În teoria probabilității și statistică, varianța reprezintă media deviațiilor pătratice a unei variabile aleatoare de la media sa.
Informal spus, măsoară depărtarea valorilor individuale (aleatoare) dintr-o mulțime, de la media lor.
Varianța are un rol crucial în statistică, fiind folosită în statistica descriptivă, statistica inferențială, testarea ipotezelor, calitatea modelării și metodele Monte Carlo.
Astfel de metode statistice se folosesc pretutindeni în știință. Varianța reprezintă pătratul deviației standard, al doilea moment central al unei distribuții, și covarianța unei variabile aleatoare cu sine însuși, fiind adesea reprezentată prin ,  sau .

Definiție
Varianța unei variabile aleatoare  este speranța matematică (i.e. media) a deviațiilor pătratice de la media lui , :

Această definiție cuprinde variabile aleatoare ce pot fi generate de procese discrete, continue, mixte sau Cantoriene. Varianța poate fi, de asemenea, definită ca reprezentând covarianța unei variabile aleatoare cu sine însăși:

Varianța este echivalentă cu al doilea cumulant al unei distribuții de probabilitate ce generează .  Varianța este desemnată prin , , sau (pronunțat "sigma pătrat").  Expresia varianței poate fi dezvoltată:

Cu alte cuvinte, variația lui X este egală cu media valorilor pătratice ale lui  X minus pătratul mediei lui X. Această ecuația nu trebuie folosită în programe de calcul ce folosesc virgula mobilă datorită fenomenului de reducere numerică ce apare când cei doi termeni au mărimi identice. Există alternative în algoritmii stabili numeric.

Variabilă aleatoare discretă
Dacă distribuția variabilei aleatoare  este discretă, având funcția de masă , atunci:

sau echivalent:

unde  reprezintă speranța matematică (i.e media distribuției):

(În cazul în care suma ponderilor valorilor individuale nu este egală cu 1, atunci ecuația de mai sus trebuie împărțită la respectiva sumă).

Varianța unei mulțimi de  elemente, având probabilități echivalente, poate fi scrisă ca:

unde  este valoarea medie, adică,

Varianța poate fi exprimată și fără referirea directă la medie, ca reprezentând deviațiile pătratice a tuturor valorilor de la fiecare valoare în parte. Pentru o mulțime de  elemente, având probabilități echivalente, avem:

Variabilă aleatoare continuă
Dacă variabila  este generată de o distribuție continuă cu o funcție de densitate de probabilitate , și  este funcția de distribuție cumulativă corespunzătoare, atunci varianța populației este dată de:

sau echivalent, putem scrie

Unde  reprezintă speranța matematică (i.e. media) a lui  dată de:

cu integrale definite pe intervalul variabilei .

Dacă o distribuție continuă nu are o speranță matematică finită (i.e. medie), cum este cazul distribuției Cauchy, nu poate avea nici varianță. Multe alte distribuții pentru care speranța matematică este finită, nu au varianță (finită) pentru că integrala varianței este divergentă. Un astfel de exemplu este dat de distribuția Pareto, al cărui index  satisface .

Exemple

Distribuția normală
Distribuția normală cu parametrii  și  este o distribuție continuă (cunoscută și sub numele de distribuție Gaussiană) a cărei funcție de densitate a probabilității este dată de:

În această distribuție,  și varianța  sunt legate de  prin:

Rolul distribuției normale în teoria limitei centrale este, în parte, responsabilă pentru prevalența varianței în probabilitate și statistică.

Distribuția exponențială
Distribuția exponențială cu paramentrul  este o distribuție continuă definită pe intervalul semi-infinit . Funcția densității de probabilitate este dată de:

, având o speranță matematică (i.e. medie) egală cu . Prin urmare, varianța este egală cu:

De aici rezultă că, pentru distribuția exponențială, avem relația

Distribuția Poisson
Singurul ei parametru este . Distribuția Poisson este o distribuție discretă pentru . Funcția de masă a probabilității este:

iar speranța matematică (i.e. media) este: .  Astfel, varianța este egală cu:

De aici rezultă că, pentru distribuția Poisson, avem relația: .

Distribuția binomială
Parametrii săi sunt  și . Distribuția este o distribuție discretă pentru . Funcția de masă a probabilității este:

 iar speranța matematică (i.e. media) este . Astfel, varianța este egală cu:

Spre exemplu, distribuția binomială cu   descrie probabilitatea de a obține de   ori o oarecare față (exp. ban) în cazul aruncării unei monede de  ori. Deci, speranța matematică (i.e. media) pentru a obține una dintre fețe este , iar varianța este

Aruncarea cu zarul
Un zar cu șase fețe poate fi modelat, conform distribuției binomiale, ca o distribuție cu variabilă discretă X , ce poate lua valori de la 1 la 6, fiecare cu probabilitate egală de 1/6.  Speranța matematică (i.e. media) a lui X este  Prin urmare, varianța lui X este:

Formula generală pentru varianța lui X , dacă avem un zar cu n fețe , este:

Proprietăți

Proprietăți fundamentale
Varianța este non-negativă, deoarece din ridicarea la pătrat poate rezulta doar un număr pozitiv sau zero:

Varianța unei variabile aleatoare constante este zero, și, invers, dacă varianța unei variabile este zero, atunci variabila este o constantă:

Varianța este invariabilă relativ la schimbările parametrului de poziție. Astfel, dacă o constantă este adăugată (prin adiție) tuturor valorilor pe care le ia variabila, varianța rămâne neschimbată:

Dacă toate valorile variabilei sunt multiplicate cu o constantă, varianța variabilei este multiplicată cu pătratul acelei constante (adică proprietatea de scalare):

Varianța sumei a două variabile aleatoare este dată de relația:

unde  reprezintă covarianța.  În general, dacă avem o sumă de  variabile aleatoare, , relația se prezintă ca:

Aceste rezultate conduc la varianța combinațiilor liniare:

Dacă variabilele aleatoare  sunt astfel încât:

se poate afirma despre ele că sunt necorelate. Rezultă din ecuația combinațiilor liniare că dacă variabilele aleatoare  sunt necorelate, varianța sumei lor este egală cu suma varianțelor lor:

Deoarece variabilele aleatoare independente sunt mereu necorelate, ecuația de mai sus este valabilă doar când variabilele aleatoare   sunt independente.  Prin urmare, independența este o condiție suficientă, dar nu și necesară, pentru ca varianța sumei să fie egală cu suma varianțelor (i.e. ecuația de mai sus să fie adevărată).

Suma variabilelor necorelate (formula lui Bienaymé)
Unul din motivele pentru care varianța este preferată altor măsuri de dispersie este că varianța sumei variabilelor aleatoare necorelate este egală cu suma varianțelor lor:

Această ecuația se numește  "formula lui Bienaymé", fiind descoperită în 1853.  Deseori presupune condiția ca variabilele să fie independente, deși simpla lipsă de corelare este suficientă.  Deci, dacă toate variabilele au aceeași varianță σ2, atunci, deoarece împărțirea cu n este o transformare liniară, formula varianței mediei lor devine:

Aceasta înseamnă că varianța mediei scade atunci când n crește.  Această formulă pentru varianța mediei este utilizată în definirea erorii standard a mediei eșantionului, care este utilizată in teorema limitei centrale.

Pentru demonstrarea formulei lui Bienaymé, este suficient să se arate că:

Această formulă poate fi demonstrată prin inducție, pornindu-se de la definiția varianței:

Folosind proprietatea de liniaritate a speranței matematicii (i.e. mediei) și ipoteza independenței variabilelor (sau, cel puțin, a lipsei de corelare) X și Y, ecuația de mai sus se poate dezvolta în felul următor:

Suma variabilelor corelate
În general, dacă variabilele sunt corelate, atunci varianța sumei lor este egală cu suma covarianțelor lor:

(Notă: A doua egalitate se datorează faptului că )

Aici  reprezintă covarianța, care este zero pentru variabilele aleatoare independente. Formula stipulează că varianța sumei de variabile este egală cu suma tuturor elementelor din matricea de covarianță a variabilelor componente. Următoarea expresie stipulează, în mod echivalent, că varianța sumei de variabile este suma elementelor diagonalei matricei covarianțelor plus de două ori suma elementelor de deasupra diagonalei matricei. Datorită faptului că matricea de covarianță este simetrică, se pot lua în locul elementelor de deasupra diagonalei, elementele de dedesubtul diagonalei. Această formulă se folosește în teoria coeficientului Alpha a lui Cronbach, aceasta fiind esențială în teoria clasică a testării.

Deci dacă variabilele au varianțele egale cu σ 2 și corelația medie a variabilelor este ρ, atunci varianța mediei lor este:

Aceasta implică faptul că varianța mediei crește cu media corelațiilor. Cu alte cuvine, observațiile adiționale corelate nu sunt la fel de efective în reducerea incertitudinii mediei, precum sunt observațiile adiționale independente. Mai mult, dacă variabilele au varianța egală cu 1, în cazul standardizării spre exemplu, formula se simplifică:

Această formulă este încorporată în formula de predicție Spearman-Brown a teoriei clasice a testării. Aceasta converge la ρ dacă n tinde la infinit, presupunând că corelația medie rămâne constantă sau converge de asemenea. Încât, pentru varianța mediei variabilelor standardizate cu corelații constante sau având corelația medie convergentă, obținem:

În concluzie, varianța mediei unui număr mare de variabile standardizate este aproximativ egală cu corelația lor medie. Aceasta înseamnă că media variabilelor corelate ale eșantionului nu converge, în general, la media populației, deși legea numerelor mari stipulează că media eșantionului va converge la media populației dacă variabilele sunt independente.

Notația matricială pentru varianța unei combinații liniare
Fie  un vector coloană cu  variabile aleatoare <, și  un vector coloană cu   scalari .  Prin urmare,  reprezintă o combinație liniară a acestor variabile aleatoare, unde prin  este notată transpusa matricei c.  De asemenea, fie  matricea covarianței lui .  Varianța lui  este dată de:

Sumă  ponderată de variabile
Proprietatea de scalare, formula lui Bienaymé, împreună cu proprietatea covarianței , implică următoarea expresie:

Din cele de mai sus rezultă că efectul ponderării variabilelor (coeficienții a și b) este disproporționat pentru calcularea varianței. Spre exemplu, presupunând că variabilele X și Y sunt necorelate, iar ponderea lui X este de două ori mai mare decât ponderea lui Y (i.e. a = 2b), atunci ponderea lui X în formula varianței va fi de patru ori mai mare decât ponderea lui Y.

Varianța ponderată a n variabile poate fi scrisă ca:

Produs de variabile independente
Dacă două variabile X și Y sunt independente, varianța produsului lor este dată de

Prin manipulări, ecuația poate fi transformată la:

Produs de variabile dependente statistic
În general, dacă două variabile sunt dependente statistic, varianța produsului lor este dată de următoarea formulă:

Descompunere
Formula generală pentru descompunerea varianței, sau legea varianței totale, unde  și  sunt două variabile aleatoare, iar varianța lui  există, este:

Speranța matematică (i.e. media condiționată) a lui  dat fiind , și varianța condiționată  pot fi înțelese în felul următor: dată fiind o valoare particulară y a variabilei aleatoare Y, există o speranță matematică  când Y=y.  Această cantitate depinde de valoarea specifică y, fiind o funcție . Aceeași funcție evaluată pentru variabila aleatoare Y reprezintă speranța matematică (i.e. media condiționată)

În particular, dacă  este o variabilă aleatoare discretă ce ia valori   cu probabilitățile corespunzătoare , atunci formula pentru varianța totală este:

unde .  În mod similar, varianța mediei (al doilea termen al formulei generale) devine:

unde  și .  Astfel, formula varianței total devine:

O formulă similară este folosită în procesul de analiză a varianței (i.e. ANOVA):

unde  semnifică media pătratelor (engl. "mean of the squares"). În cazul regresiei liniare, formula devine:

Această formulă poate fi derivată și din proprietatea de aditivitate a varianțelor, de vreme ce varianță totală (observată) este egală cu suma dintre varianță prognozată și varianță reziduală (i.e. eroarea de prognoză), cele două fiind necorelate.

