De Havilland DH.82 Tiger Moth er et biplan fra 1930'erne. Den blev designet af Geoffrey de Havilland og gjorde tjeneste ved Royal Air Force (RAF) og andre luftvåben som elementært skolefly. Tiger Moth forblev i tjeneste hos RAF indtil den blev erstattet med de Havilland Chipmunk i 1952. Mange af de overskydende fly blev frasolgt til civilt brug. Mange andre nationer - herunder Danmark - brugte Tiger Moth til både militære og civile formål, og flyet er stadig i udbredt anvendelse i mange lande, hovedsageligt til rekreative formål. Flyet bliver undertiden stadig anvendt som skolefly, særligt for piloter som ønsker at samle erfaring før de bliver omskolet til andre fly med halehjul, og mange gør tjeneste ved firmaer der tilbyder 'Prøv-en-flyvetime'-lektioner.

De Havilland Moth-klubben, der blev stiftet i 1975, er nu en brugergruppe der bl.a. tilbyder gensidig teknisk support.

Design og udvikling

Tiger Moth-prototypen var en videreudvikling af flystellet fra de Havilland DH.60 Gipsy Moth på foranledning af det Britiske Luftfartsministeries specifikation 13/31 for et skolefly til begyndertræning. Den største ændring fra DH Moth-serien var nødvendiggjort af et ønske om forbedret adgang til det forreste cockpit: træningsforskriften specificerede at personen i det forreste cockpit skulle være i stand til let at undslippe, i særdeleshed når vedkommende var hæmmet af en faldskærm. I de tidligere Moth-typer var adgangen til det forreste cockpit stærkt begrænset af flyets brændstoftank, som var placeret umiddelbart over det forreste cockpit, og de bageste stivere til den øverste vinge. Løsningen var at flytte den øverste vinge fremad, men samtidigt gøre vingerne pilformede agterud for at bibeholde opdiftscenteret. Andre ændringer inkluderede et forstærket stel, nedklappelige døre på begge sider af cockpittet og et revideret udstødningssystem. Prototypen var drevet af en de Havilland Gipsy III 120 Hk motor, og fløj første gang den 26. oktober 1931 med de Havillands ledende testpilot Hubert Broad ved pinden.

Siden Tiger Moth ikke har noget elektrisk system, er det nødvendigt at starte motoren med håndkraft. Dette skal gøres med forsigtighed, for ikke at blive ramt af propellen; sådan et uheld kan medføre alvorlige personskader. Fordi flyet er med halehjul kræver det omhu at 'taxie' - køre på jorden. Piloten kan ikke se direkte fremad for motorskærmen, så der er en risiko for at ramme forhindringer, særligt med undervingen, og på jorden er flyet generelt følsomt for vindstød på grund af den store, skråtstillede overvinge.

Starten sker uden problemer, og flyet har en fornuftig stigeevne. For at undgå skader bør motoren ikke køre for fuld effekt i mere end ét minut.

En tydelig detalje i Tiger Moths design er den differentielle funktion af krængerorene. Tiger Moth har kun krængeror på den nederste vinge, og de bliver styret af en eksternt monteret cirkulær skive, der ligger fladt med beklædningen på den nederste vinges underside. Skiven bliver drejet af styrepindene via et system af kæder og wirer, og har skubbe-trækstængerne til krængerorene koblet til et punkt 45° forude udenbords for skivens omdrejningspunkt, når rorene er i neutral stilling. Dette giver et kontrolsystem hvor rorene under kurveflyvning stort set ikke bevæger sig nedad på den udvendige vinge, mens roret på den indvendige side bevæger sig kraftigt opad. Denne styring modvirker en tendens til at bryde ud af kurven .

Tiger Moth'ens biplan-design gør den til et solidt fly, og den er fuldt kunstflyvningsdygtig. Siden den kun har krængeror på undervingen, og disse har en kraftigt differentiel virkning, har den - for et biplan - en temmelig langsom rulningshastighed. De fleste kunstflyvningsmanøvrer startes ved mellem 90 til 110 knob, og flyet har en absolut maksimumsfart (Velocity Never Exceeded - VNE) på 140 knob. Det er vigtigt at låse de automatiske slats på overvingen under kunstflyvning.

Det åbne cockpit tillader at piloterne kan stikke hovedet udenfor, så det er muligt at se landingsbanen under indflyvning og landing. Som ved andre halehjulsfly er det vigtigt at lande lige, uden sidelæns bevægelse, for at undgå at lave et ground loop.
Den kan landes på to måder. For at lave en landing 'på hjulene' sætter man flyet på landingsbanen med moderat fart, og lader kun hovedhjulene røre jorden mens halen forbliver løftet indtil farten aftager. Den har kun ringe tendens til at lave en 'høne' (at hoppe på hjulene). I modsætning til de fleste andre halehjulsfly er den anden type landing, en trepunktslanding, temmelig vanskelig. Højderoret har ikke tilstrækkelig effekt til at presse halen ned til den korrekte vinkel ved lav hastighed. Derfor skal halen bringes ned med et ryk, ved præcist rigtig hastighed og højde.

Operativ historie

Produktion

Til at begynde med bestilte RAF 35 stk. Tiger Moth I med dobbeltstyring. Disse havde firmabetegnelsen DH.82. En følgende ordre på 50 fly med de Havilland Gipsy Major I motor (130 Hk) var af typen DH.82A, eller, under RAF's navngivning Tiger Moth II. Tiger Moth trådte i tjeneste ved RAF Central Flying School i Februar 1932. Ved begyndelsen af Anden verdenskrig havde RAF 500 Tiger Moths i tjeneste, og et stort antal civile fly blev tvangsindskrevet for at imødekomme behovet for skolefly.

Af de over 7.000 britisk producerede Tiger Moths blev i alt 4.005 bygget under krigen på RAF's ordre, og næsten halvdelen af disse blev bygget af Morris Motors Limited i Cowley, Oxford.

De Havilland Canada i Downsview producerede 1.548 af alle versioner, inklusive DH.82C og varianterne med Menasco-motorer, kendt som Menasco Moth. DHC byggede også 200 Tiger Moths for USAAF Lend-Lease formål. Disse fly blev - af hensyn til det herskende bureaukrati - designeret som type PT-24 før de blev leveret til Royal Canadian Air Force. De Havilland Australia samlede 20 fly af løsdele sendt fra Storbritannien før de selv startede deres egen storproduktion af DH.82A, som resulterede i at yderligere 1.070 fly blev bygget lokalt.

Derudover blev der bygget 23 i Sverige under navnet Sk.11 af AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning (Statsbanernes Flyafdeling), 91 blev bygget i Portugal af OGMA, 38 i Norge af Kjeller Flyfabrikk (nogle kilder siger 37, så det første kan have været samlet af et 'kit') og 133 blev bygget i New Zealand af de Havilland Aircraft of New Zealand udover et stort antal fly, der blev fremsendt som byggesæt fra Storbritannien.

Danmark købte i alt 15 Tiger Moth, de fem første i marts 1933, syv mere i 1934, og som erstatning for havarerede fly, tre mere i årene 1935 - 37. De blev benyttet af Flyveskolen, der dengang lå på Lundtofte Flyveplads ved Lyngby, hvor Danmarks Tekniske Universitet ligger i dag. I 1934 flyttede Flyveskolen til Værløse Flyveplads. Efter 9. april 1940 blev de 12 overlevende Tiger Moth'er opmagasineret, en på Kløvermarken, de øvrige kom til Avedøre. Tyskerne solgte et enkelt fly til Sverige, hvor det totalhavarerede. De øvrige flys skæbne er ukendt.

Træning
Tiger Moth blev det mest udbredte elementærskolefly, ikke bare i det Britiske Commonwealth, men også i mange andre lande, herunder Danmark. Det var den primære type der tjente i den Britiske Commonwealth Air Training Plan, hvor tusinder af militære flyveelever fik deres første flyvetur i denne robuste lille maskine. RAF fandt at Tiger Moth's flyveegenskaber var ideelle til at træne fremtidige jagerpiloter. Selv om den var fredelig og tolerant over for småfejl under normal flyvning, som det blev foretaget under begyndertræningen, krævede Tiger Moth dygtighed og koncentration når den skulle benyttes til formationsflyvning eller kunstflyvning — en mislykket manøvre kunne nemt få flyet til at stalle eller gå i spin.

Lige fra begyndelsen beviste Tiger Moth at den var et ideelt skolefly, simpelt og billigt at eje og vedligeholde. Styrebevægelserne krævede en positiv og sikker hånd - flyet reagerede lidt langsomt på styringen. Nogle instruktører foretrak disse egenskaber, fordi de hurtigt afslørede en dårligt egnet elev.

Tiger Moth reagerer godt på styring, og den er temmelig nem at flyve for et halehjulsfly. Dens store "faldskærms" vinger tilgiver selv slemme fejl, og den staller helt nede ved 25 knobs fart under motor. Dens stall- og spinegenskaber er godartede. Den har i nogen grad 'adverse yaw', og kræver derfor sideror under drej.

Tiger Moth opfylder det grundlæggende krav til et skolefly: den er "let at flyve, men svær at flyve rigtigt"; dens godmodige opførsel inden for rammerne af normal flyvning gør det nemt for en begynder at lære flyvningens grundlæggende færdigheder. Samtidigt er det nødvendigt at lære og effektivt anvende koordineret flyvning, og flyet vil afsløre mangelfuld håndtering, både for instruktøren og en opmærksom elev. Efterhånden som træningen bliver mere avanceret, særligt m.h.t. luftakrobatik, vil en Tiger moth kræve større dygtighed af sin pilot.

Tiger Moth vil ikke, som nogle skolefly, "flyve ud af problemerne", men vil i stedet for stalle eller spinne hvis den bliver behandlet forkert. Dette er ikke alvorligt - dens stall og spin er godmodige, og demonstrerer tydeligt mangelfuld håndtering uden at være til fare for fly og besætning. Denne opførsel var uvurderlig, navnlig for militære instruktører, der i løbet af kort tid skulle sortere eleverne med potentiale for jagerfly, dem der skulle på mindre krævende flytyper, og dem der skulle afvises som piloter.

Skydemål

En radiostyret version af Tiger Moth kaldet DH.82 Queen Bee blev fremstillet fra 1935; den blev benyttet til at slæbe skydemål (Et risikabelt job for en pilot - navnlig når det var begyndere ved maskingeværerne!). Den benyttede et træstel baseret på DH.60 Gipsy Moth, med de nødvendige strukturelle ændringer til stag og stræbere, og havde vingerne fra Tiger Moth II. Der var knap 300 i tjeneste ved starten af Anden verdenskrig. Det formodes at navnet "Drone" er afledt fra "Queen Bee". Disse fly havde et normalt frontcockpit til testflyvning og f.eks. overførselsflyvninger, men havde et radiokontrolleret system i det bageste cockpit, der betjente rorene ved hjælp af pneumatiske servoer. I alt firehundrede blev bygget af de Havilland i Hatfield, og yderligere 70 af Scottish Aviation.

Kystpatrulje
På grund af en desperat mangel på maritime patruljefly, tjente seks flights Tiger Moths ved RAF Coastal Command i december 1939. De blev benyttet til kystnære overvågningsflyvninger, og fik øgenavnet "scarecrow patrols" ("Fugleskræmsel-patruljer"). Flyene opererede i par og var udelukkende bevæbnet med en signalpistol. Hensigten var at tvinge en indtrængende ubåd til at dykke; det ene fly skulle så cirkle i området mens det andet skulle søge efter en patruljebåd, som så kunne dirigeres tilbage til stedet. Fordi flyene ikke havde radio, medbragte hvert fly en kurv med to brevduer, så piloten kunne sende et nødsignal i tilfælde af en nødlanding til søs. Nogen gange medbragte flyene en 25-punds (11,5 kg) bombe, men der forlyder intet om, hvorvidt de nogensinde blev brugt i kamp.

Anti-invasions forberedelser
I efterdønningerne af den katastrofale kampagne i Frankrig, blev der i August 1940 godkendt tre forslag for kystforsvar. 350 Tiger Moths blev udstyret med bombeholdere for at kunne tjene som let bombefly dersom det blev nødvendigt at igangsætte den desperate Operation Banquet. En mere radikal modifikation involverede "paraslasheren", en le-lignende klinge fæstnet på en Tiger Moth og beregnet til at ødelægge en faldskærmssoldats faldskærm, mens de hang i den. Forsøg viste at ideen var brugbar, men den blev ikke officielt godkendt. Tiger Moth blev også testet som en slags sprøjtefly; der blev monteret pulverdåser under vingerne, der skulle bruges til at sprede rottegift mod landtropper.

Efterkrigstiden

Efter krigen blev et stort antal overskydende Tiger Moths udbudt til salg til flyveklubber og enkeltpersoner. De var billige i drift og vedligeholdelse, og blev modtaget med entusiasme på det civile marked. Udover en fortsat rolle som skolefly fik de nye roller, bl.a. som luftambulance, til kunstflyvning, reklamering, sprøjtefly, slæbefly for svævefly og som bush fly.

Op igennem 1950'erne blev adskillige Tiger Moths konverteret til Coupe standard, med en hood på glideskinner over begge sæderne, i lighed med de Canadisk-byggede Fleet Finch dobbeltdækkere som sammen med Tiger Moth tjente som skolefly for RCAF i krigsårene. De Hollandske civile luftfartsmyndigheder beordrede at ex-RAF fly der blev importeret til Holland efter krigen skulle udstyres med en større halefinne. Dette blev løst ved at montere en ekstra forstørret forkant på finnen.

Efter at man i New Zealand havde lavet forsøg med at sprede kunstgødning fra fly, blev et stort antal ex-Royal New Zealand Air Force Tiger Moths konverteret til denne anvendelse. Det forreste sæde blev erstattet med en gødningsspreder til superfosfat, som så blev spredt under en lav overflyvning af marken. Fra midten af 1950erne blev disse fly erstattet af mere moderne typer som f.eks. PAC Fletcher, og endnu engang blev et stort antal newzealandske Tiger Moths i god stand handlet videre til entusiastiske privatpiloter. Det er blevet hævdet at der er flere mennesker der har prøvet at styre en Tiger Moth end nogen som helst anden flytype.

