge penge på at sætte parking op, og forventede at modtage penge fra regeringen. Dette medførte en kontrovers mellem mange personer, inklusiv medlem af parlamentet Emma Dent Coad og Chris Williamson, som mente at de ikke ville bidage.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Official Website of the Royal Wedding Autumn 2018 on the Official Website of the British Royal Family
 BBC Coverage
 Order of Service for the wedding

Britiske kongelige bryllupper
Begivenheder i 2018

Brylluppet mellem prinsesse Eugenie og Jack Brooksbank


RideLondon-Surrey Classic 2018 var den 6. udgave af cykelløbet RideLondon-Surrey Classic. Det var det 26. arrangement på UCI's World Tour-kalender i 2018 og blev arrangeret 29. juli 2018. Løbet blev vundet af tyske Pascal Ackermann fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
 Lars Bak kørte for
 Christopher Juul-Jensen kørte for
 Michael Mørkøv kørte for
 Matti Breschel kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
UCI World Tour 2018

RideLondon-Surrey Classic 2018


كان يوم حبك فيلم مصري من إنتاج عام 2004.

قصة الفيلم
تدور أحداث الفيلم في إطار رومانسى حول 3 أصدقاء يأتون إلى القاهرة، ويقيمون في شقة واحدة، وذات يوم يأتى أحدهم بفتاة تدعى «ليالى» تعمل في بار للمنزل، ويشاهدها صديقه الفنان، ويقع في حبها من أول نظرة، ولكن يتدخل الصديق الثالث لمنع قصة الحب لاعتقاده بسوء سلوك «ليالى».

بطولة
 خالد سليم
 داليا البحيري
 ريهام عبد الغفور
 محمد رجب
 صفاء جلال
 خالد سرحان
 هيدي كرم
 شعبان حسين

فريق العمل

إخراج: إيهاب لمعي

إنتاج: الشركة المصرية لمدينة الإنتاج الإعلامي

قصة: مراد منير

مونتاج: دينا فاروق

موسيقى: راجح داوود

توزيع: الشركة المصرية لمدينة الإنتاج الإعلامي

تاريخ العرض: 13 نوفمبر 2004

الإيرادات: 1779505 جنيه مصري

مراجع

روابط خارجية

أفلام محمد رجب
أفلام مصرية إنتاج 2004

كان يوم حبك (فيلم)


James Murphy (born 25 February 1973) is an English physiotherapist and former professional footballer. He played as a left-back.

Manchester-born Murphy began his career at Blackpool in 1990, where he was mainly a deputy to Mitch Cook. In five years at Bloomfield Road, the defender made 77 league appearances and scored four goals. He appeared as a substitute for Mike Davies in Blackpool's Division Four play-off final victory against Scunthorpe United on 23 May 1992 at Wembley.

In 1995, Murphy was released by Seasiders' manager Sam Allardyce. He joined Doncaster Rovers, with whom he remained for two years.

His next stop was Cambridge United. He signed a rolling contract with the U's, but left the club after only three months.

In November 1997 Murphy signed for Halifax Town. He made 83 appearances and scored four goals for the Shaymen in three years.

Murphy returned to Lancashire in 2000 to join Morecambe, where he played alongside ex-Blackpool teammate Steve McIlhargey. He left the Shrimps in 2004 and finished his career with neighbours Lancaster City.

Murphy then went on to do his physiotherapy degree and gained a First class honours at the University of Salford and worked for Bolton Wanderers from 2004 until 2007. He then joined Newcastle United, where he worked as a fitness coach and/or physio.

Murphy was later to return to his hometown of Manchester. He became a Manchester City physio during the time of Mark Hughes' management and later became head physio; however, during the second season of Roberto Mancini's management he stopped being seen acting on match days with the first-team players, although the club later denied he had been demoted or forced to work with the club's Academy players. The club confirmed that he was never asked or took any duties within the academy. On 17 February he left the club by mutual consent. It was reported that he received a £250,000 pay-off from the club.

After resigning from his post as head of sports medicine and sports science at Manchester City, he joined Major League Soccer team New York Red Bulls. He currently works as the team's performance director.

Honours
Blackpool
Division Four play-off winner: 1991-92

References

Murphy's stats at Soccerbase
Murphy scores last-gasp winner for Morecambe - BBC Sport
Murphy scores another winner for Morecambe - BBC Sport

1973 births
Footballers from Manchester
Living people
English men's footballers
Blackpool F.C. players
Doncaster Rovers F.C. players
Cambridge United F.C. players
Halifax Town A.F.C. players
Morecambe F.C. players
Lancaster City F.C. players
Bolton Wanderers F.C. non-playing staff
Newcastle United F.C. non-playing staff
Alumni of the University of Salford
Association football physiotherapists
Men's association football defenders

Jamie Murphy (footballer, born 1973)


Dani otvorenih butelja, hrvatska vinarska manifestacija. Cjelogodišnji je projekt. Mjesto je predstavljanja hrvatskih vinara i vina. Organizatori i idejni začetnici Dana otvorenih butelja su udruga Cestagram iza koje stoje Pajo i Hadži (Kraljevi ulice) i Vina Mosaica koju vodi enolog Saša Zec, a medijska potpora dolazi sa strane časopisa Svijet u čaši. Pokrenuli su ga lipnja lipnju 2017. godine na prostoru Ljetnog kina Gradec. Počelo je tako što su se četvrtkom sve do rujna održavale promocije vinara i udruga, popraćene koncertima. Nastavilo se na Strossmayerovom šetalištu u sklopu manifestacije Ljeto na Štrossu i Advent na Štrosu. Pokretači ciljaju vinski istražiti Hrvatsku, predstaviti Zagrepčanima i njihovim gostima poznatu i manje poznatu vinsku Hrvatsku, a sve to na neposredniji i opušteniji način, na jednom od najljepših dijelova Zagreba – Gornjem gradu, uz lijepu glazbu i ugodno ozračje.

Izvori

Vanjske poveznice
Dani otvorenih butelja
Facebook
TZ Grada Jastrebarskog Dani otvorenih butelja
Cro Destinations

Manifestacije u Hrvatskoj
Kultura u Zagrebu

Dani otvorenih butelja


Una colostomía es un tipo de estoma que permite unir el colon a la pared del abdomen como consecuencia de un acto quirúrgico, para tratar, por ejemplo, un cáncer de colon o de ano. Así, el tránsito intestinal es derivado hacia el exterior y las materias fecales pueden llegar a una prótesis específica. Esta prótesis antiguamente se denominó ano artificial, aunque el único punto común con el ano es la posibilidad para el estoma de hacer pasar los excrementos.

Después de una colostomía, en ocasiones es posible restablecer la continuidad del intestino, lo que se conoce como anastomosis. Existen dos tipos:

Anastomosis íleo-rectal, donde se une el íleon al recto.

Anastomosis ileo-anal, donde el íleon se une directamente al ano (en este caso, el recto se amputa, y la operación de ablación se denomina proctectomía).

Como consecuencia de una anastomosis, existe riesgo de inflamación, de infecciones (peritonitis), así como un riesgo de fístula por una rotura de la sutura.