Descompuneri similare sunt posibile pentru suma deviațiilor pătratice :

Proprietate caracteristică
Al doilea moment al unei variabile aleatoare atinge valoarea minimă când este luat în jurul primului moment (care este media) al variabilei aleatoare, i.e. . Invers, dacă o funcție continuă  satisface  pentru toate variabilele aleatoare X, atunci este neapărat de forma  , unde a>0. Aceasta rămâne valabil și în cazul multidimensionalității.

Unități de măsură
Spre deosebire de speranța matematică a deviației absolute, unitatea de măsură a varianței este pătratul unității variabilei. Spre exemplu, o variabilă având unitatea de măsură în metri, va avea varianța măsurată în metri pătrați. Din acest motiv, descrierea unei mulțimi cu ajutorul deviației standard sau a rădăcinii deviației pătratice medii este deseori preferată în locul varianței.  În problema aruncării cu zarul, prezentată mai sus, deviația standard este  √2,9   ≈   1,7 - puțin mai mare decât speranță matematică a deviației absolute care este 1.5.

Atât deviația standard, cât și speranța matematică a deviației absolute, pot fi folosite pentru a indica "împrăștierea" unei distribuții. Deviația standard este mai convenabilă manipulărilor algebrice decât speranța matematică a deviației absolute, ambele fiind folosite frecvent, alături de varianță și covarianță, în știința statisticii. Totuși, speranța matematică a deviației absolute tinde să fie mai robustă față de valorile extreme (datorate erorilor de măsurare sau specificității distribuției).

Aproximarea varianței unei funcții
Metoda delta folosește seriile Taylor de ordinul doi pentru a aproxima varianța unei funcții de una sau mai multe variabile aleatoare. Spre exemplu, aproximarea varianței unei funcții de o variabilă este dată de formula:

presupunând că  f este dublu diferențiabilă și că media și varianța lui X sunt finite. Pentru mai multe detalii, vezi seria Taylor pentru momentele funcțiilor de variabile aleatoare.

Varianța unei populații și varianța unui eșantion
Observațiile din natură, precum cele privitoare la cantitatea zilnică de precipitații, nu pot fi considerate a fi complete deoarece nu putem înregistra toate fenomenele similare petrecute de la începutul timpului (i.e. toate zilele cu precipitații de la începutul existenței Pământului). Prin urmare, varianța calculată dintr-o mulțime de observații limitate (în timp sau spațiu), nu poate fi egală cu varianța ce ar fi rezultat dacă am fi avut mulțimea exhaustivă de observații (i.e. nelimitate de timp sau spațiu). Aceasta înseamnă că va trebui să estimăm media și varianța mulțimii exhaustive de observații (i.e. a populației) folosind o ecuație estimatoare. Ecuația estimatoare este o funcție de n observații ale unui eșantion extras, fără erori de eșantionare, din întreaga populație de observații posibile.

Cei mai simplii estimatori pentru media și varianța unei populații sunt media și varianța eșantionului, aceștia fiind estimatori consistenți (i.e. converg la valoarea reală odată cu creșterea numărului de eșantioane).  Totuși, estimarea varianței eșantionului poate fi îmbunătățită în mai multe feluri.   În acest sens, se pot folosi divizori diferiți de n pentru deviațiile pătratice. Ceilalți trei divizori folosiți sunt: n-1, n+1 și n-1,5. Se consideră că n-1 elimină alterarea, n+1 minimizează eroarea pătratică medie pentru distribuția normală, și n – 1,5 elimină alterarea estimatorului deviației standard pentru distribuția normală.

Dacă media populației este necunoscută, fiind calculată pe baza eșantionului, atunci varianța eșantionului este un estimator alterat datorită subestimării varianței cu un factor de (n-1)/n; corectând estimarea cu acest factor (și deci împărțind deviațiile pătratice cu n-1 în loc de n), se numește corecția lui Bessel. Estimatorul rezultat este nealterat, numindu-se varianța corectată a eșantionului sau varianța nealterată a eșantionului. Spre exemplu, dacă avem o singură observație într-un eșantion (i.e. media în sine), varianța eșantionului este evident zero, indiferent de varianța reală a populației. Acest fapt nu ar mai fi valabil dacă s-ar cunoaște media populației (sau ar putea fi estimată dintr-un alt eșantion decât cel din care este estimată varianța), caz în care varianța poate fi estimată prin împărțire la n. În exemplul cu o singură observație, varianța ar fi egală cu deviația pătratică a observației de la media (estimată a) populației.

Pe de altă parte, varianța eșantionului nu minimizează eroarea pătratică medie între varianța eșantionului și varianța populației. Folosind corecția lui Bessel înrăutățește estimarea erorii pătratice medii. De aceea, în acest caz se folosește un factor de scalare (i.e. de proporționare) mai mare decat (n-1), împărțindu-se varianța eșantionului, în cazul distribuției normale, la (n+1) pentru a minimiza eroarea pătratică medie. În acest caz folosim totuși o variație alterată a eșantionului.

Varianța populației
În general, varianța unei populații finite de mărime N, cu valori xi este dată de:

unde media populației este:

Varianța populației poate fi calculată și folosind următoarea formulă:

Aceasta este validă, deoarece:

Varianța populației corespunde varianței disitributiei de probabilitate aferente, de aceea conceptul de populație poate fi extins pentru distribuții de probabilitate continue, având mărimi infinite. .

Varianța eșantionului
În multe situații practice, varianța populației nu poate fi cunoscută a priori, trebuind a fi estimată prin alegerea unui eșantion.  Ca și în cazul varianței populației, varianța eșantionului poate fi calculată și pentru o distribuție continuă aferentă distribuției populației.

Fie un eșantion cu n valori Y 1 , .  .  .,Y n extras dintr-o anumită populație N, unde n < N.  Atunci varianța eșantionului este dată de media deviațiilor pătratice:

Aici,  denotă media eșantionului:

Deoarece Yi au fost selectate aleatoriu, atât  cât și  < sunt variabile aleatoare. Speranța lor matematică poate fi evaluată prin luarea mediei estimatorilor aferenți tuturor eșantioanelor posibile { Yi } de mărime n din populație.  Așa încât, pentru  avem:

Prin urmare  este o estimare a varianței populației ce este alterată cu un factor de .  Din acest motiv,  se numește varianța alterată a eșantionului. Corectând această alterație, obținem varianța nealterată a eșantionului:

Corecția Bassel (n-1) se folosește și în calcularea covarianței eșantionului și a deviației standard a eșantionului (i.e. rădăcina pătrată a varianței). Rădăcina pătrată este o funcție concavă, introducând astfel alterația negativă (conform inegalității lui Jensen), ceea ce, depinzând de distribuție, face ca deviația standard folosind corecția Basel să fie alterată în acest caz. Estimarea deviației standard nealterate este o problemă tehnică complicată, deși pentru distribuția normală se poate folosi divizorul (n -1,5) din care rezultă un estimator al deviației standard aproape nealterat. .

Distribuția varianței eșantionului

Fiind o funcție de variabile aleatoare, varianța eșantionului este ea însăși o variabilă aleatoare, fiind astfel justificat să-i studiem distribuția. În cazul în care Yi sunt observații independente ale unei distribuții normale, teorema lui Cochran arată că S2 se conformează unei distribuții chi-pătrat :

O consecință directă a acestui fapt este că:

și

Dacă valorile  Yi sunt independente și identic distribuite, dar nu necesar și normal distribuite, atunci:

unde κ este aplatizarea (i.e. kurtotizarea) distribuției, iar  μ4 este al patrulea moment central.

Dacă legea numerelor mari este valabilă pentru observațiile pătratice, s2 este un estimator consistent al σ2.  Poate fi demonstrat că varianța estimatorilor tinde asimptotic către zero.  O formulă asimptotică echivalentă a fost dată în Kenney and Keeping (1951: 164), Rose and Smith (2002: 264), și Weisstein (n.d.).

Inegalitatea lui Samuelson
Inegalitatea lui Samuelson este un rezultat care stipulează limite pentru valorile ce pot fi luate de observațiile individuale dintr-un eșantion, presupunând că acel eșantion are medie și varianță   Conform acesteia, valorile trebuie să fie cuprinse în intervalul:

Relații cu media armonică și media aritmetică
A fost arătat că pentru un eșantion   { yi } de numere reale,

unde y max reprezintă valoarea maximă a eșantionului, A este media aritmetică, H este media armonică a eșantionului și  este varianța (alterată) a eșantionului.

Ulterior, acest interval a fost dezvoltat, încât s-a ajuns la următorul interval de mărginire a varianței:

unde y min este valoarea minimă a eșantionului.

Istorie
Termenul de varianță a fost introdus prima dată de Ronald Fisher într-un articol din 1918 intitulat The Correlation Between Relatives on the Supposition of Mendelian Inheritance:  Marea literatură statistică ne arată cum deviațiile măsurătorilor umane de la medie urmează îndeaproape Legea Normală a Erorilor, și, prin urmare, că variabilitatea poate fi măsurată uniform cu ajutorul deviației standard corespunzătoare rădăcinii pătratice a erorii pătratice medii. Când există două cauze independente cauzatoare de variabilitate într-o distribuție uniformă cu deviațiile standard  și , se găsește că distribuția, atunci când cauzele acționează împreună, are o deviație standard de . Este prin urmare de dorit în analizarea cauzelor variabilității să ne ocupăm de pătratul deviației standard ca măsură a variabilității. Vom numi această cantitate "varianță"...

Semivarianța
Semivarianța este calculată asemenea varianței, însă doar acele observații mai mici decât media sunt luate în considerare. Uneori este descrisă ca fiind riscul de pierderi într-un context investițional. Pentru distribuții asimetrice, semivarianța poate oferi informații adiționale pe care varianța le ignoră.

Semivarianța poate fi folosită și pentru a determina intervalul de valori pe care o distribuție o poate lua în jurul mediei, conform inegalității lui Chebyshev.

Generalizări

Pentru variabile complexe
Dacă  este o variabilă aleatoare complexă scalară, cu valori în  atunci varianța sa este , unde  este conjugata complexă a lui . Această varianță este un scalar real.

Pentru variabile vectoriale aleatoare

Ca matrice
Dacă  este un vector coloană  ce cuprinde valori aleatoare, cu valori în , atunci o generalizare naturală a varianței este  unde  este transpusa lui , fiind astfel un vector linie. Rezultatul este o matrice pătratică semidefinită, cunoscută sub numele de matricea varianță-covarianță (sau, mai simplu, matricea covarianței).

Dacă  este un vector coloană ce cuprinde valori aleatoare, cu valori în  atunci matricea covarianței este , unde  este transpusa conjugată a lui  Și această matrice este pătratică și pozitiv semidefinită.

Ca scalar
O altă generalizare a varianței pentru valori vectoriale de variabile aleatoare  care rezultă într-o valoare scalară în loc de structură matriceală, este obținută prin interpretarea deviației dintre variabila aleatoare și media sa ca distanță Euclidiană.  Rezultatul este că ceea ce reprezintă o urmă matriceală a matricei covarianței.

