Fleury é o sobrenome de uma tradicional família brasileira originária do estado de Goiás, mas com histórico de migração para outras regiões brasileiras desde meados do século 19.

Origem dos Fleury no Brasil
O livro «Aspectos da cultura goiana – volume 2» (1971), de Ático Vilas-Boas da Mota, deixa clara a origem portuguesa da família Fleury brasileira no seguinte relato das páginas 63 e 64:

Crê-se que o "Fleury", dado ao capitão João Fleury Coelho ao nascer, tenha sido uma homenagem dos pais a um padre franciscano que descendia dos Fleury franceses e que havia sido preceptor do capitão quando este ainda era criança. Essa hipótese é corroborada pelo fato de haver sido o capitão Fleury Coelho conhecido pela alcunha de «Fradinho», a qual é decorrente de sua convivência com o aludido religioso.

Seu filho, Antonio de Padua Fleury (1795-1860), fruto do matrimônio com Rosa Maria de Lima Camargo, foi um importante militar e senador do Império do Brasil.

Ver também
Curado (sobrenome)

Ligações externas
Portal de sobrenomes da Genera

História de Goiás
Niquelândia
Fleury

Fleury (sobrenome)


Kiralık Konak, Yakup Kadri Karaosmanoğlu'nun Osmanlı Devleti'nin çöküş döneminde, İstanbul'da Batılılaşma ile geleneksel değerlerin, kuşaklar arasında farklılaşan değer yargılarının, yaşam biçimlerinin çatışmasını irdeleyen bir romanıdır.

Romandaki konağın sahibi Naim Efendi'dir.

Yakup Kadri, "tezli roman" türünde verdiği bu eserde; Naim Efendi, Servet Bey, Seniha ve Hakkı Celis ile Osmanlı'nın yıkılış sürecindeki son üç dönemi anlatır. Konak, hem ailenin hem de Osmanlı Devleti'nin sembolüdür.

Kaynakça

Yakup Kadri Karaosmanoğlu romanları
1922 romanları
100 Temel Eser
Konusu Osmanlı İmparatorluğu'nda geçen romanlar
Konusu İstanbul'da geçen romanlar

Kiralık Konak


Rashied Ali, born Robert Patterson (July 1, 1933 – August 12, 2009) was an American free jazz and avant-garde drummer who was best known for performing with John Coltrane in the last years of Coltrane's life.

Biography

Early life
Patterson was born and raised in Philadelphia, Pennsylvania. His family was musical; his mother sang with Jimmie Lunceford. His brother, Muhammad Ali, is also a drummer, who played with Albert Ayler. Ali, his brother, and his father converted to Islam.

Starting off as a pianist, he eventually took up the drums, via trumpet and trombone. He joined the United States Army and played with military bands during the Korean War. After his military service, he returned home and studied with Philly Joe Jones, then toured with Sonny Rollins.

Career
Ali moved to New York in 1963 and worked in groups with Bill Dixon and Paul Bley. He was scheduled to be the second drummer alongside Elvin Jones on John Coltrane's free jazz album Ascension, but he dropped out just before the recording was to take place. Coltrane did not replace him and settled for one drummer. Ali recorded with Coltrane beginning in 1965 on the album Meditations.

Among his credits are the last recorded work by Coltrane (The Olatunji Concert) and Interstellar Space, an album of duets recorded earlier in 1967. Ali "became important in stimulating the most avant-garde kinds of jazz activities," playing what Coltrane described as "multi-directional rhythms". After Coltrane's death, Ali performed with his widow, pianist Alice Coltrane. During the early 1970s, he ran Ali's Alley, a loft club in New York City, and founded his own label, Survival Records.

He was a visiting artist at Wesleyan University, sponsored by Clifford Thornton. He also briefly formed a non-jazz group called Purple Trap with Japanese experimental guitarist Keiji Haino and jazz-fusion bassist Bill Laswell. Their album, Decided...Already the Motionless Heart of Tranquility, Tangling the Prayer Called "I", was released by Tzadik Records in March 1999.

During the 1980s, he was member of Phalanx, a group with guitarist James Blood Ulmer, tenor saxophonist George Adams, and bassist Sirone.

In 1985, Ali performed with the band There Goes the Neighborhood with Jaco Pastorius, Jorma Kaukonen, Doug McClean, Whitie Melvin, and Ben Prevo. From 1997 to 2003 he played extensively with Tisziji Munoz in a group that usually included Pharoah Sanders.

Though known for his work in jazz, Ali contributed to other experimental art forms, including multi-media performances with the Gift of Eagle Orchestra and Cosmic Legends, performances such as Devachan and the Monads, Dwarf of Oblivion, which took place at The Kitchen Center for Performance Art, and a tribute to John Cage in New York's Central Park. Other artists of the orchestra and Cosmic Legends have included Hayes Greenfield (sax), Perry Robinson (clarinet), Wayne Lopes (guitar), Dave Douglas (trumpeter), Gloria Tropp (vocals), Louise Landes Levi (sarangi), director/pianist Sylvie Degiez along with poets and actors Ira Cohen, Taylor Mead, and Judith Malina.

Later life
During the last years of his life, Ali led his own quintet. A double album entitled Judgment Day was recorded in February 2005 and features Jumaane Smith on trumpet, Lawrence Clark on tenor saxophone, Greg Murphy on piano, and Joris Teepe on bass. This album was recorded at Ali's own Survival Studio, which has been in existence since the 1970s.

In addition to his performance activities, Ali served as mentor to young drummers such as Matt Smith.

In 2007, Ali recorded Going to the Ritual in duo with bassist/violinist Henry Grimes with a second duo recording in post-production at the time of Ali's death. Ali and Grimes also played five duo concerts together between 2007 and 2009 and a sixth concert in June 2007 with pianist Marilyn Crispell. Ali is the featured drummer on Azar Lawrence's album Mystic Journey, recorded in April 2009 and released in May 2010.

Death
Rashied Ali died at age 76 in a Manhattan hospital after suffering a heart attack. He was survived by wife Patricia and three children.

Discography

As leader or co-leader
 1973 – Duo Exchange (Survival, reissued by Knit Classics) with Frank Lowe
 1973 – Rashied Ali Quintet (Survival, reissued by Knit Classics) with James Blood Ulmer
 1973 – New Directions in Modern Music (Survival, reissued by Knit Classics) with Carlos Ward, Fred Simmons, Stafford James
 1976 – Moon Flight (Survival, reissued by Knit Classics)
 1976 – N.Y. Ain't So Bad (Survival, reissued by Knit Classics)
 1976 – Swift Are the Winds of Life (Survival, reissued by Knit Classics) with Leroy Jenkins
 1989 – Rashied Ali in France (Blue Music Group)
 1994 – Island Universe (Soul Note) with Jeff Palmer, Arthur Blythe, and John Abercrombie
 1996 – The October Revolution (Evidence) with Joe McPhee, Borah Bergman, and Wilber Morris
 1997 – Live (Zero In) with Ivo Perelman and William Parker
 1999 – Rings of Saturn (Knitting Factory), duets with tenor saxophonist Louie Belogenis
 1999 – Decided... Already the Motionless Heart of Tranquility, Tangling the Prayer Called "I" (Tzadik) with Purple Trap (Bill Laswell, Keiji Haino, Ali)
 2001 – Live at Tonic (DIW) with Wilber Morris and Louie Belogenis
 2001 – Deals, Ideas & Ideals (Hopscotch) with Peter Kowald and Assif Tsahar
 2001 – No One in Particular (Survival) with Rashied Ali Quintet
 2004 – The Dynamic Duo Remember Trane and Bird (Ayler) with Arthur Rhames
 2006 – Judgment Day Vol. 1 (Survival) with Rashied Ali Quintet
 2006 – Judgment Day Vol. 2 (Survival) with Rashied Ali Quintet
 2008 – Going to the Ritual (Porter) with bassist Henry Grimes
 2009 – At the Vision Festival (Blue Music Group) with Greg Tardy, James Hurt, Omer Avital
 2009 – Eddie Jefferson at Ali's Alley (Blue Music Group) with Eddie Jefferson
 2009 – Cutt'n Korners (Blue Music Group) with Greg Tardy, Antoine Drye and Abraham Burton
 2009 – Live in Europe (Survival) with Rashied Ali Quintet
 2010 – Spirits Aloft (Porter) with bassist Henry Grimes
 2020 – First Time Out: Live at Slugs 1967 (Survival) with Rashied Ali Quintet

With Afro Algonquin (Lee Rozie, Rick Rozie, Ali)
 1980 – Afro Algonquin (Moers)

With By Any Means (Charles Gayle, William Parker, Ali)
 1993 – Touchin' on Trane (FMP)
 2008 – Live at Crescendo (Ayler Records)

With Prima Materia
 1994 – Peace on Earth: The Music of John Coltrane (Knitting Factory) with guests John Zorn, Allan Chase
 1995 – Meditations (Knitting Factory)
 1995 – Bells (Knitting Factory)
 2009 – Configurations: The Music of John Coltrane (Blue Music Group)

As sideman
With Gary Bartz
Home! (Milestone, 1970)

With Peter Brötzmann
Songlines (FMP, 1994)

With Michael Bocian
Go Groove (1991)

With Marion Brown
Marion Brown Quartet (1966)
Why Not? (1968)

With Alice Coltrane
A Monastic Trio (1968)
Huntington Ashram Monastery (1969)
Journey in Satchidananda (1970)
Universal Consciousness (1971)

With John Coltrane
Meditations (Impulse!, 1965)
Live at the Village Vanguard Again! (Impulse!, 1966)
Live in Japan (Impulse!, 1966)
Offering: Live at Temple University (Resonance, 1966)
Interstellar Space (Impulse!, 1967)
Stellar Regions  (Impulse!, 1967)
Expression (Impulse!, 1967)
The Olatunji Concert: The Last Live Recording (Impulse!, 1967)
Cosmic Music (Impulse!, 1968)

With Hal Galper
 Art Work (Origin, 2009)

With Rudolph Grey
 Implosion '73 (New Alliance, 1991)
 Mask of Light (New Alliance, 1991)

With the John Lewis Sound
 Get to This Y'all! (Miles Ahead, 2003)

With Jackie McLean
'Bout Soul (Blue Note, 1967)

With Tisziji Munoz
The River of Blood (Anami Music, 1997)
Present Without A Trace (Anami Music, 1997)
Spirit World (Anami Music, 1997)
Presence of Truth (Anami Music, 1999)
Presence of Joy (Anami Music, 1999)
Presence of Mastery (Anami Music, 1999)
Breaking the Wheel of Life and Death (Anami Music, 2000)
Parallel Reality (Anami Music, 2000)
The Hu-Man Spirit (Anami Music, 2001)
Shaman-Bala (Anami Music, 2002)
Divine Radiance (Anami Music, 2003)
Divine Radiance Live! (Anami Music, 2013)
Paul Shaffer Presents: Tisziji Muñoz – Divine Radiance Live! DVD (Anami Music, 2013)
Sky Worlds (Anami Music, 2014)

With David Murray
Body and Soul (1993)

With Phalanx
Original Phalanx (DIW, 1987)
In Touch (DIW, 1988)

With Henry Rollins
Everything (Thirsty Ear, 1996)

With the Saheb Sarbib Quintet
 It Couldn't Happen Without You (Soul Note, 1984)

With Archie Shepp
 On This Night (Impulse, 1965)

With Alan Shorter
 Orgasm (Verve, 1968; reissued in 1969 as Parabolic)

With Andrew Sterman
 Blue Canvas with Spiral (Breat River, 2003)

With Stoker
 Syncopate (Douglas Music, 1997)

With the Joris Teepe Big Band
 We Take No Prisoners (Challenge, 2009)

With James Blood Ulmer
Music Speaks Louder Than Words (DIW, 1996)

With Frank Wright
Blues for Albert Ayler (ESP-Disk, 2012)

References

External links
 Official site

1933 births
2009 deaths
African-American drummers
African-American Muslims
American jazz drummers
Converts to Islam
DIW Records artists
Free jazz drummers
Jazz musicians from New York City
United States Army soldiers
20th-century American drummers
American male drummers
American male jazz musicians
21st-century American drummers
Phalanx (band) members
20th-century American male musicians
21st-century American male musicians
20th-century African-American musicians
21st-century African-American musicians
FMP/Free Music Production artists
Survival Records artists

Rashied Ali


Galeazzo Visconti ist der Name folgender Personen:

* Galeazzo I. Visconti (1277–1328), Stadtherr von Mailand
 Galeazzo II. Visconti (1320–1378), Stadtherr von Mailand
 Galeazzo Visconti (Diplomat) (1455/1456–vor 1531), italienischer Jurist und Diplomat

Siehe auch:
 Gian Galeazzo Visconti (1351–1402), Herzog von Mailand

Galeazzo Visconti


Mons Røisland, né  à Lørenskog, est un snowboardeur norvègien spécialisé dans le freestyle, notamment Slopestyle et big air.