Referencias

Tratamientos en medicina
Cirugía

Colostomía


Austria are un sistem de educație publică, gratuită și obligatorie, dar și un sistem de educație privată bine-dezvoltat. Nouă ani de învățământ sunt obligatorii.

Ministerul federal al Educației este responsabil pentru finanțarea și supravegherea învățământului primar, secundar, și, începând cu anul 2000, terțiar. Învățământul primar și secundar este administrat de stat prin intermediul autorităților locale.

Cu excepția școlilor experimentale, tipurile de școli și planurile de învățământ sunt standardizate la nivel federal. Ministerul Federal al Educației și al Drepturilor Femeii se ocupă de probleme importante precum formarea profesorilor și gestiunea școlilor, iar Ministerul Federal al Științi, Cercetării și Economiei este responsabil de coordonarea universităților și a sistemului de învățământ superior.

Istorie
Înainte de 1774, educația în Austria a fost o sarcină de care se ocupa biserica, singurele instituții de învățământ fiind mănăstirile, care cereau taxe de școlarizare. Din această cauză, numai oamenii înstăriți își permiteau să facă o școală.

Învățământul primar obligatoriu a fost introdus de către Împărăteasa Maria Tereza a Austriei (1740–1780). Chiar dacă școlarizarea de șase clase a devenit obligatorie, fetelor nu li se permitea să dea la liceu sau la școli profesionale. Prima scoală secundară (pension) pentru fete fost înființată în 1868 și primul liceu cu orinetare academică pentru fete a fost înființat în 1892. Din 1872, fetelor li s-a permis sa susțină examenul matura (de bacalaureat).  Fetelor li s-a permis sa se înscrie la facultate în 1897, dar doar la facultatea de filozofie. Din 1900 au putut studia și la medicină și din 1919 la drept.

Note

Educație în Austria

Educația în Austria


Afrikansk skestork (Platalea alba) er en storkefugl, der lever i subsaharisk Afrika.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Skestork
Ibisser

Afrikansk skestork


El modelo de oráculo aleatorio es un heurística usada para proveer argumentos de seguridad para protocolos criptográficos modelizando ciertos algoritmos, normalmente funciones hash criptográficas, como oráculos (teóricamente una caja negra) que responde a cada consulta con una respuesta realmente aleatoria elegida uniformemente en su rango de salida (funciones aleatorias perfectas). A este tipo de oráculos se les llama oráculos aleatorios.

 El modelo de oráculo aleatorio fue introducido por Bellare and Rogaway. Fue diseñado para mostrar la dificultad de romper algoritmos criptográficos modelizando ciertas partes del cifrador (normalmente la función hash) como funciones aleatorias.

Por ejemplo los esquemas de relleno de RSA OAEP y PSS, los cuales son estandards del cifrado y la firma digital, encuentran su justificación formal en el modelo de oráculo aleatorio.

Crítica a su validez
Recientes estudios han mostrado que los protocolos probados seguros en el modelo de oráculo aleatorio no siempre lo son cuando los oráculos aleatorios son instanciados con funciones computables eficientemente. Por ejemplo Canetti, Goldreich y Halevi probaron que existe un esquema de firma digital que es segura en el modelo de oráculo aleatorio pero inseguro cuando la función aleatoria es reemplazada con una función computable en tiempo polinomial. Ha habido otros estudios que han llegado a conclusiones similares

El significado exacto de estos resultados es un punto de controversia en la comunidad criptográfica, algunos creen que sus construcciones artificiales son evidencias de la fortaleza del modelo de oráculo aleatorio, otros creen que la existencia de tales esquemas es indicación suficiente para que el modelo sea abandonado. Entre otras cosas algunos detractores aseguran que los oráculos aleatorios nunca pueden ser realizados en la práctica desde el momento en que estas funciones son privadas mientras que las funciones hash son objetos públicos.

En cualquier caso, usar el modelo de oráculo aleatorio para 'probar' la seguridad de un protocolo criptográfico reduce la fortaleza de la prueba ya que asume como cierto que:
 Los adversarios no explotan ciertas propiedades de la función hash escogida.
 Las funciones hash se comportan como funciones aleatorias.
 Todos los valores aleatorios son efectivamente aleatorios.
y estas premisas puede que no sean ciertas en el mundo real.

Referencias

Criptografía
Detección y corrección de errores
Funciones hash criptográficas

Modelo de oráculo aleatorio


Omladinski fudbalski klub Berek 1975  (OFK Berek 1975; Berek 1975; Berek Prijedor) je nogometni klub iz Prijedora, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina.
U sezoni 2018./19. klub se natječe u Međuopćinskoj ligi Prijedor, ligi šestog stupnja nogometnog prvenstva Bosne i Hercegovine.

O klubu
Klub je pod nazivom OFK "Berek" službeno osnovan 16. veljače 1975., a glavni pokretač i djelatnik kluba je bio Dedo Crnalić. Klub je odmah u sezoni 1975./76. započeo s ligaškim natjecanjima, te je tako do 1992., odnosno do početka rata u BiH igrao u sljedećim ligama: Općinska liga Prijedor, Područna liga Banja Luka, Međuopćinska liga Banja Luka, Regionalna liga BiH – Zapad, Republička liga BiH – Zapad, Regionalna liga Banja Luka.
"Berek" je 1986. godine osvojio Republički kup Bosne i Hercegovine, te je u sezoni 1986./87. sudjelovao u Kupu maršala Tita.  1980.-ih se "Berek" često natjecao u istoj ligi sa  OFK "Prijedorom", a u sezoni 1982./83. i s "Rudar Ljubija", vodećim klubom iz Prijedora.
Od osnutka je "Berek" grao na svom igralištu "Poljana", kojeg je postupno nadograđivao.
1992. godine, početkom rata u BiH, klub prestaje s djelovanjem.
Do obnove kluba pod dolazi 2008. godine, te klub počinje s natjecanjem u Međuopćinskoj ligi Prijedor. U sezoni 2009./10. "Berek" se ligaški ne natječe, ali nakon jesenskog dijela dolazi do preuzimanja dotadašnjeg SFK "Slavija" (koja je dotad koristila igralište "Poljana") i preuzima njezino mjessto u Regionalnoj ligi RS – Zapad, te od 2010. djeluje kao OFK "Berek 1975". Narednih sezona klub je član Područne lige RS – Prijedor i Međuopćinske lige Prijedor.
Klupske boje su plava i bijela.

Uspjesi

Do 1992.
 Međuopćinska liga Banja Luka
 doprvak: 1980./81.
 Područna liga Banja Luka
 doprvak: 1976./77. (B skupina)
 Općinska liga Prijedor
 prvak: 1975./76.
 Republički kup Bosne i Hercegovine
 pobjednik: 1986.
 Kup Međuopćinskog saveza Banja Luka
 pobjednik: 1986.
 Kup općinskog saveza Prijedor
 pobjednik: 1986.

Nakon 2008.

 'Međuopćinska liga Prijedor
 doprvak: 2008./09.