Vezi și

Note

Statistică descriptivă

Varianță


Isabel María Oliver Sagreras (Campos, Balearea, 28 de abril de 1961) es una bióloga y política española. Entre 2018 y 2020 fue secretaria de Estado de Turismo de España en el gobierno de Pedro Sánchez. También ha sido consejera de Economía y Turismo en el Consejo de Mallorca entre 2007 y 2011 y, anteriormente, secretaria general técnica de la Consejería de Turismo del Gobierno de Francesc Antich.

Biografía
Posee una licenciatura en Ciencias Biológicas por la Universidad de las Islas Baleares y es funcionaria de carrera del Cuerpo de Gestión de la administración de la Comunidad Autónoma de las Islas Baleares desde el año 1990, actualmente en situación de excedencia.

Trayectoria política
Está afiliada al PSOE, donde ha sido secretaria de política económica de la Federación Socialista de Mallorca, y presidenta del Consejo Político del PSIB de 2008 a 2012 año en el que asumió la Secretaría de Organización.

Trayectoria institucional
Fue secretaria general técnica de la Consejería de Turismo del Gobierno Balear (1999-2003) en el gobierno autonómico de Francesc Antich De junio de 2003 a abril de 2004 fue concejala en el Ayuntamiento de Palma de Mallorca y posteriormente diputada por Mallorca en la VIII legislatura (2004-2008).

De 2007 a 2012 asumió la consejería de Economía y Turismo del Consejo Insular de Mallorca, y durante su gestión se creó la Fundación Mallorca Turismo.

En junio de 2011 fue elegida diputada autonómica en el Parlamento Balear asumiendo la portavocía de la Comisión de Turismo.

En junio de 2018 fue nombrada Secretaria de Estado de Turismo en el Ministerio de Industria, Comercio y Turismo que lidera Reyes Maroto en el gobierno de Pedro Sánchez. En julio de 2020 fue reemplazado por Fernando Valdés Verelst.

Referencias

Enlaces externos
 Biografía en el Consejo de Mallorca.
 Ficha en el Congreso de los Diputados.

Biólogos de España del siglo XXI
Políticas de España
Políticos de España de ámbito estatal
Líderes autonómicos del Partido Socialista Obrero Español
Diputados por las Islas Baleares
Diputados de la VIII Legislatura de España
Concejales del Ayuntamiento de Palma
Secretarios de Estado de España
Personas de Campos
Políticos de España del siglo XXI
Españolas del siglo XXI

Isabel María Oliver


Aegle marmelos, es una especie de árbol perteneciente a la familia de las rutáceas. Es originario de Asia.  El fruto es denominado  Bilva, Sriphal o fruto del Shivadruma (el árbol de Shiva) in Sancrito, Bel o Bael en Hindu, o Membrillo de Bengala o Marmelo.

Descripción
Es un árbol que alcanza un tamaño de 6 m de altura, con espinas de 15 mm de largo, solas o en parejas.

Las hojas pecioladas, escasamente pubescentes; con 3-5 foliolos,  ovado-lanceoladas, subcrenuladas, obtusas.

Especie monoica, las flores de color blanco verdoso, fragantes, bisexuales, en racimos cortos, caídos, no ramificados, al final de las ramitas y axilas de las hojas. Suelen aparecer con hojas jóvenes. Pétalos de 13 mm, oblongo, carnosos. Pedicelos pubescentes. Sépalos de 3 mm, pubescente, de hojas caducas.

Fruta de 5-10 cm de diámetro, de color amarillo verdoso o verde, globosas a piriformes, cáscara de 3 mm de espesor, con una corteza gruesa y dura y no se rompe al madurar. La cáscara leñosa es lisa y verde, gris hasta que está completamente madura cuando se vuelve amarilla; pulpa de color naranja pálido, mucilaginoso y aromático. Semillas planas, rectangulares, con lana densa, incrustada en la goma adhesiva transparente.

El fruto tarda unos 11 meses en madurar en el árbol y puede alcanzar el tamaño de un pomelo o pomelo grande, y algunos son incluso más grandes. la cáscara  es tan dura que hay que romperla con un martillo o machete. La pulpa fibrosa amarilla es comestible y muy aromática.

Distribución
Se encuentra en Sub-Himalaya, de Jhelum hacia el este, Cordillera de la Sal y en Baluchistán, Birmania e Indochina, a una altitud de 1200 metros, en bosques secos y abiertos en colinas y llanuras a altitudes de con una precipitación media anual de 570 a 2000 mm (22 a 79 pulgadas). Tiene una reputación en India por poder crecer en lugares donde otros árboles no pueden. Hace frente a una amplia gama de condiciones del suelo (rango de pH 5-10), es tolerante al encharcamiento y tiene una tolerancia de temperatura inusualmente amplia de -7 a 48 °C. Requiere una estación seca pronunciada para dar fruto.

Usos
Alimenticios
Aegle marmelos es frecuentemente cultivado en las llanuras por su fruto. La pulpa de la fruta fresca igualmente puede ser utilizado para hacer mermeladas o sorbetes.
Medicinales
La pulpa seca se utiliza en la medicina tradicional para el tratamiento de la diarrea y la disentería.
Otros
También se utiliza en la preparación de pinturas.

Fitoquímica
Las raíces y los frutos contienen cumarinas tales como escoparona, escopoletina, escoparona, umbeliferona, marmesina, fagarina, bergapteno y eskimina. Los frutos, además contienen xantotoxol, imperatorina y aloimperatorina. También contiene alcaloides aegelina y marmelina. Los frutos contienen β-sitosterol y glucósidos. Las raíces y la corteza contienen la cumarina aegelinol. Las raíces también contienen psoraleno, xantotoxina, 6,7-dimetoxicumarina, tembamida, mermina y eskimmianina. Las hojas contienen los alcaloides O-(3,3-dimetil alil)-halfordinol, N-2-etoxi-2-(4-metoxifenil)etil cinamida, N-2-metoxi-2-(4-3',3'-dimetil aliloxi)fenil]etil cinamida, N-2-[4-(3',3'-dimetil aliloxi)fenil]etil cinamida, N-2-hidroxi-2-[4-(3',3'-dimetilaliloxi)fenil]etil cinamida, N-4-metoxi esteril cinamida y N-2-hidroxi-2-(4-hidroxifenil) etil cinamida (Aegelinósidos). Los flavonoides mermesinina, rutina y β-sitosterol-β-D-glucósido también están presentes en las hojas.

El análisis bromatológico indica que los frutos contienen fibra dietética (31.8%), proteínas (1.8%), carbohidratos (31.8%), grasa (0.3%), vitamina A (0.055 mg/100 g), Vitamina B2 (1.2 mg/100g), ácido ascórbico (8 mg/100g), tiamina (0.13 mg/100g) y riboflavina (0.03 mg/100g).

Los volátiles de los frutos contienen hexanal, acetato de isoamilo, limoneno, β-felandreno, p-cimeno, acetoína, (E)-2-octenal, (E,E)-2,4-heptadienal, deshidro-p-cimeno, linalol, 3,5-octadien-2-ona, α-cubebeno, trans-p-menta-2,8-dienol, citronelal, cineol, p-cimeno, citronelal, citral, cuminaldehído, β-cubebeno, β-cariofileno, hexadecano, pulegona, α-humuleno, verbenona, carvona, acetato de carvilo, dihidro-β-ionona, (E)-6,10-dimetil-5,9-undecadien-2-ona, β-ionona, óxido de cariofileno, óxido de humuleno y ácido hexadecanoico

Taxonomía
Aegle marmelos fue descrita por (Linneo) Corrêa y publicado en Transactions of the Linnean Society of London 5: 223, en el año 1800.
Sinonimia
Aegle marmelos var. mahurensis Zate
Belou marmelos (L.) Lyons
Bilacus marmelos (L.) Kuntze
Crateva marmelos L.	basónimo
Crateva religiosa Ainslie
Feronia pellucida Roth

Referencias

Enlaces externos

marmelos
Plantas medicinales
Plantas usadas en Ayurveda
Cultivos originarios de India

Aegle marmelos


An Phacelurus in uska genus han Liliopsida. An Phacelurus in nahilalakip ha familia nga Poaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Phacelurus

Phacelurus


El Acer mandshuricum o arce manchuriano es la designación de género y de especie de un arce nativo de China sureste de Gansu, Heilongjiang, Jilin, Liaoning, sur de Shaanxi, Corea y Krai de Primorie, Rusia.

Descripción
Es un árbol caducifolio, escaso, que alcanza hasta 30 m de altura, pero generalmente es más pequeño. Se trata de un arce trifoliado, relacionado con especies como el arce florado (Acer triflorum) y el arce de papel (Acer griseum). Su corteza es lisa, gris, diferente de la corteza exfoliante de otros Arces.

Las hojas tienen un pecíolo de 7 a 10 cm, de tres alas. Su tallo es corto, oblongo, de 5 a 10 cm (2 a 4 pulgadas) de longitud y 1.5 a 3 cm de anchura, con márgenes aserrados. El folíolo central es del mismo tamaño o ligeramente mayor que los dos volantes laterales.

Las flores son de color verde amarillento, producidas en panículas consecutivas de tres a cinco. Su fruta, la sámara es dura y se extiende entre 3 y 3.5 cm a lo largo y 1 cm a lo ancho. A principios de la primavera la coloración de las hojas se vuelve verde oscura. A medida que avanza la estación se diferencian sus pecíolos, de color rojo.

Cultivación
La especie fue introducida por primera vez para el cultivo en 1904, cuando los árboles se plantaron en el Real Jardín Botánico de Kew en el Reino Unido. El cultivo en Gran Bretaña no ha tenido tanto éxito, porque la adaptación a un clima continental produce una foliación temprana y puede causar daños por heladas tardías en las primaveras de allí; el espécimen más grande registrado es de 8 m de alto (Tree Register de las Islas Británicas).

A pesar de que rara vez se ve en un cultivo fuera de arboretos, su apariencia angosta lo hace ideal para jardines pequeños y, al igual que sus familiares, tiene un color otoñal espectacular que incluye tonos de color rosa y naranja. El mejor crecimiento se produce en pleno sol o sombra parcial y en suelo húmedo, pero bien drenado y ácido con un PH entre 5.6 y 6.0.

En los Estados Unidos, ejemplares maduros se puede ver en el Arnold Arboretum en Boston, Massachusetts, entre ellos uno de 70 años de edad, muestra que se ha alcanzado un tamaño de aproximadamente 13 m (40 pies) de altura y 8 m (25 pies) de ancho. En Canadá, el Real Jardín Botánico, en Hamilton, Ontario cuentan con tres arces Manchuria cada uno unos 10 m (35 pies) de altura.

Taxonomía
Acer mandshuricum fue descrita por Carl Maximowicz y publicado en Bulletin de l'Academie Imperiale des Sciences de St-Petersbourg 12: 228. 1867.
Etimología
Acer: nombre genérico que procede del latín ǎcěr, -ĕris = (afilado), referido a las puntas características de las hojas o a la dureza de la madera que, supuestamente, se utilizaría para fabricar lanzas. Ya citado en, entre otros, Plinio el Viejo, 16, XXVI/XXVII, refiriéndose a unas cuantas especies de Arce.

mandshuricum: epíteto geográfico que alude a su localización en Manchuria.
Sinonimia
 Acer kansuense W.P.Fang & C.V.Chang
 Acer mandshuricum subsp. kansuense (W.P.Fang & C.Y.Chang) W.P.Fang
 Acer mandshuricum subsp. mandshuricum
 Crula mandshurica Nieuwl.
 Negundo mandshuricum (Maxim.) Budishchev ex Trautvetter

Referencias

Bibliografía
 Flora of China Editorial Committee. 1988-2013. Flora of China (Checklist & Addendum). Unpaginated. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (eds.) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.

