Colina (1965,  The Hill) este un film dramatic americano-britanic alb-negru regizat de Sidney Lumet, pe baza unui scenariu de Ray Rigby.

Acțiunea sa se desfășoară în timpul celui de-Al Doilea Război Mondial, în Deșertul Libian, într-o închisoare a armatei britanice. În film se confruntă brutalitatea personalului cu eforturile deținuților de a supraviețui și cu încercările unora dintre ei de a-și păstra demnitatea. Totodată, filmul reflectă diverse trăsături de personalitate în rândul deținuților și al personalului: lașitate, nepăsare, sete de putere, sadism, umanitate, demnitate, curaj. Apar și raporturile care se creează între oameni într-un asemenea cadru: lupta pentru putere, dominația psihică asupra mulțimii, autoritatea morală impusă firesc etc.

Rolurile principale sunt interpretate de Sean Connery, Harry Andrews, Ossie Davis și Ian Hendry.

Filmul a fost distins cu câteva premii, printre care cel pentru scenariu, la Festivalul de la Cannes.

Acțiunea filmului

Pe fondul genericului se vede o colină artificială făcută din nisip, pe care urcă cu greu un militar, ducând pe umăr un sac. Ajuns în vârf, golește sacul de nisipul din el. Între timp, pe terenul întins al închisorii, mai multe grupuri de militari fac exerciții fizice sub comanda altor militari. Când militarul de pe colină pornește să coboare, își pierde cunoștința și cade. Câțiva militari vin în fugă să-l ia. Un subofițer din personalul închisorii, sergentul major Wilson, le ordonă să-l ducă la infirmerie. Alți militari urcă la rândul lor cu saci de nisip pe care îi golesc în vârful colinei.

La infirmerie, în timp ce căpitanul medic militar îl examinează pe pacient, Wilson îl anunță că va sosi un nou grup de condamnați, printre care un sergent major, Roberts, despre care a auzit și medicul. Wilson dorește ca medicul să-l găsească apt pentru detenție și pedepse.

Wilson ia primul contact cu un subofițer nou în personalul închisorii, sergentul Williams, fost gardian de închisoare civilă în Anglia, care spune că a vrut să devină gardian militar. Wilson îi spune că de fapt el conduce închisoarea. Tot ce se întâmplă trebuie să i se raporteze lui. Maiorul comandant al închisorii doar semnează hârtii.

Doi militari care și-au ispășit condamnarea sunt eliberați și ies pe poarta exterioară a închisorii, iar cei cinci noi deținuți intră.

Cei cinci nou veniți sunt luați în primire de Wilson și Williams. Wilson ia cunoștință de motivele condamnării lor. Soldatul King, un negru din Indiile Occidentale, a furat trei sticle de whisky din cantina subofițerilor. Soldatul Bartlett a furat cauciucuri de camioane ale armatei și le-a vândut unor civili. A mai fost condamnat de mai multe ori și nu a participat la nicio luptă. Soldatul McGrath, un scoțian, s-a bătut cu polițiști militari. Soldatul Stevens a încercat să plece acasă, la soția lui. Sergentul major Roberts a refuzat să execute un ordin al superiorului său, și l-a bătut pe acesta.

"Tratarea" noilor deținuți începe cu jigniri la adresa lor. Wilson îi face remarci rasiste lui King, iar Williams îl face laș pe Roberts și de sex nedeterminat pe Stevens.

După un examen medical foarte sumar, cei cinci îi sunt dați în primire de Wilson lui Williams, cu ordinul să-i facă să urce colina de șase ori, în pas alergător, cu tot echipamentul, în afară de Roberts, care trebuie să continue timp de jumătate de oră. Când acesta cade și se rostogolește la picioarele lui Williams, Wilson îi ordonă acestuia să-l lase să se odihnească.

Ceilalți sunt duși într-o celulă, apoi trimiși să-și ia rația de prânz. Williams îl duce și pe Roberts în aceeași celulă, unde îl închide, deci îl lipsește de mâncare. Ceilalți se întorc în celulă. Toate deplasările trebuie făcute în pas alergător, chiar dacă astfel, o parte din mâncare cade din gamele. Williams revine, îl jignește pe Roberts, acesta îi replică, la care ceilalți râd. Cu acest pretext, Williams îl ia pe Stevens, cel mai slab dintre ei, pe care îl ghicește și psihic astfel, ca să-l mai facă să urce pe colină.

Toată armata britanică din Africa știe de cazul lui Roberts. După incidentul cu superiorul, subunitatea sa a fost trimisă la luptă și masacrată. McGarth îi reproșează aceasta și se repede să-l bată. Îi desparte King.

