A microexpression is a facial expression that only lasts for a short moment. It is the innate result of a voluntary and an involuntary emotional response occurring simultaneously and conflicting with one another, and occurs when the amygdala responds appropriately to the stimuli that the individual experiences and the individual wishes to conceal this specific emotion. This results in the individual very briefly displaying their true emotions followed by a false emotional reaction.

Human emotions are an unconscious biopsychosocial reaction that derives from the amygdala and they typically last 0.5–4.0 seconds, although a microexpression will typically last less than 1/2 of a second. Unlike regular facial expressions it is either very difficult or virtually impossible to hide microexpression reactions. Microexpressions cannot be controlled as they happen in a fraction of a second, but it is possible to capture someone's expressions with a high speed camera and replay them at much slower speeds. Microexpressions express the seven universal emotions: disgust, anger, fear, sadness, happiness, contempt, and surprise. Nevertheless, in the 1990s, Paul Ekman expanded his list of emotions, including a range of positive and negative emotions not all of which are encoded in facial muscles. These emotions are amusement, embarrassment, anxiety, guilt, pride, relief, contentment, pleasure, and shame.

History
Microexpressions were first discovered by Haggard and Isaacs. In their 1966 study, Haggard and Isaacs outlined how they discovered these "micromomentary" expressions while "scanning motion picture films of psychotherapy for hours, searching for indications of non-verbal communication between therapist and patient" Through a series of studies, Paul Ekman found a high agreement across members of diverse Western and Eastern literate cultures on selecting emotional labels that fit facial expressions. Expressions he found to be universal included those indicating anger, disgust, fear, happiness, sadness, and surprise. Findings on contempt are less clear, though there is at least some preliminary evidence that this emotion and its expression are universally recognized. Working with his long-time friend Wallace V. Friesen, Ekman demonstrated that the findings extended to preliterate Fore tribesmen in Papua New Guinea, whose members could not have learned the meaning of expressions from exposure to media depictions of emotion. Ekman and Friesen then demonstrated that certain emotions were exhibited with very specific display rules, culture-specific prescriptions about who can show which emotions to whom and when. These display rules could explain how cultural differences may conceal the universal effect of expression.

In the 1960s, William S. Condon pioneered the study of interactions at the fraction-of-a-second level.  In his famous research project, he scrutinized a four-and-a-half-second film segment frame by frame, where each frame represented 1/25th second. After studying this film segment for a year and a half, he discerned interactional micromovements, such as the wife moving her shoulder exactly as the husband's hands came up, which combined yielded rhythms at the micro level.

Years after Condon's study, American psychologist John Gottman began video-recording living relationships to study how couples interact.  By studying participants' facial expressions, Gottman was able to correlate expressions with which relationships would last and which would not. Gottman's 2002 paper makes no claims to accuracy in terms of binary classification, and is instead a regression analysis of a two factor model where skin conductance levels and oral history narratives encodings are the only two statistically significant variables. Facial expressions using Ekman's encoding scheme were not statistically significant. In Malcolm Gladwell's book Blink, Gottman states that there are four major emotional reactions that are destructive to a marriage: defensiveness which is described as a reaction toward a stimulus as if you were being attacked,  stonewalling which is the behavior where a person refuses to communicate or cooperate with another,  criticism which is the practice of judging the merits and faults of a person, and contempt which is a general attitude that is a mixture of the primary emotions disgust and anger. Among these four, Gottman considers contempt the most important of them all.

Types
Microexpressions are typically classified based on how an expression is modified. They exist in three groups:
Simulated expressions: when a microexpression is not accompanied by a genuine emotion. This is the most commonly studied form of microexpression because of its nature. It occurs when there is a brief flash of an expression, and then returns to a neutral state.
 Neutralized expressions: when a genuine expression is suppressed and the face remains neutral. This type of micro-expression is not observable due to the successful suppression of it by a person.
Masked expressions: when a genuine expression is completely masked by a falsified expression. Masked expressions are microexpressions that are intended to be hidden, either subconsciously or consciously.

In photographs and films
Microexpressions can be difficult to recognize, but still images and video can make them easier to perceive. In order to learn how to recognize the way that various emotions register across parts of the face, Ekman and Friesen recommend the study of what they call "facial blueprint photographs", photographic studies of "the same person showing all the emotions" under consistent photographic conditions. However, because of their extremely short duration, by definition, microexpressions can happen too quickly to capture with traditional photography. Both Condon and Gottman compiled their seminal research by intensively reviewing film footage. Frame rate manipulation also allows the viewer to distinguish distinct emotions, as well as their stages and progressions, which would otherwise be too subtle to identify. This technique is demonstrated in the short film Thought Moments by Michael Simon Toon and a film in Malayalam Pretham 2016 Paul Ekman also has materials he has created on his website that teach people how to identify microexpressions using various photographs, including photos he took during his research period in New Guinea.

Moods vs emotions
Moods differ from emotions in that the feelings involved last over a longer period. For example, a feeling of anger lasting for just a few minutes, or even for an hour, is called an emotion. But if the person remains angry all day, or becomes angry a dozen times during that day, or is angry for days, then it is a mood. Many people describe this as a person being irritable, or that the person is in an angry mood. As Paul Ekman described, it is possible but unlikely for a person in this mood to show a complete anger facial expression. More often just a trace of that angry facial expression may be held over a considerable period: a tightened jaw or tensed lower eyelid, or lip pressed against lip, or brows drawn down and together.
Emotions are defined as a complex pattern of changes, including physiological arousal, feelings, cognitive processes, and behavioral reactions, made in response to a situation perceived to be personally significant.

Controlled microexpressions
Facial expressions are not just uncontrolled instances. Some may in fact be voluntary and others involuntary, and thus some may be truthful and others false or misleading. Facial expression may be controlled or uncontrolled. Some people are born able to control their expressions (such as pathological liars), while others are trained, for example actors. "Natural liars" may be aware of their ability to control microexpressions, and so may those who know them well; they may have been "getting away" with things since childhood due to greater ease in fooling their parents, teachers, and friends. People can simulate emotion expressions, attempting to create the impression that they feel an emotion when they are not experiencing it at all. A person may show an expression that looks like fear when in fact they feel nothing, or perhaps some other emotion. Facial expressions of emotion are controlled for various reasons, whether cultural or by social conventions. For example, in the United States many little boys learn the cultural display rule, "little men do not cry or look afraid". There are also more personal display rules, not learned by most people within a culture, but the product of the idiosyncrasies of a particular family. A child may be taught never to look angrily at his father, or never to show sadness when disappointed. These display rules, whether cultural ones shared by most people or personal, individual ones, are usually so well-learned, and learned so early, that the control of the facial expression they dictate is done automatically without thinking or awareness.

Emotional intelligence
Involuntary facial expressions can be hard to pick up and understand explicitly, and it is more of an implicit competence of the unconscious mind. Daniel Goleman created a conclusion on the capacity of an individual to recognize their own, as well as others' emotions, and to discriminate emotions based on introspection of  those feelings. This is part of Goleman's emotional intelligence. In E.I, attunement is an unconscious synchrony that guides empathy. Attunement relies heavily on nonverbal communication. Looping is where facial expressions can elicit involuntary behavior. In the research motor mimicry there shows neurons that pick up on facial expressions and communicate with motor neurons responsible for muscles in the face to display the same facial expression. Thus displaying a smile may elicit a micro expression of a smile on someone who is trying to remain neutral in their expression.