Royal Navy opkøbte et antal restaurerede civile Tiger Moths i 1956. De blev benyttet til at slæbe skydemål og til "air experience" flyveture , og blev dermed de sidste i militær tjeneste. En af den blev det sidste biplan, der landede på et hangarskib - det skete ombord på HMS Eagle i den Engelske Kanal i sommeren 1967. Ved starten tillod den kraftige vind over flyvedækket at flyet lettede, men flyet var langsommere end skibet, som derfor blev nødt til at dreje hårdt til styrbord for at undgå en kollision. Disse fly forblev i tjeneste indtil de tidlige 1970'ere.

Under filmoptagelser er Tiger Moths ofte blevet modificeret som 'stand-in's for sjældnere flytyper. For eksempel blev Tiger Moth biplaner brugt i styrtscenerne i Alle tiders vovehals (original titel 'The Great Waldo Pepper') hvor den var stand-in for Curtiss JN-1. På grund af Tiger Moth'ens popularitet og de stigende omkostninger ved at holde de aldrende fly på vingerne, er der blevet designet et antal replicas, egnede til hjemmebygning, både i fuld størrelse og nedskalerede. Eksempler på disse er Fisher R-80 Tiger Moth og RagWing RW22 Tiger Moth.

Tiger Moth kan - ved et hurtigt blik - forveksles med det Belgisk-udviklede Stampe SV.4 kunstflyvningsfly, som på mange måder havde samme design: næsten ens understel, let pilform på vingerne, og næsten samme motorhjelm.

Varianter
DH.60T Moth Trainer/Tiger Moth
Militært trænerversion af de Havilland DH.60 Moth. De første otte prototyper i DH.82 konfiguration blev kaldt Tiger Moth.

DH.82 Tiger Moth (Tiger Moth I)
Tosædet primært skolefly. Forsynet med en 120 hk (89 kW) de Havilland Gipsy III stempelmotor; fik navnet Tiger Moth I i RAF.

DH.82A Tiger Moth (Tiger Moth II)
Tosædet primært skolefly. Forsynet med en 130 hk (97 kW) de Havilland Gipsy Major stempelmotor og forsynet med en hood over det bageste cockpit med henblik på uddannelse til blindflyvning. Fik navnet Tiger Moth II i RAF.

DH.82B Tiger Moth III
Forbedret variant med en de Havilland Gipsy Major III motor. Den havde et bredere skrog og en større halefinne. Fløj første gang 1 Oktober 1939. Kun en blev bygget. I nogen referencer er designationen fejlagtigt benyttet om Queen Bee.

DH.82C Tiger Moth
Version for RCAF, særligt tilrettet koldt vejr. Forsynet med lukket cockpit med hood på glideskinner, opvarmet cockpit, bremser, halehjul og metalstivere. Hjulene blev flyttet 9.75" fremad for at kompensere for installationen af bremser; ændringen blev lavet ved at ændre på understellets vinkel. Forsynet med en 145 hk (108 kW) de Havilland Gipsy Major motor. Der blev bygget 1,523 - inkusive Menasco Moths og PT-24.

DH.82C-2 Menasco Moth I
DH.82C forsynet med en Menasco D-4 Super Pirate 125 hk 4-cylindret inverteret rækkemotor, på grund af mangel på Gipsy Major motorer. Som en følge af den reducerede motoreffekt blev de primært brugt til radiotræning. Externt var det kun småting der adskilte den fra 82C: propellen roterede modsat, og åbningerne i motorhjelmen var spejlvendt. 10 stk. bygget.

DH.82C-4 Menasco Moth II
Som DH.82C-2 men med reduceret brændstofkapacitet og mindre detaljer ændret. Et enkelt eksemplar har overlevet, og er nu udstillet i Canada Aviation and Space Museum i Ottawa. 125 bygget.

DH.82C-4 Menasco Moth III
Udrustet med et "American AT-1/AR-2" radiosæt og fra begyndelsen beregnet som radiotræner, men projektet blev aflyst da flaskehalsene i leverancerne af Britiske motorer og radioer blev løst. Det eneste eksemplar, RCAF 4934, var konverteret fra en Menasco Moth II.

DH.82
Ubemandet radiostyret måldrone der brugte Tiger Moth vinger og, af økonomiske hensyn, et træskrog baseret på DH.60 Moth. Queen Bee kunne have enten hjul eller pontoner som understel. I 2008 var det sidste flyvedygtige eksemplar hjemmehørende i RAF Henlow, England. Der blev bygget 405 eksemplarer.

PT-24 Moth
De Forenede Stater's millitære betegnelse for de DH.82C, der blev bestilt under Lend-Lease-aftalen og afleveret til Royal Canadian Air Force; 200 eksemplarer blev bygget af de Havilland Canada.

Thruxton Jackaroo
Firesædet version af DH.82A med kabine. I alt 19 blev konverteret i Storbritannien.

DH.83 Fox Moth
Genbrugte mange Tiger Moth komponenter, herunder vingerne (som blev rettet ud for at fjerne pilformen), hale og understel sammen med et nyt skrog med lukket kabine til passagererne, og et åbent cockpit til piloten. Bygget både i Storbritannienfør Anden Verdenskrig og i Canada efter krigen.

Operatører

Civile operatører
Tiger Moth bliver stadig brugt, hovedsageligt af flyveklubber og private ejere til rekreativ flyvning, men undertiden også til skoleflyvning. Der findes p.t. omkring 250 flyvedygtige eksemplarer verden over. Af de 13 DH.82A, der er registreret i Danmark, er der kun to tilbage i flyvedygtig stand.

Militære operatører

 Det australske luftvåben (Royal Australian Air Force)
 Den australske flådes Flyvetjeneste (Royal Australian Navy - Fleet Air Arm (RAN))

 Det Belgiske Luftvåben (, ) - 31 fly i tjeneste fra 1945

 Brasiliens Luftvåben (Brazilian Air Force, ) - 5 leveret i 1932 og 12 i 1935.
 Den Brasilianske flådes Flyvetjeneste (Brazilian Naval Aviation, , AvN)

 Burma's Frivillige Luftvåben (Burma Volunteer Air Force)
 Burma's Luftvåben (Myanmar Air Force ()

 Det canadiske luftvåben (Royal Canadian Air Force)
 Den Kongelige Canadiske Flåde (Royal Canadian Navy)

 Ceylons luftvåben (Sri Lanka Air Force (SLAF)  Sri Lanka Guwan Hamudawa)

 Belgisk Congo
 Belgisk Congo's Luftvåben (Force Aérienne Congolaise)

 Tjekkoslovakiets Luftvåben - (Czechoslovak Air Force - Tjekkisk: Československé vojenské letectvo) - Ét fly i tjeneste fra 1945 til 1948.

 Hærens Flyvertropper - i alt 15 stk. Dh.82 og DH.82A

 Egypten
 Det Egyptiske Luftvåben (Egyptian Air Force (EAF) )

 Finlands Luftvåben (Finnish Air Force(FAF eller FiAF) )

 Det franske luftvåben ()

 Nazitysklands luftvåben (Luftwaffe) - Et lille antal fly.

 Grækenlands Luftvåben (Hellenic Air Force (HAF) , Polemikí Aeroporía)

 Indiens Luftvåben (Royal Indian Air Force )

 Det iranske luftvåben (Imperial Iranian Air Force (IIAF)) - 99 fly importeret og 10 lokalt bygget 1938-39

 Irak
 Iraks Luftvåben (Iraqi Air Force (IQAF or IAF; , Al Quwwa al Jawwiya al Iraqiya) (kurdisk: هێزی ئاسمانی عێراقی))

 Israels Luftvåben (Heyl Ha'Avir hebraisk: זרוע האוויר והחלל, Zroa HaAvir VeHaḤalal)

 Jordan
 Det Kongelige Jordanske Luftvåben (Royal Jordanian Air Force (RJAF) , Silāḥ ul-Jawu al-Malakī 'al-Urdunī)

 Malaya's Reserve Luftvåben (Malaya Auxiliary Air Force)

 Det hollandske luftvåben (Royal Netherlands Air Force (RNLAF), )
 Den Hollandske Flådes Lufttjeneste (Netherlands Naval Aviation Service, , MLD)

 Det newzealandske luftvåben (Royal New Zealand Air Force (RNZAF), Maori: Te Tauaarangi o Aotearoa)

 Det norske luftvåben (Norwegian Army Air Service, )

 Det Pakistanske Luftvåben (Pakistan Air Force (PAF), )

 Polens Luftvåben (Polish Air Force, )

 Det Portugisiske Luftvåben (Portuguese Air Force ())

 og  Sydrhodesia
 Rhodesia's Luftvåben (Rhodesian Air Force (RhAF))

 Det Kongelige Saudiarabiske Luftvåben (Royal Saudi Air Force (RSAF) (, al-quwwāt al-ğawwiyyah al-malakiyyah as-suʿūdiyyah))

 Spaniens Luftvåben (Spanish Air Force (SPAF) ()) - flyene overtaget fra det Spanske Republikanske Luftvåben

 Sydafrikas Luftvåben (South African Air Force (SAAF))

 Sri Lankas Luftvåben (Sri Lanka Air Force (SLAF),  Sri Lanka Guwan Hamudawa)

 Det svenske flyvevåben (Swedish Air Force, )

 Thailand
 Det Kongelige Thailandske Luftvåben (Royal Thai Air Force (RTAF), , Kong Thap Akat Thai)

 Det britiske luftvåben (Royal Air Force (RAF)
 Den britiske flådes flyvetjeneste (Fleet Air Arm,

 USA's hærs flyverkorps (United States Army Air Corps (USAAC))

 Uruguay
 Uruguays Luftvåben (Uruguayan Air Force (Fuerza Aérea Uruguaya))

 Jugoslaviens Luftvåben (SFR Yugoslav Air Force, , Југословенско Ратно ваздухопловство) - 24 fly, benyttet mellem 1945 - 1948

Overlevende fly

I brug
Et relativt stort antal Tiger Moth er stadigt i brug (det anslås 250), heraf 2 stk. i Danmark. Antallet af flyvedygtige Tiger Moths er stigende, eftersom et antal negligerede fly eller tidligere statisk udstillede museumseksemplarer er blevet restaureret, eller er under renovering. Det er uhensigtsmæssigt at forsøge på at opliste alle de aktive fly.

Udstillede
Et antal fly er bevaret og udstillet i følgende museer (listen er ikke komplet):
 Alberta Aviation Museum, Edmonton, Canada;
 Aviodrome ved Lelystad Airport i Holland;
 Canadian Air and Space Museum, Toronto, Canada;
 Canada Aviation and Space Museum, Ottawa, Canada - to eksemplarer, 1 udstillet, 1 på lager;
 Canadian Museum of Flight, Langley, Canada;
 Canadian Warplane Heritage Museum, Hamilton, Canada;
 Commonwealth Air Training Plan Museum, Brandon, Manitoba, Canada;
 Danmarks Flymuseum, Stauning, Danmark;
 EAA AirVenture Museum, Oshkosh, United States;
 Flygvapenmuseum ved Malmen Airbase nær Linköping, Sweden;
 Heritage Park, Calgary, Canada (udlånt fra Aero Space Museum Association of Calgary);
 Indian Air Force Museum, Palam - 1 flyvedygtigt eksemplar.
 Israeli Air Force Museum, Hatzerim, Israel;
 Luskintyre Aviation Flying Museum, Luskintyre, NSW Australia - Renoverer og bygger Tiger Moths
 Mackay Tiger Moth Museum, Mackay, Australia;
 Malta Aviation Museum i Malta;
 De Havilland Aircraft Museum i London Colney, England;
 Museo Aeronáutico "Coronel (Aviador) Jaime Meregalli" i Uruguay;
 Museo Nacional Aeronáutico y del Espacio i Chile;
 Museu Aeroespacial, 25 km udenfor Rio de Janeiro i Brasilien;
 Museu do Ar, Sintra, Portugal;
 Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa i Wellington, New Zealand;
 National Museum of Flight ved RAF East Fortune i Skotland;
 National Museum of the United States Air Force, Dayton, Ohio, United States;<ref>"de Havilland DH82A Tiger Moth."  National Museum of the US Air Force. Besøgt: 23 August 2015.</ref>
 Cole Palen's Old Rhinebeck Aerodrome i Rhinebeck/Red Hook, NY, United States
 PAF Museum, Karachi, Pakistan;
 Polish Aviation Museum ved den tidligere Kraków-Rakowice-Czyżyny Airport i Polen;
 RAAF Museum, RAAF Williams Point Cook, Australien;
 Reynolds-Alberta Museum i Wetaskiwin, Canada
 Royal Aero Club of Western Australia (Inc.), Jandakot, Australien;
 Royal Museum of the Armed Forces and of Military History, Brussels, Belgien;
 Royal New Zealand Air Force Museum, Wigram, New Zealand - 1 flyvedygtigt eksemplar;
 Royal Newcastle Aero Club, Rutherford, NSW, Australia - Man kan købe en 'udsigts'- eller 'kunstflyvnings'tur i VH-RNI;
 Saskatchewan Western Development Museum, Moose Jaw, Canada;
 Shuttleworth Collection ved Old Warden, England;
 Sri Lanka Air Force Museum, Sri Lanka;
 Temora Aviation Museum, Temora, Australien;
 Vintage Wings of Canada, Gatineau, Qc. Canada
 Western Canada Aviation Museum i Winnipeg, Canada;
 Yugoslav Aeronautical Museum, Serbien.

 Specifikationer (DH 82A)

 Se også
 Den engelske patient, en Oscar-vindende film, der har en Tiger Moth i en central rolle, sammen med en Boeing Stearman.
 Thunderbird 6, en anden film som også prominent fremviser Tiger Moth.