Enlaces externos

mandshuricum
Flora de Corea
Árboles de China
Árboles de Corea
Árboles del extremo oriente ruso
Árboles de Asia continental
Plantas descritas en 1867

Acer mandshuricum


SV Germania bio je nogometni klub iz grada Vinkovaca.

Povijest
Zna se da je djelovala tijekom Drugoga svjetskog rata na području pod nadzorom osovinske Hrvatske. Svibnja 1942. na Spasovo odigrala je SV Germania prijateljsku utakmicu s đakovačkim takmacem Viktorijom, te 10. svibnja 1942. na igralištu vinkovačke Sloge utakmice protiv osječkog Grafičara i 17. svibnja protiv Vuke iz Vukovara.

Izvori

Nogomet u Vinkovcima
Bivši hrvatski nogometni klubovi
Nogometni klubovi u Vukovarsko-srijemskoj županiji

SV Germania Vinkovci


Black Hills (jezik Tetona: Ȟe Sáp; jezik Šajena: Mo'ȯhta-vo'honáaeva; jezik Hidatsa: awaxaawi shiibisha) je mali i izolirani planinski lanac koji se uzdiže iz Velikih nizina Sjeverne Amerike u zapadnoj Južnoj Dakoti i proteže se do Wyominga u Sjedinjenim Američkim Državama. Vrh Black Elk (ranije poznat kao vrh Harney), koji se uzdiže na 2,208 m, je najviši vrh planinskog lanca. Black Hills obuhvaća Nacionalnu šumu Black Hills. Ime brda u jeziku Tetona je Pahá Sápa, što znači "srce svega što postoji." Black Hills se smatraju svetim mjestom. Planinski lanac tako se naziva zbog svog mračnog izgleda iz daljine, jer su prekrivena zimzelenim drvećem.

Indijanci imaju dugu povijest u Black Hillsu i smatraju ga svetim mjestom. Nakon što su osvojili Šajene 1776., Tetoni su zauzeli teritorij Black Hillsa, koji je postao središtem njihove kulture. Godine 1868. vlada SAD-a potpisala je sporazum Fort Laramie iz 1868., uspostavljajući Veliki rezervat Siouxa zapadno od rijeke Missouri, i zauvijek izuzimajući Black Hills od svih bijelačkih naselja. Međutim, kada su doseljenici ondje otkrili zlato 1874. godine, kao rezultat ekspedicije Black Hills Georgea Armstronga Custera, rudari su upali u to područje u zlatnoj groznici. Američka vlada zauzela je Black Hills i nasilno preselila Tetone nakon Velikog Sioux rata 1876., u pet manjih rezervata u zapadnoj Južnoj Dakoti, rasprodavši 36.000 km² njihove nekadašnje zemlje. Za razliku od većeg dijela Južne Dakote, Black Hills naselili su europski Amerikanci prvenstveno iz naseljenih središta na zapadu i jugu regije, budući da su rudari tamo hrlili s ranijih lokacija nalazišta zlata u Coloradu i Montani.

Kako se gospodarstvo Black Hillsa od kasnog 20. stoljeća udaljilo od prirodnih resursa (rudarstva i drva), prevladali su ugostiteljstvo i turizam. Mještani dijele Black Hills na dva područja: "Južna brda" i "Sjeverna brda". Južna brda dom su planine Rushmore, nacionalnog parka Wind Cave, nacionalnog spomenika Jewel Cave, vrha Black Elk (najviša točka u Sjedinjenim Državama istočno od Stjenjaka, prije i još uvijek poznatiji kao Harney Peak), Custer State Park (najveći državni park u Južnoj Dakoti), Crazy Horse Memorial i Nalazište The Mammoth  u Hot Springsu, najveća svjetska ustanova za istraživanje mamuta.

Atrakcije u Northern Hillsu uključuju kanjon Spearfish, povijesni Deadwood i motociklistički reli Sturgis koji se održava svakog kolovoza. Prvi reli održan je 14. kolovoza 1938. Nacionalni spomenik Devils Tower, smješten u Wyoming Black Hillsu, važna je obližnja atrakcija i bio je prvi nacionalni spomenik SAD-a.

Povijest
Iako pisana povijest regije počinje s dominacijom Sijuksa nad zemljom domorodačkih plemena Arikara, istraživači imaju podatke o datiranju ugljikom i stratigrafske zapise za analizu rane povijesti tog područja. Znanstvenici su uspjeli upotrijebiti datiranje ugljikom za procjenu starosti oruđa pronađenih na tom području, što ukazuje na ljudsku prisutnost koja datira još od 11.500 godina prije Krista s Clovis kulturom. Stratigrafski zapisi pokazuju promjene okoliša u zemlji, kao što su obrasci poplava i suša. Na primjer, velika poplava bazena Black Hilla događa se sa stopom vjerojatnosti od 0,01, što znači da se takve poplave događaju jednom u svakih 100 godina. Međutim, tijekom srednjovjekovne klimatske anomalije, ili srednjovjekovnog toplog razdoblja, poplave u bazenima su se povećale. Stratigrafski zapis područja pokazuje da se tijekom ovih 400 godina trinaest 100-godišnjih poplava dogodilo u četiri bazena u regiji, dok su ista četiri bazena iz prethodnih 800 godina doživjela samo devet poplava.

Povijest ranog novog vijeka
Arikara su stigla do 1500. godine, a slijedili su je Šajeni, Crow, Kiowa i Pawnee. Tetoni (također poznati kao Sijuksi) stigli su iz Minnesote u 18. stoljeću i istjerali druga plemena, koja su se selila na zapad. Polagali su pravo na zemlju koju su zvali Ȟe Sápa (Crne planine). Planinski lanac postao je poznat kao Black Hills.

Lovci i trgovci krznom poslovali su s Indijancima.

Europski Amerikanci sve su više napadali teritorij Tetona. Kako bi osigurala siguran prolaz doseljenika Oregonskom stazom i okončala međuplemenski rat, vlada Sjedinjenih Država predložila je sporazum Fort Laramie iz 1868., kojim je uspostavljen Veliki Sijukski rezervat zapadno od rijeke Missouri i priznata domorodačka kontrola Black Hillsa. Ugovor je zaštitio Black Hills "zauvijek" od europsko-američkog naseljavanja. I Sijuksi i Šajeni također su polagali prava na zemlju, rekavši da je njihova kultura smatra axis mundi, ili svetim središtem svijeta.

Iako su glasine o zlatu u Black Hillsu kružile desetljećima, potvrda o nalazištima stigla je prvi put 1874., kada je Brevet general George Armstrong Custer iz 7. američke konjičke vojske tamo predvodio ekspediciju i otkrio zlato u French Creeku. Novinski reporteri koji su pratili ekspediciju službeno su objavili otkriće zlata. Sljedeće godine Newton-Jenneyjeva stranka provela je prvo detaljno istraživanje Black Hillsa. Geodetska ekipa, dr. Valentine McGillycuddy, postao je prvi Europski Amerikanac koja se uspeo na vrh Black Elk. Ova najviša točka u Black Hillsu je na 2,207 metara nadmorske visine.

Tijekom zlatne groznice 1875. – 1878. tisuće rudara otišlo je u Black Hills; 1880. to je područje bilo najgušće naseljeni dio teritorija Dakote. Brzo su izgrađene željezničke pruge do prethodno udaljenog područja. Od 1880. nadalje rudnici zlata donosili su oko 4 000 000 dolara godišnje, a rudnici srebra oko 3 000 000 dolara godišnje.

Američko osvajanje Black Hillsa

Sukob oko kontrole nad regijom izazvao je Rat Black Hills (1876.), poznat i kao Veliki rat Sijuksa, posljednji veliki indijanski rat na Velikim ravnicama. Nakon poraza Tetona i njihovih saveznika Šajena i Arapaha 1876., Sjedinjene Države preuzele su kontrolu nad Black Hillsom. Unatoč njihovom prisilnom preseljenju, Tetoni nikada nisu prihvatili valjanost američkog prisvajanja. Nastavili su s pokušajima povrata imovine i podnijeli su tužbu protiv savezne vlade.

Prava nad zemljom 20.-og stoljeća
23. srpnja 1980. u predmetu United States v. Sioux Nation of Indians, Vrhovni sud Sjedinjenih Država presudio je da je Black Hills nezakonito zauzela federalna vlada i naredio naknadu početne ponuđene cijene plus kamate, gotovo 106 milijuna dolara. Tetoni su odbile presudu jer su željele da im se Black Hills vrati. Novac ostaje na računu s kamatama, koji od 2015. godine iznosi preko 1,2 milijarde dolara, ali Tetoni i dalje odbijaju uzeti novac. Vjeruju da bi prihvaćanje nagodbe omogućilo američkoj vladi da opravda preuzimanje vlasništva nad Black Hillsom.

Godine 2012., posebni izvjestitelj Ujedinjenih naroda James Anaya proveo je 12-dnevnu turneju po zemlji američkih domorodaca kako bi utvrdio kako SAD provodi Deklaraciju Ujedinjenih naroda o pravima domorodačkih naroda, koju je 2010. potvrdila Obamina administracija. Anaya se susreo s plemenima u sedam država u rezervatima i urbanim područjima kao i s članovima Obamine administracije i Senatskog odbora za indijanska pitanja.

U 2010-ima narodi su zajedničkim naporima otkupili sveto mjesto Pe' Sla i zem ljišta blizu Bear Butte.

Geologija

Geologija Black Hillsa je složena. Tercijarna epizoda izgradnje planina odgovorna je za uzdizanje i trenutnu topografiju regije Black Hills. Ovo uzdizanje obilježeno je vulkanskom aktivnošću u sjevernim Black Hillsima. Južne Black Hills karakteriziraju pretkambrijski granit, pegmatit i metamorfne stijene koje čine jezgru cijelog uzvišenja Black Hills. Ovu jezgru obrubljuju paleozojske, mezozojske i kenozojske sedimentne stijene. Stratigrafija Black Hillsa postavljena je poput mete, budući da je to ovalna kupola, s prstenovima različitih vrsta stijena koji se spuštaju od središta.

Biosustavi

Kao i s geologijom, biologija Black Hillsa je složena. Većina Hillsa je šuma bora ponderosa, sa smrekom Black Hills ( Picea glauca var. densata ) koja se pojavljuje u hladnim vlažnim dolinama Northern Hillsa. Čudno je da se ova endemska vrsta smreke ne pojavljuje u vlažnim planinama Bear Lodge, koje čine većinu Wyomingovog dijela Black Hillsa. Velike planinske livade s bujnim travnjacima, a ne šumom, raštrkani su po planiskom lancu (osobito zapadnim dijelom), a južni rub je zbog kišne sjene viših nadmorskih visina, prekriven je suhom borovom savanom, sa ponekim planinskim mahagonijem i klekovinom Stjenjaka.

Životinjski svijet je i raznolik i bogat. Potoci Black Hills poznati su po pastrvama, dok šume i travnjaci nude dobro stanište za američke bizone, bjelorepe i mule jelene, viloroge, ovce, pume i razne manje životinje, poput prerijskih pasa, američkih kuna, Američke crvene vjeverice, sjeverne leteće vjeverice, žutotrbuši svizci i fox vjeverice. Biološki, Black Hills je mjesto susreta i miješanja, s vrstama zajedničkim regijama na istoku, zapadu, sjeveru i jugu. Međutim, podržava neke endeme, od kojih je vjerojatno najpoznatija bijelokrili junco (Junco hyemalis aikeni). Neki drugi endemi su Cooperov Stjenjački puž, podvrsta crvenotrbuše zmije iz Black Hillsa i podvrsta južne crvenoleđe voluharice iz Black Hillsa. Neke ptice koje žive samo u Black Hillsu, a ne i u ostatku Južne Dakote su šojka pinjon, kanadska šojka, troprsti djetlić, crnoleđi djetlić, američki dipper, ruffed tetrijeb i druge.