Biographie
Il termine 20 de l'épreuve de big air aux Championnats du monde de 2017, 12 de l'épreuve de slopestyle aux Jeux olympiques d'hiver de 2018 et 7 de l'épreuve de slopestyle aux Championnats du monde de 2019.

Il participe aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 où il remporte la médaille d'argent dans l'épreuve Big Air.

Palmarès

Jeux olympiques d'hiver
  Médaillé d'argent en Big air à Pékin en 2022.

Championnats du monde
 Championnats du monde 2023 :
  Médaille d'argent en big air.

Coupe du monde
 1 gros globe de cristal :
 Vainqueur du classement freestyle en 2022.
 8 podiums dont 3 victoires.

Détails des victoires

Notes et références

Liens externes

Snowboardeur norvégien
Snowboardeur aux Jeux olympiques d'hiver de 2018
Snowboardeur aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Médaillé aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Médaillé d'argent olympique norvégien
Naissance en janvier 1997
Naissance dans l'Østlandet

Mons Røisland


Die Villa Berg ist ein denkmalgeschütztes Profangebäude in der Hohfuhrstraße 42 in Lüdenscheid im Märkischen Kreis (Nordrhein-Westfalen).

Geschichte und Architektur
Die neubarocke Villa mit Chauffeurshaus steht auf einem großen Gartengrundstück. Sie wurde 1906 nach Plänen der Architekten Heinrich Kayser und Karl von Großheim für den Fabrikanten Carl Berg errichtet. Durch Erker, Vorbauten und die rückwärtige Loggia wirkt der Putzbau asymmetrisch. Das Walmdach ist durch Aufbauten wie Gauben und Zwerchgiebel gegliedert. Eine zweiläufige hölzerne Treppe führt in das Obergeschoss der zweigeschossigen Halle. In das Esszimmer wurden Flachtonnengewölbe eingezogen; Otto von Ernst bemalte die Wände 1909 mit Jagdszenen. Bemerkenswert sind der Lastenaufzug und die Staubsaugeanlage. Der Terrassengarten ist in der Nähe des Hauses regelmäßig gestaltet und in den anderen Bereichen in landschaftlicher Gestaltung erhalten.

Das Gebäude wurde 2004 grundlegend saniert.

Literatur
 Georg Dehio, unter wissenschaftlicher Leitung von Ursula Quednau: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler. Nordrhein-Westfalen II Westfalen. Deutscher Kunstverlag, Berlin/München 2011, ISBN 978-3-422-03114-2

Weblinks
 Bericht über die Sanierung (abgerufen am 13. Mai 2012)

Berg
Neobarockes Bauwerk in Nordrhein-Westfalen
Baudenkmal in Lüdenscheid
Erbaut in den 1900er Jahren
Bauwerk in Lüdenscheid
Bauwerk des Historismus im Märkischen Kreis

Villa Berg (Lüdenscheid)


Jean-François Champollion (23 Aralık 1790 – 4 Mart 1832) Fransız Eski Yunan ve Latin edebiyatı âlimi, filolog, doğubilimci ve mısırbilimciydi.

Champollion genellikle mısırbilimin babası olarak sayılır. Champollion, Thomas Young ve William Bankes tarafından yapılan çok değerli ön çalışmaları temel alarak Rosetta Taşı'nın bazı parçalarını 1824 yılında çevirerek Antik Mısırcanın Kıptîceye benzediğini ve yazı sisteminin fonetik ve kavramsal işaretlerin birleşimi olduğunu göstermiştir.

Yaşamı
Champollion Figeac, Lot, Fransa'da yedi çocuğun sonuncusu olarak doğmuştur (ikisi o doğmadan ölmüştü). Birkaç yıl Grenoble'de yaşamıştır. Çocukken bile dil konusunda olağanüstü yeteneğe sahip olduğunu göstermişti. 16 yaşına geldiğinde, bir düzine dilde uzmanlaşmıştı ve Grenoble Akademisi Kıptîce ile ilgilenmeye başlamadan önce bir sayfa okumuştu. 20 yaşında anadili Fransızcanın dışında Latince, Yunanca, İbranice, Geez, Sanskritçe, Avestaca, Pehlevice, Arapça, Süryanice, Kildani dili (Chaldean), Farsça ve Çince konuşmaktaydı. 1809'da Grenoble'de tarih profesörü olmuştur. Doğu dillerine özellikle Kıptîceye olan ilgisi, yeni bulunmuş olan Rosetta Taşı'nın üzerindeki yazıtların deşifresinde görevlendirilmesini sağlamıştır ve 1822–1824 yıllarını bu iş üzerinde harcamıştır. 1824 yılındaki eseri Precis du systeme hieroglyphique çağdaş mısırbilimin tüm alanlarına kaynaklık etmiştir. Ayrıca Turin Kral Listesi'nin önemini açıklamıştır.

Mısırbilime olan büyük ilgisinin kaynağı Napolyon'un Mısır seferleridir. Champollion Collège de France'da Mısırbilim profesörü olmuştur.

1828-1829 yılları arasında, Champollion Pisa Üniversitesi doğu dilleri profesörü Ippolito Rosellini ile Mısır'a yapılan Franco-Tuscan birleşik seferine öncülük etmiştir. Nil'in akış yönünün tersine seyahat etmiştir ve çok sayıda anıtı ve yazıtı ayrıntılı olarak incelemiştir. Sefer ölümünden sonra yayımlanmış kapsamlı Monuments de l'Egypte et de la Nubie (1845) eserini doğurmuştur. Ne yazık ki Champollion'un seferi kontrolsüz yağmalama olayları ile lekelenmiştir. En bilineni, Krallar Vadisi'nde çalışırken I. Seti'nin mezarı KV17'e tamir edilemeyecek şekilde zarar vermesidir. Olay iki büyük duvar parçasını ikiz görüntü sahnesini fiziksel olarak çıkartırken olmuştur, sahneler şu anda Louvre koleksiyonunda ve Floransa müzesindedir.

Champollion Mısır'a yaptığı bilimsel gezisi boyunca ve sonra çalışmaktan yorgun düşmüştür ve apoplektik atak sonucu Paris'te 1832 yılında 41 yaşında ölmüştür ve Père Lachaise mezarlığına gömülmüştür. Ağabeyi Jacques Joseph Champollion-Figeac bazı çalışmalarını yayına hazırlamıştır. Jacques Joseph'in oğlu Aimé-Louis (1812-1894) iki kardeş hakkında bir biyografi yazmıştır.

Kaynakça
 Reeves, N (1996), The Complete Valley of the Kings

Dış bağlantılar

 https://web.archive.org/web/20080422062524/http://www.egyptology.com/kmt/winter95_96/giants.html
 Biblical Archaeology'den kaynaklar

1790 doğumlular
1832 yılında ölenler
Fransız Roma Katolikleri
Fransız arkeologlar
Fransız filologlar
Fransız dilbilimciler
Fransız mısırbilimciler
Académie des Inscriptions et Belles-Lettres üyeleri
Collège de France öğretim üyeleri
Kraliyet Hollanda Bilimler Akademisi üyeleri
Société Asiatique üyeleri
Louvre Müzesi kişileri
Kitabeciler
Paris'te ölenler
Paris'te defnedilenler
Père Lachaise Mezarlığı'na defnedilenler
19. yüzyıl Fransız yazarları

Jean-François Champollion


قاسم توفيق (ولد عام 1954) روائي وقاص أردني، قضى طفولته وشبابه وما زال يُقيم في «عمّان»، درس في مدارسها وأكمل تعليمه الجامعي في الجامعة الأردنية حيث تخرج بدرجة بكالوريوس في الأدب. عمل في القطاع المصرفي منذ تخرُّجه من الجامعة الأردنية في عددٍ من الدول العربيّة والعالم، إلى أن تقاعد ليتفرَّغ لمشروعِه الأدبي في الرِّواية في العام 2013 من وظيفة مساعد للمدير العام في بنكٍ أردنيّ.

حياته
بدأ الكتابة في العام 1974 بنشر مجموعة من القصص القصيرة في الصحف والمجلات الأردنية والعربية، أصدر أوّل مجموعة قصصيّة أثناء دراسته في الجامعة الأردنية بعنوان "آن لنا أن نفرح" سنة 1977. برز اسمه في عالم الأدب محليّاً وعربيّاً مع إصدار روايته الأولى "ماري روز تعبُر مدينة الشمس" والتي لقيَت أصداء واسعة لِما احتوته من إبداع على مستوى الموضوع والنص، أعيدت طباعتها في العام 2007 في رام الله- فلسطين عن دار الرعاة، وصدرت طبعتها الثالثة في عمّان في العام 2010. حاز على جائزة "كتارا للرواية العربية العام 2018 عن روايته "نزف الطائر الصغير" التي تم ترجمتها وإصدارها في العام 2019 عن ذات المؤسسة "كتارا" باللغة الإنجليزية بعنوان"Bleeding of the Little Bird"  .

يُعتبر قاسم توفيق أوَّل مَن توجَّه للكتابة عن المكان «عمّان»، بخلاف ما كان سائداً عند معظم الكتاب الأردنيين الذين كانوا يتوجَّهون إلى «اللامكان» في كتاباتهم.

السيرة الأدبية
تناولت العديد من الدراسات والكتب ورسائل الدكتوراة والماجستير أدب قاسم توفيق، والتي يكشف مؤلِّفوها مكنونات قاسم توفيق الأدبيّة والإنسانيّة، منها:

1 – كتاب فلسفة السرد- مقاربةٌ نقديةُ في ديناميّات التعبير الروائي عند قاسم توفيق، للدكتور محمد صابر عبيد، دار غيداء للنشر، عمّان- الأردن، 2015.

2 – كتاب اللؤلؤة السوداء- أسرار الكنز السردي في مُتخيّل قاسم توفيق، مواجهاتٌ حواريّةٌ مع قاسم توفيق أدارها الدكتور محمد صابر عبيد، دار غيداء للنشر، عمّان- الأردن، 2015. هذا الكتاب عبارة عن حوار طويل مع قاسم توفيق يكشف جزءاً مهمّاً وكبيراً في سيرته الخاصة.

3 – جذور التيّار الوجودي- رواية «ماري روز تعبر مدينة الشمس»، كتاب هواجس الرواية الأردنية، د.سليمان الأزرعي، الآن ناشرون وموزعون، عمّان- الأردن، 2015.

4 – أحلام وطنيّة وتطلعات بشرية- رواية «الشندغة»، كتاب هواجس الرواية الأردنية، د.سليمان الأزرعي، الآن ناشرون وموزعون، عمّان- الأردن، 2015.

5 – توثيق الموروث الشعبي- رواية «ماري روز تعبر مدينة الشمس»، كتاب هواجس الرواية الأردنية، د.سليمان الأزرعي، الآن ناشرون وموزعون، عمّان- الأردن، 2015.

6 – الشندغة.. وحدةٌ في التعدُّد- كتاب تطفلٌ على السرد، حميد سعيد، دار تالة للنشر، سوريا، 2010.

7 – المحكي الموازي والسّارد العاشق- رواية «حكاية اسمها الحب»، محمد معتصم، موقع الأرجوحة الإلكتروني، المغرب.

8 – «رائحة اللوز المرّ» بوصفها مختبراً فرويدياً، د.غسان إسماعيل عبد الخالق، الجسرة الثقافية.

9 – رواية «صخب»- وعي الرواية ورواية الوعي.. مقاربة سوسيو نصيّة، د.إبراهيم مصطفى الحمد، جامعة تكريت.