Lignende fly:
 Boeing-Stearman Kaydet
 Bücker Bü 131 Jungmann
 Fleet Finch
 Focke-Wulf Fw 44
 Gotha Go 145
 Stampe SV.4
 Polikarpov Po-2

 Referencer
Noter

Bibliografi

 Bain, Gordon. De Havilland: A Pictorial Tribute. London: AirLife, 1992. .
 Bransom, Alan. The Tiger Moth Story, Fourth Edition. Shrewsbury, UK: Airlife Publishing Ltd., 1991. .
 Bransom, Alan. The Tiger Moth Story, Fifth Edition. Manchester, UK: Crécy Publishing Ltd., 2005. .
 Hotson, Fred. The De Havilland Canada Story. Toronto: CANAV Books, 1983. .
 Ketley, Barry and Mark Rolfe. Luftwaffe Fledglings 1935–1945: Luftwaffe Training Units and their Aircraft. Aldershot, UK: Hikoki Publications, 1996. .
 McKay, Stuart. Tiger Moth''. New York: Orion Books, 1998. .

Eksterne links

 Fliegendes Museum
 Tiger Moth preserved by Chile's Aviation Museum, at the official Museo's website
 Western Canada Aviation Museum: De Havilland Tiger Moth (D.H.82c)
 A photograph of a de Havilland DH.82B Queen Bee
 Sri Lanka Air Force - Tiger Moth and Chipmunk news
 Civil and Military Aviation in Iran 1924–1949

Militære træningsfly
1-motors propelfly
Militærfly fra Storbritannien

De Havilland DH.82 Tiger Moth


Stuvenborn, Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Segeberg iline bağlı bölge. 7,97 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2003 itibarıyla yaklaşık 901 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Rainer Ahrens tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.kisdorf.de

Segeberg iline bağlı yerleşim birimleri

Stuvenborn


Çikolata (Chocolat) Joanne Harris'in aynı isimli romanından sinemaya uyarlanan 2000 İngiliz/Amerikan ortak yapımı yapımı film. Tutucu bir Fransız kasabasına (Lansquenet-sous-Tannes) gelen genç bir anne ile (Vianne Rocher; filmde Juliette Binoche) altı yaşındaki kızından (Anouk) ve onların çikolata dükkânından bahsetmektedir (La Chocolaterie Maya). Vianne'nin çikolataları kısa zamanda kasaba halkının hayatını değiştirir.

Film Fransa'da Flavigny-sur-Ozerain kasabasında çekilmiştir (Burgonya).

Genel

Kaderin sonucu, 1959 kışında Vianne kızı Anouk ile sessiz bir Fransız kasabasına gelir. Vianne'ın tutucu kasabalıların tutkularını canlandırması, yeni açtığı çikolata dükkânı insanları çektiği gibi korkutur da. Belediye Başkanı(Alfred Molina, aralarında romantik bir bağ oluşan Vianne ile çingene Roux'yu (Johnny Depp) düşmanları gibi görür.

Oyuncular
 Johnny Depp : Roux
 Juliette Binoche  : Vianne Rocher
 Alfred Molina  : Comte de Reynaud
 Carrie-Anne Moss : Caroline Clairmont
 Judi Dench : Armande Voizin
 Victoire Thivisol : Anouk
 Hugh O'Conor : Pere Henri
 Lena Olin  : Josephine Muscat
 Peter Stormare  : Serge Muscat
 Leslie Caron  : Madame Audel

Bağlantılar

2000'lerde romantik dram filmleri
Birleşik Krallık romantik dram filmleri
Amerika Birleşik Devletleri romantik dram filmleri
Britanyalı romanlarından uyarlanan filmler
Fransa'da çekilmiş filmler
Aşçılık filmleri
Miramax filmleri
Lasse Hallström'ün yönettiği filmler
David Brown'ın yapımcısı olduğu filmler
Amerika Birleşik Devletleri romantik tarihî filmleri
Ateizm ile ilgili filmler
2000'lerde İngilizce filmler
2000'lerde Fransızca filmler
2000 çıkışlı dramatik filmler

Çikolata (film)


Bath Botanical Gardens ist ein botanischer Garten in Bath im Ost-Jamaikanischen Landkreis Saint Thomas Parish, etwa 21 km nordöstlich von Morant Bay.

Der Garten wurde 1779 nach einem Beschluss des Jamaica House of Assembly auf ca. 0,4 ha angelegt. Der erste Leiter war der Arzt Thomas Clarke des Bath Hospital, nahe der heißen Schwefelquelle. Sein Nachfolger wurde der Botaniker Thomas Dancer.

Infolge regelmäßiger Überflutungen des Gartens durch den nahen Plantain Garden River war die Anlage 1862 zum größten Teil zerstört. Aufgrund seiner historischen Bedeutung wurde er aber weiter gepflegt und 2007 saniert.

Siehe auch
Liste botanischer Gärten

Weblinks
 http://www.jamaicatravelandculture.com/destinations/st_thomas/bath/bath-botanical-gardens.htm
 http://www.jnht.com/site_Bath_Botanic_Garden.php

Einzelnachweise

Botanischer Garten in Nordamerika
Urbaner Freiraum in Jamaika
Saint Thomas Parish

Bath Botanical Gardens


Weldon est un village situé dans l'État américain de l'Arkansas, dans le comté de Jackson.

Histoire

Économie

Géographie

Démographie

Notes et références

Town en Arkansas
Comté de Jackson (Arkansas)

Weldon (Arkansas)


Feuerschwanz est un groupe de musique allemand de Folk metal médiéval formé dans la région Erlangen en 2004.

Historique

Origines
C'est en 2000 que Peter Henrici imagine une « Comédie folklorique médiévale » trouvant que la scène médiévale est dénuée d'humour. Il décide de fonder un groupe parodique comme J.B.O.. La concrétisation de l'idée commence lorsque Tobias Heindl, le violoniste du groupe de folk rock Fiddler's Green, entend le premier morceau et s'est pris au jeu. Ils fondent donc le groupe Feuerschwanz avec le bassiste Andre Linke.

Tous trois se sont donné des pseudonymes pour le projet : « Captain Feuerschwanz » (Henrici), « Walther von der Vögelweide » (Heindl) et « Eysye » (Linke). Les collègues de Henrici du groupe Merlons Lichter participent comme musiciens.

Le 15 mai 2004, le groupe fait ses débuts au club Omega d'Erlangen. Cependant, les musiciens ont du mal avec le concept humoristique et quittent le groupe, laissant seul le trio initial.

Quelques semaines seulement après le premier concert, Bastian Brenner (« Richard Hodenherz », flûte et chalemie) les rejoint, ainsi que Jan Schindler (« Knappe Latte ») en tant que batteur avant de passer à la basse. Par la suite, le groupe participe à des fêtes médiévales et fait la première partie du groupe Fiddler's Green, voyant sa notoriété progresser auprès de la scène médiévale.

Prima Nocte

En novembre 2005, le premier album Prima Nocte sort. Peu après, Tobias Heindl quitte le groupe.

En janvier 2007, Bastian Brenner quitte Feuerschwanz après avoir joué le rôle de « Cordoban the Playful » pour Saltatio Mortis depuis septembre 2006. En remplacement, Marina Regulator (« Ronja Hodenherz ») rejoint le groupe.

Met Und Miezen

En juin 2007 sort le deuxième album.

D'anciens membres apparaissent en tant qu'invités. De novembre 2007 à mars 2008, Feuerschwanz part en tournée avec Saltatio Mortis. En avril, un concert à l'E-Werk d'Erlangen est capté et publié sous la forme du CD live Drachentanz - Live en octobre 2008. Pendant ce temps, le guitariste Hans Platz (Cyrus Dance, Damn Nero et Sushifarm) rejoint le groupe sous le pseudonyme « Hans der Aufrechte ».

Le membre fondateur Linke quitte le groupe en avril 2009.

Wunsch Ist Wunsch

Le quatrième album studio du groupe sort le 18 mars 2011 et atteint la 95 place dans les charts allemands.

Une tournée à travers l'Allemagne et l'Autriche suit.

Walhalligalli

Le 31 août 2012 sort le cinquième album studio. Il atteint la 37 place dans les charts allemands.

Le 25 avril 2014, le groupe donne un concert pour le 10ième anniversaire de l'E-Werk d'Erlangen, rapidement complet. Au cours de la représentation, « Hauptmann Feuerschwanz » annonce que Jan Schindler quittera le groupe et que « Felix Taugenix » prendra sa suite à la basse. Veit « Vito C. » Kutzer (J.B.O.), Thomas Lindner (Schandmaul) et Tobias Heindl (Fiddler's Green) font une apparition sur scène pour jouer quelques chansons avec Feuerschwanz. Le concert est capté pour sortie DVD.

Le groupe annonce également la sortie d'un nouvel album studio à l'automne.

En mai 2015, le groupe est déprogrammé du Fairytale Festival, organisé par l'AStA de l'Université d'Osnabrück, par souci d'éviter les « manifestations mettant en danger la sécurité ». En effet, le groupe est accusé d'avoir des textes misogynes et sexistes.

Le groupe exprime son incompréhension et indignation et souligne l'aspect satirique de leurs paroles. Le groupe évoque des « allégations incroyables » et une restriction de leur liberté artistique.

Feuerschwanz porte plainte pour atteinte à la personnalité et pour diffamation.

Sex Is Muss

En août 2016 sort leur septième album studio. Le titre de l'album et plusieurs chansons doivent être considérés comme une réponse aux allégations précédentes.

En décembre 2017, le bassiste Felix Taugenix annonce son départ des groupes Feuerschwanz et dArtagnan. C'est Jarne Hodinsson qui prend le relais à la basse électrique.

Methämmer

Le huitième album studio sort en 2018. Il est considéré comme le meilleur album du groupe jusque là. En effet, il atteint la 6 place dans les charts allemands.

En juin 2019, le groupe signe un nouveau contrat avec Napalm Records et célèbre son 15 anniversaire lors de la tournée Metfest en décembre 2019.

Das Elfte Gebot

En mai 2020, le groupe fait la promotion de son neuvième album avec une reprise de I See Fire, une chanson aux paroles en anglais pour la première fois.

L'album sort le 26 mai.

En juin 2020, le groupe organise un concert en plein air au château d'Abenberg diffusé sur YouTube sous le nom « 11: O: A », mais aucun spectateur n'est présent en raison de l'interdiction des événements en raison de la pandémie de COVID-19 en Allemagne ; le concert a été financé grâce à une campagne de financement participatif.

Das Elfte Gebot est le premier album du groupe à sortir sur disque vinyle. Il existe également une édition étendue de l'album qui contient sept reprises (« The Seven Deadly Sins » - Les sept péchés capitaux) sur un support sonore supplémentaire. Des vidéoclips sont publiés pour onze titres de l'album, dont deux pour la reprise I See Fire - une pour le studio et une pour la version live.

Le 9 juin 2021, le groupe annonce sur les réseaux sociaux que le batteur de longue date Robert Gruss (alias « Sir Lanzeflott ») quitte le groupe avec effet immédiat. Aucun successeur n'ayant été choisi, la place de batteur est tenue par divers musiciens invités pour les concerts. Le 14 août 2021, le groupe Megaherz annonce le départ de son batteur Rolf Hering, au motif qu'il joue désormais de la batterie avec Feuerschwanz. Le groupe officialise sa venue le 10 septembre sur les réseaux sociaux.

Le 15 août 2021, Feuerschwanz fait un concert live dans le parc de l'émission ZDF-Fernsehgarten. Le groupe joue un medley de Das Elfte Gebot ainsi qu'une reprise de la chanson Hier Kommt Alex du groupe punk allemand Die Toten Hosen.

Memento Mori

Le dixième album studio (Memento mori signifie en latin « souviens-toi que tu vas mourir ») sort le 30 décembre 2021. Le poste de batteur du groupe étant vacant pendant la période d'enregistrement de cet album, c'est le producteur Simon Michael qui se met derrière les fûts.

L'album atteint immédiatement la première place dans les charts allemands après sa sortie.

Style

Musique et paroles

Dans ses chansons, Feuerschwanz aborde divers sujets tels que les contes de fées classiques réinterprétés, les professions et coutumes médiévales réelles ou supposées comme le droit de cuissage dans Prima Nocte (titre de leur premier album). Le groupe décrit son style sur les premiers albums comme étant du Middle Ages Folk Comedy. Toutefois, le groupe réduit principalement les sujets à des messages de base triviaux, frivoles et hédonistes. Les paroles sont souvent grossières et même grivoises et n'ont pas été accueillies positivement par les critiques.

Les titres Feuerkantate et Bärentanz (danse de l'ours) reprennent des mélodies médiévales traditionnelles et comptent parmi les rares titres instrumentaux du groupe.

En plus des titres écrits par le groupe, le répertoire de Feuerschwanz comprend des chansons écrites à l'origine par d'autres groupes.

Autre sujet que l'on retrouve toujours dans les paroles et qui fait aussi partie de la devise du groupe : l'hydromel (Met en allemand). Il est l'objet de plusieurs chansons à boire notamment sur le second album studio Met & Miezen. En outre, une saga sur le guerrier des hydromels (Krieger des Mets) est créée pour Methämmer. Il est chanté dans le cadre de rituels maçonniques.

Initialement, le genre musical de Feuerschwanz pouvait être principalement attribué au rock médiéval. Mais depuis les albums Methämmer et Das elfte Gebot, leur style musical est de plus en plus orienté métal.

Enfin, le groupe aime à faire des reprises (notamment sur les disques 2 des éditions de luxe de Das Elfte Gebot et Memento Mori), puisant dans des sources aussi diverses que Seeed, Ed Sheeran, Rammstein ou encore O-Zone, Powerwolf ou Amon Amarth.

Scénique

L'une des caractéristiques du groupe en live est de faire appel à des « minous » (Miezen en allemand, terme que l'on retrouve dans le titre de leur second album Met & Miezen). Il s'agit de femmes maquillées et déguisées en créatures félines qui servent de danseuses et d'animatrices sur scène.