Regije Black Hills-a

Sjeverni Black Hills otprilike pokriva okrugima Lawrence i Meade i otprilike je ekvivalentan okrugu Northern Hills Nacionalne šume Black Hills . Središnji Black Hills (Mistični okrug Nacionalne šume Black Hills) nalazi se u okrugu Pennington zapadno od Rapid Cityja. Južni Black Hills nalazi se u okrugu Custer i njima se upravlja u okrugu Hell Canyon nacionalne šume. Konačno, Black Hills u Wyomingu slijede okrug Bearlodge, otprilike okruge Weston i Crook.

Geološki odvojene od Black Hillsa su planine Elk, mali lanac koji čini jugozapadni dio regije.

Izvori

Bilješke

Bibliografija

Vanjske poveznice

 Black Hills National Forest
 An article about the land the people of Black Hills
Gorja u SAD-u
Gorja u Sjevernoj Americi

Black Hills


() ist im Bankwesen die Bezeichnung für ein übergeordnetes, als Clearinghaus institutionalisiertes Abrechnungs- und Abwicklungssystem, das weltweit von Finanzinstituten genutzt wird. Es eliminiert die gegenseitigen Erfüllungsrisiken der Kreditinstitute untereinander und trägt zur Verminderung der Vorleistungsrisiken bei.

Vorgeschichte
Der weltweite Interbankenhandel wird geprägt durch großvolumige Bankgeschäfte im Devisen-, Wertpapier- und Derivatehandel. Diese Geschäfte bestehen aus der gegenseitigen Lieferung und Zahlung "Zug um Zug" am Erfüllungstag. An jenem Tag vertraut die erfüllende Bank bei der eigenen Leistung darauf, dass auch die Gegenseite (Kontrahent) ihre Gegenleistung erbringt. Die Gefahr, dass eine der beiden Leistungen ausbleibt und die eigene Leistung bereits erbracht wurde, wird Erfüllungsrisiko genannt. Eine Vielzahl von Bankenpleiten, insbesondere der Herstatt-Bank im Juni 1974, rückte dieses Erfüllungsrisiko in den Vordergrund der Diskussion. Der Kölner Herstatt-Bank wurde am 26. Juni 1976 durch die deutsche Bankenaufsicht verboten, nach 16:15 Uhr MEZ noch Zahlungen zu leisten. Das betraf sogar jene Devisenhandelstransaktionen, bei denen die Herstatt-Bank selbst bereits die Gegenerfüllung erhalten hatte. Zu jenem Zeitpunkt hatte der Geschäftstag in New York City gerade begonnen, und wenigstens 12 Herstatt-Partnerbanken hatten unwiderruflich Zahlungen in Höhe von geschätzten 200 Millionen US-Dollar geleistet; wegen der Zeitverschiebung erhielten sie jedoch nicht mehr die fällige Gegenleistung. Die Schließung des Bankhauses Herstatt war der erste – aber nicht letzte – und spektakulärste Fall eines Bankzusammenbruchs, bei dem nicht vollständig abgewickelte Devisenhandelstransaktionen zu schwerwiegenden Problemen bei den Zahlungsverkehrs- und Abrechnungssystemen führten. Dieses Risiko traf insbesondere auch die deutsche KfW, die am 15. September 2008 aus einem Devisenswap rund 319 Millionen Euro an Lehman Brothers überwies, als deren Konkurs bereits bekannt war. Die fällige Gegenleistung von Lehman Brothers über 500 Millionen US-Dollar blieb zunächst aus und musste von der KfW letztendlich zu 1/3 als Verlust verbucht werden.

Das Risiko, dass die eine Partei eines Devisenhandelsgeschäfts die von ihr verkaufte Währung auszahlt, ohne die von ihr gekaufte Währung zu erhalten, wird als Erfüllungsrisiko bei Devisenhandelstransaktionen oder als "Herstatt-Risiko" bezeichnet. Das gilt für alle übrigen Basiswerte. Um das Problem des Erfüllungsrisikos asynchroner Abwicklung zu lösen, präsentierte 1995 die Bank für Internationalen Zahlungsausgleich einen Lösungsansatz auf der Grundlage des Prinzips "Zahlung gegen Zahlung". In einer Weiterentwicklung dieses Ansatzes gründeten die G20-Banken im Juli 1997 ein zweckgebundenes Finanzinstitut, die CLS Bank International.

Gründung
Nach diesen jahrelangen Vorarbeiten gründeten die 20 führenden Devisenhandelsbanken im Juli 1997 die CLS-Bank in New York und institutionalisierten mit ihr das System des Continuous Linked Settlement. Das gegenseitige Erfüllungsrisiko der Marktteilnehmer wird bei ihr durch das Prinzip "Zahlung gegen Zahlung" ausgeschaltet. Die neue Bank installierte das weltweit erste Settlement-System, um hiermit das gegenseitige Erfüllungsrisiko im Devisenmarkt bei zunächst 17 Währungen zu eliminieren. Diese Währungen repräsentieren etwa 94 % des weltweit täglich gehandelten Devisenvolumens. Nach zahlreichen Tests wurde die Bank am 9. September 2002 mit 39 Mitgliedern und 7 Währungen in Betrieb genommen. Im Februar 2009 gab es 62 aktive Settlement-Mitglieder und 4.576 Drittparteien, die das System nutzen. Nach eigenen Angaben entfiel auf die CLS-Bank ein Anteil von 68 % des weltweiten Devisenmarktes, woraus sich im März 2012 ein täglich über die Bank abgewickeltes Volumen von über 5 Billionen US-Dollar ergab.

Als monofunktionales Institut geplant, wickelt sie unter anderem ab 2008 auch Kreditderivate und andere handelbare Finanzinstrumente ab. Die CLS-Bank arbeitet in New York als Auslandsbank (so genannte "") unter der Finanzaufsicht der Federal Reserve Bank of New York.

Funktionsweise
Continuous Linked Settlement versteht sich als kontinuierlicher Abwicklungsprozess, der auf einer simultanen Übertragung der beiden Erfüllungsteile auf die beiden Vertragspartner beruht. Anstatt bei einem Handelsgeschäft die Zahlungen gegenseitig bilateral auszutauschen, erbringt jeder Kontrahent etwa eines Devisenkassageschäftes die auf ihn entfallende Zahlungsverpflichtung auf ein Multiwährungskonto bei der CLS-Bank. Diese achtet darauf, dass die beiden Leistungen vertragsgemäß erfolgen, also übereinstimmen (). Durch die CLS-Bank werden die gegenseitigen, bisher dezentral erfolgten Vertragsleistungen zentralisiert bei gleichzeitiger Synchronisierung der Erfüllungszeitpunkte. Die Asynchronität der gegenseitigen Erfüllungszeitpunkte ergibt sich sowohl aus den unterschiedlichen Zahlungszeitpunkten als auch aus möglichen Zeitunterschieden durch die bestehenden Zeitzonen. Durch Zusammenführung bei der CLS-Bank können diese Unterschiede ausgeglichen werden. Das hieraus resultierende System ist einfach: entweder erhalten beide Vertragspartner die ihnen jeweils zustehende Leistung zeitgleich oder keiner. Sind die Voraussetzungen beidseitig erfüllt, verteilt die CLS-Bank die Zahlungen an den jeweils anderen Vertragspartner. Damit leistet die CLS-Bank einen wesentlichen Beitrag zur Ausschaltung des Erfüllungsrisikos.

Die CLS-Bank ist kein Zentraler Kontrahent, übernimmt keine Abwicklungsgarantie und betreibt kein Netting, sondern ist ein Clearinghaus, das das Settlement-Risiko der Kontrahenten durch Rückgabe der nicht "gematchten" Transaktion ausschließt.

Geschäftsablauf
Zunächst übermitteln die CLS-Mitglieder die Daten der abzuwickelnden Transaktionen; dies geschieht normalerweise bis 0.00 Uhr MEZ am Tag der Abwicklung. Unter Berücksichtigung aller vorliegenden Transaktionen errechnet die CLS-Bank dann für jedes Mitglied den Nettobetrag, den es für jede Währung insgesamt zu leisten bzw. zu erhalten hat, und um 6.30 Uhr MEZ wird für jedes Mitglied ein entsprechender Einzahlungszeitplan herausgegeben. Die Zahlungen an die CLS-Bank sind in der Zeit von 7.00 bis 12.00 Uhr MEZ zu leisten, wobei die stündlichen Fristen genau einzuhalten sind. Diese Zeit deckt sich zumindest teilweise mit den Geschäftszeiten von sechs der sieben für Zahlungen an die bzw. von der CLS-Bank verwendeten RTGS-Systeme. Zahlungen zwischen Mitgliedern und der CLS-Bank werden über das lokale Zahlungsverkehrssystem abgewickelt und erfolgen über das Konto, das die CLS-Bank für jede Währung bei der jeweiligen Zentralbank unterhält. Innerhalb des CLS-Systems wird zwischen Abwicklung von Transaktionen und Ein- bzw. Auszahlungen, d. h. Zahlungen im Verhältnis der CLS-Mitglieder und der CLS-Bank untereinander, getrennt. Das Prinzip "Zahlung gegen Zahlung" führt dazu, dass die Mitglieder auf ihren CLS-Konten jederzeit einen nicht negativen Gesamtsaldo (sämtlicher Währungen zusammengenommen) ausweisen müssen und deshalb insgesamt über keinen Intraday-Überziehungskredit verfügen. Am Ende des Tages ist der Saldo ihrer CLS-Konten immer null.

Einzelnachweise

Bankwesen
Zahlungsverkehr
Finanzierung
Risikomanagement (Bank)

Continuous Linked Settlement


සමාජ ව්‍යවසායකත්වය යනු

සමාජ ව්‍යාවස්ථායකයාගේ කාර්ය භාරයයි. සමාජ ව්‍යවසායකයා යනු සමාජයේ ප්‍රශ්න හදුනාගෙන ඒවා ව්‍යවසායක මුලධර්ම භාවිතයෙන් විසඳන හා කළමනාකරණය කරන පුද්ගලයෙකි. මොහු සමාජයේ සැබෑ ධනාත්මක වෙනසක් ඇති කරයි. ව්‍යාපාර ව්‍යවසායකයා සාර්ථකත්වය , ලාභය හා ප්‍රතිලාභ මගින්ද සමාජ ව්‍යවසායකයා සාර්ථතක්වය සමාජ ව්‍යවසායකයෝ බොහෝ විට පුණ්‍ය ආයතන, සමාජ කණ්ඩායම්වලද බෙහොමයක් රාජ්‍ය හා පෞද්ගලික ආයතනවලද සේවය කරයි.