10 – التشكيل الاستهلاليّ السرديّ- دراسة في رواية «صخب»، أ.م.د.فليح مضحي السامرائي، جامعة المدينة العالمية، شاه علم، ماليزيا.

11 – الحضور العلامي والحضور السردي لشخصية المصري في رواية «حانة فوق التراب»، د.فاتن الحياني، صحيفة الرأي الأردنية، كانون الأول، 2015.

12 – تشكيل الشخصية ومرايا الحدث- قراءة في روايات قاسم توفيق، د.محمد صابر عبيد، مجلة أفكار الأردنية، العدد 312.

13 – كتاب مكوّنات الخطاب الروائي- قراءة في تجربة قاسم توفيق الروائيّة، أ.م.د.سوسن البياتي، جامعة الموصل، 2016.

14 – تفكيك وعي الذات النسائية بهويتها وبالآخر احتواءً أو أقصاءً في رواية «صخب»، أ.د.نادية هناوي سعدون، مخطوط.

15 - قراءة في رواية «حكاية اسمها الحب»، د. دلال العنبتاوي، موقع الحوار المتمدن.

16 – كتاب التجربة الروائية عند قاسم توفيق. لمجموعة من النقاد والاساتذة العرب (تسع دراسات). اعداد وتقديم ومشاركة الدكتور خليل هيّاس. دار غيداء للنشر. عمان. الأردن 2018.

رسائل الدكتوراه والماجستير التي تخصَّصت في أدب قاسم توفيق:

 قاسم توفيق روائيّاً، رسالة ماجستير، الطالبة نسرين الرواشدة، جامعة مؤتة، الأردن، 2011.
 تمظهرات الجسد في روايات قاسم توفيق، أطروحة دكتوراه في الأدب العربي، الطالب موسى عبد درب الجبوري، جامعة الموصل، العراق، 2017.
 تقانات السَّرد الروائي- دراسة في روايات قاسم توفيق، أطروحة دكتوراه في الأدب العربي، الطالب كوسوبي عيسى، جامعة المدينة العالمية، ماليزيا. (قيد الإنجاز).
 أنماط الشخصيات في رواية «فرودمال» لقاسم توفيق. رسالة ماجستير الطالب علي آيدن. جامعة تكريت. العراق، 2018.
 اللغة الروائية عند قاسم توفيق – (الجرأة، الأسلوبية، الرمزية). مراد كافي. اشراف الأستاذ الدكتور محمد شيرين تشكار. جامعة أنقرة – تركيا.

أعماله
اصدرخمس عشرة رواية، وخمس مجموعات قصصيّة.

روايات

 ماري روز تعبر مدينة الشمس، بيروت، 1985.
 أرض أكثر جمالاً، بيروت، 1987.
 عمّان ورِد أخير، بيروت، 1992.
 ورقة التوت، القاهرة، 2000.
 الشندغة، رام الله، 2006.
 حكاية اسمها الحب، رام الله، 2009.
 البوكس، عمّان، 2012.
 رائحة اللوز المر، عمّان، 2014.
 صخب، بيروت، 2015.
 حانة فوق التراب، عمّان، 2015.
 فرودمال عمّان، 2016.
 نزف الطائر الصغير، بيروت 2017. الحائزة على جائزة كتارا للرواية العربية عام 2018.
 ميرا. عمان. 2018.
 نشيد الرجل الطيب. بيروت، القاهرة، الجزائر، 2020
 حانة فوق التراب، 2020.
 جسر – عبدون، 2021.
 ليلة واحدة تكفي، 2020.

قصص قصيرة

 آن لنا أن نفرح، عمّان، 1977.
 مقدّمات لزمن الحرب، بيروت، 1980.
 سلاماً يا عمّان سلاماً أيتها النجمة، بيروت، 1982.
 العاشق، عمّان، 1987.
 ذو القرنين، عمّان، 2009.

مراجع

كتاب من عمان
أردنيون من أصل فلسطيني
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من جنين (مدينة)
أشخاص من مدينة عمان
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
حائزون على جائزة كتارا للرواية العربية
روائيون أردنيون
روائيون عرب
كتاب أردنيون
كتاب أردنيون في القرن 20
كتاب قصة قصيرة أردنيون
كتاب قصة قصيرة فلسطينيون
مواليد 1954

قاسم توفيق


Yoel Teitelbaum, cunoscut și ca Reb Yoiliș Teitelbaum, Rabinul din Satmar sau Satmarer rebbe (în ebraică și idiș: יואל טייטלבוים, ) a fost un rabin hasid din Maramureș, care a activat în Austro-Ungaria, România, Cehoslovacia și apoi în Statele Unite, fondatorul și primul mare rabin (în ebraică - admor) al dinastiei hasidice Satmar. Figură importantă a iudaismului ultraortodox și a renașterii postbelice a curentului hasidic, a promovat o concepție strictă, foarte  conservatoare și izolaționistă. Teitelbaum a fost un adversar îndârjit al sionismului, pe care l-a descris ca fiind eretic, considerând că înființarea unui stat evreiesc de către oameni contravine preceptului religios conform căruia Dumnezeu își adună poporul în Țara Sfântă. Conform lui Teitelbaum, înființarea statului Israel îngreunează venirea lui Mesia. Din acest motiv s-a împotrivit și mișcării ultraortodoxe Agudat Israel din cauza cooperării ei cu statul evreiesc.

Biografie

Copilăria și tinerețea la Sighet și Satu Mare
Yoel Teitelbaum sau Teitelboim s-a născut la Sighet la 13 ianuarie 1887, el fiind al cincilea și cel mai mic copil, și al doilea copil al marelui rabin Hananya Yomtov Lipa Teitelbaum cu cea de a doua sa soție, Hanna Ashkenazi. Tatăl său s-a însurat cu ea în 1878, după ce a primit permisiunea de la o sută de rabini că poate să se recăsătorească, întrucât prima sa soție, Reitze – fiica rabinului Menashe Rubin din Ropshitz – nu a putut să nască copii.
Dinastia hasidică Teitelbaum  provenea din Moshe Teitelbaum, (1759-1841) țadicul din Ujhely (Sátoraljaújhely), Ungaria.
Yoel a devenit, din copilărie, vestit pentru capacitățile sale intelectuale. Când a ajuns Bar Mițva, la vârsta de 13 ani, a ținut o predică de câteva ceasuri, asupra unui subiect din tratatul Shabat din Talmud. A obișnuit să fie foarte strict în toate regulile de puritate rituală ("tohorá) și înainte de rugăciuni avea grijă să se spele cu meticulozitate.
Încă înainte de a se însura, a obținut scrisori de consacrare ca rabin din partea a opt rabini de frunte, între care Moshe Grinwald. În 1904, la vârsta de 17 ani, cu câteva zile înainte de decesul tatălui său la 15 februarie, Yoel Teitelbaum s-a căsătorit cu Hava Horovitz, fiica rabinului Avraham Haim Horovitz din Polaniec.
Ei au avut trei fete, dintre care niciuna nu a supraviețuit tatălui lor și niciuna nu a născut copii. Prima dintre ele, Esther a murit de tânără in 1921, Rachel a murit în 1931, la scurt timp după nunta cu vărul ei primar, Yekutiel Yehuda. Mezina, Haya Roisa (sau Reizel), a murit în octombrie 1953/

Fratele său mai mare, Haim Tzvi Teitelbaum l-a succedat pe tată în toate cele trei funcții. Doar o mică fracțiune dintre hasidim, precum și mama sa, l-au privit pe Yoel ca pe adevăratul moștenitor. În circumstanțele create, el a preferat să plece la socrul său la Radomyśl Wielki, unde a rămas mai mult de un an.
La 8 septembrie 1905 s-a stabilit la Satu Mare sau, în idiș, Satmar. Deși tânăr, adepții săi i-au deschis un Beit Midraș - o școală religioasa - special pentru el. În mod treptat a reușit să-și crească numărul de adepți. La un moment dat s-a intitulat Admorul sau Rabinul din Satmar. Ulterior a avut relații încordate cu rabinul hasid local, Issakhar Dov Leifer, fiul rabinului Mordehay din Nadvorna.
Ziaristul David Shen, care a cercetat viața curților hasidimilor din Sighet și Satu Mare din anii 1930, a povestit că după ce conducătorii obștii locale nu au ascultat de protestele sale în legătură cu apropierea prea mare, în opinia sa, a băii rituale - mikve - pentru femei, de cea a bărbaților, într-o noapte Teitelbaum  i-a îndemnat pe adepții săi să o dărâme. Incidentul i-a sporit faima de "fanatic".

Lupta pentru afirmare:Ilșava, Satu Mare și Carei
În anul 1911 Yoel Teitelbaum a fost ales rabin al micii comunități evreiești din Irșava din Rutenia subcarpatică (azi Iloșva în Ucraina).  A rămas în acest post în mod oficial până în anul 1925, inclusiv sub regimul cehoslovac.
De facto, la începutul Primului Război Mondial el s-a întors la Satu Mare și a condus acolo propria sa școală religioasă - beit midraș.Din 1918 regiunea a intrat in componența României. Ca tânăr rabin, el a continuat linia religioasă rigidă care i-a caracterizat pe bunicul și tatăl său la Sighet. În anul 1920 a participat la conferința rabinică  de la Oradea care a chemat la interzicerea oricarui contact cu sioniștii, inclusiv cu cei religioși ortodocși din fracțiunea Mizrahi. În vara anului 1922 a luat parte la o confătuire asemănătoare la Csop sub conducerea admorului din Munkács (azi Mukacevo), Haim Elazar Șapira, care a chemat și la boicotarea partidului ultraortodox Agudat Israel.

După decesul rabinului orașului Satu Mare, Yehuda Grünwald, la 9 martie 1920, Teitelbaum a fost propus să-l înlocuiască. Propunerea s-a lovit de o puternică opoziție din partea evreilor mitnagdim (nehasidici) (așa numiți adepți ai tipicului (nosah) așkenaz) care formau majoritatea evreilor din localitate, a sioniștilor și a publicului evreiesc modern. În cele din urmă, a fost ales rabinul Eliezer David Grünwald. în 1922, după o absență de opt ani, Teitelbaum a revenit la Irșava. În același an el a stat în fruntea sciziunii hasidimilor Sigheter din obștea evreiască ortodoxă clujeană care era condusă de rabinul Moses Samuel Glaezner, simpatizant al sioniștilor. Dizidenții au creat la Cluj o comunitate de orientare Status Quo Ante numită "Obștea sefarzilor din Klausenburg" (n.n. numiți "sefarzi" - după tipicul rugăciunilor influențate de cele folosite la Tzfat de rabinul Itzhak Luria și de Cabala) iar în fruntea lor a fost numit rabinul Yekutiel Yehuda Halberstamm.
La 25 martie 1925 Rabinul Teitelbaum a fost numit președinte (Av beit din) al Tribunalului religios evreiesc din Carei (în limba idiș "Kroli") în locul rabinului Shaul Brach. Încă în calitatea sa de rabin al Irșavei. în 1925, împreună cu rabinul Yosef Tzvi Dușinski, a apucat, la alegerile parlamentare din Cehoslovacia, să conducă împotrivirea rabinilor din Rutenia subcarpatică la încercarea admorului Șapira din Munkács de a înființa un Oficiu ortodox din Rutenia, independent de cel din Bratislava.