Membres

Membres actuels

 Hauptmann Feuerschwanz — chant, guitare acoustique (depuis 2004)
 Johanna von der Vögelweide — violon, vielle à roue (depuis 2005)
 Prinz R. Hodenherz III — flûte,  guitare, cornemuse, chant (depuis 2007)
 Hans der Aufrechte — guitare (depuis 2008)
 Jarne Hodinsson — basse, chant (depuis 2018)
 Rollo H. Schönhaar — batterie (depuis 2021)

Anciens membres
 Eysye, der Mann mit der eisernen Maske — basse, chant (2004-2009)
 Richard Hodenherz I — flûte, flûte irlandaise, cornemuse, chant (2004-2007)
 Knappe Latte — percussion, chant (2004-2009), basse, chant (2009-2014)
 Walther von der Vögelweide — violon, chant (2004-2005)
 Sir Lanzeflott — batterie, chant (2005-2021)
 Ronja Hodenherz — flûte, chant (2006-2007)
 Felix Taugenix — basse, chant (2014-2018)

Chronologie

Discographie

Albums studios

Albums Live

 2008 : Drachentanz - Live (enregistrements Deaf Shepherd)
 2015 : 10 Jahre Feuerschwanz - Live (FAME Recordings ; également en édition étendue avec CD + DVD)

Compilations

Joués en direct à la radio

 2014 : Gods of Met (F.A.M.E. Recordings)

Vidéographie

Clips

Lyric vidéos
 2014 : Herz im Sturm, tiré de l'album Auf's Leben
 2020 : Amen & Attack, reprise de Powerwolf, tiré de l'album Das Elfte Gebot
 2022 : The Final Countdown, reprise de Europe, tiré de l'album Todsünden
 2023 : Fegefeuer, tiré de l'album éponyme

Clips Live

Participations
 2020 : Kaufmann und Maid, titre collectif avec des membres des groupes , Subway to Sally, Feuerschwanz, Tanzwut, dArtagnan, Patty Gurdy
 2022 : Königsgarde, du groupe Schandmaul avec la participation de Saltatio Mortis

DVD
 2015 : 10 Jahre Feuerschwanz

Références

Liens externes

Groupe de medieval rock

Feuerschwanz


Cygnus je potrošna američka teretna svemirska letjelica koju je razvila tvrtka Orbital Sciences Corporation, a danas je proizvodi i lansira Northrop Grumman Space Systems kao dio NASA -inog programa Commercial Resupply Services (CRS). Lansira ga Northrop Grummanova raketa Antares ili ULA -in Atlas V i dizajniran je za transport zaliha do Međunarodne svemirske postaje (ISS) nakon povlačenja američkog Space Shuttlea. Od kolovoza 2000. godine, misije za opskrbu ISS- a redovito su letjele ruskom svemirskom letjelicom Progress, kao i europskim automatiziranim prijenosnim vozilom i japanskim H-II prijenosnim vozilom. Sa svemirskom letjelicom Cygnus i SpaceX Dragonom, NASA nastoji povećati svoje partnerstvo s domaćim komercijalnim zrakoplovstvom i aeronautikom.

Cygnus je latinizirana grčka riječ za labuda i sjeverno zviježđe.

Razvoj

Budući da Rocketplane Kistler nije mogao ispuniti obveze financiranja za svoja lansirna vozila K-1 prema uvjetima sporazuma COTS, NASA je 18. listopada 2007. odlučila raskinuti svoj ugovor s Rocketplane Kistlerom i ponovno dodijeliti njegov ugovor nakon natječaja. Dana 19. veljače 2008. NASA je objavila da je odabrala Orbital Sciences kao novog pobjednika. Dana 23. prosinca 2008. NASA je tvrtki Orbital Sciences dodijelila ugovor vrijedan 1,9 milijardi dolara u sklopu programa Commercial Resupply Services (CRS). Prema ovom ugovoru, Orbital Sciences pristao je isporučiti do 20 tona tereta na ISS do 2016. u osam letova svemirskih letjelica Cygnus.

Do travnja 2010. Orbital je prikazao model svemirske letjelice za dostavu tereta Cygnus u punoj veličini na Nacionalnom svemirskom simpoziju (NSS) u Colorado Springsu, CO.

Lansiran na Antaresu (preimenovanom u Taurus II) raketi-nosaču srednje klase ili Atlasu V, prvi let Cygnusa prvotno je planiran za prosinac 2010.· Pokazna misija Cygnus uspješno je lansirana 18. rujna 2013. Dana 12. siječnja 2014. prva planirana misija opskrbe Cygnusa stigla je na svemirsku postaju; kapsula je nosila božićne darove i svježe voće za astronaute. Dolazak letjelice je odgođen, prvo zbog potrebe za popravkom stanice, a zatim zbog hladnog vremena na mjestu lansiranja i sunčevih baklji koje su prisilile na odgode.·

S lansiranjem Orb CRS-4 na Atlasu V u prosincu 2015., poboljšana verzija Cygnusa imala je svoj debi. Iako je od početka planirano letjeti u petoj misiji, neuspjeh Orb CRS-3 i kasniji prelazak na Atlas V značili su odgodu. Međutim, unaprijeđenja u pakiranju i dodatnim mogućnostima Atlasa omogućile su povećanje nosivosti na 3,500 kg.

Dizajn

Svemirska letjelica Cygnus sastoji se od dvije osnovne komponente: Modula za teret pod tlakom (PCM) i Servisnog modula (SM). PCM proizvodi Thales Alenia Space u Torinu (Italija). Početni PCM imaju praznu masu od 1.500 kg i obujam 18 m 3. Servisni modul izradio je Orbital ATK i temelji se na njihovim sabirnicama svemirskih letjelica GEOStar i LEOStar kao i komponentama iz razvoja svemirske letjelice Dawn. Ima bruto masu od 1.800 kg s propulzijom koju osiguravaju potisnici koji koriste hipergolična pogonska goriva hidrazin i didušikov tetroksid (masa pogonskog goriva je 800 kg). Servisni modul može proizvesti do 4 kW električne energije preko dva solarna niza od galij arsenida. Dutch Space je 12. studenog 2009. objavio da će osigurati solarne panele za prvu svemirsku letjelicu Cygnus.

Četvrta i sve naredne svemirske letjelice Cygnus planirane su u "poboljšanoj" varijanti, jer je standardna varijanta povučena iz upotrebe. Oni će koristiti rastegnuti PCM od 1800 kilograma (prazna težina) koji povećava unutarnji volumen na 27 m 3 i servisni modul koristit će Orbital ATK Ultraflex solarne nizove koji će osigurati istu količinu energije kao prethodni solarni nizovi, ali uz manju masu. Novi gornji stupanj koji je izradio Orbital ATK, Castor 30XL, koristit će se zajedno s poboljšanim Cygnusom; zbog snažnijeg gornjeg stupnja i lakših solarnih nizova, korisni teret koji Cygnus može isporučiti na ISS povećat će se za 700 kg.

Tijekom nominalnih CRS misija, Cygnus manevrira blizu Međunarodne svemirske postaje, gdje robotska ruka Canadarm2 hvata svemirsku letjelicu i vezuje je za zajednički mehanizam za sidrenje na modulu Harmony na sličan način kao japansko H-II i umirovljeni SpaceX Dragon, ali ne i drugo aktivno američko CRS Dragon 2 vozilo, koje pristaje autonomno. Za tipične misije, planirano je da Cygnus ostane na vezu oko 30 dana. Za razliku od Dragona 2 i ranijeg Dragona, Cygnus ne nudi mogućnost vraćanja tereta. Međutim, može se napuniti zastarjelom opremom i smećem za destruktivni ponovni ulazak, slično ruskim vozilima Progress.

Prethodno planirana varijanta Cygnusa bi zamijenila PCM s Unpressurized Cargo Module (UCM), temeljenom na NASA-inom ExPRESS Logistics Carrieru, i koristila bi se za prijevoz tereta bez tlaka, kao što su ISS orbitalne zamjenske jedinice. Druga predložena varijanta bi zamijenila PCM s modulom povratnog tereta (RCM), koji bi omogućio Cygnusu da vrati teret na Zemlju.

Varijanta modula Lunar Gateway
U kolovozu 2019. NASA je odlučila samostalno koristiti svoj dizajn za Minimal Habitation Module (sada poznat kao Habitation and Logistics Outpost ili HALO) Lunar Gatewaya za Northrop Grumman Innovation Systems, koji je nudio minimalistički dizajn od 6,3 x 3 metra koji se temelji izravno na poboljšanom Cygnusu, kao i veći dizajn od 7 metara sa 4,4 metra koji se također temelji na Cygnusu, na čijoj vanjskoj strani će se dodati radijalni priključni priključci, radijatori montirani na tijelo (BMR), baterije i komunikacijske antene. Northrop Grumman Innovation Systems odlučio se za izradu minimalističkog dizajna, koji nudi prednost kompatibilnosti komponenti i ubrzanog testiranja sustava za održavanje života na postojećim svemirskim letjelicama Cygnus. Dana 5. lipnja 2020. NASA je tvrtki Northrop Grumman Innovation Systems dodijelila ugovor vrijedan 187 milijuna dolara za dovršetak preliminarnog dizajna HALO-a. NASA će potpisati zasebni ugovor s Northropom za proizvodnju HALO-a i za integraciju s Power and Propulsion Elementom (PPE), koji gradi Maxar.

Izvori

Vanjske poveznice

 Orbital Sciences news page for Cygnus
 NASA Commercial Resupply Mission Update : Northrop Grumman
 Thales Alenia Space page for Cygnus
 Computer animation of the Standard Cygnus delivering cargo to the ISS - Youtube

Svemirske letjelice

Cygnus (svemirska letjelica)


Susan O'Connor est une préhistorienne australienne, professeure émérite à la School of Culture, History & Language de l'Université nationale australienne. Ses recherches portent principalement sur les preuves de l'établissement des premières populations humaines dans la région du bassin Indo-Pacifique au cours du Pléistocène supérieur. O'Connor a mené des fouilles archéologiques dans le Territoire du Nord de l'Australie, à Kimberley (Australie-Occidentale), en Indonésie, en Papouasie-Nouvelle-Guinée et au Timor oriental. Ses recherches ont livré la première trace d'anciens groupes humains vivant dans la région de Kimberley, il y a plus de , et le premier site ancien d'art rupestre en Australie.

Formation
Susan O'Connor a étudié l'archéologie à l'Université de Nouvelle-Angleterre (Australie) et a obtenu son diplôme avec distinction en 1980. Elle a poursuivi ses études à l'Université d'Australie-Occidentale où elle a obtenu son doctorat en 1991.

Carrière
Susan O'Connor a été maître de conférences à l'Université d'Australie-Occidentale (UWA) de 1991 à 1994. En 1994, elle a accepté une bourse de recherche à l'Université nationale australienne (ANU) dans le département d'archéologie et d'histoire naturelle. En 2005, elle a été promue à la tête du département et en 2008, elle a été nommée professeur titulaire.

Principales découvertes archéologiques

Grotte du Timor oriental
Susan O'Connor a dirigé une mission de recherche qui a découvert un site de grottes au Timor oriental, avec des traces d'individus vivant il y a plus de . C'est « la plus ancienne preuve d'occupation par l'Homme moderne sur des iles qui étaient les tremplins de l'Asie du Sud-Est vers l'Australie ». Avant les recherches d'O'Connor, les chercheurs pensaient que les premiers hommes modernes avaient migré de l'Asie du Sud-Est insulaire vers l'Australie par le Nord, via Bornéo, Sulawesi, et la Papouasie-Nouvelle-Guinée. Avec cette découverte, O'Connor pense que les premiers humains ont pu transiter par le Sud en passant par le Timor oriental pour gagner l'Australie.

Chien domestique au Timor oriental
O'Connor a travaillé dans une équipe qui a mené des recherches sur une sépulture de chien trouvée à Matja Kuru, au Timor oriental. Leur découverte montre la présence de chiens domestiques sur le site il y a environ . L'analyse des restes a révélé un certain nombre de similitudes morphologiques entre les chiens modernes et le chien trouvé dans la sépulture. O'Connor et son équipe suggèrent que la présence de chiens domestiques peut indiquer qu'un mode de vie de chasseurs était encore répandu à l'époque.

Vestiges de pêche
En 2017, l'équipe de recherche d'O'Connor a trouvé les plus anciens hameçons du monde dans une ancienne sépulture située sur l'île d'Alor, en Indonésie. Cinq hameçons circulaires et rotatifs, probablement utilisés pour la pêche en haute mer, ont été trouvés sous le menton et autour des mâchoires d'un squelette de femme adulte enterré il y a . Cette découverte contredit la théorie selon laquelle la plupart des activités de pêche sur l'île auraient été menées par des hommes. Jusqu'en 2017, les plus anciens hameçons connus avaient été trouvés dans une sépulture située en Sibérie et étaient datés d'environ .

Prix et distinctions
De 1999 à 2003, Susan O'Connor bénéficie d'une bourse QEII du Conseil australien de la recherche , puis en 2012 de l'Australian Research Council Laureate Fellowship .
En 2007 elle est élue Fellow de l' (FAHA) .
Elle est lauréate en 2011 de la médaille Rhys Jones pour contribution exceptionnelle à l'archéologie australienne . En 2018 elle reçoit le prix du vice-chancelier de l'ANU pour l'excellence en recherche.

Publications (sélection)

Articles

Ouvrages

Références

Liens externes

Préhistorien australien
Archéologue australienne
Professeur à l'université nationale australienne
Étudiant de l'université d'Australie-Occidentale

Sue O'Connor


«Taking Chances» es un sencillo de Celine Dion fue escrita por el compositor Kara DioGuardi y exmiembro de Eurythmics,y de Platinum Weird Dave Stewart. La canción fue lanzada originalmente en febrero de 2007, y más tarde hizo famosa una versión de Céline Dion, lanzado en septiembre de 2007.Fue interpretado en un episodio de Glee por la cantante Lea Michele.

Versión de Celine Dion
«Taking Chances» fue interpretada por Celine Dion para su álbum Taking Chances., la canción fue lanzada en radio el 10 de septiembre de 2007 también fue lanzado como descarga digital el 18 de septiembre de 2007 en los Estados Unidos y Europa.Taking Chances fue lanzada el 24 de octubre de 2007 en Japón, entre el 25 de octubre y el 12 de noviembre de 2007 en Europa y el 3 de noviembre de 2007 en Australia y Nueva Zelanda.

Dion grabó la versión el 7 de abril de 2007 fue producido por John Shanks ganador de un Premio Grammy.

En 2008 la canción fue incluida en el álbum en vivo Taking Chances World Tour: The Concert.