 Pregled plasmana

 Poznati igrači

 Unutrašnje poveznice
 OFK Prijedor
 FK Rudar Prijedor
 Prijedor

 Vanjske poveznice
 OFK ,,Berek" 1975, facebook stranica
 Berek 1975, spordc.net
 Berek 1975, srbijasport.net
 Ofk Berek Prijedor 1975, weebly.com
 hem.passagen.se/hambarine, Predstavljamo vam nase sportiste: Amir Kaltak, wayback arhiva

 Izvori
 prijedordanas.com, KADA SE U BEREKU IGRAO PAKLEN FUDBAL!, objavljeno 22. studenog 2016., pristupljeno 19. svibnja 2019.
 Dario Hamzić: Omladinski fudbalski klub "Berek" Prijedor : 1975. – 1992., Rijeka, 2016.,
 Milan Đorđić: Enciklopedija fudbalskih klubova Republike Srpske'', Zvornik, 2011., , str. 8-9

Berek
Berek

OFK Berek 1975 Prijedor


كورفو قد تعني:
 كورفو (مقاطعة): مقاطعة يونانية
 كورفو (مدينة): مدينة يونانية
 كورفو: جزيرة يونانية
 كورفو:مدينة في نيويورك

صفحات توضيح أسماء أماكن

كورفو (توضيح)


هل تقصد:

 كازينو مكان يستوعب أنواع معينة من النشاطات الترفيهية المتعلقة بالمقامرة.

 كازينو (فيلم) (فيلم 1995)

كازينو (توضيح)


La estación Finlyandsky (en ruso: Финля́ндский вокза́л, Finlyandsky vokzal), también conocida como estación de Finlandia, es una estación de ferrocarril de la ciudad de San Petersburgo, Rusia. Fue inaugurada en 1870 y opera la línea con destino a Helsinki y Výborg.

La terminal es, también, parte de la línea de alta velocidad entre San Petersburgo y Helsinki. Todos los trenes procedentes de la capital finlandesa llegan hasta Finlyandsky, excepto el tren hacia Moscú, que es operado por la estación Ládozhsky. La entrada a la estación de metro Plóshchad Lénina está en el edificio de la estación Finlyandsky.

Historia
La estación fue construida por Suomen Valtion Rautatiet, los Ferrocarriles Finlandeses, como la estación más oriental de la línea Riihimäki-San Petersburgo, y en su construcción trabajaron ingenieros finlandeses con fondos que habían recibido de un préstamo del gobierno ruso. La estación fue diseñada por arquitectos rusos y finlandeses e inaugurada en 1870. En su interior tenía un pabellón especial para la realeza rusa.

Fue gestionada por los Ferrocarriles Finlandeses hasta comienzos de 1918, cuando partió el último tren en un trayecto que transportaba personal y equipamiento, así como algunos fineses que escapaban de la Revolución rusa, con destino a Finlandia. Posteriormente, la propiedad de la estación pasó a ser de Rusia e intercambiada con los finlandeses por propiedades en la capital nórdica, incluyendo el Aleksanterin Teatteri, el Teatro Alejandro de Helsinki.

El 3 de abril de 1917, llegó a la estación Vladímir Lenin, procedente de Suiza y con permiso de las autoridades del Imperio alemán de viajar en un vagón acorazado por su territorio, para preparar la Revolución de Octubre. El histórico evento está conmemorado con una estatua de Lenin en la plaza donde se encuentra la estación ferroviaria. A su vez, este acontecimiento quedó plasmado en el título del libro de Edmund Wilson, To the Finland Station (1940), un estudio realizado sobre el pensamiento revolucionario.

Tras los disturbios de las Jornadas de Julio, cuando obreros y soldados se toparon con las tropas del gobierno en la capital, Lenin tuvo que abandonar la ciudad con destino a Finlandia para evitar ser arrestado. Lenin regresó a dicho país disfrazado como trabajador del ferrocarril y protegido por Eino Rahja y Alexander Shotman el 9 de agosto de 1917. En las dos ocasiones que el líder bolchevique cruzó la frontera ruso-finlandesa lo hizo mediante el tren número 293 conducido por el ingeniero finés Hugo Jalava. Esta locomotora fue, décadas después, donada por el gobierno de Finlandia a la Unión Soviética e instalada en la estación Finlyandsky, donde se continúa mostrando en la actualidad.

Durante el asedio de Leningrado entre 1941 y 1943, la estación fue la única de todo Leningrado que se mantenía en uso. La línea ferroviaria conectaba Leningrado con una estación próxima a la orilla occidental del lago Ládoga, para poder suministrar las zonas no ocupadas de la Unión Soviética que llegaban por el lago, ya sea por barco o sobre el propio lago helado, camino que fue conocido como el "Camino de la Vida".

En la década de 1950, el edificio de la estación, muy deteriorado por las guerras, fue demolido y reemplazado por uno que fue inaugurado en 1960. El edificio fue diseñado con varios ornamentos que glorifican la Revolución de octubre e incorpora un pórtico que recuerda al original de 1870.

El 1 de abril de 2009, la estatua de Lenin fue atacada con una bomba que provocó un agujero de entre 80 y 100 centímetros en la parte trasera de la estatua.

Trenes y destinos

Larga distancia

Otros destinos

Alta velocidad

Destinos suburbanos
Los trenes suburbanos de cercanías (elektrichka) conectan la estación de Finlyandsky con las localidades de Sestroretsk, Zelenogorsk, Primorsk y Výborg.

Referencias

Enlaces externos

Esquema de trenes
Avisos y noticias

Finlyandsky
Finlyandsky
Edificios y estructuras de San Petersburgo
Transporte de San Petersburgo

Estación Finlyandsky


Yui Okada (n. 28 decembrie 1987, Osaka, Japonia) este un model, race queen și o vedetă de televiziune. De asemenea, ea a fost membră a trupei de fete V-u-den, împreună cu Rika Ishikawa și Erika Miyoshi, ea s-a retras din viață publică din 2010 pentru să studieze frumușetii și cosmetice. După activitatea cu V-u-den, Okada a devenit o vedetă de televiziune și un gravure idol. A absolvit Hello! Project în 2009 cu Elder Club.

Profil
 Nume: Yui Okada
 Nickname: Okappai, Okayan, Yuiyan
 Data nașterii: 28 decembrie 1987
 Locul nașterii: Osaka, Prefectura Osaka, Japonia
 Tipul de sânge: A
 Înălțime: 158cm
 Hobby-uri: Cumpărături, manichiuri, ascultarea la muzică și vizionarea la filme

Trivia
 Ea este prietenă-bună cu Erika Miyoshi și Ai Kago.
 Okada a semnat cu o agenție numită Grace Agency, și a început să lucreze ca un model și un race queen.
 Culoarea ei în trupă a fost galben.
 Are aceeași zi de naștere cu Yuuka Maeda.

Grupuri muzicale
 Hello Pro Egg
 V-u-den
 H.P. All Stars

Photobooks-uri
 Hello! x2 Miyoshi Erika & Okada Yui from V-u-den
 I Doll

Lucrări

Filme
 Sukeban Deka: Codename = Asamiya Saki

Vezi și
 V-u-den
 Erika Miyoshi
 Rika Ishikawa
 Grace Agency
 model
 race queen

Nașteri în 1987
Nașteri pe 28 decembrie
Gravure idol japoneze
Fotomodele din Japonia
Vedete japoneze de televiziune
Hello! Project
Japonezi în viață

Yui Okada


Sir Joseph-Adolphe Chapleau  (November 9, 1840 – June 13, 1898), born in Sainte-Thérèse, Quebec, was a French-Canadian lawyer and politician who served as the 7th Lieutenant Governor of Quebec from 1892 to 1898.