Through fMRI we can see the area where these Mirror neurons are located lights up when you show the subject an image of a face expressing an emotion using a mirror. In the relationship of the prefrontal cortex also known as the (executive mind) which is where cognitive thinking experience and the amygdala being part of the limbic system is responsible for involuntary functions, habits, and emotions. The amygdala can hijack the pre-frontal cortex in a sympathetic response. In his book Emotional Intelligence Goleman uses the case of Jason Haffizulla (who assaulted his high school physics teacher because of a grade he received on a test) as an example of an emotional hijacking in which rationality and better judgement can be impaired. This is one example of how the bottom brain can interpret sensory memory and execute involuntary behavior. This is the purpose of microexpressions in attunement and how you can interpret the emotion that is shown in a fraction of a second. The microexpression of a concealed emotion that's displayed to an individual will elicit the same emotion in them to a degree, this process is referred to as an emotional contagion.

MFETT and SFETT
Micro Facial expression  training tools and subtle Facial expression training tools are software made to  develop someone's skills in the competence of recognizing emotion. The software consists of a set of videos that you watch after being educated on the facial expressions. After watching a short clip, there is a test of your analysis of the video with immediate feedback. This tool is to be used daily to produce improvements. Individuals that are exposed to the test for the first time usually do poor trying to assume what expression was presented, but the idea is through the reinforcement of the feedback you unconsciously generate the correct expectations of that expression. These tools are used to develop rounder social skills and a better capacity for empathy. They are also quite useful for development of social  skills in people on the autism spectrum. Lie detection is an important skill not only in social situations and in the workplace, but also for law enforcement and other occupations that deal with frequent acts of deception. Microexpression and subtle expression recognition are valuable assets for these occupations as it increases the chance of detecting deception. In recent years it was found that the average person has a 54% accuracy rate in terms of exposing whether a person is lying or being truthful. However, Ekman had done a research experiment and discovered that secret service agents have a 64% accuracy rate. In later years, Ekman found groups of people that are intrigued by this form of detecting deception and had accuracy rates that ranged from 68% to 73%. Their conclusion was that people with the same training on microexpression and subtle expression recognition will vary depending on their level of emotional intelligence.

Lies and leakage
The sympathetic nervous system is one of two divisions under the autonomic nervous system, it functions involuntarily and one aspect of the system deals with emotional arousal in response to situations accordingly. Therefore, if an individual decides to deceive someone, they will experience a stress response within because of the possible consequences if caught. A person using deception will typically cope by using nonverbal cues which take the form of bodily movements. These bodily movements occur because of the need to release the chemical buildup of cortisol, which is produced at a higher rate in a situation where there is something at stake. The purpose for these involuntary nonverbal cues are to ease oneself in a stressful situation. In the midst of deceiving an individual, leakage can occur which is when nonverbal cues are exhibited and are contradictory to what the individual is conveying. Despite this useful tactic of detecting deception, microexpressions do not show what intentions or thoughts the deceiver is trying to conceal. They only provide the fact that there was emotional arousal in the context of the situation. If an individual displays fear or surprise in the form of a microexpression, it does not mean that the individual is concealing information that is relevant to investigation. This is similar to how polygraphs fail to some degree: because there is a sympathetic response due to the fear of being disbelieved as innocent. The same goes for microexpressions, when there is a concealed emotion there is no information revealed on why that emotion was felt. They do not determine a lie, but are a form of detecting concealed information. David Matsumoto is a well-known American psychologist and explains that one must not conclude that someone is lying if a microexpression is detected but that there is more to the story than is being told. Matsumoto was also the first to publish scientific evidence that microexpressions may be a key to detecting deception.

Despite the prevailing belief among law enforcement and the public that micro-expressions are able to reveal whether a person is being deceitful, there is a lack of empirical evidence to support this claim. Research has shown that there is often a disconnect between displayed emotions and felt emotions; in short, deception does not necessarily produce negative emotions and negative emotions do not necessarily signal deception. In addition, microexpressions do not occur often enough to be useful. In one of the few studies of microexpressions, researchers found that only 2% of emotional expressions coded could be considered microexpressions and they appeared equally for truth-tellers and liars. Other studies have found that liars and truth-tellers exhibit different responses than expected: in a concealed information test, Pentland and colleagues found that liars showed less contempt and more intense smiles than truthful people. This counters the fundamental idea behind microexpressions, which suggests that it is impossible for a liar to conceal their true nature, as evidence of their guilt "leaks" out through these expressions. Taken together, their findings suggest that micro-expressions do not occur frequently enough to be detectable, neither are they consistent enough to distinguish liars from truth-tellers.

Universality

A significant amount of research has been done in respect to whether basic facial expressions are universal or are culturally distinct. After Charles Darwin  had written The Expression of the Emotions in Man and Animals it was widely accepted that facial expressions of emotion are universal and biologically determined. Many writers have disagreed with this statement. David Matsumoto however agreed with this statement in his study of sighted and blind Olympians. Using thousands of photographs captured at the 2004 Olympic and Paralympic Games, Matsumoto compared the facial expressions of sighted and blind judo athletes, including individuals who were born blind. All competitors displayed the same expressions in response to winning and losing. Matsumoto discovered that both blind and sighted competitors displayed similar facial expression, during winnings and loss. These results suggest that our ability to modify our faces to fit the social setting is not learned visually. Matsumoto also has training tools he has created on his website that teaches people how to identify micro and subtle facial expressions of emotion.

In popular culture

Microexpressions and associated science are the central premise for the 2009 television series Lie to Me, based on discoveries of Paul Ekman. The main character uses his acute awareness of microexpressions and other body language clues to determine when someone is lying or hiding something.

They also play a central role in Robert Ludlum's posthumously published The Ambler Warning, in which the central character, Harrison Ambler, is an intelligence agent able to recognize them. Similarly, one of the main characters in Alastair Reynolds' science fiction novel, Absolution Gap, Aura, can easily read microexpressions.

In The Mentalist, the main character, Patrick Jane, can often tell when people are being dishonest. However, specific reference to microexpressions is only made once in the 7th and final season.

In the 2015 science fiction thriller Ex Machina, Ava, an artificially intelligent humanoid, surprises the protagonist, Caleb, in their first meeting, when she tells him "Your microexpressions are telegraphing discomfort."

Controversy
Though the study of microexpressions has gained popularity through popular media, studies show it lacks internal consistency in its conceptual formation.

Maria Hartwig, professor of Psychology at John Jay College of Criminal Justice, argues that it has led to wrongful imprisonment of suspects who were aggressively interrogated due to perceived micro expressions.

A 2016 article in Nature explains that it is possible to mask involuntary expressions with fake expressions, and that in real world situations, over 40% of the time we can not tell the difference.

Judee K. Burgoon argues in a 2018 Frontiers in Psychology opinion that micro expressions theory presumes that people feel detectible emotions always connected to the same thoughts or motivations. But what if, for example, people feel happy rather than guilty about deceiving others?  Burgoon also cites studies showing that micro-expressions are rare:In one of the very few investigations of microexpression frequency, Porter and ten Brinke (2008) coded 700 high-stakes genuine and falsified emotional expressions and found only 2% were microexpressions.and that they seldom result in arrests when implemented at places like airports:testimony to the U.S. Congress revealed that only 0.6% out of 61,000 passenger referrals to law enforcement in 2011 and 2012 resulted in arrests (U.S. Government Accountability Office, 2013)

See also
Interpersonal deception theory
Nonverbal communication
Microaggression
Facecrime
Silent Talker Lie Detector
Tell (poker)

References

Further reading

External links
 Lying Is Exposed By Microexpressions We Can't Control, Science Daily, May 2006
 The Naked Face
 Facial Expressions Test based on "The Micro Expression Training Tool"
 "A Look Tells All" in Scientific American Mind October 2006
 Microexpressions Complicate Face Reading, by Medical News Today August 2007
 Deception Detection, American Psychological Association

Facial expressions
Emotion
Nonverbal communication

Microexpression


Am EHF-Europapokal der Pokalsieger 2004/05 nahmen 34 Handball-Vereinsmannschaften aus 29 Ländern teil. Diese qualifizierten sich in der vorangegangenen Saison in ihren Heimatländern im Pokalwettbewerb für den Europapokal oder kamen als Drittplatzierte der Gruppenphase aus der Champions League 2004/05 dazu. Bei der 29. Austragung des Pokalsiegerwettbewerbs konnte mit Larvik HK zum dritten Mal eine Mannschaft aus Norwegen den Pokal gewinnen.