La canción fue nominada en la categoría "Canción del año" en los Premios Juno. También fue votada entre las top 20 del género pop por
About.com.

Canciones

North American/European digital single
 «Taking Chances» – 4:02

European CD single/digital single
 «Taking Chances» – 4:02
 «Map to My Heart» – 4:15

Japanese CD single
 «Taking Chances» – 4:02
 «To Love You More» (radio edit) – 4:42

Australian/European digital EP
 «Taking Chances» – 4:02
 «Map to My Heart» – 4:15
 «Taking Chances» (I-Soul extended remix) – 7:32

Australian/European CD maxi single
 «Taking Chances» – 4:02
 «Map to My Heart» – 4:15
 «Taking Chances» (I-Soul extended remix) – 7:32
 «Taking Chances» (in-studio video) – 4:11

French CD single/digital EP
 «Taking Chances» – 4:02
 «Immensité» – 3:35
 «Map to My Heart» – 4:15

French digital EP
 «Taking Chances» – 4:02
 «Immensité» – 3:35
 «Map to My Heart» – 4:15
 «Taking Chances» (I-Soul extended remix) – 7:32

French CD maxi single
 «Taking Chances» – 4:02
 «Immensité» – 3:35
 «Map to My Heart» – 4:15
 «Taking Chances» (I-Soul extended remix) – 7:32
 «Taking Chances» (in-studio video) – 4:11

Video musical
El video musical de "Taking Chances" es simple, con la interpetaciones de Stewart y DioGuardi con una banda en blanco y negro. El video es del mismo estilo de los vídeos musicales de "Happiness" y "Will You Be Around".

Lista de posiciones y certificaciones

Referencias

Sencillos de 2007
Sencillos número uno en la Dance Club Songs de Billboard

Taking Chances (canción)


Ernesto Laclau (d. 1935 - ö. 13.04.2014) Arjantinli politik kuramcı sıklıkla, post-Marksist olarak tanınmaktadır. University of Essex' de Politik Kuram kürsüsünde profesördür, yıllarca İdeoloji ve Konuşma Çözümlemesi alanları doktora programlarının yöneticiliğini yapmıştır.
Laclau, Kuzey Amerika'da birçok üniversitede, Latin Amerika, Batı Avrupa, Avustralya ve Güney Afrika' da ders verdi. Son olarak, The University at Buffalo' dan ayrıldı ve bir süre Northwestern University'de ders vermişir.

Laclau'nun en önemli kitabı Hegemony and Socialist Strategy - Hegemonya ve Sosyalist Strateji dir, bu kitabını hayat arkadaşı Chantal Mouffe ile birlikte yazmıştır. Onların düşünceleri genellikle, her ikisi de 1960'ların toplumsal ve öğrenci hareketlerinde politik olarak etkin oldukları ve daha sonra işçi sınıfına ve yeni toplumsal hareketlere katılmaya çalıştıkları için, post-marksist olarak tanımlanmaktadır. Marksist ekonomik gerekirciliği ve sınıf mücadelesinin toplumda vazgeçilmez bir antagonizma olmasını reddettiler. Tersine bütün antagonizmaların ifade edilebileceği radikal agonistik çoğulculuk demokrasisini savundular.

Laclau Sevilla'da 2014'te geçirdiği bir kalp krizi sonucu ölmüştür.

Kitaplar

 Politics and Ideology in Marxist Theory - Marksist Kuramda Politikalar ve İdeoloji (NLB, 1977)
 Hegemony and Socialist Strategy - Hegemonya ve Sosyalist Strateji (Chantal Mouffe ile) (Verso, 1985)
 New Reflections on the Revolution of our Time - Zamanımızın Devrimi Üzerine Yeni Yansımalar (Verso, 1990)
 The Making of Political Identities - Siyasi Kimlikler Oluşturma (editor) (Verso, 1994)
 Emancipation(s) (Verso, 1996)
 Contingency, Hegemony, Universality - Temas , Hegemonya, Evrensellik (Judith Butler ve Slavoj Zizek ile) (Verso, 2000)
 On Populist Reason - Popülist Neden Hakkında (Verso, 2005)
 Elusive Universality - Bulunmaz Evrensellik (Routledge, forthcoming 2007)

Ayrıca bakınız
 Dekonstrüksiyonistler
 Louis Althusser
 Antonio Gramsci
 İdeoloji
 Marksizm
 Slavoj Žižek

Dış bağlantılar
 Centre for Theoretical Studies, University of Essex Includes Laclau papers on populism and the philosophical roots of discourse theory
 Ideology and Discourse Analysis network
 Hearts, Minds and Radical Democracy Interview with Ernesto Laclau and Chantal Mouffe
 Entrevista a Ernesto Laclau sobre el juego de la política

1935 doğumlular
Marksist teorisyenler

Ernesto Laclau


Günter Oldenburg (* 1. Juli 1930 in Daber, Pommern; † 8. April 2016 in Berlin) war ein deutscher Radrennfahrer.

Karriere
Günter Oldenburg kam 1945 mit seiner Familie als Vertriebener nach Berlin, wo er 1947 bei Derby Pankow mit dem Radsport begann. Ab 1951 startete er für Empor Nord Berlin, später für den SC Einheit Berlin. Sechsmal wurde er bei den DDR-Meisterschaften im Bahnradsport DDR-Meister in verschiedenen Disziplinen: 1951 errang er drei Titel, im 1000-Meter-Zeitfahren, in der Einerverfolgung und im Zweier-Mannschaftsfahren (mit Heinz Busse), 1952 nochmals im Zeitfahren; zweimal errang er den Titel im Querfeldeinrennen (1954, 1957). Zudem wurde er Meisterschafts-Zweiter im Tandemrennen mit Georg Sternberg. 1956 gewann Oldenburg Rund um die Hainleite, Rund um Dortmund sowie Berlin–Prenzlau–Berlin. 1957 wurde er Dritter in der Gesamtwertung der DDR-Rundfahrt. 1958 gewann er zwei Etappen der Ägypten-Rundfahrt und kam auf den 7. Rang der Gesamtwertung. Auf der Berliner Winterbahn errang er zahlreiche Siege im Zweier-Mannschaftsfahren.

1960 verließ Günter Oldenburg die DDR in Richtung West-Berlin, wo er bis zuletzt lebte. Dort fuhr er für den BRC Grün-Weiß und wurde 1961 mit dem Bahnvierer deutscher Vizemeister und gewann 1962 den Berliner Meistertitel. Für den Bund Deutscher Radfahrer (BDR) startete er 1963 bei der Weltmeisterschaft im Querfeldeinfahren in Calais, nachdem er schon 1957 Cross-WM-Teilnehmer für die DDR gewesen war und dort mit Platz 13 bestplatzierter  DDR-Fahrer war.

Insgesamt errang Günter Oldenburg rund 300 Erfolge. Nach dem Ende seiner aktiven Radsportlaufbahn führte er ein renommiertes Sport-Center in Berlin. Ab 1990 trat er als Senior für den RC Charlottenburg an und wurde Vizeweltmeister bei den Masters im Tiroler St. Johann und feierte mehrfach Erfolge im Paarzeitfahren. 1993 gewann er Bronze bei der Deutschen Meisterschaft der Senioren der über Sechzigjährigen. Sein jüngerer Bruder Horst Oldenburg war ebenfalls als Radrennfahrer aktiv, sein Sohn Bernd wurde 1981 deutscher Vize-Meister im Straßenrennen der Amateure.

Weblinks

Einzelnachweise

Radsportler (DDR)
DDR-Meister (Radsport)
Bahnradfahrer
Sportler (Berlin)
Unternehmer (Berlin)
DDR-Bürger
Deutscher
Geboren 1930
Gestorben 2016
Mann

Günter Oldenburg (Radsportler)


Aegialitis, maleni biljni rod u porodici vranjemilovki, dio reda klinčićolike. Postoje svega dvije priznate vrste, jedna iz tropske Azije, a druga iz Australije.

Vrste
 Aegialitis annulata R.Br.
 Aegialitis rotundifolia Roxb.

Izvori

Vranjemilovke

Aegialitis


Þorvaldur Davíð Kristjánsson (f. 27. september 1983) er íslenskur leikari og söngvari. Þorvaldur útskrifaðist árið 2011 með BFA-gráðu af leiklistarbraut frá Juilliard listaháskólanum (The Juilliard School) í New York í Bandaríkjunum.

Ferill

 Reykjavík Whale Watching Massacre (2009)
 Svartur á leik (2012)
 Vonarstræti (2014)
 Dracula Untold (2014)
 Ég man þig (2017)
 Svanurinn (2017)
 White Lines (2020) (sjónvarpsþættir)
 Ráðherrann (2020)
 Já fólkið (2021) (stuttmynd)
 Svar við bréfi Helgu (2022)
 FBI: International (2023) (sjónvarpsþættir)

Tilvísanir

Tenglar

Fólk fætt árið 1983
Íslenskir leikarar

Þorvaldur Davíð Kristjánsson


Francis Thomas-Fitzmaurice,  comte de Kerry ( - ) est un pair irlandais. Il est l'héritier d'une grande fortune, mais son extravagance conduit à la perte de tous ses domaines irlandais.

Biographie
Il est le fils unique de William FitzMaurice (2e comte de Kerry), et de Lady Gertrude Lambart, fille de Richard Lambart,  comte de Cavan et de Margaret Trant. Son père meurt alors qu'il n'a que sept ans et il devient pupille de la chancellerie. Il fait ses études à l'Université de Dublin où il obtient son baccalauréat ès arts en 1758 et sa maîtrise ès arts en 1759.

En 1768, il épouse Anastasia Daly, fille cadette et cohéritière de Peter Daly de Queensbury, comté de Galway. Elle obtient le divorce par une loi du Parlement de son premier mari (qui est aussi son cousin), Charles Daly de Loughrea, afin d'épouser Lord Kerry. Le mariage suscite de nombreux commentaires, pour la plupart défavorables: à part la décision de divorcer de son ancien mari, une étape qui est encore ressentie par beaucoup dans la bonne société comme scandaleuse, Anastasia est beaucoup plus âgée que son mari, socialement elle n'est pas son égale, et elle est catholique. Comme son mari, elle est extravagante et sa famille lui reproche les pertes financières désastreuses de son mari. Néanmoins, l'inscription qu'il a placée sur sa tombe à l'Abbaye de Westminster indique clairement qu'il n'a jamais regretté de l'avoir épousée : elle précise que pendant 31 ans, elle l'a rendu le plus heureux de l'humanité, grâce à sa « charité, sa bienveillance, sa vérité, sa sincérité, sa douceur. et simplicité ».

D'autres qui connaissent le couple adoptent une vision plus négative: Horace Walpole appelle Lord Kerry "un simple jeune pair irlandais qui a épousé une Irlandaise âgée, qui a divorcé à cause de lui, et a gaspillé un vaste domaine sur l'ostentation la plus oisive". Le cousin et héritier du comte, William Petty,  comte de Shelburne, écrit sans charité qu'« il tomba amoureux d'une femme mariée de vingt ans son aînée, la fille d'un éminent avocat catholique romain, et elle ayant obtenu le divorce, l'épousa- [elle était] une personne extraordinairement vaine. Ayant leur façon de se battre dans la bonne société et n'ayant pas d'enfants, ils ont vendu chaque acre de terre qui appartenait à notre famille depuis l'époque d'Henri II".

Lady Kerry est décédée le 9 avril 1799. Son mari meurt en 1818 et est enterré dans la même tombe à l'abbaye de Westminster. Il n'a pas d'enfants et le titre devient un titre supplémentaire du marquis de Lansdowne, descendant de son oncle John Petty (1er comte de Shelburne).

Références

 Cokayne Complete Peerage 13 volumes (1910-1959) Réimprimé Gloucester 2000 Vol VII, p. 215
 Collins, Arthur Peerage of England 12 volumes Londres 1812 Vol. II, p. 437
 Base de données des domaines fonciers de l'Université nationale d'Irlande à Galway Domaine : Fitzmaurice (comte de Kerry)

Personnalité inhumée à l'abbaye de Westminster
Étudiant de Trinity College (Dublin)
Comte de la pairie d'Irlande
Décès en juillet 1818
Naissance en septembre 1740
Décès à 77 ans

Francis Thomas-Fitzmaurice (3e comte de Kerry)


Arnold Chikobava (; March 14, 1898 – November 5, 1985) was a Soviet Georgian linguist and philologist best known for his contributions to Caucasian studies and for being one of the most active critics of Nicholas Marr's controversial monogenetic "Japhetic" theory of language.

Chikobava was born in the small village of Sachikobavo in Samegrelo, western Georgia (then part of Imperial Russia). He graduated from the recently established Tbilisi State University in 1922 and earned a degree there, later serving as a docent (1926–33) and professor (1933-85). For years, he headed the Department of Caucasian Studies at Tbilisi State University (1933–60), and the Department of Ibero-Caucasian languages at the Institute of Linguistics in Tbilisi (1936–85). The institute, briefly directed by Chikobava from 1950 and 1952, now bears his name. In 1941, he became one of the founding members of the Georgian Academy of Sciences and was elected to its Presidium from 1950 to 1963. For his prolific work, he was awarded numerous Soviet and international prizes and titles. He authored a series of Georgian dictionaries and influential works on the structure and history of Caucasian languages.

Most of his fame, however, came through his criticism of Marr's speculative linguistic theory that was adopted, for a while, as an official ideology by Soviet scholars. While most of Marr's opponents came under heavy pressure from the Soviet authorities, Chikobava benefited from his friendship with the First Secretary of the Georgian Central Committee, Kandid Charkviani, and continued his attacks against Marr's hypotheses. Finally, he sent his report to Joseph Stalin; he met Stalin personally in 1950. Soon, Stalin denounced Marr's theory in his famous Pravda article on linguistics (one ghostwriter was, most probably, Chikobava himself).

Chikobava died in Tbilisi at the age of 87. He was buried on the grounds of Tbilisi State University.

