Kader ya da yazgı, önceden ve değişmeyecek bir biçimde belirlenmiş olay akışıdır. İster genel ister bireysel olsun, önceden belirlenmiş bir gelecek olarak algılanabilir. Felsefedeki determinizm hareketi, kader üzerine kuruludur. Kader kavramı aynı zamanda birçok farklı dinde de önemli yere sahiptir.

Etimoloji
Kader sözcüğü, Türkçeye Arapçadan geçmiştir. Eski Arap şiirinde kader manasında pek çok kelimenin kullanıldığı gözlemlenmektedir. Bunların başında dehr olgusu gelmektedir. Zaman, Eyyâm ve Leyâl kelimelerinin de kader anlamında kullanıldığı gözlemlenmektedir.

Mitoloji

Arapça nėbi veya İbranice nāvi () teriminin köken aldığı düşünülen nėbo, Babil ve Asur dönemlerinde de kader tabletlerinden de sorumlu bir Tanrı'ydı. Araplarda el-Menat, Romalılarda Merkür, kader tanrıları olarak değerlendiriliyordu.

İbrahimî dinler

Mûsevîlik
Mûsevîlikte kader, insan hayatının tümü baz alınarak yazılmaz. Geçmiş yıllardaki işlenmiş günahlara, yürekteki Tanrı sevgisine ve itaatine, davranışların ve niyetin iyiliğine göre değişkenlik gösterir.

Bir riayetkâr Yahudi, İbrani takviminin yıldönümü günü olan Roş Haşanah ve günah çıkarma bayramı olan Yom Kippur arasındaki 10 gün boyunca İbranicede Teşuvah ("geriye dönme") adı verilen bir vicdan muhasebesi yapar. 10 gün boyunca o yıl içinde yapılan tüm hatalı davranışlar gözden geçirilir, insanlara karşı yapılan haksızlıklar için Tanrı'dan af dilemenin yanı sıra o insanlardan da özür dilenir. Tanrı'ya karşı işlenen suçlar içinse tövbe edilir. 9'uncu günün akşamı gün bitmeden bir ilâ iki saat önce Yom Kippur orucuna başlanır ve 26 saat aralıksız sürecek olan oruç boyunca çeşitli tövbe duaları edilir. 26'ncı saatin sonunda orucun bittiğini belirten İbranicede Şofar adı verilen bir boru üflenir, oruç biter ve Tanrı'nın gelecek için insanların yeni kaderlerini yazdığına inanılır.

İslâm
İslam öncesinde, Araplar arasında halihazırda bir kader inancının bulunduğu anlaşılmaktadır. Klasik Arap şiiri incelendiğinde, "kader/zaman" anlamında en yaygın şekilde kullanılan kelimenin dehr kavramı olduğu gözlemlenmektedir. Benzer şekilde eyyâm, zaman ve leyâl olguları da kader kavramıyla doğrudan ilişkilidir. İslam Peygamberi Muhammed'in bir hadisinde "Zamana sövmeyiniz, Allah Zamandır" dediği rivayet edilmektedir. Muhtemelen bu hadiste zaman kavramıyla kastedilen mukadderattır. Mukadderat yaratıcının takdiri olduğu için, Müslümanların kadere sövmemeleri hususunda uyarıldıkları düşünülmektedir.

Sünnî Kelâm âlimlerince kader, ezelden ebede kadar hayır ve şer meydana gelecek bütün hadiselerin Allah katında bilinmesi ve takdir edilmesi şeklinde tanımlanır. Ehli Sünnet itikâdına göre kadere iman, imanın şartlarından olup âmentünün bir parçasıdır.

İslâm teolojisinde kader, determinizm, insanın iradesi ve sorumluluğu gibi konular geniş tartışmaların konusu olmuştur. Tartışmaların ana ekseni "Eğer istek, irade ve fiillerimiz dâhil her şey ilâhî bir kader ve takdirin ürünü ise, insan yaptıklarından dolayı niçin sorumlu tutulsun?" meselesidir.

Tartışmalar
Bâzı ilâhiyatçı yazarlara göre "kadere iman", İslâm âkaidinde bir Emevî doktrinidir. İlâhiyatçı yazar İhsan Eliaçık'a göre Kur'an'da ölçü ya da kapasite anlamında bir kader ibâresi bulunmakta, ancak İslâm'da kadere iman diye bir Kur'an hükmü bulunmamaktadır.

İslâm literatüründe kader ile alakalı birçok görüş de ortaya çıkmıştır. Mut'ezile, Kaderiyye fırkasının kader hakkında görüşlerini kabul etmektedir. İkinci bir görüş olarak Cebriyye diye bir görüş vardır. Bu görüşe göre Hür İrade yoktur. Ehl-i Sünnet ise bu iki görüşün ortasında bir görüşle ilerlemiş olup buna göre insan fiillerinde ne tamamen hürdür, ne de Cebriyye'nin düşündüğü gibi insanın iradesi yok değildir. İnsanın fiilerinde hem insanın hür iradesinin, hem de Allah'ın takdirinin etkisi olduğunu düşünülür (Kesb Teorisi). Allah'ın takdirinin insan fiillerine ne kadar etkili olduğu meselesinde Maturidîyye ve Eş'âriyye'nin farklı görüşleri vardır. Mesela insanın iradesi Eş'âri'ye göre mahluk iken Maturidi'ye göre bağımsızdır. Bu yüzden Maturidiler Kaderiyye, Eş'âriler ise Cebriyye görüşüne yakındırlar.

Türk halk kültürü
"Yazgı" olarak söylenir. Yeryüzündeki pek çok toplumda insanın yaşayacaklarının önceden tanrısal bir güç tarafından belirlendiği ve bâzı kültürlerde ise bunun bir yere yazılmış olduğu inancı bulunur. Türk kültüründe ise bu yazının insanın alnında olduğu düşünülürdü. Kader anlayışı pek çok inançta mevcut olup insanın başına geleceklerin büyük bir kısmının kendi elinde olmadığı inancına dayanır. Sözcük; "yazı" kelimesiyle ve "yazmak" fiiliyle aynı kökten gelir.

Cenab Şehabettin'in deyişi ile insan ağlayarak gelir inleyerek gider...Kaderin yüzünü güldürdüğü bir insanın bile olmaması manidar.Bu durum Tanrı'yı ithamla ya da başka bir çıkış yolu ile netlik kazanabilir;Gnostisizm...İkincisi Tanrı'yı aklayan yegane ezoterik akım ve hayatın değirmen mili boyunca akıp gittiği sürekliliği izah edebilmiş tek akli yapı.

Konuyla ilgili yayınlar
Ayyıldız, Esat. "Klasik Arap Şiirinde Zaman Olgusu ve Kökeni" . Dinbilimleri Akademik Araştırma Dergisi 22/1 (Mart 2022), 67-97. https://doi.org/10.33415/daad.1037608

Ayrıca bakınız

 Zaman
 Dehr
 Leyâl
 Eyyâm
 Zurvân
 Zurvanizm
 Zaman Baba
 Khronos
 Cehmîlik
 Kaderîlik
 Kâhinlik
 Mamitu
 Nedensellik
 Tike

Kaynakça

Dış bağlantılar

 İlk dönem kader tartışmaları ve siyaset
 Emevi söylemleri ve kader, akademik makale

Kelam konuları
Dinî kavramlar
Felsefi kavramlar
İslam felsefesi
Yahudilik felsefesi
Arapçadan Türkçeye geçen sözcükler

Kader


Als Surveytainment werden in der Online-Marktforschung Ansätze der Fragebogenkonstruktion bezeichnet, die sich durch ein hohes Maß Benutzerfreundlichkeit auszeichnen und optisch ansprechend sind. Ziel ist es, die Motivation der Umfrageteilnehmer zu steigern.

Abgrenzung zu Gamification
Im Gegensatz zur Gamification geht es nicht darum, neue Instrumente für die Erhebung zu entwickeln, sondern bestehende Fragetypen ansprechend zu gestalten. Surveytainment legt das Augenmerk also vor allem auf Usability. Surveytainment hat somit vor allem etwas mit dem Interfacedesign eines Fragebogens zu tun.

Literatur
 Emily Goon: How Sony BMG used the Web to reach a disappearing audience. Quirk's Marketing Research Review 02/2010, 22-26.

Weblinks
 Jon Puleston:"surveytainment" presentation delivered at the IIEX event Amsterdam 2014

Marktforschung
Verkaufsförderung
Empirische Sozialforschung

Surveytainment


Balleroy () is a former commune in the Calvados department in the Normandy region of north-western France. On 1 January 2016, it was merged into the new commune of Balleroy-sur-Drôme.

The inhabitants of the commune are known as Biardais or Biardaises and Billards or Billardes.

Geography
Balleroy is located some 16 km south-west of Bayeux and 21 km north-east of Saint-Lô. Access to the commune is by the D13 road from Cerisy-la-Forêt in the west which passes through the village and continues east to Lingèvres. The D28 road goes south from the village to Planquery. The commune is mainly farmland with the Château de Balleroy grounds just west of the village occupying a substantial land area.

The river Drôme forms the western and north-western borders of the commune as it flows north-east to eventually join the ocean at Port-en-Bessin-Huppain. The Ruisseau de la Commune flows from the west to join the Drome in the commune. The Vesbire forms the south-eastern border of the commune as it flows south-west to join the Drôme.

History
Until 1521 the commune was the property of the lord of Aunay. The lordship of Balleroy was purchased by the Trextot family. Jean de Choisy, counselor, notary and secretary of the king, in turn bought the lordship of Balleroy as well as the lands of Cormolain, Montfiquet, and Vaubadon. He was the son of Jean de Choisy, intendant of Metz, knight, advisor to the king and the Duke of Orléans, Lord of Balleroy, Beaumont, Grandcamp, Léthanville, and Saint-Pierre and he founded the present chateau. He made the inhabitants near the chateau into vassals, forcing them to build their homes there.

In 1634 the Lord of Balleroy obtained the establishment of a weekly market (on Tuesday) and two fairs a year.

During the French revolutionary period of the National Convention (1792-1795), the commune was called Bal-sur-Drôme.

Heraldry

Administration

Balleroy was part of the Community of communes Intercom Balleroy Le Molay-Littry which included 22 communes and had its seat in Le Molay-Littry.

Balleroy was the seat of the former Canton of Balleroy. Since the 2015 French cantons reform, it is part of the canton of Trévières.

List of Successive Mayors

Twinning

Balleroy has twinning associations with:
 Shebbear (United Kingdom) since 1979.
 Ribe (Denmark) since 1986.
 Fo (Burkina Faso) since 1989.

Demography
In 2012 the commune had 985 inhabitants.

Culture and heritage

Civil heritage
The commune has two sites that are registered as historical monuments:
The Château de Balleroy (1626) was built by the architect François Mansart for Jean de Choisy, advisor to Louis XIII. Its French formal garden are by Henri Duchêne according to plans by André Le Nôtre. It remained in the Balleroy family until 1970. The village was built around the castle.
The Château de Balleroy Park (1626)

Chateau of Balleroy Picture Gallery

Religious heritage

The Parish Church of Saint-Martin Grounds (1650) are registered as an historical monument. The Church contains several items that are registered as historical objects:
A Framed Painting: The Alliance between Abimélek and Abraham (17th century)
A Framed Painting: The descendant of Abraham (17th century)
A Chalice with Paten (17th century)
A Statue: Virgin and child (17th century)
A Painting: The Annunciation (18th century)
An Episcopal Cross (18th century)
A Statue: Saint Martin (17th century)

Church of Saint Martin Picture Gallery

Activities and events
Each year a gathering of hot air balloons took place at the Château de Balleroy. This gathering took place for the last time in 1999 when Malcolm Forbes, the chateau's owner, would have celebrated his 80th birthday.

Since 2007 in the face of demand from the public, the festival was again held at the end of June but this no longer happens in the castle. This was held by the village festival committee who organized a small gathering. The festivities are now held above the village at the stadium.

Notable people linked to the commune

Louis Charles d'Hervilly (1756-1795), Count of Hervilly, knight, Marquis of Leschelles, married Marie Louise Augustine La Cour de Balleroy (1758-1830) on 7 October 1778 at the Château de Balleroy which was the Château for his wife's family.
Louis James, from an old Balleroy family (James from Lalande). He left to live in Auxerre (Yonne) where he founded the first modern department store in association with the local merchant Lesseré. As he was unmarried, he brought in a nephew (Achille) and niece (Hortense) to share in the very successful business: it was the time of "Bonheur des Dames" (Happiness of Women). The stores Soisson & James were transferred to Eurodif in 1970.
Count Albert de Balleroy (1828-1872), MP for Calvados, painter specialising in hunting scenes, shared a studio on Rue Lavoisier in Paris with Édouard Manet
Malcolm Forbes (1919-1990), American press billionaire, owner of the Chateau from 1970.

See also
Communes of the Calvados department

References

External links
Balleroy official blog
Balleroy on the 1750 Cassini Map

Former communes of Calvados (department)
Populated places disestablished in 2016

Balleroy


Smilax tamnoides es una especie de planta trepadora perteneciente a la familia  Smilacaceae, es originaria de Norteamérica.