2. Runde
Da die Europäische Handballföderation die Rundenbezeichnungen aller Clubwettbewerbe vereinheitlichte und das Starterfeld im Cup der Pokalsieger relativ klein war, begann dieser erst mit den Spielen der 2. Runde.
Die Hinspiele der 2. Runde fanden zwischen dem 7. und 16. Oktober und die Rückspiele zwischen dem 8. und 17. Oktober 2004 statt.

|}
Durch ein Freilos zogen ESBF Besançon und SK Aarhus Håndbold direkt in die 3. Runde ein.

3. Runde
Die Hinspiele der 3. Runde fanden vom 7. und 15. Januar und die Rückspiele vom 8. und 16. Januar 2005 statt.

|}

4. Runde
In der 4. Runde fanden die Hinspiele vom 12. und 19. Februar und die Rückspiele am 19. und 20. Februar 2005 statt.

|}

Viertelfinale
Im Viertelfinale kamen aus der Champions League die dort ausgeschiedenen vier Drittplatzierten der Gruppenphase dazu. Die Hinspiele fanden vom 12. und 13. März und die Rückspiele am 19. und 20. März 2005 statt.

|}

Halbfinale
Im Halbfinale fanden die Hinspiele am 9. April und die Rückspiele am 16. April 2005 statt.

|}

Finale
Das Hinspiel fand am 14. Mai 2005 in der Sport Hall Fran Galovic von Koprivnica und das Rückspiel am 21. Mai 2005 im Brunstad Conference Center von Stokke statt.

|}

Quellen

 CWC Frauen 2005 auf Todor66.com

Pokalsieger der Frauen 2004/05
Handballsaison 2004/05

EHF-Europapokal der Pokalsieger der Frauen 2004/05


Artmane steht für:
 die lettische Schauspielerin Vija Artmane
 den nach ihr benannten Asteroiden (4136) Artmane

Artmane


183288 Eyer este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
183288 Eyer este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Apache Point Observatory în cadrul programului Sloan Digital Sky Survey. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,36 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 6,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 183001-184000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2002
Centura de asteroizi

183288 Eyer


Der internationale Grimm-Preis (jap. , Kokusai Gurimu Shō, engl. "The International Brothers Grimm Award") wird seit 1987 vom Internationalen Institut für Kinderliteratur der Präfektur Ōsaka für herausragende Forschungen auf dem Gebiet der Kinder- und Jugendliteratur vergeben. Der Preis selbst wurde 1986, ein Jahr vor der ersten Vergabe, anlässlich des 100. Jahrestages der Präfekturoberschule Ōsaka, die mit angegliederten Alumnivereinen die Finanzierung bereitstellte, eingerichtet. 1986 jährte sich zudem der Geburtstag Wilhelm Grimms zum 200sten Mal, sodass der Preis als internationaler Preis ausgeschrieben wurde. Seit 1999 erhalten die Preisträger eine Metallplakette, die den Einband der Märchen der Brüder Grimm (zweite Ausgabe) zeigt. Seit 2007 wird zudem alle zwei Jahre und seither wechselweise mit dem Grimm Preis der Hans Christian Andersen Preis vergeben. Der Grimm Preis ist mit einer Million Yen dotiert. Das internationale Auswahlkomitee besteht aus zehn Personen, die zumeist an Hochschulen arbeiten.

Preisträger
 1987: Klaus Doderer
 1989: Göte Klingberg
 1991: James Fraser
 1993: Shin Torigoe
 1995: Denise Escarpit
 1997: Theodor Brüggemann
 1999: Jack Zipes
 2001: Jean Perrot
 2003: Peter Hunt
 2005: Maria Nikolajeva
 2007: John Stephens
 2009: Jingū Teruo
 2011: Jang Feng
 2013: Kimberley Reynolds
 2015: Perry Nodelman
 2017: Roberta Seelinger Trites
 2019: Miyake Okiko

Weblinks
  – Liste der Preisträger auf der Webseite des "Internationalen Instituts für Kinderliteratur" (japanisch)

Einzelnachweise

Literaturpreis (Japan)
Brüder Grimm als Namensgeber
Erstverleihung 1987

Internationaler Grimm-Preis


La Base Aérea de Samjiyon es un aeropuerto militar ubicado cerca de Samjiyon, Ryanggang, Corea del Norte.

El aeropuerto se encuentra cercano al Monte Baekdu. Los grupos de turistas vuelan al aeropuerto para los viajes agendados a dicho sitio de interés y ver el supuesto lugar de nacimiento de Kim Jong-il. Todos los viajes a la zona incluyen un recorrido por el lugar.

Existe una alta presencia de equipamiento militar en el aeropuerto, con varios ejemplares de antiguos jets soviéticos, como por ejemplo los Mig-15, alineados cerca de la pista junto con varios vehículos militares terrestres.

Los únicos vuelos al aeropuerto de Samjiyon provienen del Aeropuerto Internacional de Sunan y son de Air Koryo, la única aerolínea de Corea del Norte.

Dependencias
La pista de aterrizaje mide 3.277 metros de largo y 60 de ancho. Posee una pista de estacionamiento paralela. En fotografías satelitales de la base se ven claramente las entradas a los búnkeres subterráneos.

Aerolíneas y destinos

Referencias

Enlaces externos
 Selección de fotografías del Aeropuerto de Samjiyon

Samjiyon

Aeropuerto de Samjiyon


Chrysocharis gemma er evrópsk tegund af sníkjuvespum sem lifir á ýmsum meindýrum, þar á meðal  Phytomyza ilicis (holly leafminer) og birkikembu.

Tilvísanir

Sníkjuvespur

Chrysocharis gemma


Miková (russinisch Микова/Mikowa; ungarisch Mikó – bis 1907 Mikova; deutsch Nickeshau) ist eine Gemeinde im Nordosten der Slowakei mit  Einwohnern (Stand ), die zum Okres Stropkov, einem Kreis des Prešovský kraj gehört.

Geographie

Die Gemeinde liegt in den Niederen Beskiden, genauer im Hügelland Ondavská vrchovina. Das Ortszentrum ist 20 Kilometer von Stropkov und 14 Kilometer von Medzilaborce entfernt (Straßenentfernung).

Geschichte
Der Ort wurde zum ersten Mal 1408 erwähnt. 1828 sind 58 Häuser und 429 Einwohner verzeichnet. Die örtliche griechisch-katholische Kirche stammt aus dem Jahr 1742.

Größere Bekanntheit hat Miková als Heimatort der Eltern des US-amerikanischen Pop-Art-Künstlers Andy Warhol erlangt.

Bevölkerung
Ergebnisse nach der Volkszählung 2001 (173 Einwohner):

Kultur

Weblinks

Ort in der Slowakei
Ersterwähnung 1408

Miková


Seraph of the End este cunoscut și ca Owari no Seraph.

Lista episoadelor din Seraph of the End cuprinde episoadele din anime-ul Seraph of the End, care într-o zi, a apărut un virus misterios pe Pământ, care a ucis pe toată lumea, mai puțin copiii de la 13 ani în jos. În același timp, au apărut vampirii, care i-au transformat pe copii în sclavi. Aceasta e povestea unui băiat pe nume Hyakuya Yuuichirou, care e folosit ca rezervă de hrană de către vampiri, împreună cu restul copiilor de la Orfelinatul Hyakuya. Chiar și în captivitate, Yuuichirou are vise mărețe, și anume să ucidă vampirii. Pe toți.