References

External links
 Arnold Chikobava Institute of Linguistics of the Georgian Academy of Sciences

1898 births
1985 deaths
People from Samegrelo-Zemo Svaneti
Mingrelians
Linguists from the Soviet Union
Linguists from Georgia (country)
Philologists from Georgia (country)
Academic staff of Tbilisi State University
Members of the Georgian National Academy of Sciences
Linguists of Caucasian languages
Linguists of Kartvelian languages
Paleolinguists
Linguists of North Caucasian languages
20th-century linguists
20th-century philologists
Historical linguists
Honoured Scientists of Georgia (country)

Arnold Chikobava


Shigemitsu Egawa (født 31. januar 1966) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Honda FC, Nagoya Grampus Eight og Vissel Kobe.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shigemitsu Egawa


Tito Paris (* 30. Juni 1963 in Mindelo, São Vicente, Republik Kap Verde) ist ein kap-verdischer Sänger und Musiker (Gitarrist). Er ist ein bedeutender Vertreter der Coladeira und neben Teofilo Chantre und Cesária Évora einer der bekanntesten Vertreter kap-verdischer Musik.

Leben

Der in der kapverdischen Musikhauptstadt Mindelo geborene Tito Paris macht seit seinem 10. Lebensjahr Musik. Um sich seinen Traum erfüllen zu können, musste sich der Junge aus armen Elternhaus Instrumente leihen oder von seinem Onkel, der Instrumentenbauer war, schenken lassen. 1980 hatte er sein erstes Arrangement bei einer Band, die auf den Kap Verden sehr berühmt war, mit dem Namen "Os gaiatos". In Portugal schließlich wurde er Mitglied einer Exilband von dort lebenden Kapverdianern, der er von 1982 bis 1985 angehörte.

Während seiner Musikkarriere spielte er Konzerte in Portugal, Frankreich (Cannes), New York City, Boston, den Niederlanden und Brüssel.

Seine Songs singt er zumeist in kapverdischem Kreol und Portugiesisch. Als Komponist schrieb er auch Songs für Bana und Cesaria Evora.

Er ist heute Besitzer eines Restaurants und lebt in Lissabon.

Diskografie

Tito Paris, 1987.
Dança ma mi criola, 1993.
Graça de tchega, 1999.
Beleza, 1999.
Guilhermina, 2002.
Live in Lisbon, 2002.
Acustico na Aula Magna, 2004.
Acustico, 2007 (= erweiterte Neuausgabe von "Acustico na Aula Magna").
Mozamverde, 2010 (zusammen mit Otis).
Mim ê bô, 2017.

Quellen

https://www.allmusic.com/artist/tito-paris-p214157
https://www.lusafrica.com/4_1.cfm?p=62tito-paris-capeverde-lusafrica
https://uni-hildesheim.de/ntama/index.php?option=com-content&view=article§id=61&Itemid=40

Sänger
Künstler (Kap Verde)
Kapverdier
Person (Mindelo)
Geboren 1963
Mann

Tito Paris


A guerra psicoquímica envolve o uso de agentes psicofarmacológicos (drogas ou substâncias químicas que alteram a mente) com a intenção de incapacitar um adversário através da indução temporária de alucinações ou delírio. Esses agentes têm sido geralmente considerados armas químicas e, mais estritamente, constituem um tipo específico de agente incapacitante. Embora nunca tenha se desenvolvido em um sistema de armas eficaz, a teoria e a pesquisa da guerra psicoquímica — juntamente com a pesquisa sobreposta de drogas de controle mental — foi secretamente perseguida em meados do século XX pelos militares e Central Intelligence Agency (CIA) no contexto da Guerra Fria. Esses programas de pesquisa foram encerrados quando vieram à tona e geraram polêmica na década de 1970. O grau em que a União Soviética desenvolveu ou implantou agentes semelhantes durante o mesmo período permanece em grande parte desconhecido.

História

Uso psicoquímico antigo
O uso de produtos químicos para induzir estados alterados da mente remonta à antiguidade e inclui o uso de plantas como o espinheiro (Datura stramonium) que contêm combinações de alcalóides anticolinérgicos. Em 184 aC, o exército de Aníbal usou plantas de beladona para induzir a desorientação.

Uso por povos indígenas
Os registros indicam que em 1611, na colônia britânica de Jamestown, na Virgínia, uma droga não identificada, mas tóxica e alucinógena, derivada de plantas locais, foi implantada com algum sucesso contra os colonos brancos pelo chefe Powhatan.

Em 1881, membros de uma expedição de pesquisa ferroviária francesa que cruzava o território tuaregue no norte da África comeram tâmaras secas que os membros das tribos aparentemente haviam contaminado deliberadamente com meimendro egípcio (Hyoscyamus muticus, ou H. falezlez), com efeito devastador.

Pesquisa militar moderna
Na década de 1950, a CIA investigou o LSD (dietilamida do ácido lisérgico) como parte de seu Projeto MKUltra. No mesmo período, o Exército dos EUA realizou os experimentos humanos secretos do Arsenal Edgewood, que surgiram do programa de guerra química dos EUA e envolveram estudos de várias centenas de voluntários. A Grã-Bretanha também estava investigando o possível uso de LSD e do produto químico BZ (3-Quinuclidinil benzilato) como armas de drogas não letais no campo de batalha. Os Estados Unidos eventualmente armaram BZ para entrega na bomba de fragmentação M43 BZ até que os estoques foram destruídos em 1989. Tanto os EUA quanto a Grã-Bretanha concluíram que os efeitos desejados das armas antidrogas eram imprevisíveis nas condições do campo de batalha e desistiram da experimentação.

Relatos de armas de drogas associadas ao bloco soviético foram considerados não confiáveis, dada a aparente ausência de documentação nos arquivos do Estado. O pesquisador húngaro Lajos Rosza escreveu que os registros das reuniões do Conselho de Defesa do Estado da Hungria de 1962 a 1978 sugerem que o fórum do Pacto de Varsóvia considerou um agente psicoquímico como a metanfetamina como uma possível arma.

Ligações externas

 Vídeo

 British military LSD test
 Czechoslovak military LSD test
 American military LSD test

Farmácia

Guerra psicoquímica


මිසයිල යනු ස්වයංක්‍රියව ක්‍රියාක්මක වන, ඉලක්කයක් සදහා ආයුධයක් ලෙස ක්‍රියාත්මක වන පුපුරණ ද්‍රවය රැගත් ප්‍රක්ෂිප්ත ආයුධයකි. මිසයිල විදිනය ලෙස භාවිත කරන්නේ රොකට්ටුවකි. ඊට අමතරව ˝ටර්බොජෙට්˝ (Turbojet) රැම්ජෙට් ( ramjet ) සහ ˝ටර්බොෆැන්˝ එංජින් බාවිතා කළ හැකිය.

මිසයිල යන වචචනය ලතින් වචනයක් වන ˝මීටර්˝ (mittere) යන ක්‍රියා පදයෙන් වන අතර එහි තේරැම වන්නේ ˝යැවීම ˝ යන්නයි.

පුපුරණ ද්‍රව්‍ය
ආයුධ

මිසයිල


La gare de Honsfeld est une ancienne gare ferroviaire belge de la ligne 45A, de Jünkerath à Weywertz située à Honsfeld, village de la commune de Bullange, dans la communauté germanophone de Belgique faisant partie de la province de Liège, en Région wallonne.

Situation ferroviaire
Selon la nomenclature belge, la gare de Honsfeld était établie au  (PK) 5,5 de la ligne 45A, de Losheimergraben (frontière) à Weywertz entre les gares de Losheimergraben et Bullange.

Histoire
La gare de Honsfeld est mise en service le  par l'administration des chemins de fer de l'État prussien qui inaugure le même jour la ligne de Jünkerath à Weywertz.

D'après le projet initial, cette gare aurait été la seule de la commune de Büllingen (Bullange) car la ligne aurait suivi un tracé direct vers Waimes. Les plans sont cependant amendés pour passer plus au nord et desservir Bullange ainsi que Bütgenbach.

Le transport des voyageurs et des marchandises est important dès l'ouverture de la ligne : les marchandises en provenance ou à destination de Honsfeld étant principalement des engrais, des aliments pour bétail ainsi que le bois des forêts environnantes.

La ligne joue un rôle plus secondaire à partir des années 1930 et son trafic de voyageurs au-delà de la frontière n'est pas rétabli immédiatement après les deux guerres mondiales. La ligne ferme aux voyageurs en . La gare, dont le bâtiment endommagé a été démoli en 1945, accueille encore un trafic marchandises jusqu'en 1983. La cour au bois, désormais réservée aux camions, s'étend par-dessus les quais et l'emplacement du bâtiment.

Fermée à l'est de Bullange, la ligne rouvre en 1988, principalement pour des trains militaires et quelques trains d'excursions mais ferme définitivement en 1999. Les rails sont retirés en 2006-2007. Un chemin RAVeL permet désormais de parcourir la ligne sur toute sa longueur jusqu'à Jünkerath en Allemagne.

Patrimoine ferroviaire
Le petit bâtiment de la gare correspondait à un plan type standard prussien mélangeant architecture moderne et traditionnelle. Il était doté de trois travées (deux grandes baies au rez-de-chaussée) avec un toit à deux croupes. Plusieurs ont été édifiés sur des nouvelles lignes dans la région de l'Eifel en 1912. Une halle à marchandises et un bâtiment annexe (tous deux bâtis en bois) complétait ces installations qui devront être rasées après la Seconde Guerre mondiale.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne 45A (Infrabel)
 Liste de gares en Belgique

Liens externes

Gare
Ligne 45A (Infrabel)
Gare disparue dans la province de Liège

Gare de Honsfeld


Vourvouroú, en , est un village côtier du dème de Sithonie, district régional de Chalcidique, en Macédoine-Centrale, Grèce.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Macédoine-Centrale

Vourvouroú


Sezonul 2018-2019 al Ligii I (cunoscută și sub numele de Liga 1 Betano din motive de sponsorizare) a fost cea de-a 101-a ediție a Campionatului de Fotbal al României, și a 81-a de la introducerea sistemului divizionar. A început în data de 21 iulie 2018 și s-a încheiat pe 2 iunie 2019. CFR Cluj, campioana en-titre, și-a apărat cu succes titlul, devenind campioană pentru a cincea oară în istoria sa.

Echipe
Liga I este formată din 14 echipe: douăsprezece echipe din Liga I 2017-18 și două noi echipe din Liga a II-a 2017-18.

Echipele promovate în Liga I

Primul club care a promovat a fost Dunărea Călărași, în urma victorie cu 3-1 împotriva Ripensia Timișoara, pe 5 mai 2018. Dunărea va juca în Liga I , pentru prima dată în istoria lor.

Cel de-al doilea club promovat a fost Hermannstadt, în urma egalului 1-1 împotriva Chindiei Târgoviște, pe 13 mai 2018. Hermannstadt va juca în Liga I pentru prima dată în istoria clubului.

Echipele retrogradate în Liga a II-a

Primul club retrogradat a fost Juventus București, care a fost retrogradată pe 22 mai 2018 după o înfrângere cu 1-3 împotriva Concordiei Chiajna, reușind astfel să stea un singur sezon în prima ligă.

Cel de-al doilea club retrogradat a fost Poli Timișoara, care a retrogradat pe 2 iunie 2018, în urma victoriei cu 1-0 contra Concordiei Chiajna, reușind astfel să stea trei sezoane în prima ligă.

Barajul de promovare/menținere

Barajul pentru deciderea ultimei echipe din acest sezon de Liga I a fost disputat dintre ocupanta locului 12 din Liga I 2017-2018, FC Voluntari, și ocupanta locului 3 din Liga a II-a 2017-2018, Chindia Târgoviște. La finalul celor două manșe, Voluntari și-a păstrat poziția în Liga I.

|}

Stadioane

</div>

Personal și statistici
Note:
Steagurile indică echipa națională așa cum a fost definit în regulile de eligibilitate FIFA. Jucătorii și antrenorii pot deține mai mult de o naționalitate non-FIFA.
Datele statistice sunt bazate pe ceea indică forurile competente de conducere, LPF și UEFA.

Legendă culori

Schimbări de antrenori

Sezonul regular
În sezonul regular, cele 14 echipe s-au întâlnit de două ori, un total de 26 de meciuri pe echipă, partea de sus, primele 6, avansând în play-off și partea de jos, restul de 8, intrând în play-out.

Meciurile sezonului regular

Clasamentul sezonului regular

Pozițiile pe etapă

Play-off
Primele șase echipe din sezonul regular s-au întâlnit de două ori (10 meciuri pe echipă) pentru locuri în Liga Campionilor 2019-2020 și UEFA Europa League 2019-2020, precum și pentru a decide campioana ligii. Punctele realizate în sezonul regular s-au înjumătățit în faza play-off-ului.

Echipele calificate

Note
(*) - Au beneficiat de rotunjire prin adaos.

Clasamentul play-off-ului

Pozițiile pe etapă

|}

Lider

 Notă: Această cronologie include și etapele din play-off și le numerotează începând de la sfârșitul sezonului regular (etapa 26). Exemplu: etapa 1 din play-off este etapa 27 din cronologie.

Play-out
Restul de opt echipe din sezonul regular s-au întâlnit de două ori (14 meciuri pe echipă) pentru evitarea de la retrogradare. Punctele realizate în sezonul regular s-au înjumătățit în faza play-out-ului.

Echipele calificate

Note
(*) - Au beneficiat de rotunjire prin adaos.

Clasamentul play-out-ului

Pozițiile pe etapă

Statistică

Marcatori
Actualizat la data de 28 septembrie.

Clasament total
Acesta este un clasament neoficial cu toate punctele adunate de fiecare echipă în acest sezon, sezon regular + play-off/play-out.

Note

Sezoane Campionatul de Fotbal al României
2018 în fotbal
2019 în fotbal
2018 în România
2019 în România

Liga I 2018-2019


Sirvydis ist ein litauischer männlicher Familienname.