La 21 ianuarie 1926 a murit fratele său cel mare, rabinul Haim Tzvi Teitelbaum, în urma unei hemoragii cerebrale. Conducătorii comunității l-au propus pe Yoel ca moștenitor, însă văduva s-a împotrivit și a cerut ca defunctul rabin să fie succedat, după obicei, de fiul ei, Yekutiel Yehuda, care împlinise doar 14 ani. Rabinul Yekutiel Yehuda Gross, Av beit din (conducător al tribunalului religios) din Berbești, a fost adus pentru a-i servi de mentor și a fi de facto rabin al Sighetului. Hasidimii au început să vadă în Yoel pe adevăratul lor admor.
În 1930, odată cu însurătoarea sa cu Rachel, fiica lui rabi Yoel și verișoara sa (ea avea să moară după un an), tânărul Yekutiel Teitelbaum, de 18 ani, a devenit președintele tribunalului rabinic și și-a creat cercul său de adepți, dar autoritatea sa ca admor nu străbătea dincolo de limitele orașului. Unchiul și socrul său Yoel a preluat de fapt, neoficial, atribuțiile funcției.
La 10 mai 1928 a murit rabinul Grünwald din Satu Mare și Yoel Teitelbaum a fost menționat ca succesor posibil. Lupta pentru succesiune a devenit acerbă și s-a prelungit șase ani. La 11 iunie 1928 un consiliu special convocat de comitetul comunitătii ortodoxe din Satu Mare, l-a ales prin vot, pe Yoel Teitellbaum, ca rabin al orașului: 19 voturi pentru, 5 contra și 2 abțineri. În urma obiecțiunilor din partea adversarilor, după o lungă ceartă, s-au organizat alegeri în sânul comunității.la 9 august 437 persoane au votat pentru rabinul Teitelbaum, iar 331 s-au opus. În urma unui nou val de proteste, s-a ținut o a treia rundă de alegeri la 27 septembrie 1928, unde 779 au votat pentru, iar unul contra. Adversarii au susținut că toate trei rundele de alegeri au fost incorecte, și că s-au procedat falsificări pe scară largă, de asemenea, că președintele comitetului de alegeri, rabinul Freund, a avut grijă să alcătuiască lista alegătorilor în așa fel ca să-l favorizeze pe rabinul Yoel. Ambele tabere au publicat pamflete acuzându-se reciproc de nereguli: unul s-a intitulat "Războiul sfânt" (Milhemet mitzvot), iar celălalt - "Sĕfat emet" (Limba adevărului).

În cele din urmă, la 10 decembrie 1929 adepții rabinului Yoel au decis să părăsească comunitatea și să constituie o comunitate aparte, în care el să funcționeze ca președinte al Tribunalului rabinic (Av beit din). Teama de a pierde veniturile din cotizațiile de membru i-a îndemnat pe rivali să se așeze la masa negocierilor. la 11 februarie 1930 s-a semnat un acord de compromis, iar rabinul a fost chemat în oraș. El nu a consimțit să vină până nu i se va asigura suficient sprijin în consiliul comunității și a preferat să rămână la Carei.

"Admor" la Satu Mare
Abia în 1934 adepții săi din Satu Mare au acumulat suficientă influență, pentru ca el să revină în oraș la 27 februarie 1934. Ieșiva sa din Satu Mare a devenit cea mai mare din oraș, având 334 elevi. Dar rivalitățile nu au încetat. Oponenții au continuat să-l acuze pe el și pe adepții săi de recurgerea la mijloace violente împotriva celor ce li se împotriveau. La Carei Teitelbaum a încercat să-l instaleze ca succesor al său, pe rabinul Samuel Gras, dar până la urmă s-a impus rabinul Avraham Abiș Horovitz din Carei. În lupta dintre Glas si Horovitz au fost atrași și Teitelbaum și Shaul Brach  de partea lui Glas, și admorul din Spinka,  Itzhak Aizik Weiss, de partea ginerelui său, Horovitz.

În august 1932 rabinul Teitelbaum a vizitat Ierusalimul  pentru a inaugura o cantină pentru nevoiași în amintirea fiicei sale mai mari. După decesul rabinului Yosef Haim Sonnenfeld , o fracțiune din partidul Agudat Israel din Ierusalim a plănuit să-l numească pe rabinul Teitelbaum ca rabin al Comitetului așkenaz al orașului, dar curentul central în acest partid l-a preferat pe rabinul Yosef Tzvi Dushinski, care a și fost ales.
La 19 ianuarie 1936 i-a murit întâia soție, Hava. la 20 august 1937 a luat de soție pe Alte Feiga, fiica rabinului Avigdor din Częstochova, de două ori mai tânără decât el. Nu au avut copii.
Așa cum descria corespondentul ziarului evreiesc palestinian "Hatzofe", influența rabinului din Satu Mare s-a întins la evreii hasidim din întreaga regiune. El numea rabini, măcelari rituali (shohtim) și președinți de sinagogi (gabayim).

Al doilea război mondial
În urma Dictatului de la Viena în anul 1940 Maramureșul și nordul Transilvaniei au revenit sub administrație maghiară. În primii ani ai celui de-al doilea război mondial mii de refugiați evrei au ajuns în Ungaria din țările vecine căzute sub ocupația Germaniei naziste. Admorul din Satu Mare a participat activ la eforturile de a-i ajuta. Între altele, a găzduit refugiați în ieșiva sa și i-a cooptat în comunitate. A pus la dispoziția lor și oameni care să-i înzestreze cu documente false pentru a se salva de deportare.
Din cauza principiilor sale antisioniste, el a interzis, în schimb, emigrarea în Palestina, ceea ce a micșorat și mai mult posibilitățile adepților săi de a se salva. Aceasta, în vreme ce în trecut, în anii 1930, când a vrut sa devină conducătorul Obștii haredite din Ierusalim  și al mișcării Agudat Israel, tocmai a sprijinit și binecuvântat emigrarea de evrei ultraortodocși în Palestina.
În martie 1944, trupele germane "aliate" au invadat Ungaria. Noul guvern pronazist extremist Döme Sztójay a început de îndată, în cooperare cu organizatorii naziști ai genocidului, pregătirile pentru deportarea evreilor din Ungaria și Transilvania în lagărele de exterminare naziste din Polonia. La 3 mai 1944 au înființat un ghetou pentru evrei și la Satu Mare. Hasidimii l-au ascuns pe rabin într-un bunker. În aceeași zi, un ofițer maghiar l-a transferat, în schimbul unei sume de bani, pe rabinul Yoel și pe câțiva apropiați, între care admorul din Bixad, Eliezer Fisch, cu o ambulanță, la Cluj, cu scopul de a-i trece peste graniță, în România. Când au ieșit noaptea din mașină, au fost arestați de jandarmeria maghiară locală și închiși în Ghetoul din Cluj. Rabinul Fisch și familia sa au fost trimiși după câteva zile la Auschwitz, unde au pierit.
Baronul Fülöp Freudiger, conducătorul comunității evreiești ortodoxe din Budapesta a ales optzeci de rabini si alți notabili evrei pentru a fi salvați de la deportare, cu trenul organizat de liderul sionist Rezső Kasztner, cu știrea responsabililor naziști. Freudiger a plătit naziștilor sumele necesare pentru includerea acestor persoane pe lista celor ce urmau să plece cu trenul în Elveția, una din ele fiind Rabinul din Satu Mare. În iunie 1944 Teitelbaum, soția și însoțitorii lor au ajuns la ghetoul din Budapesta cu un tren special, împreună cu ceilalți evrei din Cluj cărora li se rezervaseră locuri în "trenul Kasztner". Trenul a pornit la 20 iunie, dar a fost oprit la Bergen-Belsen la data de 9 iulie. Pasagerii au fost reținuți într-un sector aparte al lagărului de concentrare Bergen-Belsen, vreme de mai multe luni, timp în care Kasztner a negociat cu naziștii eliberarea lor. În acest răstimp li s-a asigurat mâncare și condiții de trai acceptabile. Însoțitorii rabinului Yoel au adus cu ei rezerve de alimente cașer, iar soția lui s-a ocupat cu gătitul. Când li s-a ordonat celor din grup să-și radă bărbile pentru a fi feriți de șicane din partea paznicilor, rabinul și-a ascuns fața și barba cu un batic, ca și cum ar suferi de dureri de dinți.
Soții Sternbuch din Montreux, delegați ai Comitetului de salvare al Asociației rabinilor din Statele Unite, și-au propus cu orice preț salvarea rabinului din Satu Mare. În august 1944 au fost puși în libertate 318 din pasagerii trenului Kasztner. Restul, între care și Teitelbaum, au fost eliberați la 4 decembrie 1944, iar în noaptea de 7 spre 8 decembrie (22 kislev după calendarul evreiesc), trenul în care s-a aflat a ajuns lângă Kreuzlingen, în Elveția. Ziua de 22 kislev - "Ziua salvării" -a devenit ulterior zi de sărbătoare pentru hasidimii Satmar.

Rabinul Teitelbaum a fost criticat mai tărziu pentru faptul că a acceptat să fie salvat de sionistul Kasztner și că și-a părăsit turma pe care a păstorit-o și care a pierit aproape în întregime la Auschwitz.
Istoricul Esther Frabstein din Ierusalim, originară din comunitatea ultraortodoxă, susține că acuzația aceasta face abstracție de faptul că toate curentele din iudaismul maghiar au luat parte la stabilirea listei pasagerilor trenului Kasztner.
Încă înainte de a ajunge în Elveția, George Mandel-Mantello, prim-secretarul de origine evreiască al consulatului Salvadorului la Geneva, a închiriat o vilă destinată rabinului. De asemenea a procurat o viză de intrare în Elveția și o scutire de carantină la graniță.

Statele Unite

La mijlocul lui august 1945, în portul Taranto, împreună cu cele câteva sute de evrei salvați cu trenul Kasztner, rabinul Teitelbaum a plecat cu vaporul "Ville d'Oran" spre Palestina. Ei au ajuns la Haifa la 2 septembrie .După un an, el a plecat pentru o campanie de colectare de fonduri în Statele Unite. A ajuns in portul New York de anul nou evreiesc la 26/27 septembrie 1946. S-a lăsat convins de rabini locali să rămână în America. Împreună cu 70 din adepții săi s-a stabilit în cartierul Williamsburg din Brooklyn, unde și-a reîntemeiat curtea rabinică, punând apoi, în zilele de Paște ale anului 1948, bazele unei comunități numite Congregation Yetev Lev D'Satmar (Kehal Yetev Lev D'Satmar), recunoscută ca Asociație religioasă fără scop lucrativ. După patru ani a obținut de la autoritățile judiciare americane recunoașterea oficială a statutului său ca autoritate supremă în această comunitate.

În anul 1951, deși locuia în străinătate, Teitelbaum a fost ales în postul simbolic de președinte al Comunității haredite (Haedá Haharedit), ultraortodoxe radicale, din Ierusalim. Potrivit unei ințelegeri, urma ca odată la trei ani să viziteze Țara Israelului (Palestina), unde din anul 1948 a luat ființă, împotriva voinței sale, statul evreiesc Israel. În realitate, el a mai vizitat Israelul numai de patru ori: în 1952, 1955, 1959 și 1965.
A plecat acolo cu vaporul și de la Haifa la Ierusalim cu trenul, iar vizitele sale s-au însoțit de eficiente campanii de relații publice, inclusiv interviuri în presa generală și reportaje asupra evenimentului în jurnalele de actualităti.  Mii de persoane, mai ales elevi din comunitățile ultraortodoxe au fost mobilizați pe traseu. Convoiul a fost păzit de  poliția israeliană, inclusiv de poliția călare. Primirea triumfală de care s-a bucurat de fiecare dată în Israel a contribuit și ea la prestigiul său în America.
În 1953, după decesul rabinului Zelig Reuven Benghis, Teitelbaum a devenit președintele tribunalului rabinic al comuniății haredite din Ierusalim. De facto, tribunalul acesta a fost condus de alți rabini. În 1955 rabinul Teitelbaum a înființat Hitahdut harabanim - Asociația rabinilor (ultraortodocși) din Statele Unite și Canada, pe care a și condus-o.

Într-un ajun de sâmbătă la 23 februarie 1968 (Pericopa Shkalim) admorul a suferit un accident vascular cerebral care l-a lasat cu o paralizie parțială și i-a șubrezit capacitatea de lucru. Și-a rărit aparițiile în public, iar soția sa, Alta Feiga, a devenit conducătoarea din culise a sectei, avându-l ca mână dreaptă pe gabayul (președintele de sinagogă) Efraim Yosef Dov Ashkenazi. Alături de aceștia, în fruntea hasidismului Satmar au mai stat gabayul Azriel Glick și rabinul Nathan Yosef  Meisels, care l-a înlocuit pe admor la conducerea ieșivei și a fost numit principalul său purtător de cuvânt. Rabineasa și acești trei conducători au dirijat destinele comunității Satmar până la moartea rabinului Yoel.
Rabinul Teitelbaum a avut daruri de predicator și conducător cu simțuri politice ascuțite, care au făcut ca mica sa comunitate a hasidimilor Satmar să se extindă ca număr pe parcursul anilor, devenind în numai zece ani cea mai mare curte hasidică din New York, după cea a hasidismului Habad (Lubavici).  După mai multe încercări eșuate, în 1974 ea și-a găsit o nouă vatră într-o zonă aparte din cartierul Monroe, New York, care s-a numit Kiryat Yoel (în pronunția așkenază Kiryas Yoel). În 1977 a fost recunoscută ca localitate separată.