Episoade

Seraph of the End: Vampire Reign

Seraph of the End: Vampire Reign este cunoscut și ca Owari no Seraph.

Această listă cuprinde episoadele din primul sezon al anime-ului Seraph of the End, numit Seraph of the End: Vampire Reign.

1. Lumea legii sângelui

2. Umanitate după cădere

3. Demonul dinăuntrul tău

4. Vampirul Mika

5. Contractul Demonului Negru

6. Noua familie

7. Trupa Mitsuba

8. Prima exterminare

9. Atacul Vampirilor

10. Rezultatele alegerii

11. Reuniunea prietenilor din copilărie

12. Toți sunt păcătoși

Seraph of the End: Battle in Nagoya

Seraph of the End: Battle in Nagoya este cunoscut și ca Owari no Seraph: Nagoya Kessen-hen.

Această listă cuprinde episoadele din cel de-al 2-lea sezon al anime-ului Seraph of the End, numit Seraph of the End: Battle in Nagoya.

1. Lumea umană

2. Conexiuni complicate

3. Ambiție în Armata Demonilor

4. Ordinele Lunii Demonilor

5. Revolta vitelor

6. Sabia Justiției

7. Shinoa și Guren

8. Cântecul Demonilor

9. Trădătorii aliați

10. Yu și Mika

11. Iubire arogantă

12. Serafimul sfârșitului

Special

Seraph of the End Special

Această listă cuprinde special, specialurile fiind episoade care arată întâmplări ce nu au legătură cu episoadele.

1. Numărul 1

2. Numărul 2

3. Numărul 3

4. Numărul 4

5. Numărul 5

6. Numărul 6

7. Numărul 7

8. Numărul 8

9. Numărul 9

Seraph of the End

Lista episoadelor din Seraph of the End


Paul Blomert (* 1917 in Nordwalde; † 25. August 1961 in Münster) war ein deutscher Rechtsanwalt. Sein Tod führte zum größten Justizskandal Münsters.

Beruflicher Werdegang
Blomert war Sozius in der Rechtsanwaltskanzlei des Münsteraner Oberbürgermeisters Busso Peus. Während des Wahlkampfs zur Bundestagswahl 1961 setzte Peus Blomert unter Druck, seine privaten Verhältnisse zu ordnen und setzte ihm dafür eine Frist von vier Wochen. Blomert, der Hobbyjäger war, wurde  25. August 1961 in seiner Wohnung von seiner Frau mit einer Schussverletzung gefunden. Im Arm hatte er ein Gewehr. Noch vor dem Transport ins Krankenhaus starb er. Im Totenschein wurde "Unglücksfall" als Todesursache angegeben.

Ermittlungen
Die Staatsanwaltschaft schloss einen Mord aus, der Todesfall wurde von der Münsteraner Gesellschaft als  peinlich empfunden. Eine Obduktion unterblieb.  Drei Tage nach seinem Tod wurde Blomert beigesetzt. Blomert hinterließ drei Abschiedsbriefe, an seine Frau, seinen Vater und Peus. Der Vater Blomerts und zwei seiner Brüder bezweifelten einen Unglücksfall oder Selbstmord. Sie gingen von einem Verbrechen aus; der Vater Blomerts erstattete Anzeige wegen Mordverdachts. In Münster fanden sie keinen Anwalt, der ihre Interessen vertrat,  sie schalteten den selbsternannten Sozial-Anwalt Günter Weigand ein, der als Querulant in die Psychiatrie eingewiesen wurde, wofür er später entschädigt wurde.

Weigand bezichtigte die Witwe Blomerts und weitere Personen auf Flugblättern der Mordverschleierung. 1962 wurde die Leiche Blomerts nach öffentlichem Druck obduziert. Am 21. Februar 1962 wurden die Witwe Blomerts und drei weitere Personen unter dem Verdacht verhaftet, an Blomerts Ermordung beteiligt gewesen zu sein. Am folgenden Tag wurden sie wieder freigelassen.

Gegen Weigand strengte die Münsteraner Justiz fünf Unterbringungsbefehle an; 1963 erließ die  Staatsanwaltschaft gegen ihn einen Haftbefehl. Der Fall beschädigte das Ansehen der Münsteraner Justiz. Ein Sachverständiger aus Zürich bemängelte unter anderem zu den Ermittlungen im Zusammenhang mit Blomerts Tod "Kein Plan vom Tatort. Keine Sicherung der Geschoßsplitter, Knochenteile und Mörtelstücke. Keine Photographie der Blutspuren. Keine Feststellung über den Zustand der Kleider des Opfers. Verwischung wertvoller Spuren durch Waschen, wobei nicht aktenkundig gemacht wurde, daß die Photographien einen veränderten Zustand der Leiche festhalten. Veränderung der Lage der Waffe, Verwischung von Spuren bei ihrer Entladung. Keine Befragung der Beteiligten, solange die Erinnerung noch frisch war.[...]" Insgesamt wurde der Tod Blomerts von acht Sachverständigen untersucht.

Kritik der Verwandten
Clemens Blomert, einer der Brüder von Paul Blomert, gab an, dass er immer noch an einen Mord glauben würde. Bei einer 15 Monate später durchgeführten Obduktion seines Bruders seien nämlich Veränderungen an dessen Grab und seiner Leiche sichtbar gewesen, welche sich nicht durch die Verwesung erklären lassen, und demnach für eine heimliche Öffnung des Grabes sprechen würde.

Beteiligte Sachverständige
 August Brüning (1877–1965)

Justizausschuss
Der Fall wurde im Justizausschuss des Landtags Nordrhein-Westfalens behandelt; der Justizminister musste den Abgeordneten 72 Fragen dazu beantworten. 1964 endete die politische Karriere von Busso Peus; die CDU in Münster verhinderte seine erneute Kandidatur für das Amt des Oberbürgermeisters, sie ließ ihn auch nicht für den Stadtrat kandidieren.

Entschuldigungen
1966 entschuldigte sich Günter Weigand vor der 2. Großen Strafkammer des Landgerichts Münster bei den Personen, die er fälschlich verdächtigt hatte. Er wurde am 25. April 1966 vornehmlich wegen Beleidigung verurteilt; das Gericht stellte fest, Blomert habe Selbstmord begangen. Weigand veröffentlichte 1979 das Buch Der Rechtsstaat wird uns nicht geschenkt! Lehren aus der Münsterschen Mordaffäre um den Gewalttod des Rechtsanwalts Blomert vom 25. August 1961. Es erschien im Selbstverlag, nachdem Dutzende Verlage die Veröffentlichung abgelehnt hatten.

Literatur
 Frank Arnau: Der Fall Blomert: eine kriminalwissenschaftliche Dokumentation. München: Hirsch, 1965.

Einzelnachweise

Rechtsanwalt (Deutschland)
Kriminalfall 1961
Deutscher
Geboren 1917
Gestorben 1961
Mann

Paul Blomert


An Eleocharis pseudoalbibracteata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Maria del Socorro González Elizondo ngan Encarnación Rosa Guaglianone. An Eleocharis pseudoalbibracteata in nahilalakip ha genus nga Eleocharis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eleocharis

Eleocharis pseudoalbibracteata


An Schoenoplectus osoreyamensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni M.Kikuchi, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Eisuke Hayasaka. An Schoenoplectus osoreyamensis in nahilalakip ha genus nga Schoenoplectus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schoenoplectus

Schoenoplectus osoreyamensis


Bulgur, buğdaydan yapılan bir yiyecektir. Orta Doğu ve Akdeniz mutfaklarında tüketilen bulgur, tahıl grubundan sayılmakta ve besin piramidinin tabanında yer almaktadır.