Weibliche Formen
 Sirvydytė (ledig)
 Sirvydienė (verheiratet)

Personen
 Albinas Sirvydis (1949–2021), Strafrichter
 Deividas Sirvydis (* 2000), litauischer Basketballspieler
 Jonas Sirvydis (* 1936), Manager und Ingenieur, Ehrenbürger von Jonava

Familienname
Litauischer Personenname

Sirvydis


An Dendrobium wattii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Joseph Dalton Hooker, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Heinrich Gustav Reichenbach. An Dendrobium wattii in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dendrobium

Dendrobium wattii


Mantaua (titlul original: în ) este un film dramatic sovietic, realizat în 1959 de regizorul Aleksei Batalov, după romanul omonim a scriitorului N. V. Gogol. Filmul a fost debutul regizoral al lui Alexei Batalov și unul dintre primele roluri "mari" ale lui Roland Bîkov.  Alți protagoniști au fost actorii Iuri Tolubeiev, Aleksandra Iojkina și Elena Ponsova.

Conținut

Distribuție

 Rolan Bîkov - Akaki Akakievici
 Iuri Tolubeiev - Petrovici
 Aleksandra Iojkina - soția lui Petrovici
 Elena Ponsova - proprietăreasa
 Georgi Tejkh - o persoană importantă
 Nina Urgant - dna. de moravuri ușoare
 Aleksandr Sokolov	- antreprenor de pompe funebre
 Rem Lebedev - funcționarul asistent, sărbătorit
 Aleksei Batalov - (neacreditat)
 Georgi Kolosov - executorul judecătoresc
 Nikolai Kuzmin - tâlharul
 Liubov Malinovskaia - mama lui Akaki Akakievici
 Glikeria Bogdanova-Cesnokova - soția sărbătoritului
 Mihail Ladigin - cămătarul
 Pyotr Lobanov - paznicul
 Vladimir Maksimov - directorul
 Genadi Voropaiev - ofițerul
 Kira Kreylis-Petrova - servitoarea
 Mihail Vasiliev – cerșetorul

Referințe

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Filme din 1959
Filme dramatice
Filme în limba rusă
Filme regizate de Aleksei Batalov
Filme alb-negru
Filme sovietice

Mantaua (film din 1959)


ශ්‍රී ලාංකික සිනමා අධ්‍යක්ෂවරයෙක් හා තිරනාටක රචකයෙකි.

මුල් සමය
මහනුවර ධර්මරාජ විද්‍යාලයෙන් පාසැල් අධ්‍යාපනය ලද ධර්මසේන පතිරාජ පේරාදෙණිය විශ්ව විද්‍යාලයෙන් සිංහල සහ බටහිර සම්භාව්‍ය සංස්කෘතිය හදාරා 1967 දී ගෞරව උපාධියක් ලබාගත්තේ ය. පාසැල් වියේ පටන් ම සාහිත්‍යයට, නාට්‍ය කලාවට හා සිනමාවට ළැදි ව සිටි පතිරාජගේ මුල් ම සිනමා කෘතිය 1969 දී නිර්මාණය කෙරුණු සතුරෝ නමැති කෙටි චිත්‍රපටය යි. 1974 නිකුත් කෙරුණු අහස් ගව්ව චිත්‍රපටයත් සමග පතිරාජ චිත්‍රපට ලෝකය තුළ පුළුල් අවධානයක් දිනාගත්තේ ය. අහස් ගව්ව මෙරට "වම් ඉවුරේ සිනමාව" වශයෙන් හැඳින්වුණු ප්‍රවණතාවෙහි ආරම්භය සලකුණු කළේ ය.

අධ්‍යක්‍ෂණ
චිත්‍රපට

ටෙලි නාට්‍ය

සම්මාන

මේවාද බලන්න
සිංහල සිනමාව

ධර්මසේන පතිරාජ


He-Man, Kainatın Hakimleri serisindeki ana karakterdir.

1983 ila 1985 yılları arasında çekilen çizgi film; 130 bölüm olarak çekilmiştir. Seride; He-Man ve arkadaşları Eternia'yı ve Şato'sunun sırlarını İskeletor'un kötü emellerinden korumaya çalışır. İskeletor çok kötü bir yaratıktır.

Kainatın Hakimleri serisi, 1987'de sinemaya uyarlanmasının yanı sıra; 1990 ve 1991'de "The New Adventures of He-Man" olarak ve 2002 yılında da "He-Man and the Masters of the Universe" serisi olarak yeni bir konseptle tekrar çekilmeye başlanmıştır.

Prens Adam ve He-Man
He-Man, Eternia prensi Adam'ın süper kahraman olan ikinci kişiliğidir ve daha çok alçak gönüllülüğüyle tanınınır. Grayskull Castle'ın (Gölgeler Şatosu) gizli güçleri, Adam'ın kılıcı ile ilişkilidir. Kılıcını havaya kaldırıp "By the power of Grayskull, I have the power" der ve çok güçlü bir süperkahramana dönüşür. Bu söz serinin Türkçe eserlerinde "Gölgelerin gücü adına, güç bende artık" olarak çevirilmiştir. Yanından ayrılmayan yol arkadaşı korkak kaplan "Cringer" (Titrek) bu sihirli söz ve kılıç sayesinde "Battlecat" (Atılgan) olur.

Dış bağlantılar
 He-Man.org
 Masters Castt
 CastleGrayskull.org

1982'de tanıtılan çizgi karakterler
Kurgusal ikizler
Süper kahramanlar
Erkek film karakterleri

He-Man


Catedrala ortodoxă greacă "Sfântul Gheorghe" este sediul Arhiepiscopiei Ortodoxe din Beirut.

Note

Catedrale din Liban
Catedrala Sfântul Gheorghe
Biserici cu hramul Sfântul Gheorghe

Catedrala ortodoxă greacă „Sfântul Gheorghe” din Beirut


Cascada, bir Alman Euro dance müzik grubudur. Şarkıcı Natalie Horler, DJ Yanou ve DJ Manian tarafından kuruldu. "Everytime We Touch" şarkısı ile çıkış sağlamıştır. Diğer bilinen şarkıları Miracle, Can't Stop The Rain, Bad Boy, Dangerous, Night Nurse ve One More Night'tır.

14 Şubat 2013 tarihinde Almanya'nın Hannover şehrinde düzenlenen ve Almanya'nın ulusal finali olan Unser Song Für Malmö'yü kazanarak Almanya'yı 2013 yılında Eurovision'da temsil etmiştir ve 18 puanla yirmi birinci olmuştur.

Diskografi
2007: Everytime We Touch
2008: Perfect Day
2009: Evacuate the Dancefloor
2011: Original Me
2012: It's Christmas Time

Turneler
2007: Everytime We Touch Tour
2008: Clubland Live Tour
2008: Perfect Day Tour
2009: Clubland Live Tour
2011: Original Me Tour

Dış bağlantılar
www.cascadamusic.net [EN]

Kaynakça

Alman müzik grupları
2013 Eurovision Şarkı Yarışması yarışmacıları
Almanya'nın Eurovision Şarkı Yarışması yarışmacıları

Cascada


Santi Duangsawang (în , )  un actor și cântăreț thailandez.

Discografie
 Joob Mai Wan (จูบไม่หวาน)
 Fak Jai Sai Krathong (ฝากใจใส่กระทง)
 Rak Nee Mee Kam (รักนี้มีกรรม)
 Thon Kham Saban (ถอนคำสาบาน)
 Luk Thung Khon Yak (ลูกทุ่งคนยาก)
 Look Chao Baan (ลูกชาวบ้าน)
 Nang Loei Nang Luem (นางลอยนางลืม)

Note

Nașteri în 1968
Decese în 2016
Actori thailandezi
Cântăreți thailandezi
Actori din secolul al XX-lea
Actori din secolul al XXI-lea

Santi Duangsawang


An Eulalia villosa in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Spreng., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck. An Eulalia villosa in nahilalakip ha genus nga Eulalia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eulalia (Poaceae)

Eulalia villosa


De odoribus () ist eine kleine Schrift des griechischen Philosophen und Naturforschers Theophrastos von Eresos im Bereich der menschlichen Physiologie und der Botanik. Theophrast war Schüler und Nachfolger des Aristoteles und auch dieses Werk steht in der Tradition des Lehrers.

Inhalt
Der Text beschäftigt sich einerseits mit physiologischen Grundlage des Geruchs und andererseits mit den Eigenschaften und der Herstellung künstlicher Gerüche.
In den ersten Paragraphen werden einige Aspekte des Geruchs bei Menschen und Tieren erörtert. Es wird dargelegt, dass sich Geruch nicht in gleicher Weise wie der Geschmack differenzieren lässt, sondern nur in Wohlgeruch und üble Gerüche zerfällt. Alles besitzt einen spezifischen Geruch – im Gegensatz zu Tieren können ihn Menschen aber häufig nicht wahrnehmen.

Der größte Teil beschäftigt sich mit den Salbölen. Theophrast stellt verschiedene Salböle und Aromen vor, wie das ägyptische Salböl, Iris, Myrrhe.
Er geht auf technische Details der Herstellung ein:

Verwendet werden Blüten, Blätter, Zweige, Wurzeln, Holz, Früchte und Harze.
Auf die Art des Handels mit den Salbölen wird eingegangen. Von den Salbenverkäufern wird ausgenutzt, dass Rosenöl andere Gerüche überdeckt. "Deshalb salben die Salbenverkäufer ihre Kunden, die zweifeln und nicht von ihnen kaufen wollen, mit diesem, damit sie die Gerüche von den anderen nicht mehr wahrnehmen können."
Probiert wird, indem das Aroma auf die Handwurzel aufgetragen wird. Gerne werden Salböle mit süßen Weinen gemischt.
Als medizinische Wirkung der Salböle wird Hilfe bei Tumoren und Abszessen, Kopfschmerzen und Erschöpfung angegeben. Megaleion wirkt gegen Entzündung von Wunden. Rosenöl ist gut für die Ohren.

Neben diesen Hauptinhalten werden noch eine Reihe anderer Themen angerissen.

Stellung im Gesamtwerk und Überlieferung
Über die Gerüche gehört zu den Fragmenten oder Opuscula des Autors. Walter Burnikel hat in seinem Werk Textgeschichtliche Untersuchungen zu neun Opuscula Theophrasts die Überlieferung des Textes in den verschiedenen mittelalterlichen Handschriften zusammengestellt.

Bei Friedrich Wimmer findet sich der Text als Fragment IV zwischen de igne und de ventis.

Es gibt aber auch die Theorie, dass es sich bei dem Text um einen Teil des verlorenen achten Buchs von Theophrasts Causae plantarum handelt.

Textausgabe und Übersetzung
 Ulrich Eigler, Georg Wöhrle: Theophrast De odoribus. Edition, Übersetzung, Kommentar. Teubner, Stuttgart 1993, ISBN 3-519-07486-9.

Literatur
 Walter Burnikel: Textgeschichtliche Untersuchungen zu neun Opuscula Theophrasts. Wiesbaden 1974.

 Friedrich Wimmer: Theophrasti Eresii Opera, quae supersunt, omnia. Paris 1866. Unveränderter Nachdruck Frankfurt 1964.

Einzelnachweise

Literarisches Werk
Literatur (Altgriechisch)
Literatur der Antike
Sachliteratur (Botanik)
Medizin (griechische Antike)
Riechen

De odoribus


Matthew Lyn Lillard () este un actor, scenarist, producător și regizor de film american.

Note

Legături externe

Nașteri în 1970
Actori de film americani
Americani în viață
Regizori de film americani

Matthew Lillard


Hondo, američki vestern iz 1953. godine. Po ovom filmu je 1967. snimljena istoimena televizijska serija Hondo.

Sažetak
Na indijanskoj teritoriji živi Angie Lowe sa sinom i suprugom. Žive u uvjerenju da nema opasnosti za njih od Apača. Na njih naiđe izviđač Hondo Lane. Jedna svađa rezultira ubojstvom iz čega se stvari zapleću, osobito nakon što Apači uzmu zarobljenike.

Vanjske poveznice

Hondo AllMovie
Hondo TCM Movie Database
Hondo American Film Institute Catalog

Američki filmovi 1950-ih
Filmovi 1950-ih
Vesterni

Hondo (1953.)


يطلق مصطلح ورم محتمل التسرطن أو ورم محتمل الخباثة على أي حالة مرضية إذا ما تركت دون علاج قد تتحول إلى مرض سرطاني،
قد تكون هذه الحالة مرضاً معينًا أو قد تكون جزءً من متلازمة مرضية، وتُعد الخلايا محتملة التسرطن خلايا غير طبيعية لكنها على عكس الخلايا المُسرطنة لا تغزو الأنسجة المجاورة.

منشأ الحالة
غالبًا ما تنشأ الحالات الورمية محتملة الخباثة في الأنسجة المصابة بالثدن أو الخلل التنسجي حيث أن خلايا تلك الأنسجة تتحور إلى نوع جديد من الخلايا قد تكون في العديد من الحالات غير ناضجة (أي أن نموها لم يكتمل بحيث يصل لمرحلة اختصاصها بنوع معين أو وظيفة معينة) مما يكون لدينا نسيجا عير فعال وذا قابلية للتحور إلى مرض سرطاني.

أمثلة على الحالة
من أشهر هذه الحالات الورمية محتملة الخباثة:
 التقران السفعي تقران سفعي وهو تحور نسيجي يصيب خلايا الجلد وقد يتطور في بعض الأحيان ليسبب سرطان الجلد. عادة ما يصيب المناطق التي تتعرض بكثرة لأشعة الشمس والغير محمية من الأشعة فوق البنفسجية.
 خلل التنسج العنقي وهو خلل تنسجي يصيب الأنسجة المبطنة لعنق الرحم الأمر الذي يؤدي إلى خلل في نضوج تلك الخلايا وبالتالي زيادة احتمالية تطور هذه الحالة إلى سرطان عنق الرحم
 خلل تنسج المريء وكما في حالة خلل تنسج عنق الرحم هو خلل تنسجي يصيب الأنسجة المبطنة للمريء مما يؤدي لتحوير نوع الخلايا الطلائية في المريء إلى النوع المعدي. تتزامن هذه الحالات في كثير من الأحيان مع القلس المعدي المزمن.

مراجع

علم الأورام
مصطلحات طبية

ورم محتمل التسرطن


රේචල් ලිලියන් ඇල්ෆ්‍රෙඩා ද සිල්වා (පෙර පෙරේරා ; 1920 - 2001) ශ්‍රී ලාංකික කිවිඳියක්, මාධ්‍යවේදිනියක් සහ රූපවාහිනී තිර රචකයෙකි.