Descripción
Es una enredadera leñosa con rizomas nudosos y cortos. Los tallos perennes,  cilíndricos, que alcanza un tamaño de 7 + m × 9 mm,  con espinas proximales, espinas generalmente ausentes distalmente; las espinas son negruzcas, desiguales, de 30-10 mm y flexibles. Las hojas ± persistentes, de hoja caduca en el norte, con pecíolo de 1-2 cm, las hojas de color verde,  ovado-lanceoladas, ovadas,  base redondeada a cordada, margen entero apical, minuciosamente serrulado basal. Las inflorescencias en umbelas axilares con hasta 25 flores. El perianto de color verde a bronce. El fruto es una baya negra, globosa, de 6-10 mm, no glauca.

Distribución y hábitat
Se encuentra en los bosques húmedos a secos, matorrales, tierras bajas, a una altitud de  0 - 400 metros, en Ontario, Alabama, Arkansas, Connecticut, Delaware, Florida, Georgia, Illinois, Indiana, Iowa, Kansas, Kentucky, Luisiana, Maryland, Massachusetts, Míchigan, Minnesota, Misisipi, Misuri, Nebraska, Nueva Jersey, Nueva York, Carolina del Norte, Ohio, Oklahoma, Pensilvania, Carolina del Sur, Tennessee, Texas, Vermont, Virginia y Wisconsin.

Taxonomía
Smilax tamnoides fue descrita por Carlos Linneo y publicado en Species Plantarum 2: 1030, en el año 1753.
Sinonimia
 Dilax muricata Raf.
 Smilax grandifolia Buckley
 Smilax hispida Muhl. ex Torr.
 Smilax hispida var. australis Small
 Smilax hispida var. montana Coker
 Smilax medica Petz. & G.Kirchn.
 Smilax tamnoides var. hispida'' Fernald

Referencias

Enlaces externos

tamnoides

Smilax tamnoides


Salus era divinitatea sănătății, a salvării și a binelui public, în mitologia romană. Era personificarea stării de bine (sănătate și prosperitate) atât ca individ, cât și ca Res Publica. A fost comparabilă cu zeița greacă Higeea, cu toate că au avut funcții diferite.

Evoluție
Această zeitate, cu timpul, a ajuns să se identifice în religia romană, cu Valetudo, zeitate a sănătății personale, derivând din zeitatea greacă Higeea. Deși fusese considerată o zeitate minoră, ca Salus Publica Populi Romani, a avut templu propriu, pe Quirinal, inaugurat în 302 î.Hr. Mai târziu a devenit mai mult decât o simplă protectoare a sănătății personale. Prin 180 î.Hr. au fost inițiate primele sacrificii în onoarea, nu numai a zeilor Apollo și Esculap, ci și a lui Salus. Exista, de altfel, o statuie a zeiței Salus în Templul Concordiei în Roma. Sărbătoarea sa era celebrată în calendarul roman la 30 martie.

Note

Bibliografie
 G. Guțu, Dicționar latin-român, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1983.
 Pierre Grimal, Dicționar de mitologie greacă și romană, Editura Saeculum I.O., 2003, 800 de pagini, ISBN 9789739399657

Vezi și
Templul lui Salus
Higeea, zeitate greacă;
Sirona, zeitate a sănătății în partea central-orientală a Galiei

Zeițe romane

Salus


Parwan also spelled Parvan (Pashto and Dari: ) is one of the 34 provinces of Afghanistan. It is the largest province of the Greater Parwan region and has a population of about 751,000. The province is multi-ethnic and mostly rural society. The province is divided into ten districts. The town of Imam Abu Hanifa serves as the provincial capital. The province is located north of Kabul Province and south of Baghlan Province, west of Panjshir Province and Kapisa Province, and east of Maidan Wardak Province and Bamyan Province. The province's famous tourism attraction is the Golghondi Hill, also known as "the flower hill," located in Imam Azam about an hour away from the capital city of Kabul. After Panjshir this province has been considered as one of the main raising points of Afghanistan War against Soviets.

The name Parwan is also attributed to a town, the exact location of which is now unknown, that supposedly existed during prehistory, in the nearby Hindu Kush mountains.

Despite a four-decade-long state of war in Afghanistan, Parwan was relatively free of conflict by the mid-2010s. While occasional attacks on government or international forces were reported, they were usually minor. Such incidents in Parwan mostly involved grenade attacks on the residences of government officials or roadside bombs. Bagram Air Base, which was one of the largest US military bases in Afghanistan, is located in Parwan.

History

In 329 BC, Alexander the Great founded the settlement of Parwan as his Alexandria of the Caucasus. It was conquered by Arab Muslims in 792 AD. In 1221, the province was the site of the battle between the invading Mongols, led by Genghis Khan, and the Khwarezmian Empire led by Jalal ad-Din Mingburnu, where the Mongols were defeated.

The Kingdom of Kapisa (known in contemporary Chinese sources as Chinese: 漕國 Caoguo and Chinese: 罽賓 Jibin) was a state located in what is now Afghanistan during the late 1st millennium CE. Its capital was the city of Bagram. The kingdom stretched from the Hindu Kush in the north to Bamiyan and Kandahar in the south and west, out as far as the modern Jalalabad District in the east.

The famous Moroccan traveler and scholar, Ibn Battuta, visiting the area in 1333 write:

The area was subsequently ruled by the Timurids and Mughals until Ahmad Shah Durrani made it part of the Durrani Empire in 1747. In 1840, Parwan was the site of a major battle in the First Anglo-Afghan War where the invading British were defeated. Parwan's modern history began with the construction of a new textile factory in the town of Jabal Saraj in 1937. Parwan was involved in the Soviet–Afghan War as some of the fiercest fightings took place in the area. In the 1990s it was the site of heavy resistance against the Taliban.

Recent history

Following the removal of the Taliban in late 2001, the United States Armed Forces took control of Bagram Air Base and began using it as one of their main bases in Afghanistan. A Provincial Reconstruction Team (PRT) led by South Korea helped the locals with development activities in the province until 2014. In mid-February 2011, five rocket-propelled grenades hit the newly built South Korean military base housing the provincial reconstruction team and civilian aid workers. No one was injured in the attack, but it came hours after a visit by South Korean Defense Minister Kim Kwan-jin, raising suspicions of Taliban involvement. The opening ceremony of the base was postponed indefinitely.

A plan to build a power plant in the province is under consideration. A large portion of Parwan's economy relies on remittances from the Afghan diaspora living abroad.

In July 2012, the Taliban executed a married woman in front of a large crowd after she was found guilty of adultery. It was reported that the woman had a secret affair with a married military commander of the Afghan National Army. In August 2021, Parwan was captured by the Taliban during their offensive.

Healthcare

The percentage of households with clean drinking water fell from 32% in 2005 to 11% in 2011. The percentage of births attended to by a skilled birth attendant increased from 4% in 2005 to 7% in 2011.

Education

The overall literacy rate (6+ years of age) fell from 37% in 2005 to 28% in 2011.
The overall net enrolment rate (6–13 years of age) increased from 42% in 2005 to 54% in 2011.

Demographics and geography

As of 2020, the total population of the province is about 751,000, which is multi-ethnic and mostly a rural society. 8 percent of the population lived below the national poverty line, the second lowest figure in Afghanistan behind only Logar Province.

According to the Naval Postgraduate School, the ethnic groups of the province are as follows: Tajiks, Hazaras, Uzbeks, Pashtuns, Kuchis and other minority groups.
According to Afghanistan's Ministry of Rural Rehabilitation and Development:

Districts
As per the figures below based on the ethnographics of each district as well as the density and therefore the inhabitability of each district, the province has a population of approximately 878,192.

Notable towns and villages
Gulbahar, Afghanistan

Gallery

See also
Provinces of Afghanistan
Battle of Parwan

References

External links

 , April 16, 2019, Ariana Television Network.
 Parwan Province by the Naval Postgraduate School
 Parwan Province by the Institute for the Study of War

Hazarajat
Provinces of Afghanistan
Provinces of the Islamic Republic of Afghanistan

Parwan Province


An Habenaria uncinata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dariusz Lucjan Szlachetko ngan Tomasz Sebastian Olszewski. An Habenaria uncinata in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria uncinata


La Schwabentor est avec la Martinstor l'une des deux tours-portes encore conservées des fortifications médiévales de Fribourg-en-Brisgau.

Histoire
La tour-porte, construite vers 1250, comportait à l'origine un zwinger en direction des douves de la ville et est ouverte du côté de la ville. Ce n'est qu'en 1547 qu'elle est fermée par un mur de pierre face à la ville. En 1572, une tour d'escalier est ajoutée. Un siècle après, Mathäus Schwäri peint un marchand avec un chariot sur le côté du centre-ville, à propos duquel la légende de la Souabe née au  dit qu'il est venu à Fribourg avec deux barils d'argent pour acheter la ville. On se moquait de lui, mais le rire était encore plus grand quand il s'est avéré que les barils ne contenaient que du sable et des cailloux ; sa femme avait secrètement échangé l'argent contre le remplissage sans valeur avant son départ.

La Schwabentor reste en grande partie inchangé jusqu'à la fin du . Alors qu'une partie de la population exige désormais la démolition des deux portes de la ville restantes pour des raisons liées à la circulation, le maire Otto Winterer fait campagne pour qu'elles soient préservées et rénovées. En , un concours est lancé parmi les architectes allemands pour sélectionner un projet pour la conception des Martinstor et Schwabentor. La maison privée Krauss du côté du Schlossberg aurait pu être réaménagée à cet effet, tout comme une ancienne maison de pompiers de l'autre côté. Une conception  est requise pour l'extrémité supérieure de la tour. Outre Winterer, Josef Durm, Carl Schäfer, Max Meckel et un membre du conseil municipal font office de juges. Cependant, aucune des inscriptions au concours n'a été mise en œuvre. Au lieu de cela, l'administration municipale de Meckel et Schäfer demande des offres parce que les conditions du programme ont changé. En 1899, on décide de construire le tramway électrique de Fribourg, ce qui nécessite le déplacement des maisons privées qui bordent les deux tours. Schäfer suggère d'élever la Schwabentor de 26 à , et de 22 à  pour la Martinstor. La raison est les maisons les plus hautes de la région. Sa conception combine les éléments existants du début du  avec des structures gothiques tardives du . À l'été 1901, la rénovation est effectuée par l'entreprise de construction de Fribourg Geis & Bauer et la Schwabentor surélevée est dotée d'un pignon à gradins basé sur le modèle des tours de la ville du nord de l'Allemagne. Le , la cérémonie est célébrée aux deux portes de la ville avant qu'elles ne soient achevées le  lorsque le tramway entre en service.

En 1903, Fritz Geiges ajoute l'image du patron de la ville de Fribourg, Georges de Lydda, terrassant un dragon. Les travaux de rénovation prennent fin en 1913 avec la construction de dépendances dans un style historicisant. En 1954, la rénovation est partiellement inversée et la Schwabentor reçoit un chatior plus simple, similaire à son état d'origine, avec un clocher-tour avec un clocher à bulbe. En 1999, des voies de tramway à faibles vibrations sont installées.

La Schwabentor est en rénovation à partir de l'été 2012. Après avoir retiré le plâtre, il s'avère que les dégâts sont plus importants que prévu. L'élévation antérieure du bâtiment avait fissuré les pierres et les fondations n'étaient pas suffisamment stables, il faut les renforcer. Afin de vérifier, un forage d'essai est réalisé en . Seul le coin sud-est de la tour est fondé sur du gravier solide de la Forêt-Noire, tandis que les autres zones des fondations reposent sur des remblais médiévaux. Pour cette raison, des lances en acier sont enfoncées sous les fondations de tourbe et du lait de ciment est pressé pour durcir les fondations et le sous-sol. Cela est fait lors de la rénovation des voies du tramway à Bertoldsbrunnen à l'été 2014, car il n'y avait pas de tramways qui passaient par la porte. Des bandes d'acier sont posées autour de l'intérieur de la maçonnerie à une distance de 5 à  pour la stabilisation. Lors du forage préparatoire, différents types de roches sont rencontrés et les têtes de forage se brisent. Ensuite, le forage est humide, ce qui prend plus de temps. En , le gouvernement du Land décide de soutenir la rénovation avec  de la troisième tranche du programme de financement des monuments du Land. L'échafaudage est retiré en .

Architecture
Le bâtiment sur un plan carré a une longueur de côté de  et a trois étages au-dessus de l'ouverture de la porte ogivale. Vers l'extérieur, l'épaisseur des murs séparés des différents étages est de plus de  en dessous et des deux tiers de celle du dernier étage. La partie inférieure de l'ouvrage en pierre se compose de lourds blocs à bosse en grès rouge, la partie supérieure en pierre de carrière avec de solides bossages d'angle.

Au-dessus de la clé de voûte du côté de l'arche tournée vers la ville se trouve une représentation romane du tireur d'épine, figure connue depuis l'Antiquité, mais ici interprétée de manière chrétienne : l'homme porte en lui l'épine du péché originel, c'est pourquoi un avertissement est émis pour ceux qui sortent de la porte.