ඉතිහාසය

1960-1970 අතර කාල පරිච්ඡේදයේ සිදුවු සාමජිය වෙනසත් සමග "සමාජ ව්‍යවසායකයා " හා "සමාජ ව්‍යවසායකත්වය " යන පදයන් සාහිත්‍යයේ මුලවරට යෙදුනි. Ashoke හි ආරම්භකරු වන bill Drevton හා  Chaorles Lecdbeter වැන්නන් නිසා මෙම පදය 1982-1992 කාලයේදි වඩා පුළුල්ව භාවිත වන්නට විය. 1950-1990 කාලයේ වඩා ක්‍රියාකාරි සමාජ ව්‍යවසායකයා වුයේ  Miched youngය Horword  විශ්වවිද්‍යාලයේ මහාචාර්ය Donile bell විසින් Miched young ව සමාජිය ආයතන වල සාර්ථකත්වය වන්නේ සමාජිය ව්‍යවසායකයා ලෙස හඳුන්වාදී ඇත. මෙලෙස හැඳින්වුයේ එංගලන්තයේ සමාජ ව්‍යවසායකත්වය පිළිබද පාසල් අතුළු ආයතන 60 කට අධික ප්‍රමාණයක් නිර්මාණය කර ඔහු දැක්වු දායකත්වය නිසාය.
මෙම පදයන් අළුත් වුවත් සමජ ව්‍යාවසායකත්වය හා සමාජ ව්‍යවාසායකයෝ ගැන ඉතිහාසයේ උදාහරණ ඇත. (උදා ලෙස පලමු හෙද පාසල ආරම්භ කර වාර්ථමා  හේද(Nurse) සේවයේ නිර්මාතෘ (Florence Nightnglae) දැක්විය හැකිය.

එතෙම සමුපකාර ව්‍යාපාරය හඳුන්වාදුන් Robet owen ඉන්දියාවේ ඉඩම් පර්ත්‍යාග ක්‍රමය ඇරඹු Vinoba Bhaove ද උදාහරණයක් ලෙස ගත හැකිය. 19 හා 20 වැනි සියවස්වල සාර්ථක සමාජ ව්‍යවසායකයෝ, ප්‍රජාව රාජ්‍ය හා ව්‍යාපාරයන් අතර මධ්‍යස්ථ ප්‍රතිපත්තියක් අනුගමනය කරමින් සමාජ සුභ සාධක කටයුතු පාසල් හා සෞඛ්‍යයන්ට සේවය කිරිමට මහජන සේවයනට අනුබල ලබා දුනි.

සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකත්වය

සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයකුගේ වැඩ පිළිවෙල සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකත්වය ලෙස හැඳින්වේ. සමාජයේ ඇති ගැටලූ හඳුනාගෙන, ඒවා නිවැරදි කිරීම සඳහා ව්‍යවසායකත්ව මූලධර්ම මත පදනම්ව ව්‍යාපාරයක් පවත්වාගෙන යන්නා සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයෙකු ලෙස හැඳින්වේ. සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයෙකු සිය ව්‍යපාරයේ සාර්කත්වය මනිනුයේ ව්‍යාපාරය තුළින් සමාජය තුළ ඇති කරන වෙන බලපෑම පදනම් කරගෙන වුවත් මුදල් ඉපයීම අරමුණු කරගත් වාණිජමය ව්‍යවසායකයන් සිය ව්‍යාපාරයේ සාර්කත්වය මනිනුයේ තමන්ට ලැබෙන ලාභය මෙන්ම අනෙකුත් වාසිද සළකා බලාය. සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයෙකු බොහෝ විට ක්‍රියාත්මක වනුයේ ලාභ නොලබන සංවිධාන සහ පුරවැසි කමිටු හරහා වන අතර ඔවුන් පුද්ගලික අංශයේ හෝ රාජ්‍ය අංශයේ සේවය කරති.

යටගියාව

සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයා සහ සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකත්වය යන පද මුලින්ම සමාජගත වූයේ 1960 සහ 1970 දශකවලය. 1980 සහ 1990 දශකවලදී එය පුළුල් ලෙස භාවිතා විය. මෙයට මූලික වූයේ අශෝක සංවිධානයේ නිර්මාතෘ බිල් ඩ්‍රෝටන් සහ චාර්ල්ස් ලීඞ් බීටර් ආදීන්ගේ අනුග්‍රහයයි. 1950 සහ 1990 අතරතුර සිටි ප්‍රමුඛ සහ සාර්ථක සමාජ සුබ සාධක ව්‍යවසායකයෙකු ලෙස හාවඞ් විශ්ව විද්‍යාලයේ මහාචාර්ය ඩැනියෙල් බෙල් විසින් 1980 දී මයිකල් යංග්ව හඳුන්වා දෙනු ලැබිණි. ඔහු එංගලන්තයේ සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයන් වෙනුවෙන් ඇති කරන ලද පාසල් පෙලද ඇතුළුව ලොව වටා සංවිධාන 60 කට අධික ප්‍රමාණයක් ඇති කරන ලදී. අදාළ කොන්දේසි නවමු වුවත් ඉතිහාසය පුරාම සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයන් සහ සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකත්වය දකින්නට ලැබේ. ඓතිහාසික වශයෙන් පිළිගැනීමට පාත්‍රවූ සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයන් අතර පළමු සාත්තුසේවා විදුහල සහ සාත්තුසේවය පිහිටවූ ෆ්ලොරෙන්ස් නයිටිංගේල්, සමුපකාර සේවාව ආරම්භ කළ රොබට් ඔවන් සහ ඉන්දියාවේ ඉඩම් බෙදාදීමේ ව්‍යාපාරයේ නිර්මාතෘ විනෝබා භාවේ ද ප්‍රමුඛත්වයක් ගනී. 19 වන සහ 20 වැනි  ශතවර්ෂ වලදී බොහෝ සාර්ථක සමාජ සුභසාධක ව්‍යවසායකයන් එතෙක් රාජ්‍ය අංශයෙන් ඉටුවූ සමාජ සුභසාධන සේවා, පාසල් සංවර්ධනය සහ සෞඛ්‍ය සේවය කෙරෙහි රාජ්‍ය සහ ව්‍යාපාරිකයන් යොමුකිරීමට මැදිහත්ව කටයුතු කළහ.

සටහන්

{|
සමාජ විද්‍යාව

සමාජ සුභසාධන ව්‍යවසායකත්වය


Umberto Nobile (født 21. januar 1885, død 30. juli 1978) var en italiensk luftfartsingeniør og polarfarer, mest kendt for sine luftskibe, deriblandt luftskibet "Norge", som var det første luftfartøj som fløj over Nordpolen. Han var selv med på denne rejse sammen med Roald Amundsen og Lincoln Ellsworth. Men efter turen blev han og Amundsen uvenner om hvem som havde æren for rejsen.

Nobile kom senere tilbage til Arktis, denne gang som leder af en ekspedition med luftskibet "Italia". Der blev totalt foretaget tre flyvninger. De to første rejser kortlagde nordøstkysten af Grønland, Nikolai II land og Nordøstlandet, samt indhentede videnskabelig data af forskellig karakter.

Den tredje ekspedition begyndte 22. maj 1928 og gik til Nordpolen. På vej tilbage til Ny-Ålesund havarerede luftskibet, og resultatet blev den største internationale redningsaktion i polare egne nogen sinde, hvor over 1.500 mennesker fra syv forskellihe nationer deltog. Under denne redningsaktion omkom blandt andet Roald Amundsen sammen med mandskabet i det franske Latham 47-fly, han sad i. Det skulle gå 48 dage, før alle de overlevende var blevet hentet ud fra den drivende pakis. Nobile var den første, der blev hentet og bragt tilbage til Spitsbergen, da man mente, at han kunne lede redningen af resten af mannskabet derifra. Under et forsøg på at redde resten af mandskabet blev redningsflyet, en Fokker C.V, skadet under landing på isen, og den svenske pilot Lundborg måtte vente i 14 dage, før hans kolleger formåede at lande og hente ham ud. Nobile blev sat i arrest ombord i følgebåden, som lå i Kings Bay (Ny-Ålesund) og anklaget for at have forladt sit mandskab. Han brugte resten af sit liv på at forsvare sig mod disse og andre anklager.

Umberto Nobile efter polarrejserne
Da han kom tilbage til Italien, blev Nobile anklaget for at have forladt sit mandskab. Nobile, som aldrig havde støttet Mussolini, blev degraderet. I 1931 flyttede han til Sovjetunionen og senere til USA. Han kom ikke tilbage til Italien før efter 2. verdenskrig.

Den italienske republik, som blev grundlagt efter fascismen, gav Nobile hans general-titel tilbage, og han blev rehabiliteret.

Litteratur
 Steinar Aas: Tragedien Umberto Nobile: polarhelt eller svikar?; Oslo 2002;

Eksterne henvisninger
 Kronik i Dagbladet af Steinar Aas Hetsen mot Nobile 19.02.2003

Norsk polarhistorie
Polarforskere
Ingeniører fra Italien
Personer fra provinsen Avellino
Generaler fra Italien

Umberto Nobile


بلدية القُصَير أو (نقحرة: ألكوثير دي بلانيس) (بالإسبانية: Alcocer de Planes) هي بلدية تقع في مقاطعة لقنت التابعة لمنطقة بلنسية شرق إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية القُصَير 231 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني الإسباني للإحصاء).

مراجع

مصادر
  بلدية القُصَير

أماكن ذات اسم عربي الأصل في شبه الجزيرة الإيبيرية
أماكن مأهولة في مقاطعة لقنت
بلديات لقنت
بلديات مقاطعة بلنسية

ألكوثير دي بلانيس


An Schismatoglottis platystigma in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Mitsuru Hotta. An Schismatoglottis platystigma in nahilalakip ha genus nga Schismatoglottis, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schismatoglottis

Schismatoglottis platystigma


Son Volt is an American rock band formed in 1994 by Jay Farrar after the breakup of Uncle Tupelo. The band's current line-up consists of Farrar (vocals, guitar), Andrew DuPlantis (bass guitar), John Horton (guitar), Mark Patterson (drums), and Mark Spencer (keyboard, steel guitar). In addition to playing alternative rock, the band is considered a staple of the alternative country rock movement of the 1990s. The band's sound also is rooted in folk rock and Americana. The band went on an indefinite hiatus in 2001, before reforming in 2004.

History

Early Years, Trace, Straightaways, and Wide Swing Tremolo
The group formed after the alternative country rock act Uncle Tupelo broke up due to tensions between Farrar and bandmate Jeff Tweedy. After Uncle Tupelo split, Tweedy formed the alternative rock act Wilco, while Farrar decided to form another act. While forming Son Volt, Farrar met Jim and Dave Boquist during the final Uncle Tupelo tour and teamed up with former Uncle Tupelo drummer Mike Heidorn to create the band. The group performed and recorded in the Minneapolis area in late 1994 and performed its first concert at the 7th Street Entry in Minneapolis on June 16, 1995. While half of the band was rooted in the Minneapolis area, Farrar and Heidorn lived in the St. Louis area, and the band used both cities as bases for its operations during the first couple of years.

Son Volt's first album, Trace, met with critical acclaim and topped many "best-of" lists in 1995. It was a moderate commercial success; the first track "Windfall" became very popular in the alt-country scene, while the band released "Drown" as a single which charted #10 on the mainstream rock charts and #25 on the modern rock charts. By 2009, Trace had sold 297,000 copies in the United States.

1997's Straightaways featured a more alternative rock sound, leading some music critics to give negative reviews, but strong and positive reviews came from outlets such as the Orlando Sentinel and the Chicago Tribune. 1998's Wide Swing Tremolo continued in the same vein and received mostly positive reviews from music outlets. Entertainment Weekly wrote that "many of the songs ... return to the power and purity of the band's brilliant 1995 debut, Trace."

Hiatus and Return
Farrar announced a hiatus from Son Volt after their 1999 tour. Beginning in 2001, Jay Farrar released several solo efforts that postponed further releases from Son Volt. Farrar reformed with the original members of Son Volt to record a song for a tribute album for Alejandro Escovedo. The sessions reportedly went so well that Farrar and the other band members intended to record once again in the autumn of 2004. Just prior to the sessions, however, Farrar and the other band members abruptly ended negotiations. Farrar formed a new version of the band with a different line-up and released an album on Transmit Sound/Sony Legacy, Okemah and the Melody of Riot, a folk-rock album based on protest music that had been influenced by Woody Guthrie and Bob Dylan. in 2005. That same year also saw the release of A Retrospective: 1995-2000, which gathered highlights from this era, along with previously unreleased recordings. 2006 saw the release of a live DVD, Six String Belief, which was recorded at The Orange Peel in Asheville, NC.