චරිතාපදානය
ද සිල්වා නුගේගොඩ ශාන්ත ජෝන් විද්‍යාලයෙන් සහ ගිර්ටන් පාසලෙන් අධ්‍යාපනය ලබා ගුරුවරයෙකු ලෙස සුදුසුකම් ලබා ඇත. පසුව ඇය යේල් පර්යේෂණාත්මක රඟහල සහ නාට්‍ය පාසලේ වසරක් ගත කිරීම සඳහා ෆෝඩ් පදනමේ ප්‍රදානයක් ලබා ගත්තාය.

තෝරාගත් කෘති

 De Silva, A. (1973). Children's poems. Colombo: Hansa Pub.
 De Silva, A. (1977). Out of the dark the sun. Place of publication not identified: publisher not identified.
 De Silva, A. (1990). Pagoda House: Recollections of childhood. Colombo: Alfreda de Silva.

යොමු කිරීම්

2001 මරණ
1920 උපත්

ඇල්ෆ්‍රඩා ද සිල්වා


An Desmocladus glomeratus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Kingsley Wayne Dixon ngan Kathy A. Meney. An Desmocladus glomeratus in nahilalakip ha genus nga Desmocladus, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Desmocladus

Desmocladus glomeratus


The president of Cuba (), officially the president of the Republic of Cuba (), is the head of state of Cuba. The office in its current form was established under the Constitution of 2019. The President is the second-highest office in Cuba and the highest state office. Miguel Díaz-Canel became President of the Council of State on 19 April 2018, taking over from Raúl Castro, and has been President of Cuba since 10 October 2019.

The First Secretary of the Communist Party of Cuba continues to be the highest-ranking political position in Cuba. Fidel Castro held the position from 1976 to 2011, and Raúl Castro from 2011 until the 8th Congress of the Communist Party of Cuba, held 16–19 April 2021, when he retired from office.

History
Under the 1901 constitution, Cuba had a presidential system based on that of the United States.

In 1940, a new constitution reformed the government into a semi-presidential system.

On 2 December 1976, the executive was reformed again by a new national constitution, this time in emulation of the Soviet Union. The presidential office was abolished and replaced by a collective head of state, the Council of State, elected by the National Assembly of People's Power. However, unlike the USSR's arrangements, where the chairmen of the Presidium of the Supreme Soviet and
the Council of Ministers were distinct posts, the chairman of the Council of State also chaired the Council of Ministers. Furthermore, unlike English and Russian, Spanish does not distinguish between the terms "chairman/председатель" and "president/президент", translating both as "Presidente". Thus, when back-translated into English, the term used was not "Chairman" (on the precedent of similar institutions in countries whose languages have a chairman/president distinction, such as the USSR and East Germany), but rather "President", from the shared etymology with the Spanish "Presidente".

On 24 February 2019, another constitution – Cuba's current – was adopted in a referendum. Under it, the government was again re-organized, and the posts of President and Prime Minister were restored. This reorganization took effect on 11 October 2019. Díaz-Canel was President of the Council of State until 10 October 2019 and President of the Republic after that date. Under the new constitution, the position of President of the Council of State continues as a separate role, subordinate to President of the Republic. The new document also limited the President to two consecutive five-year terms.

In cases of the absence, illness or death of the President of Cuba, the Vice President assumes the presidential duties.

Powers
The President of Cuba is mandated to have the following powers as per the Constitution:
 Propose to the National Assembly of People's Power, once elected by that body, the Prime Minister of Cuba and the members of the Council of Ministers;
 Accept (based on personal preference) the resignation of the Prime Minister and members of the Council of Ministers or propose either to the National Assembly of People's Power or the Council of State the replacement of any of those members and, in both cases, to propose the corresponding substitutes;
 Receive the credentials of the heads of delegation of foreign diplomatic missions. This responsibility may be delegated to any of the Vice Presidents of the Council of State;
 Assume the supreme command of all armed forces and determine their general organization;
 Preside over the National Defense Council;
 Declare a state emergency in those cases provided for in this Constitution, stating his decision, as soon as the circumstances permit it, to the National Assembly of People's Power or to the Council of State if the Assembly is unable to meet, according to legal effects;
 Sign decree-laws and other resolutions of the Council of State and the legal provisions adopted by the Council of Ministers or its executive committee, and arrange for their publication in the Official Gazette of the Republic;
 Assume all other duties assigned by the Constitution or by the laws of the Republic to him or her.

See also

Elections in Cuba
First Secretary of the Communist Party of Cuba
Prime Minister of Cuba
List of prime ministers of Cuba
Cuba under Fidel Castro
2006–08 Cuban transfer of presidential duties
List of colonial governors of Cuba
List of heads of state of Cuba

References

Government of Cuba
Politics of Cuba
1902 establishments in Cuba

President of Cuba


Adam Sørensen (født 11. november 2000 i Herlev) er en dansk fodboldspiller, der spiller for Lyngby Boldklub.

Karriere

Lyngby Boldklub
Adam Sørensen havde sin fodboldopvækst i Lyngby Boldklub, og han fik som kun 17 år og 116 dage gammel sin debutkamp i Superligaen. Dermed er han den yngste spiller, Lyngby Boldklub har brugt i en Superligakamp.

FK Bodø/Glimt
Adam Sørensen blev i vintertransfervinduet 2023 solgt til norske FK Bodø/Glimt.

Landsholdskarriere
Onsdag den 23. august 2018 blev Adam Sørensen udtaget til -holdet. Han fik sin debut herfor den 7. september, da han blev skiftet ind i pausen i stedet for Lukas Klitten i en 2-1-sejr over Norge ved en international turnering i Gävle, Sverige.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Lyngby Boldklub
Fodboldspillere fra FK Bodø/Glimt

Adam Sørensen


L'église Notre-Dame, ou Notre-Dame du Faubourg, est située dans la ville de Rochefort, dans le département de la Charente-Maritime.

Historique

L'ancienne église Notre-Dame de Rochefort, appelée « la Vieille Paroisse » depuis l'érection en 1686 de l'ancienne chapelle seigneuriale en nouvelle paroisse sous le vocable de Saint-Louis, était au  une succursale du chapitre régulier du prieuré Saint-Vivien de Saintes qui y nommait un chanoine comme prieur, avant d'être sécularisée en paroisse.

Devenue trop petite au , l'actuelle église Notre-Dame, connue sous le nom de « Notre-Dame du Faubourg », a été bâtie en-dehors de l'enceinte de la ville de 1858 à 1860 sur un terrain du faubourg situé entre la Grande Rue (actuelle rue Gambetta) et la rue de la Barrière (actuelle rue Voltaire).

Elle a été consacrée le . Durant ce même mois de , on y a transporté les cloches de l'anciene église désaffectée qui existe toujours et où se trouve le Musée de la Vieille Paroisse.

Description
Cette église de style néogothique utilise des ouvrages en fonte.

Protection
L'église Notre Dame du Faubourg est inscrite aux monuments historiques depuis .

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des églises de la Charente-Maritime
 Liste des monuments historiques de la Charente-Maritime
 Musée de la Vieille Paroisse

Notes et références

Liens externes

Monument historique à Rochefort (Charente-Maritime)
Monument historique inscrit en 2015
Rochefort Notre-Dame
Rochefort

Église Notre-Dame de Rochefort


Arı kuşu, arı kuşugiller (Meropidae) familyasından  Merops cinsini oluşturan temel besinleri arılar olan kuş türlerinin ortak adı.

Arılar ve diğer böcek türleriyle beslenirler. Yatay kum tünellerine ya da toprak oyuklarına yuva yaparlar. Açık alanların sivri gagalı, uzun gövdeli ve uzun kuyruklu kuşlarıdır. Uzun, üçgen şekildeki kanatlarını süzülürken düz tutar ve ani hızlanma sağlayacak şekilde geriye ya da aşağıya doğru hafif vuruşlar yapar. Sesi berrak, tatlı ve sık tekrarlı bir prup prupdur. Erkeği ve dişisi benzerdir.

Türleri
 Küçük arı kuşu (Merops pusillus)
 Yeşil arı kuşu (Merops persicus)
 Küçük yeşil arı kuşu (Merops orientalis)
 Beyaz boğazlı arı kuşu (Merops albicollis)
 Kırlangıç kuyruklu arı kuşu (Merops hirundinaeus)
 Mavi kuyruklu arı kuşu (Merops phillipinus)
 Kara arı kuşu (Merops gularis)
 Mavi başlı arı kuşu (Merops muelleri)
 Kırmızı boğazlı arı kuşu (Merops bulocki)
 Beyaz yüzlü arı kuşu (Merops bullockoides)
 Mavi göğüslü arı kuşu (Merops variegatus)
 Tarçın göğüslü arı kuşu (Merops oreobates)
 Kara başlı arı kuşu (Merops breweri)
 Somali arı kuşu (Merops revoilii)
 Boehm arı kuşu (Merops boehmi)
 Mavi boğazlı arı kuşu (Merops viridis)
 Madagaskar arı kuşu (Merops superciliosus)
 Gökkuşağı arı kuşu (Merops ornatus)
 Avrupa arı kuşu (Merops apiaster)
 Kızıl başlı arı kuşu (Merops leschenaulti)
 Pembe arı kuşu (Merops malimbicus)
 Kuzey kırmızı arı kuşu (Merops nubicus)
 Güney kırmızı arı kuşu (Merops nubicoides)

Kaynakça

Arı kuşugiller
Türkiye'deki kuşlar

Arı kuşu


قريةُ وادعة تتبع لبلدية جرش الكبرى، وهي من أقرب القرى لمدينة جرش، حيث لاتبعد سوى ثلاثة كيلومترات عن مركز مدينة جرش.

تمتاز دير الليات بطبيعة جميلة، وذلك لوجود أراضٍ زراعية خصبة، وعدد من ينابيع المياه التي تتوزع على أطراف القرية، كما أن أشجار الزيتون تغطي مساحات واسعة من الأراضي الصالحة للزراعة في دير الليات، ويعتبر زيت الزيتون في هذه القرية ذا جودة. كذلك تكثر زراعة اللوزيات بأنواعها، كما يزرع بعض أهالي القرية محاصيل موسمية صيفية كالقمح والبازيلاء والحمص والباميا إلخ.
 أما بالنسبة للأشجار الحرجية فهي كثيفه جدًا في أطراف القرية خاصةً.

التسمية
عرفت قديما بدير ياليا تعود هذه التسمية القديمة إلى وجود عدة كنائس كانت موجوده بالقرية كون سكانها كانوا من المسيحيين في العصر الروماني، أما بالنسبة للشق الثاني من الاسم فأخذ يتمحور على مر السنين إلى أن أصبح عام 1932 ما يعرف بالليات.

الموقع
تقع قرية دير الليات إلى الجهة الشمالية الغربية من مدينة جرش. وترتفع عن سطح البحر أكثر من 850 م تقريباً. تطل القرية على مدينة جرش، بحيث يمكن رؤية المدينة الاثرية بوضوح ومركز المدينة الحديثة. كما تطل على جبال عجلون من الجهة الغربية وامتداد جبال البلقاء وصولاً إلى جبال قرية أبو نصير في الجهة الجنوبية ومن الجهة الشرقية تطل على جبال تعرف باسم (ثغرة عصفور) وهي منطقه جبلية تكسوها أشجار حرجية كثيفة.

السكان
عدد سكانها ما يقارب 6 آلاف نسمة.

قرى الأردن

دير الليات


Les cônes parfumés également appelés cônes de cire ou cônes de tête, sont un type d'ornement conique porté au sommet de la tête dans l'Égypte antique. Ils sont souvent représentés sur les peintures et les bas-reliefs de l'époque, mais n'ont pas été retrouvés comme preuve archéologique avant 2019.

Fabrication
Les cônes parfumés sont vraisemblablement constitués d'un mélange d'huiles, de résines et de matières grasses, et contiennent de la myrrhe. Des images de l'époque montrent des personnes les portant sur des perruques ou sur des têtes rasées. La lente fonte des cônes sous l'effet de la chaleur corporelle permet de diffuser le parfum.

Habillage utilisant un cône parfumé
Les femmes portant les cônes sont souvent représentées portant une longue robe translucide avec un pli de la robe drapé sur l'épaule gauche. En termes de coloration, la robe ressemble souvent au cône lui-même. La jupe de la robe est blanche tandis que la partie supérieure est de couleur orange ou ambre. Des lignes et des gribouillis distincts sont parfois peints à travers la partie orange et sur les bras de la femme, et le bas de la partie orange se termine souvent par un motif strié qui semble se fondre dans la partie blanche de la robe.

Les hommes et les femmes portant le cône portent presque toujours un bandeau orné sur le devant et les côtés de la tête, avec une ficelle entourant l'arrière. On peut parfois voir un bandeau similaire entourer le cône lui-même. Une fleur de lotus se déploie sur le devant du bandeau, ou sort parfois de l'avant du bandeau ou du cône lui-même. Dans quelques cas où il n'y a pas de fleur de lotus sur la tête, on peut la voir dans la main du porteur, près de son visage. Étant donné que ces exemples sont représentés à côté d'autres personnes portant la fleur, on peut supposer que le porteur a retiré la fleur pour la sentir.

Dans quelques représentations, où plusieurs femmes assises sont accompagnées de jeunes filles nues, on peut voir qu'une ou deux d'entre elles ne portent pas de bandeau. Des bandes blanches pendent des mains des jeunes filles, et l'on peut supposer que celles-ci sont en train de distribuer les bandes. D'autres filles portent des cônes dans leurs mains alors qu'elles s'occupent des femmes.

Représentations
La première représentation connue des cônes parfumés date du règne d'Hatchepsout, dans des scènes de banquet ou de funérailles. Dès lors, on les voit souvent dans des scènes de culte et de funérailles. À partir de la Troisième Période intermédiaire, leur représentation se limite aux scènes de culte.

La forme des cônes varie au cours des  et s, ce qui constitue une aide pour la datation des œuvres. À partir de la , la représentation des cônes devient schématique.

Notes et références

Voir aussi
 Huile de Balanos

Index égyptologique
Vie quotidienne dans l'Égypte antique
Cosmétique

Cône parfumé dans l'Égypte antique