Life

As a lawyer, he defended Ambroise-Dydime Lépine against the charge of murdering Thomas Scott during the Red River Rebellion of 1869–1870.

He served as the fifth premier of Quebec, federal Cabinet minister, and the seventh lieutenant governor of Quebec.

After the 1878 Quebec election, he was the Leader of the Opposition. He became premier in 1879 after the fall of the minority government of Henri-Gustave Joly de Lotbinière. He won the 1881 election, but resigned on July 29, 1882, to seek election to the federal House of Commons. He won a by-election held on August 16, 1882.

Chapleau planned to quit politics in 1885 when Louis Riel was sentenced to be hanged but decided to stay, fearing it would only inflame the situation. After Riel was hanged, he was attacked by Quebecers who accused him of the death of Riel along with John A. Macdonald.

He served as Minister of Justice under prime ministers John A. Macdonald and John Abbott, but declined to serve under John Thompson. He resigned in 1892, and was appointed Lieutenant Governor of Quebec from December 1892 until January 1898. He died in June of that same year in Montreal, Quebec. His funeral monument can be seen at the Notre Dame des Neiges Cemetery.

Elections as party leader
He won the 1881 election.

Family
On November 25, 1874, he married Marie Louise, daughter of Lieutenant-colonel Charles King of Sherbrooke in the province of Quebec.

Electoral record

Note: popular vote is compared to vote in 1882 general election.

See also
List of Quebec general elections
Politics of Quebec
Provincial premiers who have become Canadian MPs
Timeline of Quebec history

References

Further reading
DUSSAULT, Roy. « Défense des intérêts des Canadiens français et unité de la Confédération canadienne : la pensée nationaliste de Joseph-Adolphe Chapleau, 1840–1898». Mémoire de maîtrise, Québec, Université Laval, 2018, 177 p.

Joseph-Adolphe Chapleau fonds, Library and Archives Canada.
Biography at the Dictionary of Canadian Biography Online

External links

1840 births
1898 deaths
Lawyers in Quebec
Conservative Party of Canada (1867–1942) MPs
Canadian Knights Commander of the Order of St Michael and St George
Members of the House of Commons of Canada from Quebec
Members of the King's Privy Council for Canada
Premiers of Quebec
Conservative Party of Quebec MNAs
Quebec political party leaders
Persons of National Historic Significance (Canada)
People from Sainte-Thérèse, Quebec
Lieutenant Governors of Quebec
Burials at Notre Dame des Neiges Cemetery

Joseph-Adolphe Chapleau


حزب العهد الديمقراطي حزب مغربي يرأسه الحزب النقابي والنائب السابق نجيب الوزاني.

التاريخ
تأسس حزب العهد في مارس 2002. المؤسس هو نيب العزاني.

فاز الحزب بخمسة مقاعد من أصل 325 في الانتخابات التشريعية في 27 سبتمبر 2002. فاز الحزب مع الحزب الوطني الديمقراطي بـ 14 مقعدًا من أصل 325 مقعدًا في الانتخابات البرلمانية التي أجريت في 7 سبتمبر 2007.

اندمج في حزب الأصالة والمعاصرة في عام 2008، ولكنه سرعان ما ترك الحزب في نفس العام.

أسس نجيب الوزاني العهد الديمقراطي في عام 2009، بعد اندماج العهد مع PAM.

أعضاء بارزون
 نجيب الوزاني: أمين عام الحزب منذ فترة طويلة.
 سعيد شاو: نائب برلماني بين عامي 2007 و 2010.

التمثيل التشريعي

التمثيل البلدي

مصادر

أحزاب اشتراكية في المغرب
أحزاب المغرب
أحزاب سياسية أسست في 2002
أحزاب سياسية سابقة في المغرب
تأسيسات سنة 2002 في المغرب

حزب العهد


Lufia, known as  in Japan, was a series of role-playing video games developed by Neverland (aside from The Ruins of Lore, which was developed by Atelier Double). In Japan, the games were originally published by Taito and later, its now-parent company Square Enix (with Curse of the Sinistrals), and after the closing of Taito's North American branch after the release of the first game, Natsume Inc. (Rise of the Sinistrals, The Legend Returns, and Curse of the Sinistrals) and Atlus USA (The Ruins of Lore) in the U.S. While the games are primarily traditional 2D RPGs, they draw on elements from many other genres including action-adventure, monster collecting, and puzzle games. In the 1990s the games were originally developed on the Super NES while the most recent installment, Lufia: Curse of the Sinistrals, was developed for the Nintendo DS and was released in 2010 for Japan on February 25 and for North America on October 12. The series currently consists of six games, including this most recent installment.

Setting

The Lufia series spans the course of two centuries, beginning with the defeat of the god-like Sinistrals in Lufia II: Rise of the Sinistrals. These events are followed by Ruins of Lore, which takes place 20 years after Rise of the Sinistrals ends. Fortress of Doom picks up another 79 years (99 years after the events of Rise of the Sinistrals) later. The current series ends with the Sinistrals' final defeat in Legend Returns, which takes place 101 years after Fortress of Doom.

Characters

Lufia follows the exploits of the hero Maxim and his quest to defeat the Sinistrals; after his death, this task is taken up by his descendants through several generations. One of his descendants is Wain, the main male protagonist of The Legend Returns.

List of media

Video games

Canceled titles

Reception

See also
 List of Square Enix video game franchises

References

External links
 Lufia World

Square Enix franchises
Video game franchises
Video game franchises introduced in 1993

Lufia


An Vanda insignis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Ludwig von Blume. An Vanda insignis in nahilalakip ha genus nga Vanda, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Lesser Sunda Is.. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Vanda

Vanda insignis


25. brodska brigada NOVJ-a formirana je 29. studenog 1943. godine u Orahovici od dijelova Diljskog partizanskog odreda i dijelova 12. slavonske brigade. Imala je tri bataljuna sa 680 boraca. Operirala je u sastavu Istočne skupine NOP odreda.

Ratni put brigade
Brigada je 10. listopada 1943. uspješno napala njemačku posadu u Gašincima. Do kraja mjeseca uništila je protuavionsku bateriju u predgrađu Slavonskog Broda, razbila njemačku posadu u Gorjanima i s Osječkim NOP odredom po drugi put oslobodila Gašince, a 3. studenog ušla je u sastav 12. slavonske divizije. U studenom i prosincu borila se kod Slatine, na nekoliko mjesta rušila prugu Virovitica-Cabuna i zauzela okupatorska uporišta Čačince i Gorjane. Tijekom siječnja i veljače 1944. vodila je borbe kod Nove Gradiške i vršila diverzije na prugama Pleternica-Batrina i Beograd-Zagreb u širem području Slavonskog Broda, a 5. ožujka napala je Pćelić. S 21. slavonskom brigadom razbila je 5. travnja 15. ustašku bojnu i oslobodila Slatinu, a 8 svibnja vodila je borbe protiv dijelova domobranske 8. lovačke pukovnije na Ravnoj gori. Sudjelovala je u borbama za Veliki Grđevac 20. lipnja i za Ludbreg 2. kolovoza. U kolovozu je oslobodila Skenderovac i napadala dijelove 8. lovačke pukovnije u Kukunjevcu i Lipovljanima. S 28. slavonskom divizijom prebacila se 14. rujna preko Save kod Slavonskog Kobaša u Bosnu, gdje je vodila borbe s četničkim snagama kod Puračića, na Majevici i kraj Koraja.