Etimoloji
Farsça'da kaba öğütülmüş bulgur anlamına gelen (برغل) barġul/burġul/bulġur kelimesinden türemiş olması muhtemeldir. Sözcük ne zaman yazıldığı kesin olmamakla beraber (tahmini 14. yüzyıl öncesi) Memluk Kıpçakçası ile ilgili yazılmış eserlerden olan et-Tuhfetü'z-zekiyye fi'l-lugati't-Türkiyyede görülür. Bir başka kaynak da Hinduşah b. Sançar'ın 1469 yılında Farsça yazdığı Sıhahu'l-Acem adlı eseridir. Kelime daha sonra Yunan diline pilguri diye geçmiş, daha sonra da batı dillerine yayılmıştır. Batı dillerinde genelde burgul diye ifade edilmektedir.

Tarihi
Önemli ve ekonomik bir karbonhidrat kaynağı olan bulgurun kökenini yüksek ihtimalle Orta Doğu'dur. Bulgurun yapımında kullanılan antik yöntemin ise günümüz Güneydoğu bölgesine dayandığı düşünülmektedir. Bununla beraber 13. yüzyıldan önce bulgurdan veya bulgurun kökeninden bahseden bir kaynak bulunmamaktadır. Genel görüşe göre Osmanlı İmparatorluğu bulguru imparatorluk boyunca yaygınlaştırmıştır.

Yapısı

Bulgurun yapıldığı ana madde olan buğday; öz, kepek ve endosperm olarak 3 bölümden oluşur ve gerekli olan besin öğelerinin birçoğu öz ve kepek bölümü içerisinde yer alır. Endosperm içerdiği nişasta ve az proteinlerle buğdayın ve tabii ki bulgurun sadece enerji veren bölümüdür.

Buğdayın yapısında bulunan öz ve kepek, çinko, magnezyum, krom gibi mineralleri, diyet posasını, bazı fenolleri, fitatları ve selenyumu; ayrıca da B12 dışındaki bütün B vitamini maddlerini içermektedir.

İçerik
 Bulgur kandaki yağları düşürücü yönü olduğu bilinen posa/lif bakımından oldukça zengin bir gıdadır.
 Karbonhidrat değeri yüksek, protein değeri düşüktür.
 Bulgurda bulunan B1 vitaminleri, sinir ve sindirim sisteminde önemli rol oynamaktadır.
 İçerdiği folik asitten dolayı, çocuk ve hamile kadınlar için çok önemli bir gıda maddesidir.
 Doymamış yağa sahiptir ve toplam yağ oranı düşük olduğu için sağlıklı bir besin maddesidir.
 Kolesterol içermez.
 Hububat ürünlerinin en büyük dezavantajı olan fitik asit, bulgurun sahip olduğu pişirme ve kurutma işlemlerinden dolayı, bulgurda bulunmaz.
 Yüksek mineral ve selülozdan dolayı besin emilimini hızlandırır, kabızlığı engeller ve bağırsak kanserini önler.
 Bakliyatlarla karıştırıldığında dünyadaki en önemli besin kaynağı durumuna gelmektedir.
 Radyasyonu emmez ve radyasyona karşı dayanıklıdır. Bu nedenle bazı ülkelerde nükleer savaşlara karşı, askeri ve sivil amaçlar için stokta tutulan ürünlerdendir.
 Pişirme işlemi esnasında tanenin ruşeymin kısmında bulunan besin maddeleri tane içerisine nüfuz ettiğinden besin değeri diğer ürünlerden (ekmek, makarna) daha yüksektir.
 Pişirme ve kurutma işlemlerinden dolayı, küf oluşumuna karşı dayanıklıdır ve raf ömrü diğer ürünlerden daha uzundur.

Faydaları
Bulgur oldukça yüksek miktarda lif içermesi nedeniyle bağırsak çalışmasını arttırır ve liflerin tok tutucu bir özelliğe sahip olmasıyla kilo kontrolüne de yardımcıdır. Dünya Sağlık Örgütünün belirttiği üzere günde 25-30 gr. civarında lif ihtiyacımız bulunmaktadır.

Yapısındaki B1 vitaminleri; sinir ve sindirim sistemimizin güçlenmesinde önemli rol oynamaktadır. Ayrıca bu vitaminin, beriberi hastalığının önlenmesinde düzenli tüketilmesi gerekmektedir. Bulgur bütün bunların dışında yapısında içerdiği folik asit sayesinde hamile annelerin bebeklerin beyin gelişimine faydalıdır.

Glisemik endeksinin düşük olması sebebiyle bulgur uzun süre tok tutar, kana yavaş karıştığı içinde diyetlerde kullanılabilecek bir üründür. Ayrıca da şeker hastalarına tavsiye edilir. Ayrıca salatalarda, sıcak ve soğuk yemeklerde kullanılan bir malzeme olması nedeniyle oldukça çeşitlilik sunan bir üründür.

Besin değerleri

Bulgur, pirinç ve kuskustan daha besleyicidir.

Türleri
Sarı bulgur ve esmer bulgur olmak üzere 2 ana sınıfa ayrılmaktadır. Daha sonra bu gruplar büyüklüklerine göre; iri pilavlık bulgur, pilavlık bulgur, köftelik diğer bir ismi ile düğü / düğürcük bulgur, Midyat bulguru ve çiğ köftelik bulgur olarak sınıflandırılmaktadır. Köftelik bulgur Gaziantep yöresinde "simit" ismiyle bilinir.

Bulgur rengini buğdaydan alır. Bulgur sadece su ve buğdaydan oluşur ve rengi tamamen doğaldır. Sarı bulgur; Anadolu'nun sert durum buğdayından oluşur. Bu yüzden rengi sarıdır. Fakat esmer bulgur, esmer bezostiye buğdaydan oluşur. Bu yüzden de rengi daha koyudur. Kısacası renk farkı ham maddeden kaynaklanmaktadır. Renkleri farklı olan bu ürünlerin lezzetleri de farklıdır.

Bulgur yemekleri
Bulgurdan meyhane pilavı, çiğ köfte, bulgur pilavı, kısır, bulgur çerezi, bulgur helvası gibi yiyecekler yapılır.

Çorbalar
 Düurcuk Çorbası; Düurcuk bulgurun incesine verilen isimdir. Sabah çorbası olarak bilinir. Bu çorba ikram edilirken peynirli dürümde bulundurulur. Dürümde çömlek peyniri kullanılır. Bu çorba soğan ve salça tereyağında kavrularak yapılır.
 Yarma Çorbası; yarmadan yapılır. Yaz aylarından yarma hazırlanır. Kış boyunca bir yenilen içilen bir çorba olup yoğurtlu yapılır.

Kaynakça

Türk mutfağı
Kıbrıs mutfağı
Arap mutfağı
İran mutfağı
Hint mutfağı

Orta Doğu mutfağı
Kürt mutfağı
İsrail mutfağı
Türkçe deyişler
Temel gıdalar
Buğday
Filistin mutfağı
Suriye mutfağı
Ürdün mutfağı
Levant mutfağı
Lübnan mutfağı
Akdeniz mutfağı

Bulgur


Osman-beg Gradaščević (Gradačac, 1765. – Gradačac, 8. prosinca 1812.) bio je gradačački kapetan i vakif iz bošnjačke begovske obitelji Gradaščević, otac Husein-kapetana Gradašćevića.

Životopis
Osman Gradaščević je bio kapetan od prije 1795. do smrti 8. prosinca 1812. Bilo je to vrijeme vladavine Napoleonovih osvajanja i njegovih vojnika stacioniranih u Dalmaciji. Osman-kapetan je, na traženje vezira iz Travnika, odgovorio 18. travnja 1807. da mu može poslati samo malo vojnika, jer želi svoje vojnike imati na okupu za slučaj da Francuzi provale u Bosnu. Osman-kapetan obnovio je u Modriči Bijelu džamiju, u njezinoj blizini podigao veliki han, kao i jednu medresu i pred njom česmu. Jednu je medresu sagradio i u Gračanici. Jedan od njegovih posjeda bila je obradiva zemlja u selu Turić, koje je moglo dobiti ime upravo po vlasniku te zemlje.