Rabinul Yoel a murit la data de 26 al lunii Av, în 19 august 1979, în urma unui infarct miocardic, la Spitalul Mount Sinai din Manhattan. A fost însoțit pe ultimul lui drum spre cimitirul din Kiryas Yoel, de o mulțime de circa o sută de mii de credincioși. După moartea sa, rabinul Eliezer Menachem Schach, conducătorul evreilor ultraortodocși lituanieni din Ierusalim, a scris: «Iată-ne pomenindu-l pe acest bărbat a cărui măreție este de nedescris....un om mare între giganți...ne va lipsi în viitor așa un om mare,...nu avem cine să rostească pentru noi cu așa vehemență Cuvântul adevărat al Domnului».
În locul sau, ca admor al hasidimilor Satmar, a fost ales, după un proces de alegere anevoios, nepotul său de frate, rabinul Moshe Teitelbaum.

Antisionismul

Rabinul Teitelbaum a fost unul din cei mai înverșunați oponenți ai sionismului și ai variantei lui religioase - sionismul religios. A obișnuit să se roage pentru desființarea Statului Israel. El vedea in sioniști factorul care tulbura conviețuirea pașnică a evreilor cu arabii, și mai mult decât atât, vedea în ei izvorul tututor relelor ce li s-au întâmplat poporului evreu în secolul al XX-lea. El susținea ca Holocaustul s-a produs ca o pedeapsă cerească cauzat[ de voința de a întemeia o autoritate statală evreiască în Țara Sfântă. După spusele sale, această voință era o gravă încălcare a celor trei legăminte impuse de Dumnezeu poporului Israel.
A expus motivele împotrivirii sale sionismului și Statului Israel în cartea sa "Vayoel Moshe" care a fost publicată în anul 1959. În ea a susținut și interdicția vorbirii în ebraica modernă, pe care, în opinia sa, au născocit-o niște nelegiuiți, și în general, interdicția vorbirii în ebraică, limba sfântă. După victoria Israelului în Războiul de Șase Zile (iunie 1967) Teitelbaum a scris cartea "Al Hageulá veal hatmurá" (Despre mântuire și despre răsplată) menită să îndepărteze publicul de la solidaritatea cu statul evreiesc.

Totuși, din motive tactice, a consimțit ca adepții săi să participe la alegerile pentru primăria orașului Bnei Brak din Israel, oraș dominat de iudaismul ultrareligios, și care a devenit, între altele, un bastion al hasidismului Satmar. Pentru aceasta și-a atras critici din partea rivalilor săi și mai extremiști, Netorey Karta (Paznicii cetății)
Când după Războiul de Șase Zile, Netorey Karta au cooperat cu arabii, a spus că ei nu sunt Netorey Karta (Paznicii cetății) ci Mahrivey Karta (Distrugătorii cetății) Câțiva ani mai târziu el a exclus din comunitate hasidim care au luat parte la demonstrațiile organizate la New York de oameni ai organizației palestiniene Al Fatah
 De asemenea când Statul Israel s-a aflat în război cu arabii, rabinul a interzis hasidimilor săi se se roage pentru înfrângerea acestuia.

Împotrivirea față de sionism l-a făcut să atace personal pe rabinii care au sprijinit mișcarea sionistă. De pildă, pe rabinul Avraham Itzhak Hacohen Kook:

(Divrey Yoel, Hoshen Mishpat 131-132)
Dușmănia față de sionism a dus la tensiuni în relațiile sale cu alți rabini și admorim hasidici, precum Yekutiel Yehuda Halberstamm (admorul din Cluj-Klausenburg) și Menachem Mendel Schneerson, rabinul din Lubavici.
Antropologul Jerome R.Mintz de la Universitatea Indiana îl descrie ca fiind relativ raționalist și promotor al îndoielii și probității;
Tindea să disprețuiască poveștile despre miracole. Ascetismul, donațiile pentru nevoiași și carisma care îl caracterizau au trezit admirația hasidimilor.

Orientarea sa în domeniul legii religioase evreiești - Halacha
Rabinul Teitelbaum s-a considerat continuatorul drumului rabinului din Țanz, "Divrei Haiym". Ca și acesta a adoptat o poziție de strictețe severă cu privire la băile rituale - mikvaot. Ea este formulată în responsele sale rabinice Divrey Yoel. De asemenea i-au slujit drept pildă rabinii Hatam Sofer din Bratislava, Maharam Schick, și Hanoda Beihuda. Spre deosebire de Hatam Sofer, a optat pentru trecerea de la tipicul de rugăciune așkenaz la cel sefard, așa cum a făcut Divrei Haiym. Ca continuator al tradiției aripii extremiste a iudaismului ortodox din Ungaria, cristalizată la Sciziunea iudaismului maghiar în 1871, rabinul din Satmar a fost consecvent în a nu permite nicio schimbare în modul de construire și funcționare a sinagogilor și în învățământul evreiesc tradițional, nici  acele schimbări care nu erau în contradicție cu izvoarele acceptate al Halachei - legea iudaică. Poziția sa negativă se baza pe textul midrașic despre cele Trei Legăminte ale fiilor lui Israel. S-a opus folosirii de mașini automate pentru controlarea corectitudinii sulurilor sfinte și ale textelor din ușiori (mezuzot) și tefilin, a unor mașini producătoare de tefilin, utilizării de ascensoare de sâmbătă. Pe urmele sentinței lui Hatam Sofer "Hadash asur min HaTora" (Tora interzice ce este nou). "Dacă vreme de mii de ani sulurile, tefilin și mezuzot au fost sub controlul oamenilor, pentru ce să pretindem ceva nou?"

Teitelboim s-a aflat în dispute aprige cu rabinul Moshe Feinstein, mai cu seamă în legătură cu permisiunea pe care a acordat-o acesta fertilizării artificiale și construirii paravanelor balcoanelor sectorului femeilor din sinagogă, Ezrat Nashim, în așa fel încât să poate fi văzute.
S-a pronunțat pentru aplicarea strictă a regulilor anului sabatic - shmitá -extinderea interzicerii lucrărilor agricole în acel an și la neevreii din Țara Israelului. În cele din urmă a cedat, în fața sentințelor unor alți rabini și nu a interzis consumarea de către evrei a roadelor recoltate în anul sabatic de pe terenurile neevreilor. În anul sabatic, în mod expres, s-a abținut de a veni în Israel, de a mânca roade de la neevrei și de a bea lapte de la vite care au consumat nutreț produs în an sabatic.

Menachem Keren-Kratz apreciază că rabinul din Satmar a avut o influență considerabilă în viața statului Israel, crescând tendința de izolare și înstrăinare a publicului ultraortodox față de societatea din jur, aceasta după un timp de relativă integrare

Scrieri
Vayoel Moshe (în traducere "Moise începu să explice"), Brooklyn, 1962.

Note

Bibliografie
 Farbstein, Esther, Sermons Speak History: Rabbinic Dilemmas in Internment between Metz and Auschwitz. Modern Judaism, May 2007
 Meisels, Dovid. The Rebbe. The extraordinary life and worldview of Rabbeinu Yoel Teitelbaum, the Satmar Rebbe. Distributed by Israel Book Shop, Lakewood, New Jersey, 2010.
 Weisshaus, Yechezkel Yossef. The Rebbe. A Glimpse into the Daily Life of the Satmar Rebbe Rabbeinu Yoel Teitelbaum. Translated by Mechon Lev Avos from Sefer Eidis B'Yosef by Rabbi Yechezkel Yosef Weisshaus. Machon Lev Avos. Distributed by Israel Book Shop, Lakewood, New Jersey, 2008.
 Rabbi Chaim Moshe Stauber The Satmar Rebbe The life and times of Rav Yoel Teitlbaum zt"l-a close talmid's personal recollections. Destributed by Feldheim.
Menachem Keren-Kratz - in interviu dat lui Avi Garfinkel în suplimentul de sâmbătă al ziarului Haaretz, Musaf Haaretz Haharedim hayu helek bilti nifrad mehahevra, veaz highia haRabi miSatmar(Ultraortodocșii erau o parte inseparabilă din societate, și atunci a sosit Rabinul din Satmar) 30 octombrie 2020.
Menachem Keren-Kratz - Hakanay (Fanatic),  Merkaz Zalman Shazar, Ierusalim 2020

Nașteri în 1887
Decese în 1979
Oameni din Sighetu Marmației
Rabini americani
Rabini români
Rabini maghiari
Supraviețuitori ai Holocaustului
Antisionism
Români expatriați în Statele Unite ale Americii
Hasidism în perimetrul românesc

Joel Teitelbaum


ديزايس ليس مويثيس ميكالاد الشهير باسم ليس مويثيس ( في برازافيل)  لاعب كرة قدم كونغولي يلعب حاليا في نادي الرجاء الرياضي منذ 2014 في خط الوسط .

لعب مويثيس في أندية بريوتشين (2000-2003) بوردو (2003-2006) تشاتيليراولت (2006) هييريه (2007) تشيربورغ (2007-2008) ليبورن (2008-2009) .

شارك مويثيس مع منتخب جمهورية الكونغو في 6 مباريات دولية مسجلا 3 أهداف منذ 2006 .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بلغاريا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في تركيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في المغرب
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون من برازافيل
لاعبو الدوري البلغاري لكرة القدم الدرجة الأولى
لاعبو أنقرة سبور
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثالثة
لاعبو بوردو
لاعبو كرة قدم جمهوريون كونغوليون
لاعبو كرة قدم مغتربون في المغرب
لاعبو كرة قدم مغتربون في بلغاريا
لاعبو كرة قدم مغتربون في تركيا
لاعبو ليبورن
لاعبو منتخب جمهورية الكونغو لكرة القدم
لاعبو نادي بريوتشين
لاعبو نادي تشيربورغ
لاعبو هييريه
مواليد 1985
مواليد في برازافيل
لاعبو الدوري التركي الدرجة الأولى
لاعبو نادي تشاتيليراولت
لاعبو تشيرنوموريتس بورغاس
لاعبو كرة قدم من برازافيل

ليس مويثيس


Malaga (título alternativo: Fire Over Africa) é um filme de aventura britânico de 1954 dirigido por Richard Sale e estrelado por Maureen O'Hara, Macdonald Carey e Binnie Barnes. Foi distribuído na Grã-Bretanha pela British Lion Films e nos Estados Unidos pela Columbia Pictures.

Elenco

Filmes do Reino Unido de 1954
Filmes de aventura do Reino Unido
Filmes dirigidos por Richard Sale
Filmes gravados em Londres
Filmes ambientados em Tânger
Filmes com trilha sonora de Benjamin Frankel
Filmes gravados na Espanha
Filmes da Shepperton Studios
Filmes em língua inglesa

Malaga (filme)


Bufferligningen, pufferligningen eller mere internationalt Henderson-Hasselbalch-ligningen er en simpel model, der beskriver forholdet mellem pH og koncentrationen af et korresponderende syre-basepar. Den er opkaldt efter Lawrence Joseph Henderson og Karl Albert Hasselbalch.

Ligningen
I følge modellen gælder ved ligevægt

hvor  er syrestyrkeeksponenten,  er koncentrationen af syre, og  er koncentrationen af den korresponderende base.

Den kemiske reaktion, for hvilken ligningen gælder, kan generelt skrives som:

Udledning
Ligningen kan udledes fra syrestyrkekonstanten :

hvor  er syrestyrkeeksponenten:

Kildehenvisninger

Syre-base-kemi

Bufferligningen


Alexius Frederik Christian af Anhalt-Bernburg (; 12. juni 1767 – 24. marts 1834) var en tysk fyrste, der fra 1796 til 1807 var fyrste og fra 1807 til sin død i 1834 hertug af det lille tyske fyrstendømme Anhalt-Bernburg.