Početkom listopada 1944. ušla je u sastav 12. vojvođanskog korpusa NOVJ-a. Dana 5. listopada prebacila se kod Banje Koviljače u Srbiju, a 14. listopada sudjelovala je u borbama za oslobođenje Beograda. Na području Obrenovca zarobila je kraj Umke veću skupinu njemačkih vojnika iz 1. brdske divizije. U razdoblju od prosinca 1944. do ožujka 1945. vodila je povremene borbe protiv njemačkih i četničkih snaga na području Zvornika, Bijeljine i Janje. Tijekom travnja sudjelovala je u oslobođenju Doboja, Bosanske Gradiške, Kostajnice i Bosanske Kostajnice, a 5. svibnja vodila je posljednju borbu, za oslobođenje Petrinje.

25. brodska brigada je za svoje napore tijekom rata 1961. godine bila odlikovana Ordenom zasluga za narod sa zlatnom zvijezdom i Ordenom bratstva i jedinstva sa zlatnim vijencem.

Izvori

Literatura

Postrojbe NOV i PO Hrvatske
Slavonski Brod
Brigade NOVJ-a

25. brodska brigada NOVJ-a


ماركو تروتمان  (المولد 27 فبراير 1985 في شويز) هو لاعب سويسري لهوكي الجليد، يلعب منذ موسم 2007/08 بنادي EHC Biel كمهاجم.

سِيْرَة
 EHC Seewen-Herti (أطفال)
 EV Zug (أطفال, NLA)
 EHC Olten (NLB)
 HC Thurgau (NLB)
 EHC Biel (NLB)
 HC Thurgau (NLB)
 EHC Biel (NLA).

الاستحقاقات
 بطل سويسرا في عامي 2007 و 2008 مع نادي EHC Biel

وصلات
 ماركو تروتمان عند hockeyfans.ch

أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
لاعبو هوكي جليد سويسريون
مهاجمو هوكي جليد
مواليد 1985
مواليد في شويز (سويسرا)

ماركو تروتمان


Dino Mataz, hrvatski publicist i filmski autor. Po struci je profesor povijesti. Neumorni je istražitelj istine o događanjima u vrijeme Domovinskog rata na orahovačkom i slatinskom području. Prikupljenu građu umješno prenosi u pisane i audio-video materijale.

Napisao je knjigu Nad Papukom nebo proplakalo kojoj je prethodio dokumentarac Orahovica u Domovinskom ratu.
Snimio je dokumentarne filmove:
 Orahovica u Domovinskom ratu
 Krvavi četvrti, kratki dokumentarni o pokolju Hrvata u Četekovcu, Čojlugu i Balincima
 Voćin, film o stradanju Voćina
 Posljednja patrola, film o terorističkom napadu na hrvatske policajce kod Pušine
U pripremi su dokumentarci:
 Linija života, o liniji bojišnice Čačinci-Vojlovica-Humljani, prve crte obrane orahovačkog područja
 Braća po križu, o braniteljima Grada Heroja Vukovara s područja bivše općine Orahovica. Radi ju u autorskoj suradnji s prijateljem Vladimirom Grgurićem. Govorit će o t.zv. malim ljudima koji su branili Vukovar.

Izvori

Hrvatski autori dokumentarnih filmova
Hrvatski povjesničari

Dino Mataz


Literatura barocă reprezintă un stil literar european, care s-a dezvoltat în secolele al XVI-lea și al XVII-lea. Ea este caracterizată printr-o ornamentație stilistică bogată, prin jocuri de cuvinte, prin căutarea emoției și a plăcerii estetice. Spre deosebire de literatura renascentistă, literatura barocă pune accentul pe dezamăgire și pesimism. Printre tematicile frecvente ale acestei literaturi sunt viața ca o luptă, ca un vis sau ca o minciună și caracterul efemer al acțiunilor omenești, prezentate într-un stil somptuos și încărcat. Literatura barocă folosește în mod disproporționat adjectivele, hiperbatele, elipsele, metaforele, perifrazele, antitezele și aluziile mitologice.

Istoric
Mișcarea barocă a apărut la sfârșitul secolului al XVI-lea și s-a încheiat pe la mijlocul secolului al XVII-lea.

Deși asociată la început cu Contrareforma, mișcarea literară barocă a găsit o sferă mai largă de influență în special în Franța. Aici există printre adepții ei atât scriitori protestanți ca Theodore Agrippa d'Aubigné, cât și scriitori catolici ca Honoré d'Urfé și Pierre Corneille sau chiar reconvertiți ca Jean de Sponde și Théophile de Viau. În Spania, curentul baroc este reprezentat printre alții de Pedro Calderón de la Barca și de Lope de Vega. Andreas Gryphius și Martin Opitz sunt cei mai cunoscuți reprezentanți ai barocului în Germania, așa cum este Giambattista Marino în Italia (numele său a dat naștere termenului "marinism"). În Anglia se constată o amprentă importantă a barocului în eufuism, ca, de exemplu, în anumite piese ale lui William Shakespeare pe plan tematic și formal.

Deși stilul baroc a fost celebru la vremea sa, el a fost redescoperit în domeniul artei abia către sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial, iar în domeniul literaturii în anii 1930, odată cu apariția cărții Du Baroque a lui Eugenio d'Ors. Ulterior au apărut numeroase lucrări dedicate barocului elaborate de istorici literari, precum cea a lui Jean Rousset din anii 1950.

Barocul a apărut într-o perioadă de criză (marcată prin conflictele religioase cauzate de Contrareformă) și s-a dezvoltat într-o epocă a marilor descoperiri (America) și a progresului tehnic (invenția busolei). Această epocă a fost bulversată, de asemenea, de apariția unor studii științifice de importanță covârșitoare, precum cele ale lui Nicolaus Copernic și ale lui Galileo, care au demonstrat că pământul nu se află în centrul universului. Mișcarea barocă s-a opus clasicismului. Folosind conceptele inventate de Nietzsche, barocul ar putea fi asemănat cu un impuls "dionisiac" (caracterizat prin instabilitate, exces, pasiune și nebunie), opus mișcării "apolinice" (orientat spre rațiune, intelect, ordine și măsură) a clasicismului.