Musée
Depuis 1969, la Schwabentor abrite un petit musée privé sur trois étages, la Zinnfigurenklause qui présente des dioramas de l'histoire de Fribourg-en-Brisgau.

Références

Source de la traduction

Fribourg-en-Brisgau
Édifice construit au XIIIe siècle
Porte de ville en Allemagne

Schwabentor (Fribourg-en-Brisgau)


Victor Adler, (24 Haziran 1852, Prag - 11 Kasım 1918, Viyana), Avusturyalı sosyalist.

Varlıklı bir tüccar ailedendi. Viyana Üniversitesi'nde tıp öğrenimi gördü ve Freud'un dersleini izledi. 1880'de Alman Ulusal Birliği (Deutsch Nationaler Verein) kurulmasına katkıda bulunarak Alman milliyetçilerinin safında siyasete atıldı. İşçi hareketi militanlarıyla, Karl Kautsky ile ve 1883'te de Engels ile tanıştı. 1886'da Sosyal Demokrat partiye girdi, partideki ılımlı ve radikal eğilimleri Marxçı bir programla birleştirmeyi başardı. Hainfeld kongresinde bu programın benimsenmesi için çalıştı (1888 sonu).

Bu tarihten ölümüne değin özellikle sendika hareketleri içinde önemi gitgide artan Avusturya Sosyal Demokrat Partisinde birinci derecede rol oynadı. Partinin merkez yayın organı Arbeiterzeitung'u (işçilerin gazetesi) kurdu (1890); 1894'ten başlayarak bu gazete günlük olarak yayımlandı. Oy haklarının herkese tanınması için çaba gösterdi. 1895'te kısmi, 1907'de tam bir başarı elde etti, fakat kendisi Viyana Reichsrat'ına seçilemedi. İktidarın yasal yollardan ele geçirilmesi yöntemlerini giderek daha büyük bir ısrarla savundu ve genel greve karşı çıktı. Viyana liberal burjuva çevrelerinin Yahudi düşmanlığına karşı yaşamı boyunca savaştı.

Kaynakça

1852 doğumlular
Prag doğumlu siyasetçiler
1918 yılında ölenler
Avusturyalı siyasetçiler
Yahudi asıllı Avusturyalılar

Victor Adler


Estación de Belfort-Montbéliard TGV (Gare de Belfort-Montbéliard TGV en francés) es una estación ferroviaria situada en la LGV Rhin-Rhône francesa. Es una de las dos nuevas estaciones de la LGV. Su apertura al uso comercial se produjo en diciembre de 2011, conjuntamente con la apertura de la línea de alta velocidad donde está situada.

Se encuentra ubicada en el municipio de Meroux (departamento de Territorio de Belfort).

Características
La estación tiene un total de seis vías, cuatro de las cuales serán usadas por servicios TGV. Dos son pasantes para trenes sin parada y dos son para trenes TGV con parada.

La estación tiene además dos vías situadas perpendicularmente a las vías de alta velocidad para ser usadas por trenes regionales correspondientes a la línea internacional franco-suiza Belfort - Bienne.

También existe una interconexión entre las vías de la LGV y la Estación Gare de Besançon-Viotte situada en la línea clásica.

Véase también
 TGV
 LGV Rhin-Rhône
 Estación de Besançon TGV

Enlaces externos

Estaciones de ferrocarril de Francia inauguradas en el siglo XXI
Estaciones de alta velocidad de Francia
Estaciones de ferrocarril de la región de Borgoña-Franco Condado
Estaciones de ferrocarril inauguradas en 2011
Estaciones de ferrocarril del departamento de Territorio de Belfort
Arquitectura de Francia de 2011

Estación de Belfort-Montbéliard TGV


Torment ist eine Hamburger Thrash-Metal-Band, die im Jahr 1984 gegründet wurde. Ihr Sänger Jörn "Kannixxx" Rüter ist außerdem Besitzer des Labels Remedy Records.

Geschichte

Die Band wurde 1984 gegründet und veröffentlichte 1987 in Eigenproduktion ihre erste EP namens Bestial Sex. Von der EP wurden 2.000 Stück abgesetzt. Im Jahr 1989 wurde die Single Das Neue produziert, nachdem die Band einen Vertrag mit Steamhammer Records erreicht hatte. Bei diesem Label erschien 1991 das Debütalbum der Band mit dem Namen Experience a New Dimension of Fear. The Horrors of the Past Were Just a Taste of the Things to Come. Past Events Have Been Mere Hints of Future Terrors. Everything So Far Has Only Been a Warning…. Danach folgte ein Auftritt auf dem Millerntor Festival in Hamburg und eine Tournee mit den Bands Messiah und Assorted Heap.

Im Jahr 1992 kam die Single Sie kam zu mir am Morgen heraus, der 1993 eine Split-Veröffentlichung mit Minotaur und Desert Storm folgte. Im selben Jahr und im Folgejahr spielte die Band auf dem Wacken Open Air.

Die nächste EP Spermatized mit vier eigenen Liedern und vier Coverversionen wurde 1997 in den Lautmeister Studios aufgenommen. Die Veröffentlichungsfeier fand auf dem Wacken Open Air im selben Jahr statt, nach dem Auftritt von Hammerfall. Danach folgte eine Tour durch Europa, die bis Anfang 1999 andauerte.

Zum 10-jährigen Bestehen veröffentlichte die Band das Album Not Dead Yet. Danach folgte eine Europa-Tour sowie Auftritte auf dem Headbangers Open Air und dem Wacken Open Air 1999. Das 20-jährige Bestehen feierte man auf dem Metal Bash Open Air 2004. Danach ging es ins Studio, um das Album Tormentation aufzunehmen. Zum 25-jährigen Bestand erschien das Album Tormentizer im Juli 2009. Zum 35-jährigen Band-Jubiläum 2019 wird die Band erneut auf dem Wacken Open Air auftreten.

Stil
In ihrer Biografie bezeichnet die Band ihre frühen Werke noch als reinen Thrash Metal, während bei späteren Veröffentlichungen der Rock-'n'-Roll-Anteil zunehme. Die Band gibt den späteren Veröffentlichungen die Bezeichnung "Thrash'n'Roll". Die Band wird als "Urgestein des deutschen Thrash Metals" beschrieben und wird mit Bands wie Destruction, Sodom und Motörhead verglichen.

Diskografie
 1986: Rehearsal Nov. 2nd 1986 (Demo, Eigenveröffentlichung)
 1987: Bestial Sex (EP, Eigenveröffentlichung)
 1989: Das Neue (Single, Eigenveröffentlichung)
 1991: Experience a New Dimension of Fear. The Horrors of the Past Were Just a Taste of the Things to Come. Past Events Have Been Mere Hints of Future Terrors. Everything So Far Has Only Been a Warning… (Album, Steamhammer Records)
 1992: Sie kam zu mir am Morgen (Single, Eigenveröffentlichung)
 1993: Torment / Desert Storm / Minotaur (Split-Album mit Minotaur und Desert Storm, Remedy Records)
 1997: Spermatized (EP, Remedy Records)
 1998: Not Dead Yet (Album, Remedy Records)
 2005: Tormentation (Album, Remedy Records)
 2009: Tormentizer (Album, Remedy Records)

Weblinks

 Offizielle Website
 Torment bei Remedy Records

Einzelnachweise

Thrash-Metal-Band
Band (Hamburg)
Deutsche Band

Torment


Crkva sv. Jurja u Koluniću je kršćanska crkvica. Datira iz ranosrednjovjekovnih vremena. Sa svih strana okružena je nekropolom sa stećcima pa ih se uzima kao jednu cjelinu.

Zemljopisni položaj
Nalazi se pokraj ceste Bosanski Petrovac – Drvar, na lokalitetu Crkvina. Blizu je vrela Klisine svetinje. Ruševine obuhvaćaju i crkvu i samostan. Narod ih zove Panađur ("hram sv. Đurđa").

Građa
Crkva se pruža u osnovnom smjeru zapad - istok. Zidovi crkve debljine su 0,7 m.

Karakterizira ju zvonik. Gotovo sve crkve po Bosni i Hercegovini izuzevši mali broj iznimaka srušene su za osmanske vlasti i jedini sačuvani zvonik ima još toranj sv. Luke s crkvom sv. Marije uz stari franjevački samostan u Jajcu. Zvonik je iznad četverokutnog oltarnog prostora. Mali je otvor na južnom zidu zvonika na relativnoj visini od oko 9 m. Uokviren je kao i prozor na istočnoj fasadi. Toranj je relativno visok, zajedno s apsidom, sa zapada oko 10–11 m, od čega apsida 4,65 m, a toranj oko 6 metara.

Crkva ima jedan brod dimenzija 11 m x 7,79 m. 4,9 metara relativno su visoki južni i sjeverni zid broda su uz zapadni zid apside i kaskadno se spuštaju do visine od nekoliko desetaka centimetara. Oltarni prostor je četverokutan.

Apsida crkve dimenzija je 5,1 m x 3,5 m. Duboka je 4,2 m. Južni i sjeverni podužni zid apside iznutra su ukošeni. Ulaz u apsidu širine je 3,6 m, a istočni zid apside 3,4 m. Ulaz u apsidu visok je 4,35 i s okvirnim lukom 4,65 m. Svod je poluobličast. Mali prozor je na istočnom zidu na visini od 2,15 m. Nije jednake širine. Iznutra je širok širok 0,45 m, a na vanjskom zidu 0,2 m. Niša je na unutrašnjoj strani južnog zida, nisko postavljena uokvirena niša. Na vanjskom južnom i sjevernom rubu istočnog zida apside bile su neke konstrukcije neznane namjene debele 0,7 metara, od čega su ostali tek ostatci u obliku izbočina na relativnoj visini od 3,15 metara.

Ulazni zid u crkvu je zapadni i visok svega 30 cm. Ulaz je širok oko 1 m. Okomiti bridovi na crkvi uokvireni su naizmjence. Okviri su veći i manji dobro oklesani kvaderi. Jedva oklesani kvaderi su građevni dio zida.

Obnova
Crkva je djelimice obnovljena i restaurirana 1960-ih. U 19. stoljeću postoje zapisi o stanju, prema kojima je napravljena restauracija. Oltar je, prema zapisu P.Mirkovića iz 1894. a prema pričanju mještana bio "išćemeran na kube". No, već je bio srušen nekoliko godina prije. Visina tornja bila je 13,5 m i kutovi i zid od oltara bili su tesani. Zapadna i istočna strana tornja bile skoro srušene, ali su ostali bridovi s odrađenim klesanim kamenjem. Nepoznato je kako su se penjali na dio tornja iznad svoda apside. Crkva je jedinstvene gradnje na teritoriji Bosne i Hercegovine i potrebna su dodatna istraživanja.

Zaštita
Arheološko područje s ostatcima srednjovjekovne crkve i nekropolom sa stećcima na lokalitetu Crkvina u Koluniću, proglašeno je 2007. nacionalnim spomenikom BiH.

Galerija

Izvori

Vanjske poveznice
V. Klaić - grada za topografiju ličko-krbavske županije u srednjem vijeku

Crkve u Bosni i Hercegovini
Romaničke crkve u Bosni i Hercegovini
Nacionalni spomenici Bosne i Hercegovine
Bosanski Petrovac

Crkva sv. Jurja u Koluniću


Hannah Fry (født 21. februar 1984) er en britisk matematiker og lektor i Mathematics of Cities, og foredragsholder. Fry studerer mønstre i menneskeligt adfærd, særligt bymæssig beboelse, eksempelvis shopping, transport, kriminalitet, oprør og terrorisme.

I 2014 gav Fry en TED talk kaldet 'The Mathematics of Love' ved TEDxBinghamtonUniversity, som mere end 4 millioner personer så. Efter sin optræden udgav hun en bog om emnet kaldet The Mathematics of Love: Patterns, Proofs, and the Search for the Ultimate Equation, hvor hun benytter statistik og data-modeller på dating, sex og ægteskab.

Uddannelse
Fry gik på Presdales School i Ware, Hertfordshire. Hun studerede matematik på University College London og blev der for at få en ph.d i fluiddynamik i 2011 med en specialetitel kaldet "A Study of Droplet Deformation".

Fjernsyn og andre optrædender
Fry optræder jævnligt i radio og fjernsynsprogrammer i Storbritannien heriblandt Computing Britain, The Curious Cases of Rutherford & Fry (med Adam Rutherford) og Music By Numbers. På BBC 2-serien City in the Sky studerer Fry logistikken bag flyvning.

Den 17. september præstenterede Fry en filmbiografi om Ada Lovelace på BBC.

I 2016 var Fry medvært sammen med Peter Snow til Trainspotting Live, der var en miniserie i tre dele, som omhandler tog og trainspotting på BBC 4. Den 20. juli 2016 var Fry vært på programmet The Joy of Data.

Fry har medvirket i flere af Brady Harans videoer på YouTube-kanalen Numberphile, der behandler matematiske emner.

Sammen med matematikeren Matt Parker har Fry fremstillet en algoritme, der optimerer vinderchangerne i brætspilet matador.