Izvori

Vanjske poveznice
 Kapetani Gradašćevići

Gradaščević, Husein-kapetan
Gradaščevići
Bošnjački političari
Bosanskohercegovački političari do 1878.

Osman Gradaščević


Jork er en kommune ved Elben i Niedersachsen i Landkreis Stade ved den sydvestlige grænse til Hamborg og centrum for Altes Land, som er kendt for sine mange frugtplantager. Området er med sine 14 300 hektar et af de største sammenhængende frugtområder i Centraleuropa.

Jork deler sig i de syv distrikter: Jork, Borstel (med Lühe), Ladekop, Estebrügge, Königreich (med Leeswig), Hove (Klein und Groß Hove) og Moorende. Til Jork hører de tre kirkesogne: Jork (St. Matthias), Borstel (St. Nikolai) og Estebrügge (St. Martini).

Historie
Stedets gamle betegnelse var omkring 1221 Maiorc, 1232 Mayorc, 1247 Jorike, 1257 Mayorke, 1313 Jorke, 1315 Jorke, 1315 Jork, 1316 Jorke, 1317 Jorke, 1320 Maiorke, 1324 Maiorke, omkring 1330 Maiorke, omkring 1330 Jorke, 1334 Jorke, 1335 Majorke, 1336 Maiorke, 1349 Maiorka, 1349 Maiorka og i 1358 Mayorka.

Det er genkendeligt at Majork(e) hørtes som Jork(e), som blev til Jork. Sætningerne "to dem jorke" "bei dem Schlamm" (ved mudderet),  Schlick" betyder på plattysk  "gor(k)", altså "Schlamm, Schlick", som også på hollandsk betyder "gor". Efterhånden blev "jorke, gorke" betegnelsen for bebyggelsen.

Jork blev første gang skriftligt nævnt som Maiorc i 1221, og udviklede sig i den følgende tid til forvaltningscentrum for Altes Land. 1885 blev Jork forvaltningsby for den preussiske Kreis Jork, som foruden  Altes Land også omfattede byen Buxtehude og kommunen Neuland. 1932 blev landkredsen  nedlagt, og Jork mistede sin funktion som forvaltningscentrum og blev en del af Landkreis Stade. Siden 1972 findes  Amtsgericht Jork ikke længere.

Den nuværende forbundskommune Jork opstod den 1. Juli 1972 ved at de syv tidligere selvstændige kommuner Borstel, Estebrügge, Hove, Jork, Königreich, Ladekop og Moorende blev til en forbundskommune.

Erhverv og infrastruktur
I 2008 var ca. 2.000 af kommunens 12.000 indbyggere beskæftiget med frugtavl. En stor del af frugtgårdene har foruden frugtavlen også pensioner og restauranter som biindtægter.

Frugtforsøgsstationen "Die Obstbauversuchsanstalt in Moorende" beskæftiger sig med frugtavlens biologiske og markedsøkonomiske spørgsmål. Den er underlagt landbrugsforeningen "Landwirtschaftskammer Niedersachsen". Allerede i 1929 stiftede frugtbønderne i Altes Land foreningen "Obstbauversuchsring von Altländer Obstbauern" for at rådgive dem om at udvikle frugtplantagerne i området. 1935 begyndte de videnskabelige forsøg med bekæmpelsesmulighederne mod plantesygdomme. Stationen har udviklet flere æblesorter som f.eks. Gloster (1951) og Jamba (1955).

Politik

Kommunerådet
Gemeinde Jork består af 29 medlemmer (28 rådsmedlemmer + 1 borgmester.

Ved kommunalvalget i september 2016 blev der foruden kommunerådet også borgmesteren nyvalgt. Den fra Bürgerverein Jork nominerede kandidat, Gerd Hubert, blev valgt til borgmester.

Kultur og seværdigheder
 Museum Altes Land i Jork
 Naturschutzgebiet Borsteler Binnenelbe og Großes Brack ved Borstel. Det cirka 68 hektar store område deler sig i Borsteler Binnenelbe med havnen Borsteler Hafen og søen Große Brack, en med bifloden Binnenelbe forbundet sø. I området er der bevaret flere vigtige sivområder med blandt andet almindelig Tagrør. For fugleverden byder området på gode beskyttelses-, foder- og ynglemuligheder.

I hele området Altes Land befinder der sig mange velholdte bindingsværksgårde. Langs med den kendte vej Obstmarschenwegde ligger de historiske frugtavlergårde. Et andet turistmål er den på et dige beliggende vindmølle Borsteler Mühle fra 1856 ved landsbyen Borstel. Rådhuset i Jorks historie kan føres helt tilbage til det 12. århundrede. Særlig bryllupsværelset på første sal er bevaret i den gamle stil. I nærheden af diget Elbdeich står der flere fyrtårne, blandt andet i Twielenfleth, Lühe og Mielstack.

Eksterne henvisninger og kilde

 Gemeinde Jork
 www.tourismus-altesland.de

Byer i Niedersachsen
Byer langs Elben

Jork


Darley is a linear village in Nidderdale in the Harrogate district of North Yorkshire, England. The population as at the 2011 Census is 1,332 and is included in the civil parish of Darley and Menwith. The village extends for 1 mile east from a junction with the B6451 road.  The western end of the village is known as Darley Head and the eastern end as The Holme.
Darley has won many local and national 'Britain in Bloom' awards.

Amenities
Darley has two churches, Christ Church (Anglican) and Darley Methodist Church.  There are three community halls (Darley Memorial Hall, Christ Church Community Centre and Hookstone Memorial Hall), a playing field, and a combined village store and post office that became a locally run concern in 2016.

At the western end of the village is the Darley Mill Centre, a mill shop and restaurant in a grade II listed 17th-century corn mill. It formerly housed a restaurant and retail units, but these closed in 2016 after the business were not deemed viable. Nearby is Darley's only pub, the Wellington Inn.

Darley used to have a railway station on the Nidd Valley Railway, but this was closed in 1951. The village is served by hourly buses of Harrogate Bus Company (route 24) between Harrogate and Pateley Bridge.

Civil parish
Darley is the only village in the civil parish of Darley and Menwith, until 2013 known as Menwith with Darley.  In the 2011 census the parish had a population of 1,332.  Apart from the village, the parish consists of scattered farms and houses to the south west of the village, and includes the northern part of RAF Menwith Hill.  There is no settlement of Menwith, although the name was first recorded in 1230.  Menwith is derived from the Old English mǣne "common" and the Old Norse viðr "wood", and refers to the "common wood" of Darley.

The parish of Menwith with Darley was historically a township in the parish of Hampsthwaite, in the West Riding of Yorkshire.  It became a separate civil parish in 1866.  It was transferred to the new county of North Yorkshire in 1974.

References

External links

Village website
Darley Christ Church
Darley Mill - a restored watermill in the village
Days out North Yorkshire

Villages in North Yorkshire
Nidderdale

Darley, North Yorkshire


Traficul de influență reprezintă practica ilegală de a folosi influența unui oficial guvernamental sau a unei persoane cu autoritate pentru a obține favoruri sau tratament preferențial, de obicei în schimbul unei mite.

Traficul de influență se distinge de activitatea de lobby, deoarece aceasta din urmă este legalizată și reglementată în anumite state precum cele din Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE).

Traficul de influență este ilegal în România, precum și în Franța, Spania, Portugalia, Belgia, Brazilia, Argentina.