Barocul literar
Punând accent pe manierism, acest curent favorizează emoția și sensibilitatea, pe care le opune intelectului sau rațiunii. La fel ca și în muzică, arhitectură și pictură, literatura barocă se concentrează pe efect și pe ostentație. Ea se bazează pe amesteca contrariile (real și iluzoriu, grotesc și sublim, minciună și adevăr), pe dezvoltarea imaginației, pe folosirea alegoriei, pe exprimarea sentimentelor și senzațiilor și pe redarea cu detalii abundente a culorilor, formelor, aromelor și gusturilor. Moartea este o temă centrală în operele baroce, aflându-se într-o strânsă legătură cu motivul reveriei, al mitologiei și al basmului. Estetica barocă se bazează pe exuberanță, abundență și supraîncărcare ornamentală. Scrisul este dominat de o retorică alambicată și de o cantitate abundentă de figuri de stil (metafore, hiperbole etc.) și de neologisme. Folosind deseori motivul identităților multiple, piesele de teatru și romanele aduc în scenă personaje versatile, cu o personalitate dublă și o existență misterioase, unele "purtând o mască" (ex.: Dom Juan avec une duplicité acharnée). Teatrul este locul iluziei prin excelență. Efectul artificiului este observat în schimbările frecvente ale intrigii precum în piesa L'Illusion comique a lui Pierre Corneille. În romane, intrigile sunt de asemenea digresive, schimbătoare sau multiple (prin recurs la narațiuni încorporate sau la analepsă etc.). Există mai multe tipuri de romane, printre care se numără romanul pastoral, care este situat într-o lume idealizată (cel mai adesea o antichitate fantastică, ca în Galia lui L'Astrée ), sau romanul picaresc, care este situat la mijloc între ideal, rocambolesc și realitatea socială de la începutul secolului al XVI-lea. În Franța, romanul baroc evoluează către prețiozitate, în cazurile lui Honore d'Urfé și Madeleine de Scudéry.

Recurența temelor este importantă: inconstanța, iluzia, metamorfoza, travestirea sau deghizarea, somnul, visul (ca în piesa La vida es sueño a lui Calderón de La Barca), oglinda, dublul, corpul uman sau vanitatea ("deșertăciunea deșertăciunilor, toate sunt deșertăciuni!"). Teatralitatea și artificialitatea sunt, de asemenea, motive cheie. Un loc primordial îl are decorul, încărcat în mod obișnuit cu numeroase elemente artificiale. Producțiile baroce folosesc în mod regulat procedeul "mise en abyme".

Creațiile literare baroce prezintă adesea un simulacru, încercând să creeze un mediu instabil și efemer care emană o durere a morții pe care, uneori și potrivit autorilor, numai religia o poate depăși. Scriitorul baroc vrea să fie didacticist. Conștiința lui este scindată între promovarea progresului științific și tehnic al timpului său și respingerea unei lumi a violenței și a falselor aparențe. Baltasar Gracián, unul dintre marii exponenți ai literaturii baroce spaniole, laudă ostentația, pe care o percepe ca o modalitate de a evidenția lipsa realității, odată ce aparența dispare. De fapt, artificiul triumfă în mod sistematic, potrivit opiniei lui, asupra naturalului.

În poezie înflorește lirismul dragostei (în special în scrierile lui Scalion de Virbluneau, sieur d'Ofayel și Louvencourt, seigneur de Vauchelles) și se produce o dezvoltare a sonetului și a odelor pindarice sau anacreonice, ieșind în evidență poeți extrem de originali și cu spirit libertin precum Tristan L'Hermite, Marc-Antoine Girard de Saint-Amant și Théophile de Viau, considerați liber-cugetători care refuză dogmele și principiile. Unii poeți asociați epocii barocului, precum Paul Scarron, promovează un fel de parodie burlescă care ridiculizează modelele literare dominante, cum ar fi epopeea. Figurile mitologice ale antichității sunt prezentate în situații ireverențioase, precum în parodia Virgile travesti. Aceste reprezentări subversive sunt inspirate de figurile metamorfice, deformate și hibride din palatul roman Domus aurea, considerat a fi locul de naștere al artei grotești.

În Europa și mai ales în Spania s-au remarcat în plan estetic două modele poetice: cultismul reprezentat de Luis de Góngora, care se caracterizează printr-o sintaxă stufoasă care înmulțește nivelele de construcție (amestec de registre, fraze labirintice etc.), printr-o prețiozitate extremă a limbajului și prin excesul de figuri de stil, și conceptismul asociat lui Francisco de Quevedo, caracterizat prin rafinamentul excesiv al gândirii, dar care promovează o scriere mai sintetică, precisă și condensată. Aceste două modele au în comun, totuși, accentul pe îmbogățirea stilului, inovațiile lingvistice și folosirea unor cuvinte cu semnificații multiple. În Anglia, John Donne se apropie și se opune simultan acestor concepții prin dezvoltarea unei poezii metafizice. Acest curent pledează pentru o rigurozitate mai mare a compoziției, o versificație savantă și înclinații spirituale mai mult sau mai puțin complexe. Efectul este obținerea unei purități superioare a limbajului poetic, orientate spre intelect și nu spre emoție. În Franța, odată cu fondarea academiilor regale și cu dezvoltarea clasicismului, noile reguli de măsură, armonie și frumusețe a operelor literare au cauzat denigrarea barocului literar. Acesta din urmă este definit în mod sistematic ca un gen hibrid, bizar și umflat, situat între grotesc și ridicol.

Tendința întunecată a unor producții baroce (în special piesele lui Shakespeare Macbeth și Hamlet, unde există vrăjitoare, fantome și ținuturi medievale malefice) a influențat o evoluție particulară a mișcării numită "baroc negru" care își va pune amprenta în secolele următoare asupra temelor și esteticii unor autori precum Marchizul de Sade, dar și asupra romanului gotic și a operelor unor scriitori romantici.

O selecție de scrieri baroce în limba franceză
 Agrippa d'Aubigné (1552–1630)
 Les Aventures du baron de Faeneste (1617, 1619, 1630)
 Béroalde de Verville (1556–1626)
 Le Moyen de parvenir (c.1610)
 François du Souhait (c.1570/1580 –1617)
 Histoires comiques (1612)
 Molière d'Essertine (c.1600–1624)
 Semaine amoureuse (1620)
 Charles Sorel (1602–1674)
 L'histoire comique de Francion (1622)
 Nouvelles françoises (1623)
 Le Berger extravagant (1627)
 Jean de Lannel (c.1550-c.1630)
 Le Roman satyrique (1624)
 Antoine-André Mareschal
 La Chrysolite (1627)
 Paul Scarron (1610–1660)
 Virgile travesti (1648–1653)
 Le Roman comique (1651–1657)
 Cyrano de Bergerac (Hector Savinien) (1619–1655)
 Histoire comique des Etats et Empires de la Lune (1657)
 Histoire comique des Etats et Empires du Soleil (1662)

Note

Bibliografie
  Giovanni Getto, Il Barocco letterario in Italia, Milano, Mondadori, 2000 [eseuri scrise între 1951 și 1968 apărute în volum în 1969 la Rizzoli]
 Michel Jeanneret și Jean Starobinski, L'Aventure baroque, Carouge-Genève, Éditions Zoé, 2006 [cu mai multe eseuri ale lui Jean Rousset și traducerile sale ale poemelor lui Andreas Gryphius și Angelus Silesius (ediție bilingvă franco-germană)]
 Eugenio d'Ors, Du Baroque, trad. de Agathe Rouardt-Valéry, Paris, Gallimard, 1935
 Jean Rousset, La Littérature de l'âge baroque en France. Circé et le Paon, Paris, José Corti, 1953, 2 vol.; reed. 1989
 Jean Rousset, Anthologie de la poésie baroque française, Paris, Armand Colin, 1961; reed. José Corti, 1988
 Jean Rousset, Dernier regard sur le baroque, Paris, José Corti, 1998
 Jean Serroy, Poètes français de l'âge baroque, anthologie (1571–1677), Imprimerie nationale, 1999.
 Jean-Claude Vuillemin, Baroquisme et théâtralité: le théâtre de Jean Rotrou, Paris-Seattle-Tübingen: PFSCL-Biblio 17, 1994
 Jean-Claude Vuillemin, "Baroque: le mot et la chose", în Œuvres & Critiques. Dorothée Scholl, ed., La question du baroque 32.2 (2007): 13-21

Literatură barocă

Literatura barocă


කැලණිය රජමහා විහාරයේ වර්තමාන විහාරාධිපති වන්නේ ආචාර්ය කොල්ලුපිටියේ මහින්ද සංඝරක්ඛිත හිමිපාණන් වහන්සේය.