Band Reformed and New Music
In 2007 the band returned to an alternative rock and alt-country sound and released a studio album called The Search. The Americana- and folk-influenced album American Central Dust followed, released by Rounder Records on July 7, 2009. Their next project was a Bakersfield Sound-influenced album aptly named Honky Tonk, which was released March 5, 2013, also by Rounder Records. A large scale tour followed the release of the album. On February 17, 2017, the band released Notes of Blue on Farrar's label, Transmit Sound.

Union and Electro Melodier
The band's ninth studio album, Union, was released on March 28, 2019 on Farrar's Transmit Sound label and distributed by Thirty Tigers Records. The album consisted of songs that were highly critical of the election of US President Donald Trump and his administration. Many of the songs were commentaries on middle-class economics, freedom of the press, and immigration. Son Volt's tenth album, Electro Melodier, was released on July 30, 2021. In early summer 2021, guitarist Chris Frame announced that he would be leaving the band to pursue other interests and was replaced by former Bottle Rockets guitarist John Horton. The tribute album Day of the Doug followed in 2023.

Musical style
Son Volt's music ranges from quiet folk ballads reminiscent of The Freewheelin' Bob Dylan, to heartland rock in the spirit of Neil Young with Crazy Horse. The band's sound features a heavy alternative rock sound in many places, all while basing their music in mostly an Americana style. Reviews refer to the band as alternative country pioneers, a "staple in the ALT-Country Scene" or "a cult favorite", with their music "spanning a few musical niches", but based in Americana.

Members
Current members
 Jay Farrar (guitar, harmonica, piano, vocals), formerly of Uncle Tupelo
 Mark Patterson (drums)
 John Horton (guitar), formerly of the Bottle Rockets
 Mark Spencer (keyboards, steel guitar, bass), formerly of Blood Oranges
 Andrew DuPlantis (bass guitar)

Former members
 Mike Heidorn (drums), formerly of Uncle Tupelo (original member of Son Volt)
 Dave Boquist (banjo, fiddle, guitar, lap steel) (original member of Son Volt)
 Jim Boquist (bass guitar, backing vocals) (original member of Son Volt)
 Eric Heywood (mandolin, pedal steel)
 Brad Rice (guitar on Okemah and the Melody of Riot, The Search)
 Derry deBorja (keyboards on The Search)
 Chris Masterson (guitar on American Central Dust)
 Gary Hunt (guitar, mandolin, steel guitar on Honky Tonk)
 Dave Bryson (drums on Okemah and the Melody of Riot, The Search, American Central Dust, Honky Tonk)
 Jason Kardong (pedal steel on Notes of Blue)
 Jacob Edwards (drums on Notes of Blue)
 Chris Frame (guitar on Union, Electro Melodier)

Discography

Albums

Live albums

 Live at the Orange Peel (2020), Transmit Sound

Compilations
 A Retrospective: 1995-2000 (2005), Warner Bros. Records/Rhino

Singles

Music videos

References

External links

Son Volt's Site
Short story review of The Search at The Wheel's Still In Spin
Features and CD reviews of Son Volt at the Country Standard Time web site

American country rock groups
American alternative country groups
American alternative rock groups
Musical groups established in 1994
Musical groups disestablished in 2001
Musical groups reestablished in 2004
Musical groups from St. Louis
Warner Records artists
Rounder Records artists

Son Volt


Christian Rune Bäckman (born 28 April 1980) is a Swedish former professional ice hockey defenceman.  He played over 300 games in the National Hockey League (NHL) with the St. Louis Blues, New York Rangers and Columbus Blue Jackets, and spent the latter part of his career with Frölunda HC of the Swedish Hockey League.

Playing career
Bäckman was drafted by St. Louis Blues in the 1998 NHL Entry Draft, 1st round, 24th overall. It was not until the 2002–03 NHL season that he got a contract for play in the NHL. He only played four games for St. Louis in his first season, spending the rest of the season playing for Worcester Ice Cats in the American Hockey League (AHL). Between 2003–04 and 2007–08 he was a regular for St. Louis recording 64 points (19 goals, 45 assists), and 130 penalty minutes in 228 games.

During the 2004–05 NHL lockout Bäckman played for his Swedish youth club Frölunda in Elitserien where he totalled 19 points in 50 games, winning the Elitserien playoffs.

St. Louis announced on 10 August 2006 that the club re-signed Bäckman for a multi-year contract, although no contract details were released. According to Swedish newspaper Aftonbladet the contract gave Bäckman 50 million Swedish kronor (approx. $7 million) over three years.

On 26 February 2008, Bäckman was traded to the New York Rangers in exchange for a 4th round draft pick. On 2 March 2008, in his second game as a Ranger, Bäckman scored his first goal as a Ranger on Antero Niittymäki of the Philadelphia Flyers, off assists from Brendan Shanahan and Scott Gomez.

On 2 July 2008, Bäckman was traded, along with Fedor Tyutin, to the Columbus Blue Jackets for Nikolai Zherdev and Dan Fritsche. In October 2009, Bäckman signalled the conclusion of his North American career by signing with Frölunda HC.

Personal life
Bäckman was born 1980 in a small town Alingsås. He has two siblings. He grew up in mostly Alingsås but moved to Gothenburg to start his Ice Hockey career.

Bäckman is married to wife Jeanette  Bäckman. Together they have 3 children. William Bäckman born in 2001, Thea Bäckman born in 2004 and Ellie Bäckman born in 2010. He spends his off-season in Gothenburg, Sweden.

Career statistics

Regular season and playoffs

International

Awards and honors

References

External links

1980 births
Living people
Columbus Blue Jackets players
Frölunda HC players
Ice hockey people from Västra Götaland County
Ice hockey players at the 2006 Winter Olympics
Medalists at the 2006 Winter Olympics
National Hockey League first-round draft picks
New York Rangers players
Olympic gold medalists for Sweden
Olympic ice hockey players for Sweden
Olympic medalists in ice hockey
People from Alingsås Municipality
St. Louis Blues draft picks
St. Louis Blues players
Swedish expatriate ice hockey players in the United States
Swedish ice hockey defencemen
Worcester IceCats players

Christian Bäckman


Caminos Celestiales es una película del año 2012, del director Saulo Chinchero, que se basa, según el mismo director, en personajes de la vida real, que él conoció, pero que en la historia se inundan en una situación increíble, sublime e irreal. Se estrenó el 17 de enero de 2012.
Tuvo un estreno simultáneo en tres ciudades.

Argumento

Raúl (Saulo Chinchero) es un muchacho de condición humilde, estudia gracias a una beca en la Universidad Católica (UCB) de la ciudad de La Paz, está perdidamente enamorado de Adriana (Amira Soruco), una chica de la clase alta, que por influencia de sus amigas, no hace caso a los acercamientos de Raúl, y cuyo novio Nicolás (Dave Bravo)es celoso. Un día, después de un difícil examen, Raúl conoce a Carla (Karen Miranda), una muchacha también humilde con quien el muchacho se identifica, ya que ambos padecen enfermedades, él sobre la vista, y ella sobre el corazón; este lazo hace que Raúl insista en una conexión, en un destino prescrito que él presiente en sueños. Esta determinación hace que también conozca las debilidades de su otro par, Nicolás: un insistente desvarío de identidad cuando siente que su bisabuelo fallecido (José Saavedra) ingresa en su cuerpo, y de Adriana: una dependencia a las drogas.

Al parecer, Adriana no es la única con problemas de adicción en la Universidad, y esto lo saben muy bien los vendedores de narcóticos, quienes comienzan a planear una fiesta organizada por ellos, para tener una venta exitosa de un producto recién llegado y millonario. Alrededor de estos sucesos, los corazones de Raúl y Adriana se unen, junto con los de Nicolás y Carla; y en el transcurso de su romance se dan cuenta de su destino: el de abrir el cielo con las enfermedades y dificultades que tienen, para encontrarse en el punto máximo de la existencia: el Nirvana, y entregar sus unigénitos al cielo. Pero para llegar al cielo, cada uno tiene su camino, su debilidad (herramienta), y su portal; Raúl, Vida; Adriana, Nacimiento; Nicolás, Reencarnación; Carla, Muerte. Todos serán guiados en su andar por el Ser Celestial de su camino.

Preparación
Para la realización de esta película, Saulo Chinchero preparó una tesis sobre los problemas del cine en Bolivia, y propuso hacer una película que se desvíe totalmente de los temas tratados en el celuloide nacional durante los últimos 60 años: el indianismo, la comedia y la identidad nacional, para centrarse en un tema más actual y universal.

Preparó a más de sesenta actores, muchos de ellos amateurs, para que lleguen a un nivel aceptable frente a la pantalla, y que se alejen de los métodos actorales del teatro, muy evidentes en las películas bolivianas.

Rodaje
El rodaje tardó un año, y se realizó en diferentes puntos del Departamento de La Paz (Bolivia), desde las aulas y espacios de la Universidad católica, hasta la población de Moco.
Moco, cercana a la frontera con el Perú. La variedad de sugerencias de lugares, como los hogares humildes a los hogares acomodados, y las rutas y vivencias en las escenas, hizo que las locaciones sean diversas. Además que la naturaleza de los personajes distintos, también varió los momentos de diversión, dramatismo o terror en la película.

Curiosidades
 El estreno de la película estaba originalmente previsto para febrero de 2011.
 Es una de las películas bolivianas más largas exhibidas en los cines, con 160 minutos de filme.
 Está filmada en 20 locaciones distintas de la ciudad como el departamento de La Paz en Bolivia.
 Los papeles de Nicolás y Carla estaban al principio con otros actores.
 El logo es muy parecido al de Chanel
 Es la primera película boliviana exhibida en el formato DCP (Paquete de Cine Digital) o 2D Digital.
 También es la primera película boliviana en experimentar el formato DCP 4K.
 La película es resultado de la tesis de grado con la que el Director se graduó de la carrera de administración de empresas y propone la creación de una productora cinematográfica y la realización de una película.

Festivales
  Fest International de Culturas en Sucre

Elenco
 Saulo Chinchero: Raúl
 Amira Soruco: Adriana
 Dave Bravo: Nicolás
 Karen Miranda: Carla
 Marco Antezana: el "Gurú"
 José Saavedra: Abuelo, Tatarabuelo, Vishnu, Reencarnación
 Daniel Carlsen Pol: el  "K'ara"
 Gastón Alcázar: el  "Colas"
 Ariel Requena: el  "Cura"
 Jorge A. Vásquez: el  "Peines"
 Jessica Fernández R.: Vida
 Fabián José Fernández R.: Muerte
 Fabricio Claros: Nacimiento
 Armando Duranböger: Coprotagonico.

Referencias

Enlaces externos
 https://www.youtube.com/watch?v=wXXOO6yjLRU&index=3&list=PLIBjL12MQ8ybnvquu8PPyl9tS8_hLbxpE
 Banda Sonora original de la película en YouTube
 Entrevistas con algunos de los actores en YouTube
 Entrevista al Director en www.opinión.com

Películas de Bolivia
Películas de 2012
Películas en español
Películas rodadas en Bolivia

Caminos celestiales


Marijin oslobod (obični oslobod, trn svete Marije, sikavica, lat. Silybum marianum), dvogodišnja raslinja iz porodice glavočika. Jedna je od dviju vrsta u rodu osloboda, druga je S. eburneum Coss. & Dur.