Williams îi ia din nou să urce colina. Stevens, deja foarte obosit, leșină, și este trezit aruncându-se pe el găleți de apă.

Un alt sergent, Harris, merge la Wilson și îi raportează ce face Williams, exprimându-și părerea că Stevens nu va rezista la un asemenea tratament. Wilson nu ține seama de raportul lui, îi reproșează că este prea blând cu deținuții și, deși au în particular relații neprotocolare, îl amenință sub formă de glumă că îl trimite și pe el pe colină.

Pe colină, Bartlett nu se mai poate ridica în picioare, și i se aruncă apă în față. Și Roberts șade, dar pentru că nu vrea să se ridice. La ordinul lui Williams, vin deținuți să-l ude și pe el, dar el le aruncă nisip în față, apoi cei cinci își aruncă nisip unii peste alții sub formă de joacă, într-un acces de râsete. Vin încă doi gardieni cu bastoanele pregătite să-i lovească, și ei se ridică cu multă greutate.

Noaptea, Williams vine singur la colină să-și încerce puterile. Deși fără să ducă vreo greutate, reușește s-o urce doar de trei ori. Apoi, la cantină, Wilson și Williams se concurează la băut, până ce Williams cade de pe scaun. După ce Wilson merge la culcare, Williams se ridică, ia o sticlă de băutură, își afundă capul în rezervorul de apă, merge să-l trezească pe Wilson și îi oferă un ultim pahar.

În celulă, cei cinci s-au prăbușit seara cu rucsacurile în spate. Cei mai în putere se trezesc, și abia atunci își scot rucsacurile, scoțându-le și de pe ceilalți. Râd împreună, iar Bartlett scoate din tocul bocancului o brichetă și o țigară pe care o fumează în patru. Apoi se pregătesc pentru inspecția de a doua zi. Stevens este prea epuizat ca s-o facă, și Roberts îi freacă echipamentul de zid, ca să-l albească cu var.

A doua zi se face apelul de dimineață. Comandantul o plătește pe prostituata cu care a petrecut noaptea și vine în inspecție. Oprindu-se în dreptul lui Stevens, constată că echipamentul său este dat cu var și ordonă sancționarea lui. Stevens trebuie să văruiască zidul celulei. Harris îl escortează și îi vorbește omenește, spunându-i că trebuie să învețe să supraviețuiască.

Deținuții sunt puși să se cațere pe o frânghie și să se deplaseze agățându-se de alta pe deasupra unui șir de bolovani colțuroși. McGarth cade cu spatele pe ei, iar Bartlett nu se poate cățăra, fiind prea gras.

Între timp, Williams îl pune pe Stevens să urce colina cu masca contra gazelor pe figură.

În celulă, Stevens dă semne de boală, nu se poate ține pe picioare. Roberts îl cheamă pe Harris și îi raportează faptul. Vine Williams, care se ceartă cu Harris, pe motiv că acesta se amestecă în chestiunile celulei care îi este încredințată lui. Harris îi atrage atenția lui Wilson asupra stării lui Stevens, dar Wilson îl amenință cu transferul dacă se mai plânge de un coleg.

Medicul vine să-l consulte pe Stevens, dar Wilson spune că nu e cazul, că el știe ce are de făcut, că el comandă și că medicul l-a declarat apt pe Stevens, așa că nu mai are de ce să-l consulte.

În celulă, Stevens stă nemișcat cu fața la zid, iar Bartlett vorbește despre Williams, cum că nu știe să spună decât "Drepți!, "La stânga împrejur!" și "Pas alergător, marș!", la care Stevens execută inconștient și automat comenzile. Bartlett continuă să-i dea comenzi și toți patru râd în hohote, până ce Stevens se prăbușește mort.

Wilson și Williams se distrează într-un local, unde vine Harris să raporteze ce s-a întâmplat.

Wilson decide că Williams trebuie să iasă nevinovat din această situație și cazul să fie mușamalizat. Îi amintește medicului că l-a examinat superficial pe Stevens la vizita medicală și că trebuie să raporteze o moarte accidentală. Medicul acceptă indicația lui Wilson.

Noaptea, în celulă, King îl întreabă pe Roberts cum a fost incidentul cu superiorul lui. Roberts îi spune că a primit ordin să atace, a pierdut jumătate din subunitate, s-a retras, dar comandantul i-a ordonat să atace din nou. De aceea, Roberts era să-l omoare în bătaie dacă nu era oprit. El a fost arestat, un alt subofițer a primit comanda, subunitatea a pornit din nou la atac și au pierit toți. Pe de o parte simte justificat ce a făcut, dar pe de alta este conștient de faptul că ordinele trebuie executate, altfel armata nu poate exista.