අ

කොල්ලුපිටියේ මහින්ද සංඝරක්ඛිත හිමි


Ophiopogon chingii es una especie de pequeña planta perenne de la familia de las asparagáceas. Es nativa de Japón.

Descripción
Crece de un corto rizoma y tiene mechones de hojas, de la que surgen flores en racimos de un el tallo corto por encima de las hojas. El follaje es rizado y verde con bayas azules en el verano.

Esta pequeña planta puede crecer hasta los 15 cm de altura. Se encuentra comúnmente en los jardines de estilo japonés y se utiliza para bajo cubierta, debido a su textura.

Taxonomía
Ophiopogon chingii fue descrita por F.T.Wang & Tang y publicado en Bulletin of the Fan Memorial Institute of Biology 7: 282, en el año 1937.
Etimología
Ophiopogon nombre genérico que deriva del griego ophis, "serpiente", y pogon, "barba", más probablemente refiriéndose a sus hojas.

Sinonimia
Ophiopogon chingii var. glaucifolius F.T.Wang & L.K.Dai

Referencias

Enlaces externos

 {https://web.archive.org/web/20181002110953/http://www.essenceofthetree.com/products/show/485%7D
 {http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=200027784}

chingii
Flora de Japón
Plantas descritas en 1937
Plantas descritas por F.T.Wang
Plantas descritas por Tang

Ophiopogon chingii


În anumite jocuri de noroc, în special în jocurile mecanice de tip păcănele, jackpotul este potul cel mare. Reprezintă un profit mare, obținut într-un timp scurt.

Etimologie

Cuvântul vine din engleză Jack (valet) + pot (oală). A fost folosit pentru prima data la sfârșitul secolului al XIX-lea la un joc de cărți. Scopul acestui joc a fost să se obțină o mână care să fie mai puternică decât două cărți de 10, adică doi valeți sau mai mulți. Pariuri se făceau la fiecare rundă și dacă nimeni nu câștiga, banii rămâneau pe masă, în oală. La final, câștiga cel care reușea să facă o mână de 3 valeți. Numai acest jucător câștiga toată suma, adunată în oala, iar de aici provine și cuvântul jackpot – oala valeților.

Această denumire a devenit foarte populară cu apariția aparatelor de tip slot, la începutul anilor 40.

Tipuri de jackpot

Jackpot fix (standard)

Jackpotul fix este o sumă de bani pusă la bătaie din partea cazinoului. Acesta poate fi câștigat în cazul în care jucătorul reușește să obțină o anumită combinație pe rolele aparatelor de tip slot. Câștigarea acestuia nu este condiționată de valoarea pariului sau de numărul de jucători.

Jackpot progresiv

Jackpotul progresiv este o sumă de bani care este în continuă creștere, deoarece se formează de la depunerile jucătorilor. De la fiecare pariu realizat, cazinoul preia un procent mic și îl adaugă la acest jackpot. Valoarea acestora poate ajunge la milioane.

Sloturi cu cele mai mari câștiguri

Mega Moolah – cu 4 jackpoturi diferite – mini, major, minor, mega. Primele 2 jackpoturi nu sunt foarte mari dar se câștiga extrem de des, de câteva ori pe zi. Jackpotul mega este foarte mare, se câștiga extrem de rar și valoarea acestuia depășește 1 000 000 $. Mega Moolah deține recordul mondial pentru cel mai mare jackpot câștigat vreodată la un slot, în valoare de 18 000 000 euro.

Monty Pythons' Spalamot – 2 jackpoturi mari, ce pot fi câștigate prin obținerea a 3 simboluri bonus.

Mega Fortune – 3 jackpoturi, se găsește la cazinourile online – mega, major, rapid. La sfârșitul anului 2015 un jucător foarte norocos a câștigat 8.5 milioane de euro.

Pirates Millions – un jackpot progresiv în valoare peste 1 000 000 euro.

Note

Poker

Jackpot


أمين الهنيدي (1 أكتوبر 1925 - 3 يوليو 1986)، ممثل مصري يعتبر من أشهر ممثلي الكوميديا المصريين.

حياته الفنية
التحق بمدرسة شبرا الثانوية وانضم إلى فرقة التمثيل بالمدرسة التحق بكلية الآداب واشترك في فريق التمثيل بالكلية لكنه ترك كلية الآداب والتحق بكلية الحقوق ثم قرر الالتحاق بالمعهد العالي للتربية الرياضية وتخرج فيه في عام 1949 وعيّن مدرسا للتربية الرياضية.

وفي العام 1939 انضم أمين الهنيدي إلى فرقة نجيب الريحاني ومثل مسرحية واحدة وفي عام 1954 سافر إلى السودان وهناك التقى بالفنان محمد أحمد المصري الشهير ب أبو لمعة وكوّنا معا فرقة مسرحية بالنادي المصري بالخرطوم

بدايتة الحقيقية بعد عودته إلى القاهرة ولقائه بالفنان عبد المنعم مدبولي والمؤلف يوسف عوف فاشتركوا معا في برنامج إذاعي شهير (ساعة لقلبك). ثم التحق بعد ذلك بفرقة تحية كاريوكا ثم مسرح التليفزيون ولة أكثر من 40 فيلم. والعديد من المسرحيات.

أعماله

الأفلام
 1959: حماتي ملاك
 1961: الأزواج والصيف
 1962: للنساء فقط
 1963: منتهى الفرح
 1963: زوجة ليوم واحد
 1964: زوجة من باريس
 1965: جدعان حارتنا
 1965: 6 بنات وعريس
 1966: سيد درويش
 1966: حارة السقايين
 1967: غرام في الكرنك
 1967: غازية من سنباط
 1967: شنطة حمزة
 1967: شباب مجنون جدا
 1968: شهر عسل بدون إزعاج
 1968: أشجع رجل في العالم
 1968: 7 أيام في الجنة
 1969: نشال رغم أنفه
 1969: أنا ومراتي والجو
 1970: واحد في المليون
 1970: الكدابين الثلاثة
 1971: الظريف والشهم والطماع
 1975:  احترسي من الرجال يا ماما
 1981: طائر على الطريق
 1981: القرش
 1981: 4-2-4
 1983: رحلة عيون
 1984: صديقي الوفي
 1984: إحنا بتوع الإسعاف
 1986: ممنوع في مدرسة البنات
 1986: الحدق يفهم
 1986: القطار