Marijin oslobod raširen je po Sredozemlju, a u Hrvatskoj ga ima uzduž Jadrana, osobito na Biokovu.

Stabljika može narasti do 2 metra visine, uspravna je, razgranata ili jednostavna, listovi naizmjenični, cvjetovi ljubičasti, cvatu od srpnja do rujna. Crnosmeđi plod s bijelim papusom lako se raznosi vjetrom.

Jestivi su gotovo svi dijelovi biljke. Kod dojilja potiče izlučivanje mlijeka. Ljekovita je, a u fitoterapiji se koristi sjeme.

Izvori

Oslobod

Marijin oslobod


Noventi Open 2020 var en tennisturnering, der skulle have været afviklet udendørs på græsbaner i Gerry Weber Stadion i Halle, Tyskland i perioden 15. - 21. juni 2020. Turneringen blev imidlertid aflyst pga. COVID-19-pandemien, eftersom ATP Tour, som turneringen var en del af, blev suspenderet pga. pandemien.

Kilder

 ATP Tour - Noventi Open

Noter

Gerry Weber Open
ATP Tour 2020

Noventi Open 2020


Aşılama, bitkilerde uygulanan eşeysiz bir üreme biçimidir. Çoğaltılması istenilen çeşitten, bir gözün ya da aşı kalemi adı verilen bir dal parçasının anaç adı verilen diğer bir bitki üzerine yerleştirilip tutturulmasıdır.

Meyve çeşitleri, genel olarak, tohumla üretildiklerinde çeşit niteliklerini kaybederek, yabanileşmeye doğru yönelmektedirler. Üreticiler, kalıtsal özelliklerin korunumu için, aşı yöntemi ile üretmek zorunda kalırlar. Üretilmesi istenilen, nitelikli, bol verimli ve hastalıklara dayanıklı meyve çeşitlerini, aşılamak yoluyla çoğaltmak olanağı sağlanmaktadır.

Bağ-bahçe tarımında kullanılan birçok aşılama biçimi vardır. Bunlardan en çok kullanılanları, göz ve kalem aşılarıdır.

Tarihi
Bitki aşılarının tarihi oldukça eskilere dayanır. MÖ 1000'li yılların Çin kaynaklarında ağaç aşılamanın bilindiğine ve sanatsal amaçlar için kullanıldığına dair bilgiler vardır. Aristo'un yazılarında Antik Yunanistan'da aşılama konusunda önemli bir bilgi birikimi olduğundan bahsedilir.

Göz aşıları
Göz aşıları, meyve ağaçlarının çoğaltılmasında kalem aşılarına oranla daha çok uygulanmaktadır. Göz aşıları, küçük fidanlarda kullanılmaktadır. Yapıldıkları zamana göre biri sürgün (yaprak aşısı), diğeri de durgun aşı olmak üzere ikiye ayrılır:

Sürgün göz aşısında, göz anaca takıldığı yıl uyanır ve aynı yıl sürgün verir. Aşıya, yerine göre, Mayıs sonu veya Haziranın ilk haftalarında başlanır ve Temmuza kadar devam edilir. Aşı sürgünlerinin, kışın şiddetli soğuklardan zarar görmeleri tehlikesi vardır. Onun için, sürgün göz aşısı, kışları ılık geçen yerlerde yapılır.

Durgun göz aşılarında; anaç üzerine takılan göz, aynı yıl tutar, fakat kışa girildiğinden uyanmayıp, ertesi ilkbaharda sürer. Daha çok, kışları soğuk geçen yerlerde uygulanır. Durgun göz aşısı, yaz sonlarında (Ağustos-Eylül) yapılır.

Göz aşısının yapılışı: Toprak seviyesinden 15 santim yükseklikten itibaren, aşı çakısının ucu ile anacın kabuğu (T) şeklinde kesilir. Kesik kısmın iki kenarındaki kabuk, aşı çakısının tırnağı ile yerinden kaldırılır. Bundan sonra üzerinde aşı gözlerinin bulunduğu kalem ele alınır. Bir gözün üst ve altında bir parmak kadar bir kısım bırakıldıktan sonra, gözün altı hafif odunlu olarak kesilir. Anacın tepesinin daha yüksek tarafında iki anacın kesilen kısmına yukarıdan aşağıya doğru sürülerek yerleştirilip, rafya ile sarılır. Göz aşılarının tutup tutmadıkları, aşıdan 15-20 gün sonra belli olur.

Kalem aşıları
Göz aşısı yapılamayacak kadar kartlaşmış olan meyve ağaçlarına kalem aşıları yapılır. Kalem aşılarında, üzerinde 2-3-4 göz bulunan bir dal parçası (kalem) kullanılır. Kalem aşılarının yapılış şekillerine göre çok çeşitleri vardır. Pratikte en çok kullanılanları; kakma aşı, çoban aşısı, yarma aşı ve İngiliz aşısıdır.

 Kakma aşı Fidanlarda, gözden yapılmış, göz aşılarının tutmayanlarına ilkbaharda kakma aşı yapılır. Kakma aşı en çok başparmak kalınlığındaki anaçlara uygulanmaktadır. Aşılanacak anacın tepesi, toprak seviyesinden itibaren bir karış yükseklikten hafif meyilli olarak kesilir. Anacın tepesinin daha yüksek tarafında iki bıçak kesimi ile (V) şeklinde bir oluk açılır. Aşı kaleminin ucu anacın oluğuna uyacak şekilde yontulur, hazırlanan kalem, anacın oluğu içerisine, anaçla kalem kabukları birbirine denk gelecek şekilde yerleştirilir; rafya ile iyice bağlanır ve yara yerleri aşı macunu ile hava almayacak şekilde sıvanır.

 Çoban aşısı Çoban aşısı, kalınlaşmış anaçlara tatbik edilir. Anaç düzgün olarak kesilir ve üzeri perdahlanır. Kalemler 10-15 santim boyunda 2-3 gözlü olurlar. Kalemin en altındaki gözün karşı tarafından, bir taraflı olarak yontulur ve üzerinde oturmayı kolaylaştırmak için, kertik yapılır. Hazırlanmış kalem, evvelce kuru kalemle anacın kabuğu içerisinde açılmış olan yuvasına yerleştirilir. Anaçla kalem iyice bağlanır ve bütün yara yerleri aşı macunuyla sıvanır.

 Yarma aşı Gövdesi bilek kalınlığında olan ve bu şekilde diğer aşılar uygulanamayan yumuşak çekirdekli meyve türlerinde yapılmaktadır. Anacın tepesi kesilir ve üzeri perdahlanır. Anacın tepesine yarma aşı usturası dikey bir şekilde konarak üzerine tahta tokmakla yavaş yavaş vurularak, anacın tepesi yarılır. Üzerinde 2-4 göz bulunan kalem de alttaki gözün iki yanından başlanarak düzgün bir şekilde yontulur. Kalem takılırken, anacın ve kalemin kabuklarının birbirine denk gelmesine dikkat edilir. Aşı yeri bağlanır ve yaralı kısımlar aşı macunu ile sıvanır.

 İngiliz kalem aşısı Kış aylarında cemakanda yapılan bir aşıdır. Anaç ile aşı kaleminin aynı kalınlıkta olmasına dikkat edilir. Anacın tepesi vurulur ve aşı bıçağı ile anacın tepesinden itibaren 3-4 santimlik bir kısmı, bir taraflı olmak üzere dikine kesilir. Üzerinde 4-5 gözü bulunan ve anaçla aynı kalınlıktaki kalemin alt ucu, anaçtaki gibi kesilir ve kalemin kesik kısmı anacın kesik kısmı üzerine oturtulur. Rafya ile bağlanır ve macunla sıvanır.

Aşıda açık uç ve yaralanma bölgelerinin kapatılmasında esnek streç film uygulaması, kullanışlı ve etkili bir yöntemdir.

Dış bağlantılar
 Rehber Ansiklopedisi
 Agaclar.net
 Bahce.biz

Kaynakça

Bitki çoğaltma yöntemleri

Aşı (botanik)


An Goodyera goudotii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Paul Ormerod ngan William Cavestro. An Goodyera goudotii in nahilalakip ha genus nga Goodyera, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Madagascar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Goodyera

Goodyera goudotii


The Wicker Man er en britisk gyserfilm instrueret af Robin Hardy fra 1973. Manuskriptet er skrevet af Anthony Shaffer, inspireret af romanen Ritual af David Pinner fra 1967.

Handling

Politimanden Howie (Edward Woodward) får et anonymt brev som handler om at en ung pige ved navnet, Rowan Morrison (Gerry Cowper), er forsvundet på de afsides Hebriderøer Summerisle (et fiktiv sted, sandsynligvis inspireret af de virkelige Summer Isles i øgruppen Indre Hebridene). Han flyver til øen og opdager igennem hans undersøgelser at hele befolkningen deltager i en keltisk nyhedenskab kult, som dyrker solen og markernes guder og frugtbarhed ritualer.

Howie, som lever som cølibat kristen, er i stigende grad bekymret over øboerne adfærd. I den uklippede version han ser par, der har samleje på kirkegården, og en nøgen kvinde grædende på en grav. Han truer vredt skolelærerinden med at han vil kontakte myndighederne, da han opdager, at hun lærer de unge piger om falliske betydninger af majstangen.

Howie føler sig snart stærkt tiltrukket af Willow (Britt Ekland), udlejers sensuelle datter. I den uklippede version kalder øens ejer, Lord Summerisle (Christopher Lee), Willow for Afrodite og præsenterer en ung mand for hende. Howie, der bor i værelset ved siden af, hører uundgåeligt deres lidenskabelige elskov. Den følgende nat forsøger Willow at forføre ham ved at danse nøgen og banke på væggen i sit værelse. Men Howie modstå fristelsen, fordi han ikke tror på sex før ægteskab.

Efter samtaler med mange af øboerne - hvoraf ingen hævder at vide eller har hørt om Rowan Morrison - tager Howie kontakt med Lord Summerisle, øens ejer, som også er øens leder. Howie håber at Summerisle kan hjælpe ham med hans eftersøgning.

Medvirkende
Edward Woodward som Howie
Christopher Lee som Lord Summerisle
Diane Cilento som Frøken Rose
Britt Ekland som Willow
Lindsay Kemp som Alder MacGregor
Russell Waters som Harbour Master
Irene Sunters som May Morrison
Ingrid Pitt som Bibliotekar
Aubrey Morris som Gammel gartner
Walter Carr som Skoleinspektør

Referencer

Eksterne henvisninger

Britiske film fra 1973
Gyserfilm fra Storbritannien
Kultfilm
Religiøse Gyserfilm
Engelsksprogede film
Thrillerfilm fra Storbritannien

The Wicker Man (film fra 1973)


An Gymnopogon toldensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sulekic ngan Sulma Zulma E. Rúgolo de Agrasar. An Gymnopogon toldensis in nahilalakip ha genus nga Gymnopogon, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gymnopogon

Gymnopogon toldensis


Bellpuig puede referirse a:

Geografía
 Bellpuig, municipio de la provincia de Lérida (Cataluña), España.
 Vilanova de Bellpuig, municipio de la provincia de Lérida (Cataluña), España.
 Prunet-et-Belpuig, comuna del departamento de Pirineos Orientales (Languedoc-Rosellón), Francia.

Monasterios
 Monasterio de Bellpuig, siglo XIII, en Artá, Mallorca (Islas Baleares), España.
 Monasterio de Bellpuig de las Avellanas, en Os de Balaguer de la provincia de Lérida (Cataluña), España.

Bellpuig (desambiguación)