Bibliografi

Referencer

Eksterne henvisninger

Matematikere fra Storbritannien
Personer fra London

Hannah Fry


An Taeniophyllum radiatum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johannes Jacobus Smith. An Taeniophyllum radiatum in nahilalakip ha genus nga Taeniophyllum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Jawa. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Taeniophyllum

Taeniophyllum radiatum


Ultranacionalizam je »ekstremni nacionalizam koji promiče interes jedne države ili naroda iznad svih ostalih« ili jednostavno »ekstremna odanost vlastitoj naciji«.

Uvod
Prema Januszu Bugajskom, »u svojim najekstremnijim ili najrazvijenijim oblicima, ultranacionalizam nalikuje fašizmu, obilježen ksenofobičnim prezirom prema drugim nacijama, podrškom autoritarnim političkim aranžmanima na granici totalitarizma i mitskim naglaskom na organsko jedinstvo između karizmatičnog vođe, organizacijski amorfne stranke pokreta i nacije«. Roger Griffin tvrdi da je ultranacionalizam u biti ksenofobičan i da je poznato kako se legitimira »kroz duboko mitizirane pripovijesti o prošlim kulturnim ili političkim razdobljima povijesne veličine ili o starim računima kako bi se obračunao s navodnim neprijateljima«. Također se može osloniti na »vulgarizirane oblike fizičke antropologije, genetike i eugenike kako bi se racionalizirale ideje nacionalne superiornosti i sudbine, degeneracije i subhumanosti«.

U kombinaciji s pojmom nacionalnog preporoda, ultranacionalizam je ključni temelj fašizma.

Ultranacionalističke političke stranke

Trenutno zastupljene u nacionalnim zakonodavnim tijelima
Sljedeće političke stranke okarakterizirane su kao ultranacionalističke.

: Stranka jedna nacija
: ELAM
: Konzervativna narodna stranka Estonije
: Nacionalni front
: Alternativa za Njemačku
: Grčko rješenje
: Shiv Sena
: Tkuma, Otzma Yehudit, Nova desnica
: Braća Italije
: Liberalna demokratska stranka (frakcije)
: Nacionalni pokret
: Radnička stranka Koreje
: Savez za Uniju Rumunja (frakcije)
: Liberalna demokratska stranka Rusije, Rodina
: Economic Freedom Fighters
: Narodna stranka naša Slovačka
: Vox
: Švicarska narodna stranka
: Stranka nacionalističkog pokreta, Velika stranka jedinstva
: Svoboda

Stranke koje su nekada imale ultranacionalističke tendencije ili frakcije
Sljedeće političke stranke povijesno su imale ultranacionalističke tendencije ili frakcije.

 : Srpska demokratska stranka
 : Hrvatska demokratska zajednica
 : Jobbik
 : VMRO-DPMNE

Stranke koje su nekada bile zastupljene u nacionalnim zakonodavnim tijelima

 : Napad, VMRO, Nacionalna fronta za spas Bugarske
 : Komunistička partija Kampučije
 : Hrvatska stranka prava, Hrvatska čista stranka prava
 : Zlatna zora
 : Udruženje za pomoć carskoj vladavini
 : Stranka solidarnosti i razvoja unije
 : Srpska radikalna stranka, Stranka srpskog jedinstva, Dveri (ranije)
  Južna Afrika: Nacionalna stranka
 : Nacionalna omladina
 : FET y de las JONS

Ultranacionalističke političke organizacije

 : Pemuda Pancasila
 : Nippon Kaigi, Zaitokukai
 : Perkasa
 : Nacionalistička fronta Meksika, Nacionalna sinarhistička unija
 : Domoljubna udruga Mjanmara
 : Ruski carski pokret
  Bodu Bala Sena, Sinhala Ravaya
 : Sivi vukovi
 : Engleska obrambena liga, Siol nan Gaidheal

Vidi još
 Krajnja desnica
 Neofašizam

Izvori

Krajnja desnica
Nacionalizam
Politički ekstremizam

Ultranacionalizam


La saison 1958-1959 de Serie B, organisée par la Lega Calcio pour la treizième fois, est la  du championnat de deuxième division en Italie. Le championnat passe à partir de cette saison à 20 équipes. Les deux premiers sont promus directement en Serie A et les deux derniers sont relégués en Serie C.

À l'issue de la saison, l'Atalanta Bergame termine à la première place et monte en Serie A 1959-1960 ( division), accompagné par le vice-champion, Palerme.

Compétition
La victoire est à deux points, un match nul à 1 point.

Classement

|valign=top align=left width=50%|

|}

Notes et références
 saison 58-59 sur calcio-seriea.net

1958-1959
Championnat Italie Football 1958-1959 Serie B
Championnat Italie Football 1958-1959 Serie B
Italie
Italie

Championnat d'Italie de football de deuxième division 1958-1959


Le Championnat du Japon de football de deuxième division 2022 est la  édition de la J2 League. Le championnat commence le  et s'achève le . Pour des raisons contractuelles, il est dénommé 2022 Meiji Yasuda J2 League. Il oppose les vingt-deux clubs du Japon de deuxième division en une série de quarante-deux rencontres par club.

Les deux meilleurs du championnat sont promus en J.League 2023.

Les clubs participants
Les équipes classées de la  à la  place de la J2 League 2021, du  au  de J1 League 2021 et le  et  de J3 League 2021 participent à la compétition.

Localisation des clubs

Compétition

Déroulement
Le nombre reste identique de vingt-deux clubs par rapport à la saison dernière.

Classement

| width="50%" |
|}

Résultats
Le tableau suivant récapitule les résultats « aller » et « retour » du championnat :

Barrage promotion
Un  tour oppose le  (Roasso Kumamoto) contre le  (Oita Trinita) et le  (Fagiano Okayama) contre le  (Montedio Yamagata). Les deux vainqueurs s'affrontent lors d'un  tour et une finale contre le  de J.League dont le vainqueur de cette confrontation se maintient ou monte en J.League 2023.

Premier Tour

Deuxième Tour

Finale de Barrage

Évolution du classement

Statistiques

Meilleurs buteurs

Meilleurs passeurs

Trophées

Trophées mensuel

Notes et références

2022
Football au Japon en 2022
Japon


Defectul cardiac congenital ( DCC ), cunoscut și sub denumirea de anomalie cardiacă congenitală și boală cardiacă congenitală, este un defect în structura inimii sau a vaselor mari care este prezent încă de la naștere .  Semnele și simptomele depind de tipul specific de defect.  Simptomele pot varia de la lipsă până la cel care poate pune viața în pericol.  Când sunt prezente, simptomele pot include respirație rapidă, piele albăstruie (cianoză), creștere lentă în greutate și senzație de oboseală.  Defectele cardiace congenitale nu provoacă dureri în piept.  Majoritatea defectelor cardiace congenitale nu sunt asociate cu alte boli.  O complicație a defectului cardiac congenital este insuficiența cardiacă .

Cauza unui defect cardiac congenital este adesea necunoscută.  Factorii de risc includ anumite infecții în timpul sarcinii, cum ar fi rubeola, utilizarea anumitor medicamente, alcoolul sau tutunul, moștenirea genetică de la părinții sau starea nutrițională slabă sau obezitatea mamei.   A avea un părinte cu un defect cardiac congenital este, de asemenea, un factor de risc.  O serie de afecțiuni genetice sunt asociate cu defecte cardiace, inclusiv sindromul Down, sindromul Turner și sindromul Marfan .  Defectele cardiace congenitale sunt împărțite în două grupe principale: defecte cardiace cianotice și defecte cardiace non-cianotice, în funcție de predispoziția pielii copilului de a deveni albăstruie.  Defectele pot implica pereții interiori ai inimii, valvele inimii sau vasele mari de sânge care duc spre și dinspre inimă.

Defectele cardiace congenitale pot fi prevenite parțial prin vaccinarea antirubeolă, prin adăugarea de iod în sare și prin adăugarea de acid folic la anumite produse alimentare.  Unele defecte nu au nevoie de tratament.  Altele pot fi tratate eficient cu proceduri pe bază de cateter sau chirurgie cardiacă .  Ocazional poate fi nevoie de un număr de operații,  sau un transplant de inimă .  Cu un tratament adecvat, rezultatele sunt în general bune, chiar și cu probleme complexe.

Defectele cardiace congenitale sunt cele mai frecvente defecte la naștere .   În 2015, au fost prezenți la 48,9 milioane de oameni la nivel global.  Acestea afectează între 4 și 75 de indivizi la 1000 de nașteri vii, în funcție de modul în care sunt diagnosticate.   În aproximativ 6 până la 19 cazuri la 1000 de nașteri vii, acestea cauzează un grad de probleme moderat până la sever.  Defectele cardiace congenitale sunt principala cauză a deceselor cauzate de defecte la naștere:  în 2015, acestea au dus la 303.300 de decese, în scădere față de 366.000 de decese în 1990.

Semne și simptome

Semnele și simptomele sunt legate de tipul și severitatea defectului cardiac. Simptomele sunt prezente frecvent la începutul vieții, dar este posibil ca unele DCC să nu fie detectate de-a lungul vieții.  Unii copii nu au semne, în timp ce alții pot prezenta respirație, cianoză, leșin,  murmur cardiac, subdezvoltare a membrelor și mușchilor, alimentație sau creștere deficitară sau infecții respiratorii. Defectele cardiace congenitale provoacă o structură anormală a inimii, ceea ce duce la producerea anumitor sunete numite murmur cardiac . Acestea pot fi uneori detectate prin auscultare ; cu toate acestea, nu toate murmururile inimii sunt cauzate de defecte cardiace congenitale.

Condiții asociate
Defectele cardiace congenitale sunt asociate cu o incidență crescută a altor șapte afecțiuni medicale specifice, fiind numite împreună asociația VACTERL :

 V - anomalii vertebrale
 A - atrezie anală
 C - anomalii cardiovasculare
 T - fistula traheoesofagiană
 E - atrezie esofagiană
 R - anomalii renale și / sau radiale
 L - defecte ale membrelor

Defectul septal ventricular (DSV), defectele septale atriale și tetralogia Fallot sunt cele mai frecvente defecte cardiace congenitale observate în asociația VACTERL. Defecțiuni mai puțin frecvente în asociere sunt truncus arteriosus și transpunerea marilor artere.

Cauze
Cauza bolilor congenitale de inimă poate fi genetică, de mediu sau o combinație a ambelor.

Genetică
Mutațiile genetice, adesea sporadice, reprezintă cea mai mare cauză cunoscută a defectelor cardiace congenitale.  Acestea sunt descrise în tabelul de mai jos.

Căi moleculare
Genele care reglementează secvența complexă de dezvoltare au fost elucidate doar parțial. Unele gene sunt asociate cu defecte specifice. O serie de gene au fost asociate cu manifestările cardiace. Mutațiile unei proteine musculare cardiace, lanțul greu de α-miozină ( MYH6 ) sunt asociate cu defecte septale atriale. Mai multe proteine care interacționează cu MYH6 sunt, de asemenea, asociate cu defecte cardiace. Factorul de transcriere GATA4 formează un complex cu Tbx5 care interacționează cu MYH6. Un alt factor, gena homeobox (de dezvoltare), NKX2-5 interacționează, de asemenea, cu MYH6. Mutațiile tuturor acestor proteine sunt asociate atât cu defecte septice atriale, cât și ventriculare; În plus, NKX2-5 este asociat cu defecte în conducta electrică a inimii și TBX5 este legat de sindromul Holt-Oram care include defecte de conducere electrică și anomalii ale membrului superior. O altă genă T-box, TBX1, este implicată în sindromul velo-cardio-facial al sindromului DiGeorge, cea mai frecventă ștergere care are simptome extinse, inclusiv defecte ale tractului de ieșire cardiac, inclusiv tetralogia Fallot .

Calea de semnalizare Noch, un mecanism de reglementare pentru creșterea și diferențierea celulelor, joacă un rol larg în mai multe aspecte ale dezvoltării cardiace. Elementele de creștere sunt implicate în determinarea laturilor drepte și stângi ale planului corpului, astfel încât plierea direcțională a tubului cardiac poate fi afectată. Semnalizarea de creștere este implicată în formarea pernelor endocardice și continuă să fie activă pe măsură ce se dezvoltă în septe și valve. Este, de asemenea, implicat în dezvoltarea peretelui ventricular și conectarea tractului de ieșire la marile vase. Mutațiile genei pentru unul dintre liganzii de crestătură, Jagged1, sunt identificate în majoritatea cazurilor examinate de displazie arteriohepatică ( sindromul Alagille ), caracterizată prin defecte ale marilor vase (stenoză arterială pulmonară), inimă ( tetralogie a Fallot în 13% cazuri), ficat, ochi, față și oase. Deși mai puțin de 1% din toate cazurile, în care nu se găsesc defecte în gena Jagged1, se găsesc defecte în gena Notch2 . În 10% din cazuri, nu există nicio mutație în niciuna dintre gene. Pentru un alt membru al familiei de gene, mutațiile din gena Notch1 sunt asociate cu valva aortică bicuspidă, o supapă cu două pliante în loc de trei. Notch1 este, de asemenea, asociat cu calcifierea valvei aortice, a treia cea mai frecventă cauză a bolilor de inimă la adulți.