Han var søn af sin forgænger fyrst Frederik Albrecht Han giftede sig i 1794 med Prinsesse Marie Frederikke af Hessen-Kassel, datter af landgreve Vilhelm 9. af Hessen-Kassel. Fyrst Alexius Frederik Christian blev efterfulgt af sin ældste overlevende søn, Alexander Carl.

Eksterne links

 Slægten Askaniens officielle hjemmeside

Huset Askanien
Fyrster af Anhalt-Bernburg
Hertuger af Anhalt-Bernburg
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Ballenstedt


Luis Alfredo Marte (nacido el 26 de agosto de 1986 en San Cristóbal) es un lanzador dominicano que pertenece a los Tigres de Detroit en las Grandes Ligas de Béisbol.

Marte fue llamado desde las ligas menores a las Grandes Ligas el 1 de septiembre de 2011 contra los Reales de Kansas City.

Ligas Menores
Obtuvo su Firma por los Tigres del Licey en el año 2005 cuando tenía la edad de 19 años. En el año 2006 se registró una efectividad de 1.38, mientras lanzaba 90 ponches en 60 entradas para los Tigres de la liga dominicana de verano.

Martes lanzó en tres niveles en el año 2008, obteniendo una efectividad de 1.98 en 7 aperturas para los (A) Lakeland Flying Tigers. Luego fue transferido a (AA) donde obtuvo una efectividad de 5.05 en 10 aperturas.

Ligas Mayores
Luis Martes fue promovido a los niveles de la Grandes Ligas el 1 de septiembre del año 2011. Para lo que restaba de temporada obtuvo un récord de 1-0 con una efectividad de 2.45 en 3.2 entradas de relevo para los Tigres.

Le realizaron una invitación para los entrenamientos de primavera con los Tigres en marzo del año 2012, en la que obtuvo un récord de 2-0 y una efectividad de 2.08 en nueve apariciones. Como resultado, fue nombrado a la lista de Ligas Mayores el 30 de marzo del año 2012. Sin embargo, el marte siguiente, durante el último partido, sufrió una lesión en el tendón de la corva y se vio obligado a iniciar la temporada en la lista de lesionados. Durante junio del año 2013, Martes se sometió a cirugía del hombro derecho, lo que puso fin a su temporada en el 2013.

El 11 de diciembre del año 2013, Martes fue designado para hacer espacio en el roster de 40 hombres para Rajai Davis. Se aclaró la renuncia en 16 de diciembre y fue asignado a Toledo. Fue puesto en Liberta por los tigres.

Referencias

Enlaces externos
MLB
Baseball-Reference

Beisbolistas de República Dominicana
Lanzadores de República Dominicana
Beisbolistas de Detroit Tigers
Nacidos en la provincia San Cristóbal

Luis Marte


عمالة مقاطعة عين الشق هي إحدى عمالات مقاطعات الدار البيضاء. تبلغ مساحتها 28.89 كلم² وعدد سكانها هو 253496 نسمة حسب إحصاء 2004. على هذه المقاطعة توجد كلية الآداب التي كانت سابقا معروفة بمدرسة المعلمين.

عين الشق معروف أيضا بمنازله القديمة الجميلة وأزقته الصغيرة وفيه الحي المعروف بدرب الخير الذي شيد في الفترة الاستعمارية وبه حي مولاي عبد الله المعروف بمدارسه ومنها:
 إعدادية الحسنى
 ثانوية ابن زيدون
 مدرسة بشار بن برد
 ثانوية المصلى
 ثانوية عبد الخالق الطريس
 إعدادية مولاي عبد الرحمان
 إعدادية لحسن ويدار
 الخ

انظر أيضا
 تقسيم إداري مغربي
 الدار البيضاء الكبرى
 الدار البيضاء
 درب السلطان
 الحي المحمدي
 عين السبع الحي المحمدي
 سيدي معروف (الدارالبيضاء)
 حي كاليفورنيا
 بوسكورة
 مقاطعة المعاريف
 بورغون
 سيدي البرنوصي
 سباتة
 درب غلف
 مقاطعة مولاي رشيد
 العلمي الزبادي
مقاطعة أنفا

مراجع

الدار البيضاء
تاريخ الدار البيضاء
مديريات الدار البيضاء

عمالة مقاطعة عين الشق


Armutalan, Kahramanmaraş ilinin Elbistan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Tarihi çok eski yıllara dayanır.

Coğrafya
Kahramanmaraş iline 220, Afşin ilçesine 40 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 YerelNET

Elbistan'ın mahalleleri

Armutalan, Elbistan


13843 Cowenbrown este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
13843 Cowenbrown este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Socorro, New Mexico, în cadrul proiectului LINEAR. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,22 ua, o excentricitate de 0,06 și o înclinație de 1,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 13001-14000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

13843 Cowenbrown


La Copa Aldao 1945 fue la decimosexta edición del torneo organizado por AFA y AUF. Se disputó con partidos de ida y vuelta. Enfrentó a River Plate, ganador del Campeonato de Primera División 1945; y Peñarol, ganador del Campeonato de Primera División 1945.

El partido de ida se disputó el 6 de diciembre de 1945 en el Estadio Centenario de Montevideo. El partido de vuelta se jugó el 11 de diciembre de 1945 en el Estadio «El Gasómetro» de San Lorenzo de Almagro en Buenos Aires.

Gracias a una destacada actuación de Ángel Labruna, quien anotó cinco goles en la serie, River Plate se consagró campeón obteniendo su cuarto título en la competición.

Clubes clasificados
Clasificaron como campeones de 1945 en sus respectivas ligas.

Partidos
Encuentro de ida

Encuentro de vuelta

Enlaces externos
 RSSSF: Copa Dr. Ricardo C. Aldao

1945
Fútbol en 1945
Fútbol en 1946
Deporte en Argentina en 1946
Uruguay en 1945

Copa Aldao 1945


Formula 1 – sezona 1961. bila je 12. sezona u prvenstvu Formule 1.

Sažetak sezone

Phil Hill je pobjedama na Velikoj nagradi Belgije na Spa-Francorchampsu i Velikoj nagradi Italije na Monzi, postao prvi Amerikanac koji je osvojio naslov prvaka u Formuli 1. Njegov momčadski kolega i kandidat za naslov, Nijemac Wolfgang von Trips pobijedio je također na dvije utrke te sezone. Von Trips je slavio na Velikoj nagradi Velike Britanije na stazi Aintree i na Velikoj nagradi Nizozemske na Zandvoortu, koja je upisana u povijest Formule 1 kao prva utrka na kojoj nije bilo odustajanja. Svi vozači koji su startali u utrci su utrku i završili.

Von Trips i Hill, zajedno s Amerikancem Richijem Gintherom su bili vozači Ferrarija koji je ove sezone osvojio prvi konstruktorski naslov u Formuli 1. Uoči sezone prešlo se sa standardnih L6 2,5 litrenih motora na L4 1,5 litrene motore, zbog čega su mnogi bili nezadovoljni. Enzo Ferrari se odlučio za V6 motore, te je napravio dominantan bolid za ovu sezonu. Carlo Chitti je stajao iza cijelog projekta. Motor je nastao na temeljima motora za F2 koji je dizajnirao Vittorio Jano, a Chiti je napravio određene preinake. Nakon što je motor bio testiran na jednoj utrci 1960., krenulo se u dizajniranje nove šasije. Novi bolid je nosio oznaku 156, a još je znan kao "morski pas" ili "sharknose" zbog specifičnog izgleda prednjeg kraja. Motor je bio najjači dio bolida. Povećan je kut između cilindara, sa 65 na 120 stupnjeva, što je omogućilo da cijeli bolid bude niži i ima niže težište. Povećana je i snaga na 190 KS, što je značilo da je Ferrari imao oko 30 KS snažniji motor od britanske konkurencije.

Vozači i konstruktori

Kalendar

  Velika nagrada Maroka je trebala biti posljednja utrka u kalendaru, ali je otkazana treću godinu za redom, zbog nedostataka finacijskih sredstava da se utrka održi.

Sistem bodovanje

Za vozače

Za konstruktore

 Samo 5 najboljih rezultata u 8 utrka računali su se za prvenstvo vozača.
 Samo 5 najboljih rezultata u 8 utrka računali su se za prvenstvo konstruktora.
 Ako je više bolida jednog konstruktora završilo utrku u bodovima, samo najbolje plasirani bolid osvajao je konstruktorske bodove.

Rezultati utrka

 VN Monaka

 Wolfgang von Trips je odustao zbog kvara na motoru.

 VN Nizozemske

 VN Belgije

 VN Francuske

 VN Velike Britanije

 VN Njemačke

 VN Italije

 VN SAD

Poredak

Vozači

 Phil Hill je osvojio ukupno 38 bodova, ali samo 34 boda osvojena u pet najboljih utrka su se računala za prvenstvo vozača.

Konstruktori

 Ferrari je osvojio ukupno 52 boda, ali samo maksimalnih 40 bodova koliko ih je mogao osvojiti u pet najboljih utrka, su se računala za prvenstvo konstruktora.
 Porsche je osvojio ukupno 23 boda, ali samo 32 boda osvojena u pet najboljih utrka su se računala za prvenstvo konstruktora.
 Cooper-Climax je osvojio ukupno 18 bodova, ali samo 14 bodova osvojenih u pet najboljih utrka su se računala za prvenstvo konstruktora.

Statistike

Vodeći vozač i konstruktor u prvenstvu
U rubrici bodovi, prikazana je bodovna prednost vodećeg vozača / konstruktora ispred drugoplasiranog, dok je žutom bojom označena utrka na kojoj je vozač / konstruktor osvojio naslov prvaka.

Utrke koje se nisu bodovale za prvenstvo

Izvori

Vanjske poveznice

 Službena stranica Formule 1
 Formula 1 – sezona 1961. StatsF1

 1961

Formula 1 – sezona 1961.


Pratdip () is a municipality in the comarca of Baix Camp, in the province of Tarragona, Catalonia, Spain.

Most of the people of Pratdip work in agriculture in the pastures, fields, and forests around the village. Prominent local agricultural products are hazelnuts and almonds.

History
The oldest documents that refer to Pratdip by name are papal bulls of Pope Anastasius IV in 1154.

In medieval times the town was part of the Barony of Entença.

References

 Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya.  (Spanish).  (Catalan).

External links

Informació turística de Pratdip
 Pratdip Town Hall webpage
 Government data pages

Municipalities in Baix Camp
Populated places in Baix Camp

Pratdip


Prins Ludvig af Bayern (tysk: Ludwig Karl Maria Anton Joseph Prinz von Bayern) (født 22. juni 1913 på Schloss Nymphenburg i München, Bayern, død 17. oktober 2008 på Schloss Leutstetten ved Starnberg, Oberbayern) var medlem af det wittelsbachske fyrstehus, der var Bayerns kongehus indtil 1918.

Forældre
Prins Ludvig var søn af prins Franz Maria Luitpold af Bayern (1875–1957) og prinsesse Isabella Antonie af Croÿ (1890–1982). Han var sønnesøn af Ludvig 3., der var den sidste konge af  Bayern.

Familie
Prins Ludvig giftede sin med sin kusine prinsesse Irmingard af Bayern (den ældste overlevende datter af Rupprecht, kronprins af Bayern). Prins Ludvig og prinsesse Irmingard fik tre børn, men kun én af dem - Luitpold af Bayern (nummer to i den wittelsbachske arvefølge) - overlevede den tidligste barndom.

Ludvig og Irmingard blev desuden bedsteforældre til prins Ludvig Henrik af Bayern (nummer tre i den wittelsbachske arvefølge).

Referencer

Huset Wittelsbach

Prins Ludvig af Bayern (1913–2008)


Aaltopiiri est le quatrième album du groupe finlandais de musique électronique Pan Sonic, sorti en janvier 2001 sur le label Blast First. Sa sortie est suivie par une tournée mondiale, qui débute le 17 février à Singapour et se termine en Islande.