Dimineața, Roberts declară că va merge la raport la comandant în legătură cu Williams. Numai King este de acord cu el. McGarth încearcă să-l convingă să n-o facă, pentru a evita necazurile pe care le-ar avea, dar când se dă deșteptarea, toată închisoarea strigă numele lui Stevens, ceea ce întărește hotărârea lui Roberts.

Wilson ordonă să se deschidă celulele, toți deținuții ies în fața acestora, tot mai mulți scandează numele lui Stevens și fac zgomot lovindu-și gamelele. Și McGarth este luat de val, ba chiar și Bartlett care, după câteva secunde, încetează speriat să mai strige.

Vin gardieni cu furtunuri de stins incendii. Strigătele încetează. Wilson cere deținuților să-și pună la loc gamelele. Unul din ei și-o aruncă. Wilson îl întreabă cum îl cheamă, iar acesta răspunde "Stevens". Wilson ordonă unui gardian să-l ducă pe deținut înapoi la morgă, pentru că a înviat, dar mai întâi să treacă peste colină. Apoi ordonă să i se aducă un regulament militar.

Un deținut întreabă cine l-a omorât pe Stevens. Wilson ordonă să fie condus la morgă, ca să constate dacă Stevens poartă urme de violență, apoi să meargă la comandant și să scrie un raport despre ce a constatat.

Cu regulamentul militar în mână, Wilson îi amenință pe toți deținuții cu colina, iar pe conducătorii protestului cu judecarea pentru răzvrătire. Spune că îl va desemna ca atare pe fiecare al cincilea deținut. După comanda "drepți", pe care deținuții o execută, întreabă cine vrea să meargă la raport la comandant. Se prezintă numai Roberts, spunând că vrea să raporteze că Williams este răspunzător de moartea lui Stevens, și că toți cei din celula lui știu aceasta. Wilson îl întreabă pe Bartlett dacă l-a văzut pe Williams omorându-l pe Stevens. Deținutul răspunde negativ. Îl întreabă și pe McGarth dacă a asistat la vreo crimă, iar acesta răspunde tot nu. Doar King îi spune ce i-a spus și Roberts. Wilson i se adresează și lui Williams, cerându-i să răspundă acuzației, pe care acesta o neagă. Atunci Wilson îi ordonă lui Harris să-i conducă la raport la comandant pe Roberts și pe King, și să-l anunțe și pe medic să fie acolo. Harris vorbește sub formă de glume despre incompetența medicului și face aluzii la comportamentul uman al lui însuși cu deținuții. În final, Wilson anunță că va fi rație suplimentară de brânză la prânz, și deținuții reacționează cu manifestări de bucurie.

Wilson îl anunță pe Harris că îl pune sub ordinele lui Williams, motivând ironic că Harris nu caută promoții și privilegii, ceea ce de altfel este adevărat.

Williams îi spune lui Roberts că vrea să se confrunte numai ei doi într-o încăpere goală, dar mai ia și alți doi gardieni cu el fără să observe Roberts. Cei trei îl bat cu sălbăticie pe Roberts, apoi îl duc în celula lui. Williams le ordonă celor patru să se echipeze, pentru că îi va duce pe colină. Roberts refuză să meargă. Williams le ordonă lui Bartlett și McGarth să-l ducă pe sus. Roberts îi face înțeles lui Bartlett că îl lovește dacă se apropie de el, iar McGarth refuză, spunând că nu este sclav, ci soldat. Bartlett îl cheamă pe Harris, rugându-se să fie mutat în altă celulă. Acesta constată starea lui Roberts și-l trimite la infirmerie. Roberts refuză, spunând că nu vrea să rateze raportul la comandant. Harris le ordonă totuși lui King și McGarth să-l ducă la medic. Revine Williams și Bartlett îl anunță ce s-a întâmplat.

La infirmerie, în absența medicului, Harris se ocupă de Roberts, care are un picior fracturat. Vine și Williams, apoi îl cheamă pe Wilson. Acesta îi ordonă lui Roberts să se ridice și să iasă, deși Harris îi spune în ce stare este. Roberts execută ordinul cu mare greutate. Afară au o discuție despre regulamente, pe care Roberts le găsește absurde, iar Wilson îl acuză de trădare și îl amenință că va face din el un militar așa cum trebuie să fie.

Întrebat de Wilson, Williams îi dă o versiune mincinoasă a întâmplării, acuzându-l pe McGrath că s-a bătut cu Roberts. Wilson își dă seama care este adevărul, îi spune lui Williams că de acum se va ocupa el de Roberts, și îl avertizează că dacă mai bate vreun deținut, îl va nenoroci el, dacă nu o vor face deținuții.