Mutațiile unui mecanism de reglare a celulelor, calea Ras / MAPK sunt responsabile pentru o varietate de sindroame, inclusiv sindromul Noonan, sindromul LEOPARD, sindrom Costello și sindromul cardiofaciocutanat în care există o implicare cardiacă.  În timp ce condițiile enumerate sunt cunoscute cauze genetice, există multe alte gene care sunt mai subtile. Se știe că riscul de defecte cardiace congenitale este mai mare atunci când există o rudă apropiată cu unul.

De mediu
Factorii cunoscuți de mediu includ anumite infecții în timpul sarcinii, cum ar fi rubeola, medicamente ( alcool, hidantoină, litiu și talidomidă ) și boli materne ( diabet zaharat, fenilcetonurie și lupus eritematos sistemic ).

Fiind supraponderal sau obez crește riscul de boli cardiace congenitale.  În plus, pe măsură ce obezitatea maternă crește, crește și riscul de defecte cardiace.  Nu a fost identificat un mecanism fiziologic distinct care să explice legătura dintre obezitatea maternă și CHD, dar atât deficiența de folat pre-sarcină, cât și diabetul au fost implicate în unele studii.

Mecanism
Există o secvență complexă de evenimente care au ca rezultat o inimă bine formată la naștere și perturbarea oricărei porțiuni poate duce la un defect.  Momentul ordonat al creșterii celulare, al migrației celulare și al morții celulare programate (" apoptoza ") a fost studiat pe larg și sunt elucidate genele care controlează procesul.  În jurul zilei de dezvoltare 15, celulele care vor deveni inima există în două benzi în formă de potcoavă ale stratului de țesut mediu ( mezoderm ),  și unele celule migrează dintr-o porțiune a stratului exterior ( ectoderm ), creasta neurală, care este sursa unei varietăți de celule găsite în tot corpul. În ziua 19 de dezvoltare, se formează o pereche de elemente vasculare, "tuburile endocardice". Tuburile fuzionează atunci când celulele suferă de moarte programată, iar celulele din primul câmp al inimii migrează spre tub și formează un inel de celule cardiace ( miocite ) în jurul lui până în ziua 21. În ziua 22, inima începe să bată și până în ziua 24, sângele circulă.

În ziua 22, sistemul circulator este bilateral simetric, cu vasele împerecheate pe fiecare parte și inima constând dintr-un tub simplu situat în linia mediană a dispunerii corpului. Porțiunile care vor deveni atria și vor fi situate cel mai aproape de cap sunt cele mai îndepărtate de cap. În zilele 23 până la 28, tubul cardiac se pliază și se răsucește, viitoarele ventricule deplasându-se la stânga din centru (locația finală a inimii) și atriile se mișcă spre cap.

În ziua 28, zonele de țesut din tubul inimii încep să se extindă spre interior; după aproximativ două săptămâni, aceste extinderi, " septul primum " membranos și " pernele endocardice " musculare, fuzionează pentru a forma cele patru camere ale inimii. Nerespectarea corectă a fuziunii va duce la un defect care poate permite scurgerea sângelui între camere. După ce se întâmplă, celulele care au migrat de pe creasta neurală încep să împartă cordusul bulbus, traiectul principal de ieșire este împărțit în două prin creșterea unui sept spiralat, devenind marile vase - segmentul ascendent al aortei și al trunchiului pulmonar. Dacă separarea este incompletă, rezultatul este o "arterioză truncus persistentă". Vasele pot fi inversate (" transpunerea marilor vase "). Cele două jumătăți ale tractului divizat trebuie să migreze în pozițiile corecte peste ventriculele corespunzătoare. O defecțiune poate duce la curgerea unor sânge în vasul greșit (de exemplu, aortă suprasolicitată ). Inima cu patru camere și marile vase au trăsături necesare pentru creșterea fătului. Plămânii sunt neexpandiți și nu pot găzdui volumul circulator complet. Două structuri există pentru a evita fluxul de sânge departe de plămâni. Celulele dintr-o parte a septului primum mor creând o gaură în timp ce celulele musculare, " septum secundum ", cresc de-a lungul părții atriale drepte septum primum, cu excepția unei regiuni, lăsând un gol prin care sângele poate trece de la artiumul drept la atriul stâng, foramen ovale . Un vas mic, ductus arteriosus permite ca sângele din artera pulmonară să treacă în aortă.

Modificări la naștere
Ductus arteriosus rămâne deschis din cauza factorilor de circulație, inclusiv prostaglandinele . Foramenul ovale rămâne deschis din cauza fluxului de sânge din atriul drept spre atriul stâng. Pe măsură ce plămânii se extind, sângele curge ușor prin plămâni și porțiunea membranoasă a foramenului ovale (septul primum) se plutește peste porțiunea musculară (septum secundum). Dacă închiderea este incompletă, rezultatul este un brevet foramen ovale . Cele două clapete pot fuziona, dar mulți adulți au un foramen ovale care rămâne închis doar din cauza diferenței de presiune dintre atrii.

Teorii
Rokitansky (1875) a explicat defectele cardiace congenitale ca rupturi în dezvoltarea inimii în diferite etape ale ontogenezei .  Spitzer (1923) le tratează ca revenind la una din etapele filogenezei .  Krimsky (1963), sintetizând două puncte de vedere anterioare, a considerat bolile cardiace congenitale ca o oprire a dezvoltării la un anumit stadiu al ontogenezei, corespunzând cu aceasta sau acea etapă a filogenezei.  Prin urmare, aceste teorii pot explica doar tipuri de defecte feminine și neutre.

Diagnostic
Multe defecte cardiace congenitale pot fi diagnosticate prenatal prin ecocardiografie fetală . Acesta este un test care se poate face în al doilea trimestru de sarcină, când femeia are aproximativ 18-24 săptămâni de sarcină.   Poate fi o ecografie abdominală sau o ecografie transvaginală .

Dacă un copil se naște cu boli cardiace cianotice, diagnosticul se face de obicei la scurt timp după naștere, datorită culorii albastre a pielii sale (numită cianoză).

Dacă un copil se naște cu un defect septal sau un defect de obstrucție, de multe ori simptomele lor se observă numai după câteva luni sau uneori chiar și după mulți ani.

Clasificare
O serie de sisteme de clasificare există pentru defecte cardiace congenitale. În 2000, a fost dezvoltată Nomenclatura internațională a chirurgiei cardiace congenitale pentru a furniza un sistem de clasificare generică.

Hipoplazie
Hipoplazia poate afecta inima, rezultând de obicei subdezvoltarea ventriculului drept sau a ventriculului stâng . Acest lucru face ca o singură parte a inimii să fie capabilă să pompeze sângele în corp și în plămâni în mod eficient. Hipoplazia inimii este rară, dar este cea mai gravă formă de CHD. Se numește sindrom hipoplastic cardiac stâng atunci când afectează partea stângă a inimii și hipoplastic sindromul cardiac drept atunci când afectează partea dreaptă a inimii. În ambele condiții, prezența unui brevet ductus arteriosus (și, atunci când hipoplazia afectează partea dreaptă a inimii, un foramen ovale patentat ) este vitală pentru capacitatea sugarului de a supraviețui până când se poate efectua operația de urgență cardiacă, deoarece fără aceste căi de sânge nu poate circula către corp (sau plămâni, în funcție de ce parte a inimii este defectă). Hipoplazia inimii este în general un defect cardiac cianotic .

Defecte obstructive
Defectele obstructive apar atunci când valvele cardiace, arterele sau venele sunt anormal înguste sau blocate . Defectele obișnuite includ stenoza pulmonară, stenoza aortică și coarctarea aortei, cu alte tipuri precum stenoza a valvei aortice bicuspide și stenoza subaortică fiind relativ rare. Orice îngustare sau blocaj poate cauza mărirea inimii sau hipertensiune arterială .

Defecte septale
Septul este un perete de țesut care separă inima stângă de cea dreaptă . Defectele din septul interatrial sau septul interventricular permit sângelui să curgă din partea dreaptă a inimii spre stânga, reducând eficiența inimii.  Defectele septale ventriculare sunt colectiv cel mai frecvent tip de CHD,  deși aproximativ 30% dintre adulți au un tip de defect septal atrial numit patent sond foramen ovale .

Defecte cianotice
Defectele cardiace cianotice sunt numite astfel, deoarece acestea au ca rezultat cianoza, o decolorare a cenușii-albăstrui a pielii din cauza lipsei de oxigen în organism. Astfel de defecte includ truncus arteriosus persistent, conexiunea venoasă pulmonară anomală totală, tetralogia Fallot, transpunerea marilor vase și atresia tricuspidă .

Defecte

 Stenoza aortica
 Defect septal atrial (ASD)
 Defect septal atrioventricular (AVSD)
 Valva aortică bicuspidă
 cardiomiopatia
 Bloc cardiac complet (CHB)
 dextrocardia
 Ventriculul stâng dublu de intrare (DILV)
 Ventriculul drept dublu de ieșire (DORV)
 Anomalia lui Ebstein
 Sindromul hipoplazic al inimii stângi (HLHS)
 Sindromul hipoplazic al inimii drepte (HRHS)
 Stenoza mitrala
 Truncus arteriosus persistent
 Atrezie pulmonară
 Stenoza pulmonară
 Rabdomioame (Tumori ale inimii)
 Transpunerea marilor vase
 dextro-Transpunerea marilor artere (d-TGA)
 levo-Transpunerea marilor artere (l-TGA)
 Atresie tricuspidă
 Defect septal ventricular (VSD)
 Sindromul Wolff-Parkinson-White (WPW)

Unele afecțiuni afectează marile vase sau alte vase aflate în imediata apropiere a inimii, dar nu și inima însăși, dar sunt adesea clasificate drept defecte cardiace congenitale.

 Coarctarea aortei (CoA)
 Arcul dublu aortic, artera subclaviană aberantă și alte malformații ale marilor artere
 Arcul aortic întrerupt (IAA)
 Brevet ductus arteriosus (PDA)
 Sindromul Scimitar (SS)
 Conexiune venoasă pulmonară anomală parțială (PAPVC)
 Conexiune venoasă pulmonară anomală totală (TAPVC)

Unele constelații ale mai multor defecte sunt frecvent întâlnite împreună.

 Tetralogia Fallot (ToF)
 Pentalogia lui Cantrell
 Sindromul Shone / complexul lui Shone / anomalia Shone

Tratament
CHD poate necesita o intervenție chirurgicală și medicamente. Medicamentele includ diuretice, care ajută organismul în eliminarea apei, sărurilor și digoxinei pentru întărirea contracției inimii. Acest lucru încetinește bătăile inimii și elimină puțin lichid din țesuturi. Unele defecte necesită proceduri chirurgicale pentru a readuce circulația înapoi la normal și, în unele cazuri, sunt necesare mai multe intervenții chirurgicale.

Cardiologia intervențională oferă pacienților alternative minim invazive la intervenția chirurgicală pentru unii pacienți. Valva pulmonară Melody Transcatheter (TPV), aprobată în Europa în 2006 și în SUA în 2010 în cadrul unei scutiri de dispozitive umanitare (HDE), este proiectată pentru a trata pacienții cu boli cardiace congenitale cu un conduct disfuncțional în tractul de ieșire ventriculară dreaptă (RVOT) . RVOT este conexiunea dintre inimă și plămâni; odată ce sângele ajunge în plămâni, este îmbogățit cu oxigen înainte de a fi pompat către restul corpului. Tehnologia valvei pulmonare Transcatheter oferă un mijloc mai puțin invaziv pentru a prelungi durata de viață a unei conducte RVOT eșuate și este proiectată pentru a permite medicilor să livreze o supapă pulmonară de înlocuire printr-un cateter prin vasele de sânge ale pacientului.

Multe persoane necesită îngrijire cardiacă specializată pe viață, mai întâi cu un cardiolog pediatru și mai târziu cu un cardiolog congenital pentru adulți. Există mai mult de 1,8 milioane de adulți care trăiesc cu defecte cardiace congenitale.

Epidemiologie

Defectele cardiace sunt printre cele mai frecvente defecte la naștere, care apar la 1% dintre nașteri vii (2-3% inclusiv valva aortică bicuspidă).  În 2013, 34,3 milioane de persoane aveau CHD. În 2010, acestea au avut ca rezultat 223.000 de decese, în scădere față de 278.000 de decese în 1990

Pentru defectele cardiace congenitale care apar fără antecedente familiale ( de novo ), riscul de recurență la urmași este de 3-5%.  Acest risc este mai mare în obstrucțiile tractului de ieșire ventricular stâng, heterotaxie și defecte septale atrioventriculare.

Terminologie
Defectele cardiace congenitale sunt cunoscute printr-o serie de nume, inclusiv anomalia cardiacă congenitală, boli cardiace congenitale, defecte cardiace și malformații cardiovasculare congenitale.

Vezi și

 Societatea de chirurgi cardiaci congenitali

Referințe

Legături externe

 Informații despre boli cardiace congenitale  pentru părinți.
Boli umane
Defecte congenitale ale inimii
Boli ale sistemului cardio-vascular
Boli congenitale ale aparatului cardiovascular
Pages with unreviewed translations

Defect cardiac congenital


Onthophagus variatus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por D'Orbigny em 1902.