Accueil critique
Pour Philippe Simon, cet album, "ascétique sans céder à la sécheresse", provoque "une émotion troublante, comparable à celle qui présiderait à la découverte fortuite d'un chœur de lignes à haute tension". Dans sa critique pour AllMusic, John Bush évoque un paysage de tundra arctique plongé dans un hiver sans fin.

Dans les pages du New Musical Express, Piers Martin regrette que cet album n'atteigne pas l'intensité des concerts du duo, mais relève que le dernier quart de l'album, plus rythmique et industriel, s'en approche, en particulier dans le morceau "Kierto".

Liste des morceaux
Les faces indiquées sont celles de la version double-vinyle.

Références

Liens externes

Album musical sorti en 2001

Aaltopiiri


චාමර සිල්වා (ලිඳමලිලගේ ප්‍රගීත් චාමර සිල්වා, ඉංග්‍රීසි Lindamlilage Prageeth Chamara Silva උපත: 1979 දෙසැම්බර් මස 14 වැනිදා)  යනු හිටපු ශ්‍රී ලංකා ජාත්‍යන්තර ටෙස්ට් සහ එක්දින ක්‍රිඩකයෙකි. මොහු රාජකීය විද්‍යාලය, පාණදුර ආධ්‍යාපනය හැදෑරෑ ආදි රාජකීයයකි.

බාහිර
 චාමර සිල්වා - බ්‍රිතාන්‍ය බී. බී. සි සේවය

චරිත කතා
රාජකීය විද්‍යාලය, පාණදුර
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
සිංහලයෝ

චාමර සිල්වා


Mehmed-beg Minetović, visoki pokrajinski dužnosnik u osmanskim posjedima u Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini i Srbiji.

Obnašao dužnost smederevskog sandžak-bega. Godine 1463. stavljen je na čelo nove osmanske pokrajine, Bosanskog sandžaka. Bio je prvi bosanski sandžak-beg. Stolovao je u Jajcu do pred kraj 1463. godine, kada je hrvatsko-ugarski kralj Matija Korvin s velikom vojskom, nakon dulje opsade zauzeo jajačku tvrđavu, a nešto kasnije uspostavio Jajačku banovinu.

Od tad do kraja mandata stolovao je u Sarajevu. Na dužnosti ostao do 1464. godine. Dubrovački i osmanski spisi sadrže taj podatak. Na dužnosti ga je zamijenio Gazi Isa-beg, sin Ishak-bega.

Dao je Minetović u Sarajevu podići džamiju na Baščaršiji, koja je nakon Careve i Magribije bila najstarija sarajevska džamija. U Sarajevu je druga mahala nosila ime Mehmed-bega Minetovića, gdje je podigao mesdžid. U velikom požaru ("velika jangija") koji je zahvatio Sarajevo 8. kolovoza 1879. stari dio Sarajeva pretvoren je u zgarište. Izgorile su 304 kuće, 434 dućana i 135 drugih zgrada u 36 raznih ulica. Izgorio je vrijedni povijesni spomenik Gazi Husrev-begov han - Tašli han. Minetovićeva džamija također je nestala tom požaru. Na njenom je muestu poslije podignuta zgrada Središnje vakufske uprave.

Izvori

Povijest Bosne i Hercegovine
Životopisi, Sarajevo
Begovi

Mehmed-beg Minetović


Der öffentliche Personen-Nahverkehr in der baden-württembergischen Universitätsstadt Tübingen besteht aus Stadtbussen, Regionalbussen und Regionalzügen.

Schienenverkehr
Im Stadtgebiet Tübingen liegen die sechs Bahnhöfe bzw. Haltepunkte
 Tübingen Hauptbahnhof,
 Tübingen-Lustnau an der Bahnstrecke Plochingen–Immendingen,
 Tübingen-Derendingen an der Bahnstrecke Tübingen–Sigmaringen sowie
 Tübingen West,
 Unterjesingen Sandäcker und
 Unterjesingen Mitte jeweils an der Ammertalbahn.

Am Hauptbahnhof halten sowohl Regionalzüge (Regionalbahn, Regional-Express und Interregio-Express) als auch Züge des Fernverkehrs (Intercity). Alle anderen Halte werden ausschließlich von Regionalzügen der Deutschen Bahn AG bzw. der Hohenzollerischen Landesbahn AG bedient.

Der Hauptbahnhof Tübingen ist Knotenpunkt für die Hauptstrecken
 Stuttgart nach Aulendorf über Reutlingen, Tübingen, Mössingen, Sigmaringen und Bad Saulgau
 Horb nach Tübingen über Bieringen und Rottenburg am Neckar
 Stuttgart nach Tübingen über Esslingen, Plochingen, Wendlingen, Metzingen und Reutlingen
 Bad Urach nach Tübingen über Dettingen-Erms, Metzingen und Reutlingen
 Herrenberg nach Tübingen über Entringen

An ausgewählten Wochenenden verkehrt ein historischer Dampfzug zwischen Sigmaringen und Tübingen.

Zukünftig soll in Tübingen auch die Regionalstadtbahn Neckar-Alb verkehren.

Stadtbusse
Das städtische Verkehrsunternehmen der Universitätsstadt Tübingen (Stadtverkehr Tübingen-SVT) bedient in Tübingen 380 Haltestellen an 35 Stadtbuslinien. Hierbei befördert der städtische Busverkehr rund 18 Millionen Fahrgäste jährlich. Der Stadtbusverkehr umfasst neben dem Zentrum die Stadtteile Bebenhausen, Bühl, Derendingen, Hagelloch, Hirschau, Kilchberg, Lustnau, Pfrondorf, Unterjesingen und Weilheim. Zentraler Knotenpunkt für den Stadtbusverkehr ist der zentrale Omnibusbahnhof am Hauptbahnhof Tübingen.

Regionalbusse
Die Busunternehmen FMO, HVB, Kurz und RAB betreiben folgende regionale Buslinien:

Verkehrs- und Tarifverbund
Für die Benutzung des öffentlichen Personennahverkehrs der Stadt Tübingen ist ein Fahrschein des Verkehrsverbunds Neckar-Alb-Donau kurz naldo erforderlich. Tübingen liegt zentral in der Tarifwabe 111 des naldo. Für Fahrten innerhalb der Stadt (mit allen zehn Stadtteilen) gibt es den Stadttarif. Die Fahrscheine können an Automaten der Bussteige, innerhalb der Busse, an den Fahrkartenautomaten der Bahnhöfe und Haltepunkte sowie im Reisezentrum im Hauptbahnhof erworben werden.

Weblinks
 Website Stadtverkehr Tübingen "SVT"

Einzelnachweise

Tübingen
Verkehr (Tübingen)

Nahverkehr in Tübingen


Immunity est le premier album studio de l'autrice-compositrice-interprète américaine Clairo, sorti le 2 août 2019 sous le label . L'album est coproduit par Clairo et Rostam Batmanglij, ancien membre de Vampire Weekend. Cet album mélange des sonorités de soft rock, de pop de chambre d'électropop, et de l'Indie pop.

 Conception
Arès la sortie de son EP Diary 001 le 25 Mai 2018, Clairo a enchainé les collaborations et a sorti quelques titres. Par exemple, elle sort la chanson "Heaven", qui fut écrite pour la bande original du film dramatique pour adolescents Skate Kitchen. Elle collaborera notamment avec SG Lewis sur le titre "Better", et avec Cuco sur le single Drown. Le 1er février 2019, Clairo est apparu sur le hit "Are You Bored Yet?" du groupe Wallows. Le 24 mai 2019, Claire sort le premier extrait de son album : "Bags". Elle annonce en même temps la sortie du projet pour août.

 Liste des pistes

 Tournée
Clairo commence en Septembre 2019 sa tournée américaine composée de 31 dates. Les premières parties sont assurées par Beabadoobee et Hello Yello. Le tour s'est terminé à Boston en novembre 2019.

 Succès commercial
À sa sortie, l'album connaîtra un succès modeste. Mais à partir de 2020, les écoutes de l'album commenceront à nettement augmenter, à tel point que le 24 Octobre 2020, le titre "Sofia" deviendra la première chanson de Clairo à être classé dans le Billboard Hot 100, à la 98ème place. Les deux titres les plus importants de l'album sont "Bags" avec plus de 100 millions d'écoutes sur Spotify, et "Sofia" avec plus de 400 millions d'écoutes, toujours sur Spotify.

 Réception critique Immunity est dans l'ensemble un premier album plutôt bien accueilli par les critiques et le public.

 Distinctions
À la fin de 2019, Immunity'' apparait sur plusieurs listes de critiques classant les meilleurs albums de l'année.

Références

Premier album musical sorti en 2019

Immunity


Infected Mushroom (Hebrew: פטריה נגועה) is an Israeli musical duo formed in Haifa in 1996 by producers Erez Eisen and Amit Duvdevani. They produce and perform psytrance, electronica, dream trance and psychedelic music. They are one of the best-selling groups in Israeli music history in terms of both domestic and international sales.

They employ a variety of musical sources, including acoustic guitars and complex synthesized basses. Their compositions often contain changes of drum beat and tempo. Infected Mushroom's live shows feature vocals and analogue instruments in performances that are set against a multimedia backdrop.

Members

Erez Eisen was born on 8 September 1980 in Qiryat Yam, Israel. He began classical musical training at a young age, learning to play the organ at the age of four and studying classical piano at the Haifa Conservatory from the age of eight. Eisen later became involved with computerized music, beginning with Impulse Tracker and later moving to more advanced musical composition software.

Eisen had collaborated with DJ Jörg and other notable psytrance artists by the age of 18, and has released three albums and many singles under other psytrance monikers, including Shidapu and Shiva Shidapu.

Amit Duvdevani was born on 7 November 1974 in Israel and has a similar musical background as Eisen. He started to play classical piano at age seven and continued to do so for nine years. He then progressed to heavy metal music and punk rock. Duvdevani played keyboards and wrote most of the material for the Haifa punk rock band Enzyme—he attended his first trance party in 1991.

Duvdevani was conscripted into the Israel Defense Forces, where he was first nicknamed, "Duvdev". After he finished his conscription in Israel, Duvdevani lived in India for a year, primarily in the Indian state of Goa. Duvdevani later collaborated with a member of Shiva Shidapu on four tracks, but they were never released.

Career

1996–2004: First four studio albums
Eisen and Duvdevani first began to play together in 1996. A few of their early efforts were released under the name Shidapu & Duvdev. The duo then renamed themselves Infected Mushroom, a name they stole from a local punk band that had been disbanded. The young duo drew inspiration from The Prodigy and Metallica. In an interview with Psychedelic Magazine, the duo stated they were naturally attracted to the psytrance genre through its popularity. In 1998 the group began work on their first album, 1999's The Gathering, inspired by Simon Posford, X-Dream and Transwave. This album featured a dark, rhythmic sonic atmosphere exemplified by its popular track, "Psycho", using a sample from the movie Batman & Robin. It was one of the first albums to bring  to mainstream audiences, and contributed to the genre's worldwide popularity.

Their 2000 album, Classical Mushroom, contained "Bust a Move". The album is commonly referred to as one of the group's best efforts, one in which they continued their sonic evolution, and it remains one of the best-known albums in the genre.

The duo's 2001 B.P. Empire is notable for the musical epic "Dancing with Kadafi", which segues numerous styles of music, most notably through middle-eastern style melodies and a classical break which showcases Erez and Amit's piano skills. The name "Dancing with Kadafi" may be a reference to Erez's cat, who was named Kadafi.

Converting Vegetarians (2003), was a two-disc set. The 'Trance Side' disc contained trance-like dancefloor material comparable to their earlier work, while the disc entitled 'The Other Side' contained genre-bending experimental music. 'The Other Side' included Duvdev's vocal debut on the title track, the down-tempo "Elation Station", and the electro-pop tracks "Blink" and "Illuminaughty".

2004–2007: IM the Supervisor and increasing popularity

The 2004 release of IM The Supervisor, continued to mix psytrance with other musical genres and became Infected Mushroom's best-selling album to date. It was psychedelic in a way that dance music rarely had been prior to its release. Certain parts of IM The Supervisor, most notably the gamelan-like noises, cut-up samples, and the old-school sequencer throb of "Bombat," were lauded as innovative at the time.