المسلسلات
 1978: لعبة التفكير
 1979: زيارة ودية
 1980: للزمن بقية
 1982: عفراء البادية
 1983: غلطة قلم
 1984: السندباد
 1985: وأدرك شهريار الصباح
 1985: محمد رسول الله (ج5)

المسرحيات
 1963: أصل وصورة
 1964: لوكاندة الفردوس
 1965: حلمك يا سي علام
 1966: جوزين وفرد
 1970: غراميات عفيفي
 1970: عبود عبده عبود
 1973: أجمل لقاء في العالم
 1974: لوليتا
 1975: يا عالم نفسي أتسجن
 1977: 20 فرخة وديك
 1981: الدنيا مقلوبة
 1983: العريس وأنا
 1984: أسبوع عسل
 1985: عائلة سعيدة جدا

المسلسلات الإذاعية
 1957: ساعة لقلبك
  مخيمر الثالث عشر
  نفسي يا بابا تجوزني

وفاته
توفي الفنان القدير أمين الهنيدي في يوم الخميس 3 يوليو 1986 عن عمر ناهز ال60 بعد ساعات من انتهائه تصوير فيلمه الأخير القطار بعد صراع طويل مع سرطان المعدة وتم دفع نفقة علاجه من قبل أسرته كنفقة استلامه كجثة; إذ لم يكن لدى أسرته قبل وفاته ما يكفيهم من مال لنفقة العلاج. وتم عرض الفيلم في شهر ديسمبر من نفس العام.

مراجع

روابط خارجية

ممثلون مصريون في القرن 20
مواليد 1344 هـ
مواليد 1925
وفيات 1406 هـ
وفيات 1986
وفيات السرطان في مصر
وفيات بسبب سرطان المعدة

أمين الهنيدي


In chemistry, the Fischer projection, devised by Emil Fischer in 1891, is a two-dimensional representation of a three-dimensional organic molecule by projection. Fischer projections were originally proposed for the depiction of carbohydrates and used by chemists, particularly in organic chemistry and biochemistry. The use of Fischer projections in non-carbohydrates is discouraged, as such drawings are ambiguous and easily confused with other types of drawing. The main purpose of Fischer projections is to show the chirality of a molecule and to distinguish between a pair of enantiomers. Some notable uses include drawing sugars and depicting isomers.

Conventions

All bonds are depicted as horizontal or vertical lines. The carbon chain is depicted vertically, with carbon atoms sometimes not shown and represented by the center of crossing lines (see figure below). The orientation of the carbon chain is so that the first carbon (C1) is at the top. In an aldose, C1 is the carbon of the aldehyde group; in a ketose, C1 is the carbon closest to the ketone group, which is typically found at C2.

The proper way to view a Fischer projection is to vertically orient the molecule in relation to the carbon chain, have all horizontal bonds point toward the viewer, and orient all vertical bonds to point away from the viewer. Molecules with a simple tetrahedral geometry can be easily rotated in space so that this condition is met (see figures). Fischer projections are commonly constructed beginning with a sawhorse representation. To do so, all attachments to main chain carbons must be rotated such that resulting Newman projections show an eclipsed configuration. The carbon chain is then positioned vertically upward with all horizontal attachments pointing toward the viewer. Finally, attachments to main chain carbons that face away from the viewer are placed in the vertical position of the Fischer projection, and those that face toward the viewer are placed in the horizontal position of the Fischer projection. Each intersection between a horizontal and vertical line on the Fischer projection represents a carbon in the main carbon chain.

Fischer projections are effective representations of 3D molecular configuration in certain cases. For example, a monosaccharide with three carbon atoms (triose), such as the D-Glyceraldehyde depicted above, has a tetrahedral geometry, with C2 at its center, and can be rotated in space so that the carbon chain is vertical with C1 at the top, and the horizontal bonds connecting C2 with the Hydrogen and the Hydroxide are both slanted toward the viewer.

However, when creating a Fischer projection for a monosaccharide with more than three carbons, there is no way to orient the molecule in space so that all horizontal bonds will be slanted toward the viewer. After rotating the molecule so that both the horizontal bonds with C2 are slanted toward the viewer, the horizontal bonds with C3 will be typically slanted away. So, after drawing the bonds with C2, before drawing the bonds with C3 the molecule must be rotated in space by 180° about its vertical axis. Further similar rotations may be needed to complete the drawing.

This implies that in most cases a Fischer projection is not an accurate representation of the actual 3D configuration of a molecule. It can be regarded as a projection of a modified version of the molecule, ideally twisted at multiple levels along its backbone. For instance, an open-chain molecule of D-glucose rotated so that the horizontal bonds with C2 are slanted toward the viewer, would have the bonds with C3 and C5 slanted away from the viewer, and hence its accurate projection would not coincide with a Fischer projection. For a more accurate representation of an open-chain molecule, a Natta projection may be used.

According to IUPAC rules, all hydrogen atoms should preferably be drawn explicitly; in particular, the hydrogen atoms of the end group of carbohydrates should be present.
 In this regard Fischer projection is different from skeletal formulae.

Chirality

Chiral molecules can be described as ones with a set of stereoisomers or left and right-handed enantiomers. As defined by Lord Kelvin, a molecule has chirality "if its image in a plane mirror, ideally realized, cannot be brought to coincide with itself." In other words, a chiral molecule is asymmetrical in the sense that it's mirror image will not be an exact copy of itself. Chirality is key to understand in many fields such as drug development as one enantiomer of a drug may cause severe adverse effects while the other provides relief from an ailment. This is significant in terms of Fischer Projections as chirality is an important factor to consider when both drawing and reading them. A great benefit of the model is the ability to interpret chirality with ease based on the orientation of the substituents. Slight changes in the formatting of these models can cause the stereochemistry to be interpreted differently thereby meaning that the molecule has been depicted incorrectly. Fischer Projections provide aid in visualizing chirality as well as where substituents are oriented within space which is why their application can be useful to many.

Chirality from projection
Determining chirality based on Fischer Projections is effectively the same as the standard method. The primary difference is the benefit that Fischer Projections provide in depicting the orientation of substituents with the vertical and horizontal lines. Considering that orientation of these molecules is already known, it may be properly depicted with wedges and dashes if needed. After this, the priority of each of the groups bonded to the carbon are ranked and the chirality is determined in the standard fashion. While there is no significant difference in the actual process of determining chirality, Fischer Projections allow one to better visualize where substituents are in space making it convenient to assign S or R chirality based on this model. In certain cases, it can be helpful to draw a Fischer Projection from a larger molecule to visualize and determine the chirality of a specific carbon.

Other Models

Haworth projections are a related chemical notation used to represent sugars in ring form. The groups on the right hand side of a Fischer projection are equivalent to those below the plane of the ring in Haworth projections. Fischer projections should not be confused with Lewis structures, which do not contain any information about three dimensional geometry. Newman projections are another system that can be used as they showcase the structure of a molecule in the staggered or eclipsed conformation states. The wedge and dash notation will help to showcase the stereochemistry within a specific molecule.

See also

 Structural formula
 Skeletal formula
 Haworth projection
 Newman projection
 Natta projection

References

Carbohydrate chemistry
Stereochemistry
Emil Fischer
1891 in science
1891 in Germany

Fischer projection