Referências

Ligações externas

variatus
Coleópteros descritos em 1902

Onthophagus variatus


Luis Miguel Castilla Rubio (Lima, 31 de octubre de 1968) es un economista peruano. Fue Ministro de Economía y Finanzas del Perú (2011-2014).

Biografía
Sus padres son el vicealmirante Juan A. Castilla Meza, exministro de Transportes y Comunicaciones y Zoila Victoria Rubio Guerra de Castilla.

Estudió secundaria en el Markham College de Lima, luego, ingresó a la Universidad McGill de Montreal, graduándose con honores de bachiller en Economía, en 1991.

Es Ph.D Economía, 2001, por la Johns Hopkins University de Baltimore. En 1999, hizo una maestría del Programa de Crisis Global y Reforma Financiera en la Universidad de Harvard.

Ingresó al Banco Mundial del que fue analista país de la Vicepresidencia de América Latina y el Caribe, en 1994, y consultor de la Vicepresidencia de África del Norte y Medio Oriente, en 1996. En el 2009, fue nombrado asesor de la Presidencia ejecutiva de CAF -banco de desarrollo de América Latina, en la que había tenido diferentes cargos. En febrero del 2010, fue designado director del Banco de la Nación.

En enero de 2010, durante el segundo gobierno de Alan García, fue nombrado Viceministro de Hacienda (había sido jefe del gabinete de asesores de dicho ministerio); cargo al cual renunció el 16 de julio de 2011.

Fue Profesor invitado en el Centro de Estudios Internacionales del Instituto de Tecnología de Massachusetts e investigador senior del Centro para América Latina Adrienne Arsht del Atlantic Council.

En 2017 fue nombrado como Gerente de la Oficina de Planificación Estratégica y Efectividad en el Desarrollo del Banco Interamericano de Desarrollo con sede en Washington D. C.

Ministro de Economía
Días previos a la toma de mando del presidente electo Ollanta Humala, fue confirmado como Ministro de Economía.

El 28 de julio de 2011 juramentó como Ministro de Economía y Finanzas, como parte del primer gabinete del gobierno.

En el 2011, ocupó el noveno lugar en la encuesta de Perú Económico sobre las 10 personas más poderosas del país, puesto que superó en el 2012 al ocupar el tercer lugar después del presidente y su esposa.

En 2012 fue nombrado el mejor Ministro de Economía en América Latina, según el estudio realizado por la Revista América Económica.

El 14 de septiembre de 2014 renunció al cargo luego de permanecer tres años en el mismo, dejando como sucesor al economista Alonso Segura.

Embajador en EE. UU.
El 6 de enero de 2015 fue nombrado como Embajador Extraordinario y Plenipotenciario del Perú en los Estados Unidos. Ejerció el cargo hasta julio de 2016.

Véase también
 Gobierno de Ollanta Humala

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Lima
Alumnado del Colegio Markham
Alumnado de la Universidad McGill
Alumnado de la Universidad Johns Hopkins
Alumnado de la Universidad de Harvard
Ministros de Economía y Finanzas de Perú
Economistas de Perú
Viceministros de Perú

Luis Miguel Castilla Rubio


محمد وردي واحد من أبرز فناني الغناء والموسيقى السودانيين وأكثرهم شهرة وله دوراً كبيراً في تطوير الموسيقى السودانية ونشرها خارج السودان ويلقب بفنان إفريقيا الأول لشهرته الإفريقية.

ميلاده ونشأته
ولد محمد وردي، واسمه بالكامل محمد عثمان حسن وردي في (19 يوليو / أيار 1932 - 18 فبراير / شباط 2012) في قرية صواردة الواقعة جنوب مدينة عبري بشمال السودان ونشأ يتيما بعد وفاة والديه وهو في سن مبكرة فتربى في كنف عمه، وأحب الأدب والشعر والموسيقى منذ نعومة أظافره.

تعليمه
درس وردي تعليمه الأولي في مدارس صواردة ثم انتقل إلى مدينة شندي لإكمال تعليمه بالمرحلة المتوسطة ثم عمل مدرسا في مدارس وادي حلفا والتحق بعد ذلك بمعهد التربية لتأهيل المعلمين، بشندي حيث تخرج فيه معلماً وعمل بمدارس المرحلة المتوسطة ثم المدارس الثانوية العليا في كل من وادي حلفا وشندي وعطبرة والخرطوم. وكانت مدرسة الديوم الشرقية بالخرطوم آخر مدرسة عمل فيها قبل استقالته من التدريس في عام 1959 م. يقول وردي عن ذلك، «إن التدريس كان بالنسبة إلي الرغبة الثانية بعد الغناء ولكن إذا خُيّرت بين التدريس والغناء لفضلت الغناء وإذا خيٌرت بين التدريس وأي عمل آخر لفضلت التدريس، وأعتقد أن الفن يعتبر أيضاً تدريساً». خاصة وأن موهبة الغناء موروثة في كل الأسرة فوالدة محمد وردي وإخوانها وأولاد عمومتها كانوا جميعهم فنانون معروفين بأداء الغناء، وكذلك عرف عن شقيقته فتحية وردي موهبة العزف على العود.

بداية مشواره الفني
في عام 1953 م زار الأستاذ محمد وردي العاصمة الخرطوم لأول مرة ممثلاً لمعلمي شمال السودان في مؤتمر تعليمي عقد فيها، ثم انتقل للعمل بها، وبدأ في ممارسة فن الغناء كهاوي حتى عام 1957 م عندما تم اختياره من قبل الإذاعة السودانية في أم درمان بعد نجاحه في اختبار أداء الغناء وإجازة صوته ليقوم بتسجيل أغانيه في الإذاعة، وبذلك تحقق حلمه في الغناء في الإذاعة بين فنانيين سودانيين كبار أمثال: عبد العزيز محمد داؤود و حسن عطية وأحمد المصطفى وعثمان حسين وإبراهيم عوض وغيرهم. و تمكّن وردي خلال عامه الأول في الإذاعة من تسجيل 17 أغنية مما دفع مدير الإذاعة في ذلك الوقت إلى تشكيل لجنة خاصة من كبار الفنانين والشعراء الغنائيين كان من ضمن أعضائها إبراهيم الكاشف وعثمان حسين وأحمد المصطفى لتصدر اللجنة قرارا بضم محمد وردي إلى مجموعة مطربي الدرجة الأولى كمغنِ محترف بعد أن كان من مطربي الدرجة الرابعة بالإذاعة.

أهم مميزاته ودوره في تطوير الأغنية السودانية
تميز وردي بإدخاله القالب الموسيقى النوبي وأدواته الموسيقية في الأغنية السودانية مثل الطمبور، كما عرف عنه أداء الأغنيات باللغتين النوبية والعربية. ويعتبره الكثيرون مطرب أفريقيا الأول لشعبيته الكبيرة في منطقة القرن الأفريقي خاصة في إثيوبيا وإريتريا.

كما عرف عن وردي ثراء فنه وتنوع موضوعات أغانيه من الأغنية الرومانسية والعاطفية إلى التراث السوداني خاصة النوبي والأناشيد الوطنية والثورية وأغاني الحماسة، وفي عام 1989 غادر وردي السودان بعد انقلاب الإنقاذ العسكري ليعود بعد 13 عاما قضاها في المنفى الاختياري.

كما قام بمنح أغنيات من ألحانه لعدد من الفنانين.

جوائزه ومكافآته
مُنح وردي الدكتوراه الفخرية من جامعة الخرطوم في عام 2005م تقديراً لمسيرته الفنية العامرة بالأغاني الجميلة و المتنوعة، و التي تزيد عن 300 أغنية، حيث يعتبر في المجتمع الفني بالسودان أسطورة فنية سودانية وموسوعة موسيقية.

وحصل على جائزة الشاعر التشيلي بابلو نيرودا .

وفاته
توفي في يوم السبت 18 فبراير / شباط 2012 الساعة العاشرة والنصف مساء ودُفن في مقابر فاروق بالخرطوم .

الشعراء الذين تغنى لهم
 الصادق عبد الكافي
 الجيلي عبد المنعم
 عمر الطيب الدوش ( أغنية بناديها)
 مبارك البشير
 محمد مفتاح الفيتوري (أصبح الصبح)(عرس السودان)
 إسحاق الحلنقي (أعز الناس، الحنينة السكرة، الصورة، أقابلك, عصافير الخريف، جربت هواكم)
 أحمد الطاهر
 محمد الحسن دكتور (أماسي الغربة)
 إبراهيم الرشيد (سليم الذوق)
 عبد الرحمن الريح
 محمد علي أبو قطاطي( سواة العاصفة، المرسال، الناس القيافة)
 السر دوليب (أغنية الخطوبة).
 أبو آمنة حامد (بنحب من بلدنا)
 إسماعيل حسن (الحنين يا فؤادي، نور العين، حبيناك من قلوبنا، المستحيل، حنية، بعد إيه، الحب و الورود، أسفاي، القمر بوبا، صدفة، غلطة)
 صلاح أحمد إبراهيم (الطير المهاجر)
 محمد المكي إبراهيم
 محمد عثمان كجراي (مافي داعي)
 التيجاني سعيد (ارحل)
 محجوب شريف  (ياشعبا لهبك ثوريتك، مساجينك، جميلة و مستحيلة)
 حسن عبد الوهاب
 علي عبد القيوم (بسيماتك)
 مرسي صالح سراج (يقظة شعب)
  حسن عبد الوهاب  (ما تخجلي) (يا ناسينا))

وصلات خارجية

 مسيرة وردى

 وردي/ أرشيف قناة الجزيرة

مراجع

أشخاص من ولاية الشمالية
فنانون سودانيون في القرن 20
معلمون سودانيون
مغنون ذكور سودانيون في القرن 20
مغنون سودانيون
مواليد 1351 هـ
مواليد 1932
موسيقيون سودانيون
موسيقيون نوبيون
نوبيون
وفيات 1433 هـ
وفيات 2012
وفيات بسبب الفشل الكلوي
سودانيون من أصل نوبي

محمد وردي


م79أو مسييه 79  هو تجمع نجمي يوجد في كوكبة الأرنب ويبعد عن المجموعة الشمسية بنحو 41.000 سنة ضوئية ويبعد عن مركز المجرة نحو 60.000 سنة ضوئية. إكتشفه بيير ميشان عام 1780 .

يبدو أن التجمع مسييه 79 مثله كمثل التجمع مسييه 54 يعتبران لا ينتميان إلى مجرتنا، مجرة درب التبانة ، وإنما ينتميان إلى مجرة قزمة في كوكبة الكلب الأكبر قريبة من المجرة . وتتداخل حاليا تلك المجرة القزمة في مجرتنا ويبدو أنها ستنضم إليها . وهذا الموضوع يشغل العلماء من وجهة اهتمامهم بمعرفة طبيعة مجرة الكلب الأكبر القزمة .

خصائص التجمع النجمي مسييه 79
 البعد عن الأرض: 41.000 سنة ضوئية
 البعد عن مركز المجرة: 60000 سنة ضوئية
 درجة اللمعان : 6و8 قدر ظاهري
 الاتساع: 6و9 دقيقة قوسية

وترجع التسمية NGC 1904 إلى الفهرس العام الجديد.

اقرأ أيضا
 نجم
 مجرة
 قزم أبيض
 عملاق أحمر
 الانفجار العظيم
 خط زمني للانفجار العظيم
 نجم نيوتروني
 ثقب أسود

مراجع

وصلات خارجية
 موقع الكون

أجرام الفهرس العام الجديد
أجرام فلكية اكتشفت في 1780
اكتشافات بيير ميشان
سدم
عناقيد مغلقة
فهرس مسييه
كوكبة الأرنب
مجرة كانيس ميجور القزمة

مسييه 79


Nuestra libertad ou Fly So Far est un documentaire réalisé par Celina Escher en 2021. Ce film décrit l'injustice que vivent les femmes au Salvador. Si elles font une fausse-couche ou donne naissance à un enfant mort-né, elles sont condamnées pour homicide aggravé.

Synopsis
Après avoir purgé dix ans derrière les barreaux pour une fausse couche, Teodora Vásquez devient porte-parole du groupe des 17, groupe de femmes condamnées à de lourdes peines de prison. Elles sont soupçonnées d'avoir pratiqué un avortement qui est pénalisé au Salvador.

Fiche technique
Sauf indication contraire ou complémentaire, les informations mentionnées dans cette section peuvent être confirmées par la base de données IMDb.
 Titre : Nuestra libertad
 Titre en anglais : Fly So Far
 Réalisation : Celina Escher
 Scénario : Celina Escher
 Distribution : le groupe des 17, Teodora Vásquez
 Pays d'origine :  Salvador
 Langue originale : espagnol
 Durée: 88 minutes
 Dates de sortie :

Contexte
En 1997, une réforme du code pénal interdit l'avortement même en cas de danger pour la mère. En 1999, l'article 1 de la Constitution salvadorienne est modifié et stipule que l'état « reconnaît comme personne humaine tout être humain depuis l'instant de sa conception ». Une femme qui fait une fausse couche ou met au monde un enfant mort-né est condamnée pour homicide aggravé ou infanticide. En 2018, 27 femmes purgent au Salvador des peines allant de six à trente-cinq ans pour homicide aggravé. En 2017, le Salvador, le Nicaragua, le Honduras, Haïti, le Surinam, Andorre et Malte sont les pays qui maintiennent l'interdiction totale de l'avortement.