Infected Mushroom rose to #9 in the influential DJmag Top 100 DJs poll and were the highest placed psytrance DJs in the category's 2007 debut appearance, a reflection of the role the group had played in the genre's increased worldwide popularity.

2007–2012: Vicious Delicious and Legend of the Black Shawarma

Vicious Delicious, considered by some as their most diverse musical effort up until that point, was released in 2007. The album includes "Becoming Insane"—a Spanish-guitar-led track containing Spanish lyrics—a collaboration with Gil Cerezo of the Mexican band Kinky, and the hip hop-influenced "Artillery" featuring rappers Swollen Members. The overall album features more guest vocalists than previous albums, as well as live guitars and drums.

Legend of the Black Shawarma was released in 2009. It includes a remix of The Doors song "Riders on the Storm", and continues the stylistic variety and use of guest vocalists. The album title refers to an Australian who wanted to go to sea in a shark-proof cage and was told that he would seem like "black shawarma", a West Asian delicacy, to the sharks. The success of Legend of the Black Shawarma led to a three-year tour.

2012–2015: Army of Mushrooms and Friends on Mushrooms

The band's album, Army of Mushrooms, was released on 8 May 2012 on the Dim Mak Records label. It features tracks influenced by the psychedelic trance, dubstep, house and drum and bass genres, such as the up-tempo, breakbeat track "The Rat". The album includes a cover of "The Pretender" by the Foo Fighters, the progressive heavy-hitter "Drum n' Bassa" and "Nation of Wusses"—released as a single on 3 April 2012—and "U R So Fucked", released as a single/video on 14 February 2012.

A large-scale North American tour was launched on 12 May 2012, called "The Unveiling", and featured revamped stage production and novel audio/visual live aspects. The new live production featured Erez and Duvdev within two specially designed hollow spheres placed on stage, among other high tech additions to the band's live set-up and multimedia backdrop.

January 2013 saw the duo embark on their FungusAmongUS tour across North America, with special guests The M Machine. The "FungusAmongUS" tour was designed by Vita Motus and V Squared Labs, the creators of Amon Tobin's ISAM production and Skrillex's live Cell production.

The duo released a collaborative EP named Friends on Mushrooms Vol. 1 in January 2013, again under Dim Mak Records. The EP consists of tracks featuring Astrix and Hatikva 6. In July 2013, the duo released Friends on Mushrooms Vol. 2, also under Dim Mak Records, which consisted of collaborations with Pegboard Nerds, Savant and Kelsy Karter. In mid-2013, Infected Mushroom embarked on a tour in support of the Vol. 2 release that featured the duo "set against an incredible three dimensional landscape that brings INFECTED MUSHROOM's visual and sonic journey to life."

In August 2013, due to the leaked song "Aura", Infected Mushroom was revealed as a production team on Lady Gaga's third studio album Artpop. Friends on Mushrooms Vol. 3 was released on 17 June 2014 and includes a collaboration with Savant.

On 1 April 2014, Duvdevani said that Infected Mushroom will be releasing a new album at the end of the year. It was later revealed that Infected Mushroom will in fact be releasing a compilation of the tracks from the Friends On Mushrooms extended plays, bundled together with two new tracks, "Kafkaf" and "Kazabubu". This was released on 6 January 2015.

2015–2018: Converting Vegetarians II, Return to the Sauce, and Monstercat

Following their Animatronica tour, the band officially announced that their new album will be a follow-up to their widely acclaimed Converting Vegetarians album of 2003, sporting the same name. Additionally, it has been announced that the vocals of Sasha Grey will be featured in the track Fields of Grey. The album was released on 11 September 2015.

On 27 January 2017, the band released their eleventh studio album, Return to the Sauce, which features their signature psy-trance sound.  This is in stark contrast to Converting Vegetarians II, which is more ambient and down-tempo in style.  The release of Return to the Sauce was preceded by two singles, "Liquid Smoke" and "Nutmeg".

On 24 November 2017, the band released their single Spitfire on the Canadian independent record label Monstercat.

2018–present: IM21 Pt.1 and Monstercat albums
On 9 March 2018, the band released IM21, Pt.1 under the label Hommega. It is composed of remixes of "Bust a Move", "Suliman", "Saeed", "Yamakas in space", and an acoustic live remix of "i-Wish". These were remixed by groups such as Bliss, No Comment, Paranormal Attack and Modulation. The acoustic remix of "i-Wish" was done by the band itself.

On 30 October 2018, the band announced a new full-length album titled Head of NASA and the 2 Amish Boys. The album was released through Monstercat on 12 December that same year. There are seven tracks on the album which are mainly electronic with psytrance influences and include one hip-hop collaboration song with Israeli artist Tuna and Israeli girl band A-WA in Hebrew, Arabic and English – Lost in Space.

In 2020, the group released their 12th album More Than Just a Name. It features collaborations with Astrix and Bliss. The track Infected Megamix features a montage of past popular Infected Mushroom songs.

On July 7, 2022, Infected Mushroom released the single "A Cookie from Space", announced to be the first single from their 25-year anniversary album, IM25.

Touring
On average, the band completes 120 live annual performances, including the Ultra Music Festival in Miami, US; the Virgin Festival in Baltimore, US; Mexico's OMIX; California, US' Coachella Valley Music and Arts Festival; Brazil's Ipanema Beach; Melbourne, Australia's Metro Club; and the 2009, 2011, 2014, 2016, 2018 and 2022 Burning Man Festivals in Black Rock City, Nevada, US. Infected Mushroom have been twice ranked among the world's "10 Best DJ's" by readers of U.K.'s DJ Magazine.

Discography

 The Gathering (1999)
 Classical Mushroom (2000)
 B.P. Empire (2001)
 Converting Vegetarians (2003)
 IM the Supervisor (2004)
 Vicious Delicious (2007)
 Legend of the Black Shawarma (2009)
 Army of Mushrooms (2012)
 Converting Vegetarians II (2015)
 Return to the Sauce (2017)
 Head of NASA and the 2 Amish Boys (2018)
 More than Just a Name (2020)
 IM25 (2022)

References

External links

 Official website

Electronic music duos
Goa trance musicians
Israeli electronic musicians
Israeli electronic music groups
Israeli psychedelic trance musicians
Musical groups established in 1996
Musical groups from Haifa
Monstercat artists
Dim Mak Records artists
Psychedelic trance musical groups
Tracker musicians
Israeli musical duos

Infected Mushroom


Anton Fingerle (* 5. Januar 1912 in München; † 12. November 1976 ebenda) war der erste Stadtschulrat von München nach 1945. Er amtierte vom 8. Mai 1945 bis zum 3. Juni 1976 und gehörte seit 1967 der CSU an.

Leben und Wirken
Der Sohn der Köchin Anna Fingerle und des Josef Steinacker (bis 1912 Pfarrer in Biberach bei Wertingen) trat im Mai 1922 in die 1. Klasse des Maximiliansgymnasiums in München ein, legte hier 1931 das Abitur als absoluter "Einser-Schüler" ab und studierte anschließend an der Ludwig-Maximilians-Universität in München Altphilologie. In Anerkennung seiner glanzvollen Abitur-Leistungen wurde er als Stipendiat in die bayerische Maximilians-Stiftung aufgenommen.

Auf Vorschlag des amtierenden Oberbürgermeisters Karl Scharnagl wurde Fingerle 1945 von der amerikanischen Militärregierung zum 1. Münchner Stadtschulrat ernannt. Bis 1976 hatte er das Amt inne. 1947 führten unter seiner Federführung Verhandlungen mit den zuständigen US-Dienststellen zur Gründung des Education Service Centers im Amerikahaus. Daraus entwickelte sich die Idee für ein Pädagogisches Institut, das am 2. Juli 1969 gegründet wurde. Während seiner 30-jährigen Amtszeit rief Fingerle Einrichtungen wie beispielsweise die Schuljugendberatung, den Schulpsychologischen Dienst, den Internationalen Lehrer- und Schüleraustausch, den Kreisjugendring München-Stadt, das Jugendkulturwerk ins Leben. Ferner war er aktiv an der Gründung der Internationalen Jugendbibliothek, dessen Vorsitzender er von 1958 bis 1970 war, sowie des Zweckverbands Bayerische Landschulheime beteiligt. Daneben erschuf er erfolgreiche Einrichtungen des sogenannten zweiten Bildungswegs: das Abendgymnasium und das Münchenkolleg und war ab 1968 Honorarprofessor für Klassische Philologie und Didaktik der alten Sprachen an der Ludwig-Maximilians-Universität München. Des Weiteren war er aktiv an der Gründung (9. Juli 1948) der Gesellschaft für christlich-jüdische Zusammenarbeit beteiligt. München war die erste deutsche Stadt, in der sich solch eine Allianz bildete.

Fingerle, "der sich in seiner Funktion als Stadtschulrat pädagogischen Neuerungen gegenüber sehr aufgeschlossen zeigte", setzte sich vehement für den Ausbau von Kindergärten ein. Diesbezüglich hatte er innovative Schwerpunkte unterstützt, die zum Vorbild für die Kindergartenpädagogik in der damaligen Bundesrepublik Deutschland avancierten:

 Erprobung "repressionsfreier Erziehung"
 Einrichtung von 'Schulkindergärten' für schulpflichtige, aber noch nicht schulreife Kinder
 Eröffnung neuer Krankenhaus-Kindergärten
 Errichtung eines Kindergartens für an Polio erkrankte und durch Contergan geschädigte Kinder
 Spezielle Musik-Kindergärten
 Das Projekt 'bilingualer Kindergarten'
 Einrichtungen für Kinder, die ohne besondere Vorbereitung die Sonderschule nicht besuchen können
 Konzepte und Versuche zur vorschulischen Frühförderung im Kindergarten
 Schwimmenlernen für Kinder im letzten Vorschuljahr
 Vorschulgruppen mit besonderen Förderungsangeboten
 Modellversuch 'Deutsch-Italienische Kindergartengruppen'
 Erprobung der Versuchsreihe 'Deutsche und ausländische Kinder im Kindergarten'.

Fingerle war Vater von fünf Töchtern. Am 12. November 1976 erlitt er in der Eingangshalle der Universität auf dem Weg zur Vorlesung einen Herzinfarkt, dem er erlag. Mehr als zweitausend Trauergäste begleiteten ihn am 17. November 1976 zu seiner letzten Ruhestätte im Münchner Nordfriedhof (Grablage: 136-A-88).

Im Münchner Stadtteil Giesing trägt eine Bildungseinrichtung mit mehreren Schulzweigen seinen Namen. Zu seinem 100. Geburtstag wurde dem Schulpolitiker und Pädagogen vom Referat für Bildung und Sport der Stadt München eine Ausstellung, Eröffnung am 23. April 2012, gewidmet. Im selben Jahr verlieh die CSU München erstmals den Dr.-Anton-Fingerle Bildungspreis.

Auszeichnungen
 1976: Goldene Bürgermedaille der Landeshauptstadt München

Schriften (Auswahl)
 Erziehung zur Gruppenverständigung. Ein Handbuch für Schulleiter, München 1950
 Die Schule als Medium, in: Die Pädagogische Welt 1953/H. 2, S. 103–105
 Vernunft und Glaube über die politische Erziehung in der Schule, München 1958
 Erwachsenenbildung heute und morgen: Festschrift für Karl Witthan, München 1962
 München Heimat und Weltstadt, München 1963
 Rassenfrage heute, München 1963

Literatur
 Jürgen Fleischer – Schumann: "Das Bildungs- und Erziehungswesen in München 1945-1976. Die Ära Anton Fingerle", München 1987.
 Landeshauptstadt München (Hrsg.): Bunt wie das Leben – 100 Jahre städtische Kindergärten in München 1907–2007, München 2007, S. 36–37 (online-Fassung, pdf, PDF; 4,45 MB)
 Elisabeth Zellmer: Töchter der Revolte? Frauenbewegung und Feminismus der 1970er Jahre in München. München 2011

Einzelnachweise

Weblinks

 https://friedhof.stadt-muenchen.net/grab/d_grab.php?id=393

Pädagoge (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Ludwig-Maximilians-Universität München)
Deutscher
Geboren 1912
Gestorben 1976
Mann

Anton Fingerle