Cazuri cunoscute
 În 2012, vice-președintele Argentinei Amado Boudou a fost acuzat că era proprietarul indirect al tipografiei Ciccone Calcográfica, o companie privată care avea contracte pentru a imprima peste 120 de milioane de bancnote Argentiniene, numere de înmatriculare și alte afaceri cu statul. Contractele au fost atribuite de Boudou însuși, pe vremea când el a fost Ministru al Economiei în Argentina.
 În decembrie 2008, Guvernatorul de Illinois, Rod Blagojevich, a fost acuzat de trafic de influență, în încercarea de a vinde locul din Senat lăsat liber de președintele ales, Barack Obama.
 În aprilie 2009, fostul politician din Newfoundland, Ed Byrne, a fost condamnat pentru traficul de influență pentru acțiunile sale în scandalul privind alocațiile pentru circumscripție electorală. El a fost primul dintre cei patru politicieni condamnați în legătură cu Scandalul, iar politicienii rămași sunt sau așteaptă procesul.
 În plus, primarul din Ottawa, Larry O'Brien, și-a început procesul pe motive similare în mai 2009. O'Brien a fost acuzat de trafic de influență pretins. La 5 august 2009, ambele acuzații au fost respinse de justiția Douglas Cunningham, judecător-șef adjunct al curții superioare din Ontario.
 Nira Radia, o femeie indiană aflată încă în proces de investigare, pentru că a folosit legăturile sale cu politicienii indieni și cu membrii mass-media indiene pentru a atrage licitația de contracte de licență de milioane de dolari în favoarea anumitor companii și persoane fizice.
 Începând cu 1 iulie 2014, fostul președinte al Franței, Nicolas Sarkozy, este investigat din cauza pretinsului trafic de influență.
 În aprilie 2015, Procuratura Generală a Braziliei a deschis o investigație privind traficul de influență împotriva fostului președinte Lula. Afirmațiile sunt că între 2011 și 2014 a făcut lobby pentru compania Odebrecht să obțină achiziții publice în țările străine, în timp ce Banca Națională pentru Dezvoltare Economică și Socială a fost implicată și în finanțarea acestor proiecte. Țările în care se presupune că a avut loc acest lucru sunt Ghana, Angola, Cuba și Republica Dominicană.

Legislația din România
Codul penal al României, adoptat în 2014, în capitolul "Infracțiuni de corupție", la Art. 291, definește astfel traficul de influență:
(1) Pretinderea, primirea ori acceptarea promisiunii de bani sau alte foloase, direct sau indirect, pentru sine sau pentru altul, săvârșită de către o persoană care are influență sau lasă să se creadă că are influență asupra unui funcționar public și care promite că îl va determina pe acesta să îndeplinească, să nu îndeplinească, să urgenteze ori să întârzie îndeplinirea unui act ce intră în îndatoririle sale de serviciu sau să îndeplinească un act contrar acestor îndatoriri, se pedepsește cu închisoarea de la 2 la 7 ani.
(2) Banii, valorile sau orice alte bunuri primite sunt supuse confiscării, iar când acestea nu se mai găsesc, se dispune confiscarea prin echivalent.

Anterior, vechiul cod penal definea astfel traficul de influență, în art. 257:
Traficul de influență constă în primirea ori pretinderea de bani sau de alte foloase, ori acceptarea de promisiuni, de daruri, direct sau indirect, pentru sine ori pentru altul, săvârșită de către o persoană care are influență sau lasă să se creadă că are influență asupra unui funcționar sau alt angajat, pentru a-l determina să facă ori să nu facă un act ce intră în atribuțiile sale de serviciu. Cu aceeași pedeapsă se sancționează și promisiunea, oferirea sau darea de bani, de daruri sau alte foloase, direct sau indirect, unei persoane care are influență sau lasă să se creadă că are influență asupra unui funcționar, pentru a-l determina să facă, să nu facă ori să întârzie un act ce intră în atribuțiile sale de serviciu sau să facă un act contrar acestor atribuțiuni.

Note

Referințe

Corupție
Corupție politică

Trafic de influență


The brown wood owl (Strix leptogrammica) is found in India, Bangladesh, Sri Lanka, Indonesia, Taiwan, and south China. The brown wood owl is a resident breeder in south Asia. This species is a part of the family of owls known as typical owls (Strigidae), which contains most species of owl. It belongs to the earless owl genus Strix.

The brown wood owl is medium large (45–57 cm), with upperparts uniformly dark brown, with faint white spotting on the shoulders. The underparts are buff with brown streaking. The facial disc is brown or rufous, edged with white and without concentric barring, and the eyes are dark brown. There is a white neckband. The sexes are similar in appearance.

Their call is a (hoo) hoo hoo HOO, or a deep goke-goke-ga-LOOO, or a loud scream. Their alarm call is a bark, wow-wow. Some subspecies are known to produce distinct vocalizations; they are also different in appearance and parapatric, and might be distinct species: The northern Strix (leptogrammica) newarensis group (Himalayan wood-owl; present subspecies newarensis, ticehursti, laotiana and caligata) which occur from the Himalayan foothills of Kashmir east to Taiwan have a soft low to-hooh not unlike a rock dove cooing. S. (l.) bartelsi (Bartels's wood-owl), Javan wood-owl from Java, the southeasternmost taxon, has a loud, forceful, single HOOH! with long pauses between calls.

This species is highly nocturnal and is commonly found in dense forests. It can often be located by the small birds that mob it while it is roosting in a tree. The diet of the brown wood owl consists mainly of small mammals, birds, and reptiles.

Subspecies
There are 14 subspecies.

 S. leptogrammica bartelsi - Bartel's wood-owl or Javan brown wood owl
 S. leptogrammica caligata - Formosan brown wood owl
 S. leptogrammica chaseni
 S. leptogrammica indranee
 S. leptogrammica laotiana
 S. leptogrammica leptogrammica
 S. leptogrammica maingayi
 S. leptogrammica myrtha
 S. leptogrammica newarensis - Himalayan wood-owl
 S. leptogrammica niasensis
 S. leptogrammica nyctiphasma
 S. leptogrammica ochrogenys - Sri Lankan wood owl
 S. leptogrammica ticehursti
 S. leptogrammica vaga

References

Bibliography
 Grimmett, Richard; Inskipp, Carol, Inskipp, Tim & Byers, Clive (1999): Birds of India, Pakistan, Nepal, Bangladesh, Bhutan, Sri Lanka, and the Maldives. Princeton University Press, Princeton, N.J..
 Holt, Denver W., Berkley, Regan; Deppe, Caroline; Enríquez Rocha, Paula L.; Olsen, Penny D.; Petersen, Julie L.; Rangel Salazar, José Luis; Segars, Kelley P. & Wood, Kristin L. (1999): 96. Brown Wood Owl. In: del Hoyo, J.; Elliott, A. & Sargatal, J. (eds): Handbook of Birds of the World, Volume 5: Barn-owls to Hummingbirds: 197–198, plate 12. Lynx Edicions, Barcelona.

External links

brown wood owl
Birds of South Asia
Birds of Bangladesh
Birds of South China
Birds of Southeast Asia
brown wood owl
brown wood owl

Brown wood owl


Aref Salem est un homme politique canadien. Il est chef intérimaire d'Ensemble Montréal et chef de l'Opposition officielle à l'Hôtel de ville de Montréal depuis novembre 2021. Il œuvre également à titre de conseiller de la Ville du district de Norman-McLaren, dans l'arrondissement Saint-Laurent, depuis 2009.

Biographie
Natif du Liban, Aref Salem a immigré au Canada le 13 juin 1990 alors que la guerre frappait son pays. Il est diplômé d'un baccalauréat en microbiologie de l'Université de Montréal et d'un baccalauréat en administration des affaires de HEC Montréal. Avant de faire le saut en politique municipale, Aref Salem a été gestionnaire d'une PME pendant 17 ans. Il est le père de deux filles.