Intention de la réalisatrice
Pendant trois ans, Celina Escher se rend à la prison pour femmes d'Ilopango, à l'est de San Salvador. Elle les accompagne aux cours de danse qu'une ONG dispense.

Récompenses
 meilleur film d'Amérique centrale, Costa Rica International Film Festival, 2021
 mention honorable, Nordisk Panorama, Malmö, 2021
 meilleur documentaire, Seattle International Film Festival, Seattle, 2021

Notes et références

Liens externes

Film salvadorien
Film sorti en 2021
Film documentaire
Film se déroulant au Salvador
Film documentaire sur l'avortement

Nuestra libertad


Halit Ergenç () (n. 30 aprilie 1970, Istanbul, Turcia) este un actor de teatru și film turc.

Biografie
Halit Ergenç s-a născut ca fiu al lui Sait Ergenç, actor din epoca Yeşilçam,  pe 30 aprilie 1970, în Istanbul. A terminat studiile secundare la liceul Beşiktaş Atatürk, în 1989 și a intrat la Universitatea Tehnică din Istanbul pentru a studia Ingineria Marină. A plecat după un an pentru a studia opera la Mimar Sinan University și s-a finanțat el însuși, lucrând ca operator de calculator și de marketing. A lucrat pentru scurt timp ca backing vocalist și dansator pentru Ajda Pekkan și Leman Sam.

Viață personală
Mama lui Halit Ergenç este de origine albaneză. El este căsătorit cu actrița Bergüzar Korel, cu care are un fiu pe nume Ali. El a declarat că îi place Zeki Demirkubuz, ca model de stil și Ferzan Özpetek ca model de emoție, dar preferă să lucreze mai cu seamă cu Reha Erdem și Çağan Irmak, pe care el îi descrie ca fiind cei mai tineri și talentați regizori.

Filmografie

Ca actor

Referințe

Legături externe

 Halit Ergenc: Suleiman Magnificul, Rege Modern Shahryār și mai mult

Nașteri în 1970
Turci în viață
Actori turci
Oameni din Istanbul

Halit Ergenç


Arktički galeb (polarni galeb, Larus glaucoides) je srednje velik galeb koji se razmnožava u arktičkim regijama Kanade i Grenlanda. Specifični naziv glaucoides označava njegovu sličnost s Larus glaucusom, gdje -oides na starogrčkom znači "nalik".

Ovaj galeb je ptica selica, a prezimljava od sjevernog Atlantika do Britanskih otoka i najsjevernijih država istoka SAD-a, kao i u unutrašnjosti Sjeverne Amerike zapadno od zapadnih Velikih jezera. U Europi je puno rjeđi od sličnog Larus hyperboreusa.

Opis
Polarni galeb je srednje velik galeb, iako relativno vitak i lagan. Dužina mu je od 50 to 64 cm, raspon krila je od 115 to 150 cm, a težina je od 480 to 1100 grama. Manji je i tanjeg kljuna od vrlo velikog ledenog galeba, a obično je manji od srebrnastog galeba. Potrebne su mu četiri godine da dostignu zrelost.

Nominalma podvrsta, L. g. glaucoides, vrlo je blijed po cijelom perju, bez apsolutno ikakvog melanina u vrhovima primarnih dijelova odraslog perja. Odrasli su s leđa svijetlosivi, sa žućkastozelenim kljunom. Nezrele ptice su vrlo blijedo sive; kljun je tamniji nego kod ledenog galeba i nema ružičaste boje.

Glasanje mu poput smijeha, kao kod srebrnastog galeba, ali višeg tona.

Kao i većina galebova iz roda Larus ove ptice su svejedi, jedu ribe, mekušce, iznutrice, ostatke i jaja. Hrane se dok lete, skupljajući hranu na površini vode ili neposredno ispod nje, a hrane se i tijekom šetnje ili plivanja. Njihove navike strvinarenja vode ih do deponija smeća, odvoda kanalizacije i mjesta gdje se riba čisti.

Podvrste
Američki takson Kumlienov galeb često se smatra podvrstom, L. g. kumlieni, islandskog galeba. Američko ornitološko društvo od 2017. smatra takson Thayerov galeb podvrstom, L. g. thayeri, islandskog galeba.

Razmnožavanje

Ova se vrsta razmnožava kolonijalno ili pojedinačno na obalama i liticama, praveći gnijezdo obloženo travom, mahovinom ili morskim algama na tlu ili litici. Obično se polože dva ili tri svijetlosmeđa jaja. Gnijezde se u Kanadi i Grenlandu, ali ne i na Islandu, unatoč njegovom nazivu na engleskom jeziku (Iceland gull, islandski galeb).

Izvori

Vanjske poveznice

Ostali projekti

Galeb

Arktički galeb


الدكتور غسان علي محمد الرمال (1949 – 3 مايو 2007) مدير إدارة البحوث والدراسات الإسلامية برابطة العالم الإسلامي.

مولده ونشأته
ولد في مدينة مكة المكرمة، ونشأ فيها ثم انتقل إلى القاهرة بمصر من عام 1958 - 1966 وتلقى هناك تعليمه الابتدائي والمتوسط ثم رجع واكمل دراسته الثانوية بمدينة مكة المكرمة، حصل على شهادة البكالوريوس والماجستير والدكتوراه في التاريخ الإسلامي من جامعة أم القرى بمكة المكرمة.

عمله
عمل برابطة العالم الإسلامي من عام 1981م — 1402 هـ، مثل الرابطة في العديد من المؤتمرات في الخارج وكذلك معارض الكتب المحلية والدولية. كلف بزيارة تفقدية للاقليات المسلمة في العديد من الدول الأفريقية. عمل في مجال الدعوة الإسلامية لمدة خمس سنوات واشرف على العديد من الدورات الدعوية في أفريقيا.

مطبوعاته
أول المطبوعات له كتاب (صراع المسلمين مع البرتغاليين في البحر الأحمر) عام 1985م وكذلك العديد من المقالات المنشورة في مجلة رابطة العالم الإسلامي.

وفاته
توفي في مكة المكرمة يوم الخميس 3 مايو عام 2007 الموافق 16 ربيع الاخر عام 1428 هـ

مواليد 1946
وفيات 1428 هـ
وفيات 2007

غسان علي الرمال


Salga puede referirse a:
 La freguesia portuguesa llamada Salga.
El nombre común de la planta Salix alba vitellina.
El nombre común de la planta Salix atrocinerea.
El nombre común de la planta '''''Salix eleagnos.

Salga (desambiguación)


Von der antiken Stadt Elis wurden verschiedene Serien von Silbermünzen in einem umfangreichen Ausmaß geprägt. Die Statere waren Doppeldrachmen und orientierten sich in ihrem Münzfuß am Aiginetischen Standard mit einem Gewicht von ca. 12,2 g. Die Stücklungen umfassten Drachme, Hemidrachme und Obol. Kleinere Fraktionen wurden jedoch in einem wesentlich geringeren Umfang ausgemünzt und spielten bei der Emission eine untergeordnete Rolle.

Numismatische Geschichte
Die Prägung elischer Münzen setzt höchstwahrscheinlich kurz nach der Gründung der Stadt Elis um 471 v. Chr. ein. In dieser Zeit fand offenbar eine umfangreiche Neustrukturierung des Stammesverbandes statt. So lässt der daraufhin begonnene Bau des Zeustempels in Olympia einen anwachsenden Wohlstand der Eleer vermuten. Dieser zunehmende politische Geltungsanspruch der Polis kann als ein wichtiger Aspekt für den Herstellungsbeginn einer eigenen repräsentativen Münzserie betrachtet werden.

Wie auf dem übrigen Peloponnes setzte in der ersten Hälfte des 4. Jahrhunderts v. Chr. eine Art Blütezeit in der Münzprägung ein. Nach dem Ende des Peloponnesischen Krieges, der große Auswirkungen auf die lokale Wirtschaft hatte, wurde nun einzelnen politischen Entitäten mehr Unabhängigkeit zugestanden. Das führte jedoch zu einem Konflikt zwischen Elis und dem Arkadischen Bund, der 365 v. Chr. das elische Gebiet angriff. Olympia wurde besetzt und eine Art "Marionettenregime" in Pisa etabliert, das die Kontrolle über das Heiligtum übernehmen sollte. Als Bezahlung der arkadischen Protektoren kam es in der Folge zur Prägung der einzig bekannten peloponnesischen Goldmünzen (Trihemiobole und Obole). Für diese Prägungen wurde jedoch das Gold aus dem Tempelschatz missbraucht, was andere Poleis als Sakrileg ansahen, die daraufhin den Arkadischen Bund zur Aufgabe der Besatzung zwangen.

Nach dieser kurzen Zwischenphase prägten die Eleer weitere unabhängige Münzserien bis zum Ende des dritten Jahrhunderts v. Chr. Spätestens 191 v. Chr., nachdem Elis gezwungen worden war, dem Achaiischen Bund beizutreten, endete die Prägung der für Elis spezifischen Silberstatere.

Tempelprägungen?
Fast alle elischen Münzen besitzen einen direkten motivischen Bezug auf die beiden olympischen Hauptgottheiten Zeus und Hera. Die Münzprägung der Eleer steht demnach in einer engen Beziehung zu Olympia, dem Hauptheiligtum der Region. C. T. Seltman leitete daraus 1913 die Vorstellung ab, dass es sich bei den elischen Münzen um sogenannte "Tempelprägungen" handle. Seitdem sind zahlreiche Numismatiker dieser Theorie gefolgt. Laut dieser Ansicht lassen sich zwei separate Prägestätten ausweisen, je nachdem auf welche Gottheit das Vorderseitenmotiv Bezug nimmt. Es gab also sowohl für den Zeus- als auch für den Heratempel eine zugehörige Werkstatt, in welcher die entsprechenden Münzen produziert wurden.

Es liegt nahe, als Prägeort Olympia und nicht die Stadt Elis anzunehmen, schließlich sind weder Zeus noch Hera Hauptgottheiten von Elis. Olympia war von zentraler Bedeutung für den Stamm der Eleer. Neben den Olympischen Spielen fanden auch staatliche Hoheitsakte auf dem Gebiet des Heiligtums statt. Zudem wurde während der Spiele regelmäßig ein großer Markt abgehalten. Im Heiligtum musste ganzjährig für den Unterhalt zahlreicher Besucher, Pilger und Reisender Sorge getragen werden. Besonders die Zeit der Festspiele war mit einem großen organisatorischen Aufwand für die ausrichtenden Eleer verbunden. Daraus folgerte ein überproportional hoher Bedarf an Münzen, was den Nutzen von lokal operierenden Prägewerkstätten auf dem Gebiet des Heiligtums erklären könnte. Der elische Staat hatte die Möglichkeit festzulegen, dass nur Münzen nach elischen Standard für Finanzgeschäfte innerhalb Olympias und auf dem Markt benutzt werden durften. Unter diesen Gesichtspunkten konnten beim Betreten des Heiligtums überregionale in die lokalen Münzfüße umgetauscht werden. Einen großen Teil des Metalls für Schrötlinge, um eigene Münzen zu prägen, lieferte daher möglicherweise das Einschmelzen von Münzen anderer Griechischer Städte.

Der Vermutung, die Herstellung der elischen Münzen nach Olympia zu verorten, kann entgegengehalten werden, dass industrielle Aktivitäten in einen Heiligtum eher unpassend erscheinen. Bisher haben die deutschen Ausgräber Olympias zudem keinerlei archäologische Spuren, die auf eine Münzproduktion hinweisen, finden können. Es ist allerdings nicht auszuschließen, dass sich die Prägewerkstätten weiter außerhalb in der Peripherie des Heiligtums befunden haben könnten.

Ebenso kann die Frage, ob die einzelnen Prägungen sich separat den jeweiligen Tempeln zuordnen lassen, bisher nicht endgültig geklärt werden. "Tempelprägungen" wurden höchstwahrscheinlich aus den finanziellen Mitteln eines Heiligtums, dem sogenannten "Tempelschatz" des Gottes, geprägt. Als Prägeherr würde dabei normalerweise der Name des Gottes im Genitiv auf den Münzen angegeben. Es ist jedoch auf keiner olympischen Prägung der Name des Zeus  (griechisch ΔΙΟΣ) oder der Hera (griechisch ΗΡΑΣ) zu finden. Stattdessen weist die Legende (ϜΑ) den Stamm der Eleer als für die Münzprägung verantwortlich aus. Die Kopplung von Münzdarstellung und Tempel lässt sich nicht mit letzter Sicherheit beweisen. So könnte das Bildnis der Hera auf einigen elischen Münzen nur eine von verschiedenen motivischen Facetten darstellen, die sich auf den olympischen Hauptgott Zeus beziehen.

Motive und Datierung der Münzen
Die Münzserien von Elis beeindrucken durch ihre künstlerische Qualität und die Vielfalt der dargestellten Motive. In der Forschung ist die chronologische Einordnung der einzelnen Serien innerhalb des Prägezeitraums umstritten. Die meisten Versuche stützen sich nach wie vor auf die bereits 1921 von Seltman numismatisch erarbeitete relative Chronologie. Ein Problem für die Datierung und das Aufstellen einer absoluten Chronologie stellen die oftmals fehlenden Stempelkopplungen dar, weshalb sich Seltman zusätzlich an stilistischen Kriterien orientieren musste, die in ihrer zeitlichen Abfolge nicht mit letzter Sicherheit bestimmbar sind.

Vor allem hinsichtlich der Prägerhythmen und der Münz-Emission, die anscheinend nicht weit über das Kernland hinausging, ist die Frage von Bedeutung, ob die Eleer nur bzw. bevorzugt im Zusammenhang mit dem Ausrichten von olympischen Spielen Münzen prägten. Die Beziehung zwischen den emittierten Prägungen und den Spielen ist nicht erwiesen und es ist daher problematisch, die Münzen mit bestimmten Olympiaden chronologisch in Verbindung zu bringen. Zudem ist anzunehmen, dass der elische Staat neben den Spielen auch andere wichtige Gründe für die Etablierung eines eigenen Münzwesens hatte (z. B. Baumaßnahmen in Elis und Olympia).
Um die einzelnen Bildmotive voneinander abzugrenzen, erscheint es sinnvoll, sie in verschiedene Prägephasen einzuordnen.

Als die früheste elische Prägung nach 471 v. Chr. gilt eine Münzserie, die auf dem Avers ausnahmslos den Adler des Zeus abbildet. Dieses Bildthema wird dabei ungefähr 50 Jahre kontinuierlich in unterschiedlichen Darstellungsweisen geprägt. Gezeigt wird stets ein Adler, der etwas erbeutet hat (Schlange, Hase, Lamm, Schildkröte). Der Adler wird entweder mit ausgebreiteten bzw. angelegten Flügel oder auf dem Boden stehend, die Beute reißend, ausgearbeitet. Zudem gibt es einige wenige porträthafte Abbildungen, auf denen nur der Kopf des Adlers zu sehen ist. Die unterschiedlichen Adlerdarstellungen gelten als ein Kriterium für die chronologische Unterscheidung einzelner Serien innerhalb der frühen Münzprägungen.
Die Bilder sind detailreich ausgearbeitet und lassen auf eine sehr genaue Naturbeobachtung schließen. Auf dem Revers der "Adler-Münzen" ist hauptsächlich das Blitzbündel des Zeus dargestellt. Die ornamental anmutende Abbildung der sogenannten "Feuerblume" als Insigne des Gottes entwickelt sich zu einem standardisierten Darstellungstyp und lässt sich in geringer motivischer Varianz auch auf zahlreichen späteren Münzen finden. Ein weiteres Rückseitenmotiv, das sich sowohl auf früheren als auch auf späteren Münzen befindet, ist die Darstellung der olympischen Siegesgöttin Nike in verschiedenen Varianten. Einmal wird die geflügelte Nike dynamisch im Laufschritt einen Kranz bringend gezeigt. Auf anderen Bildern sitzt die Göttin in einer eher beruhigteren Pose auf einem Steinblock, den Kranz locker in der abgestützten Hand haltend.

Eine neue Stufe in der Abfolge der einzelnen Serien wird markiert durch die etwa gleichzeitig (ab ca. 421 v. Chr.) auftretenden Porträtköpfen des Zeus und der Hera. Zeus ist dabei stets mit Lorbeer bekränzt und bärtig dargestellt und Hera mit dem für sie typischen Diadem (Polos). Bei den Hera-Bildnissen fällt eine stilistische Veränderung auf, die auf eine chronologische Entwicklung folgern lässt. Demnach wird das Diadem auf jüngeren Münzen zunehmend schmaler. In manchen Fällen ist in Verbindung mit den Porträtköpfen rückseitig auf diesen späteren Münzen der aufrecht sitzende Adler des Zeus geprägt. Der Adler erscheint auf den Prägungen als eine Art Wappenvogel, eventuell als Anspielung auf die herrschaftliche Macht der vorderseitig abgebildeten Götterbildnisse.

Auf den letzten elischen Münzserien wird ein neuer Frauenkopf auf den Vorderseiten gezeigt. Die dargestellte nymphenartige Schönheit kann als die eponyme Heroine Olympia gedeutet werden, eine Nymphe, die möglicherweise die besondere Bedeutung der Region anmutig versinnbildlichen sollte.

Literatur
 Charles T. Seltman: The Temple Coins of Olympia. Bowes & Bowes, Cambridge 1921 (online).
 Colin M. Kraay: Archaic and Classical Greek Coins. Berkeley 1976.
 Johannes Nollé: Die Münzen von Elis. In:  A. V. Seibert (Hrsg.): Olympia: Geld und Sport in der Antike (Museum Kestnerianum. Band 7). Hannover 2004.
 Alan S. Walker: The Coinage of the Eleans for Olympia. In: Coins of Olympia. The BCD Collection. Auction Leu 90, Zürich 2004.
 Oliver D. Hoover: Handbook of the Coins of the Peloponnesos (Achaia, Phleiasia, Sikyonia, Elis, Triphylia, Messenia, Lakonia, Argolis and Arkadia) Sixth to first Centuries B. Lancaster/London 2011.

Weblinks

 Münzen von Elis im Interaktiven Katalog des Münzkabinetts, Staatliche Museen zu Berlin
 Münzen von Elis bei CoinArchives.com

Einzelnachweise

Elis

Münzen von Elis


O Estádio Desportivo de Cape Coast () é um estádio multiuso localizado na cidade de Cape Coast, em Gana. Inaugurado oficialmente em , é a casa onde os clubes locais Ebusua Dwarfs e Lady Strikers mandam seus jogos por competições nacionais. Sua capacidade máxima é de  espectadores.

Cape Coast
Cape Coast
Estádio

Estádio Desportivo de Cape Coast


Tallinn, Estonya'nın başkenti ve ana liman kentidir. Estonya'nın kuzeyinde, Baltık Denizi'nin Finlandiya Koyu kıyısında, Finlandiya'nın başkenti Helsinki'nin 80 kilometre güneyinde yer alan Tallinn'in nüfusu 2022 itibarı ile 437.811'dir. Tallinn, aynı zamanda Estonya'nın temel finans, sanayi ve kültür merkezidir. Helsinki dışında yakın olduğu önemli şehirler, 300 kilometre güneyindeki Letonya başkenti Riga, 320 kilometre doğusundaki Rus şehri Sankt-Petersburg ve 380 kilometre batısındaki İsveç başkenti Stockholm'dur. 2023 yılının Yeşil Avrupa Başkenti seçilen Tallinn, ülkenin tek teknik üniversitesi olan Tallinn Teknoloji Üniversitesi'ne ev sahipliği yapmaktadır. Sosyal bilimler üzerine eğitim veren Tallinn Üniversitesi de bu şehirde yer almaktadır.

Tallinn, Avrupa Birliği içinde kişi başına en fazla şirket kurulan ve Skype, Wise, Bolt gibi birçok uluslararası firmanın temellerinin atıldığı şehirdir. Şehir, Avrupa Birliği'nin IT Genel Merkezi ve NATO'nun Siber Savunma Geliştirme Merkezine ev sahipliği yapmaktadır. Tallinn, dünyanın en iyi 10 dijital şehri arasında gösterilmektedir.

İsmin kökeni

Kentin tarihteki diğer isimleri Kolõvan, Lindanise, Lindanisa (Lindanäs) ve "Reval" türevleridir (Revalya, Revel, Revelin). Tallinn kelimesinin tam olarak nereden geldiği bilinmese de kelime kökeni olarak "Taani-linn" (Danimarkalılar'ın Kenti) veya "talu linn" (çiftçi kenti) olduğu muhtemeldir. Tallinn ismi, 1918 yılında Estonya bağımsızlığını kazandıktan sonra resmi olarak kabul edilmiştir. 1918 öncesi ise kentin adı Reval'di. Şehir, Turku ile birlikte 2011 Avrupa Kültür Başkenti seçilmiştir.

Tarihçe

Tallinn'in tarihi yerleri üç bölüme ayrılır:

 "Katedral Tepesi", Tallinn tarihinde merkezi otoritenin kurulduğu ilk yerdir. Önceleri piskoposun yönetiminde kalan Tallinn, daha sonraları soylular tarafından yönetilmeye başlamıştır. Günümüzde ise Estonya meclisi burada yer alır.
 "Eski Kasaba", eskiden sıradan Estonyalılar'ın yaşadığı bölümdür. 19. yüzyıla kadar Katedral Tepesi'nden bağımsız yönetiliyordu.
 "Kırsal alan", Eski Kasaba'nın güneyinde yer alan ve çiftçilerin yaşadığı bölümdür.

Tallinn'in tarihi sayısız işgaller ve saldırılarla doludur. En son II. Dünya Savaşı sırasında ağır bombardıman altında kalan kentin tarihi bölümü ayakta durmayı başarmıştır. Nazi Almanyası döneminde Stalag 381 burada inşa edilmiştir. Tallinn 1997'de Birleşmiş Milletler Eğitim, Bilim ve Kültür Örgütü (UNESCO) tarafından Dünya Mirası listesine eklenmiştir.

15. yüzyılda inşa edilen 159 metre yüksekliğindeki gotik mimarisiyle Aziz Olaf Kilisesi, Avrupa'daki uzun yapıydı. Yangınlar yüzünden, kilisenin tekrar restore edilmiş olmasına karşın, yapının bugünkü boyu 123 metreye inmiştir.

İdari bölümleri

Eğitim

Tallinn'deki üniversitesiter:

 Tallinn Teknoloji Üniversitesi
 Tallinn Üniversitesi
 Estonya Sanat Akademisi
 Estonya Müzik ve Tiyatro Akademisi
 Tallinn Devlet Savunma Akademisi
 Tallinn Protestan Luteran Kilisesi Teoloji Enstitüsü

Spor

1980 Olimpiyatları yelkenli kayık yarışmaları Tallinn'de yapıldı. Kent merkezinde birçok bina, olimpik otel, postane ve yelkencilik merkezi olimpiyatlar zamanında yapıldı.

Nüfus

Tallinn nüfusu 2005 yılı sayımına göre 401.694'tür.

Nüfus değişimi
 1816 12.000
 1834 15.300
 1851 24.000
 1881 45.900
 1897 58.800
 1925 119.800
 1989 500.000+
 2000 500.400
 2005 401.694

Avrupa Birliği'nin istatistik ajansı Eurostat'ın verilerine göre, Avrupa Birliği içinde Tallinn %27,8 ile A.B. harici yabancı nüfusun en çok yaşadığı kenttir.

Ulaşım

Kara Ulaşımı

Tallinn garından Tartu, Pärnu, Narva, Riga, Moskova ve St. Petersburg'a tren hatları mevcuttur. Ayrıca otobüs ile ülkedeki diğer kentlere de ulaşım mümkündür. Tallinn, Baltica otobanı ile Polonya'ya bağlanmıştır.

Deniz ulaşımı

Tallinn'den yapılan başlıca feribot seferleri:
 Helsinki (Finlandiya)
 Stokholm (İsveç)
 Åland (Finlandiya)
 Sankt-Peterburg (Rusya)
 Rostock (Almanya)

Coğrafya

Tallinn Estonya'nın Harjumaa bölgesinde yer alır.

Tallinn'in en büyük gölü Ülemiste'dir. Bu göl aynı zamanda kentin içme suyu ihtiyacını karşılar.

Kardeş şehirler

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Tallinn kent resmî sitesi

Hansa Birliği üyeleri

Tallinn


Nagekeo es un kabupaten de la isla de Flores, provincia de Nusa Tenggara Oriental, Indonesia. Su capital es Mbay.

Nagekeo tiene una extensión de 1.416,96 km² y su población en 2008 era de 124.992 habitantes.

Kabupaten de Islas menores de la Sonda orientales

Nagekeo (kabupaten)


Coimbra Üniversitesi (Portekizce: Universidade de Coimbra), Coimbra, Portekiz'de kurulu bir devlet üniversitesidir. Hâlen faal olan Avrupa ve dünyanın en eski üniversitelerinden biri olmasının yanı sıra, Portekiz'in en eski ve önemli yükseköğrenim ve araştırma enstitüsüdür. Sekiz ana fakültede, tüm akademik kariyer imkânlarına izin vermekte ve doğa bilimleri, mühendislik, eczacılık, hukuk, matematik, mimarlık, eğitim, spor, psikoloji, sosyal bilimler ile beşeri bilimlerinde dahil olduğu geniş alanlarda eğitim sağlamaktadır. Avrupa üniversitelerinin yol gösterici araştırma gruplarından, Coimbra Grubu'nun kurucu üyesidir ve grubun geleneksel açılış töreni her yıl Coimbra Üniversitesi'nde yapılmaktadır.

2013 yılında UNESCO tarafından Dünya Mirası Sitesi olarak ilan edilmiştir.

Kaynakça

Portekiz'deki üniversiteler
1290'da kurulan oluşumlar
13. yüzyılda kurulan üniversiteler
Coimbra Grubu
Portekiz'deki Dünya Mirasları

Coimbra Üniversitesi