Parcours
Entre 2013 et 2017, Aref Salem a été responsable des transports au sein du Comité exécutif de Montréal, en plus de siéger sur plusieurs conseils d'administration tels que BIXI Montréal et Stationnement Montréal. Au cours de ces quatre années, il crée notamment la toute première politique de stationnement à la Ville de Montréal, initie la mise en place des taxis signés « Bonjour » visant à donner une signature distinctive à l'industrie montréalaise du taxi et aide l'organisme à but non lucratif de vélos en libre-service BIXI à surmonter ses difficultés financières et à la sauver de la faillite. Entre 2017 et 2021, il assure la vice-présidence de la Commission sur le transport et les travaux publics.

Le 7 novembre 2021, lors des élections municipales, Aref Salem remporte un quatrième mandat à titre de conseiller de la Ville du district Norman-McLaren, dans l'arrondissement de Saint-Laurent, avec 64,66% des voix. Le 16 novembre, il obtient la confiance du caucus d'Ensemble Montréal pour occuper le poste de chef intérimaire du parti et de l'Opposition officielle qui représente un total de 38 élus, dont 23 au conseil municipal.

Notes et références

Conseiller municipal de Montréal
Diaspora libanaise au Québec
Élève de HEC Montréal
Étudiant de l'Université de Montréal
Naissance au Liban

Aref Salem


Henry Watkins Anderson () a fost un avocat american și lider al Partidului Republican din Virginia. El a condus Comisia Crucii Roșii Americane din România în timpul Primului Război Mondial și a fost candidat republican la postul de guvernator al statului Virginia în anul 1921. El este, probabil, cel mai cunoscut ca unul dintre fondatorii firmei de avocatură Hunton Williams și ca logodnic al scriitoarei Ellen Glasgow.

Primii ani
Anderson s-a născut în comitatul Dinwiddie din Virginia. A absolvit studii de drept în 1898 la Washington and Lee University și s-a întors la Richmond. A fost admis în barou și în 1899 a format un parteneriat cu Beverley Bland Munford. Doi ani mai târziu Anderson i-a convins pe Munford, Edmund Randolph Williams și Eppa Hunton să formeze o nouă firmă, care a devenit ulterior Hunton & Williams, una dintre cele mai mari si mai prestigioase firme de avocatură din sudul SUA.

În 1916, Anderson a întâlnit-o și s-a îndrăgostit de scriitoarea Ellen Glasgow. Ei au început să scrie un roman politic împreună, pentru care Anderson a furnizat copii ale discursurilor sale. Personajul David Blackburn din romanul The Builders (1919) al lui Ellen Glasgow seamănă puternic cu Anderson.

Primul Război Mondial
După ce Statele Unite ale Americii au intrat în Primul Război Mondial, Anderson a condus Comisia Crucii Roșii Americane din România. El a rămas la postul său din România până în martie 1918, atunci când încheierea păcii între România și Germania i-a forțat pe membrii misiunii Crucii Roșii să fugă din țară. A realizat o evadare spectaculoasă din tren pe teritoriul Rusiei, riscând să cadă în mâinile neprietenoșilor bolșevici și menșevici. S-a întors la Richmond, dar după armistițiu a revenit în Europa pe post de comisar al Crucii Roșii pentru întreaga regiune a Balcanilor.

În timp ce se afla în Balcani, Anderson s-a îndrăgostit de regina Maria a României și cei doi au început un schimb zilnic de scrisori și cadouri. Zvonurile legate de relația dintre Anderson și regină și exploatarea gălăgioasă a prieteniei lor a dus la ruperea logodnei lui cu Ellen Glasgow. Scriitoarea s-a împăcat în cele din urmă cu Anderson și a rămas aproape de el până la moartea ei, în 1945. Ea a folosit detalii cunoscute din viața lui în descrierea eroilor necredincioși din mai multe romane, inclusiv Pământ sterp (1925), The Romantic Comedians (1926) și Vein of Iron (1935).

Cariera politică
În 1920, Anderson a primit aprobarea unanimă a convenției republicane din statul Virginia pentru postul de vicepreședinte al SUA și la convenția națională s-a clasat pe locul 4 la numărătoarea inițială a voturilor, dar Calvin Coolidge a obținut nominalizarea. Anderson a prezidat convenția republicană din Virginia în 1921 și a fost nominalizat pentru postul de guvernator al statului. El a avut o platformă politică în care pleda pentru abolirea sondajului fiscal, dezvoltarea rețelei de autostrăzi, reforma sistemului de învățământ și o mai mare responsabilitate fiscală din partea administrației statului. În alegerile generale, Anderson a câștigat aproximativ 35% din voturi și a pierdut în fața lui Elbert Lee Trinkle.

Coolidge, devenit președinte în 1923, l-a ales pe Anderson în 1924 ca agent guvernamental pentru a trata cu guvernul mexican modalitățile de despăgubire în urma raidurile de represalii împotriva lui Pancho Villa în 1916.

Anderson a fost menționat drept candidat pentru postul de vicepreședinție în 1928 și din nou în 1931. Președinții Warren G. Harding și Herbert Hoover s-au gândit să-l nominalizeze pentru a face parte din Curtea Supremă a Statelor Unite în 1924 și 1931, dar nu l-au mai nominalizat din cauza opoziției liderului republican din Virginia C. Bascom Slemp și a lipsei de sprijin din partea senatorilor democrați ai statului Virginia. În 1929 Hoover l-a numit pe Anderson în Comisia Wickersham care supraveghea modul de aplicare a legii, evoluția activității infracțională, brutalitatea poliției și prohibiția.

Cariera juridică
În timpul Marii Crize, Anderson a fost un pionier în reorganizarea corporativă, în special în domeniul căilor ferate și al companiilor de transport. El a devenit consilier pentru Seaboard Air Line Railway, Saint Louis-San Francisco Railway, Denver and Rio Grande Western și Baltimore and Ohio. Anderson a avut un rol major în dezvoltarea a ceea ce a devenit Capitolul XV din Legea Falimentului din 1939.

Anderson a fost diagnosticat cu cancer de colon la sfârșitul anilor 1940 și a trebuit să stea la pat în cele din urmă. A murit pe 7 ianuarie 1954 și a fost îngropat în Cimitirul Hollywood din Richmond.

Referințe

Lectură suplimentară
 Anne Hobson Freeman, The Style of a Law Firm: Eight Gentlemen from Virginia (1989), 76–103.
 Thomas B. Gay, The Hunton Williams Firm and Its Predecessors, 1877–1954 (1971), 36–46.
 John T. Kneebone et al., eds., Dictionary of Virginia Biography (1998-  ), 1:136-138.
 Virginia State Bar Association Proceedings (1954), 115–117.

Nașteri în 1870
Decese în 1954
Republicani din Virginia

Henry W. Anderson


Štiavnické Bane este o comună slovacă, aflată în districtul Banská Štiavnica din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 828 de locuitori.

Istoric
Localitatea Štiavnické Bane este atestată documentar din 1352.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Štiavnické Bane


Dragan Mladenović, nacido en Kraljevo (Yugoslavia) el 16 de febrero de 1976, es un exfutbolista serbio que se desempeñaba como centrocampista y que se retiró jugando para el Incheon United surcoreano.

Trayectoria
Tras haber militado en el Sloga Kralijevo, el Zemun, el Estrella Roja y el Rangers escocés, Mladenović recaló en la Real Sociedad durante el mercado invernal de la temporada 2004/05.

La operación tuvo un coste para la Real de 250.000 euros y permitió integrar en el equipo a un mediocentro defensivo que pudiese jugar también como central, un perfil demandado por el entonces técnico "txuri-urdin" José María Amorrortu. Su llegada intentó equilibrar la plantilla blanquiazul tras la marcha de Mikel Arteta al Everton.

Clubes

Referencias

Enlaces externos

Personas de Belgrado
Futbolistas de la selección de fútbol de Serbia y Montenegro
Nacidos en Kraljevo

Dragan Mladenović