Întrebat de Wilson, McGrath spune că a avut un diferend cu Roberts, dar că nu el este vinovat de starea acestuia. King intervine acuzându-l pe Williams. Wilson îl repede cu jigniri rasiste, la care King se revoltă dându-și jos tricoul și spunând că-și dă demisia din armată.

Harris îl conduce din nou pe Roberts la infirmerie, iar în celulă, King își sfâșie uniforma și îl acuză pe McGarth de lașitate. Cei doi sunt gata să se bată, dar vine Harris ca să-i conducă la comandant, și-i desparte.

La infirmerie, medicul îl îngrijește pe Roberts și spune că îl va trimite la spital. Roberts îi pune la îndoială curajul de a o face, știind că medicul îi este supus lui Wilson.

King merge la comandant dezbrăcat până la chiloți. Refuză să execute comanda "drepți" și face gesturi ca de maimuță, repezindu-se așa în biroul comandantului, spre stupoarea acestuia. Îi ia o țigară, se culcă pe canapeaua lui și îl tutuiește, recomandându-i marca țigării, dar nerecomandându-i serviciile din hotelul în care se află. Comandantul îi ordonă lui Harris să-l scoată pe King din birou, dar gardianul spune că nu poate, pentru că King și-a pierdut mințile. Îi mai ordonă să i-l trimită pe Wilson, dar Harris îl anunță că Wilson se ocupă de înmormântarea lui Stevens. Comandantul atunci aude pentru prima oară de moartea acestuia, iar King îi spune că Stevens a fost omorât de Williams. Acceptă în sfârșit să iasă, după ce mai ia câteva țigări de pe birou.

Roberts este dus în celulă, unde medicul îi reface pansamentul. Harris îi confirmă că Roberts a fost bătut de Williams. Medicul și subofițerul sunt de acord să depună mărturie la ancheta care va urma. Vine Williams să-i ducă pe McGarth și King la carceră. Medicul îi spune că acum el dă ordinele. Întrebat de acesta, McGarth îi mărturisește că a recunoscut că s-a bătut cu Roberts, și de aceea este pedepsit cu carcera, dar că nu a spus adevărul.

Vine Wilson, căruia medicul îi spune că a primit o plângere împotriva lui Williams, susținută de Harris. Acesta îi confirmă lui Wilson poziția lui. Wilson se înfurie, simțindu-și autoritatea subminată. Medicul îi spune că îl trimite pe Roberts la spital, dar Wilson nu este de acord. Spune că îl sancționează pe Harris cu arest și-i ordonă să pregătească o celulă pentru Roberts. Harris refuză, iar medicul repetă că Roberts va merge la spital. Wilson replică furios că el se ocupă de disciplină și el comandă. Medicul este ferm pe poziție, afirmând că el comandă în materie de sănătate a deținuților. Williams încearcă să-l intimideze, susținut de Wilson, în legătură cu faptul că medicul l-a declarat pe Stevens apt pentru pedepse. Îl amenință că îl va distruge dacă îl trimite pe Roberts la spital. După o clipă de slăbiciune, medicul nu se lasă totuși intimidat, fiind susținut de Harris, care încearcă să-l lămurească pe Wilson că de fapt Williams comandă în locul lui. Wilson le ordonă lui McGarth și King să plece de la ușa deschisă, dar aceștia nu-l ascultă. O fac numai când le-o spune Harris, spre stupefacția lui Wilson, apoi medicul și Harris ies, acesta împreună cu Bartlett, pentru a-l pune în altă celulă, așa cum i-a cerut Bartlett mai înainte.

Wilson vrea să-l ducă pe Roberts în altă celulă, dar acesta îl atenționează că modul lui de a comanda nu mai are curs. Wilson tot mai face pe autoritarul și îl amenință din nou pe Williams că îl sancționează dacă îi mai provoacă încurcături. Acesta apelează la solidaritate, dar Wilson nu-l ascultă. Atunci Williams încearcă în mod violent să se facă ascultat, iar Wilson aproape că îl lovește cu bastonul, spunându-i să nu încerce să-i dea ordine, pentru că el comandă. Îi spune lui Roberts că nu au decât să meargă la comandant, căci acesta pe el îl ascultă. Apoi, ca să-și reafirme autoritatea, iese ordonând să se facă ordine în celulă.

Deși Roberts e culcat, Williams vrea să-l bată din nou, neobservând că McGrath și King s-au întors în fața ușii deschise a celulei. Aceștia se reped la Williams. Roberts nu-i poate opri. Le strigă degeaba că au câștigat și să nu se atingă de el, căci astfel strică totul. Filmul se termină cu figura îndurerată a lui Roberts în prim plan, pe fondul sonor al comenzilor strigate afară deținuților.

Rolurile mai importante

 Sean Connery: fostul sergent major Joe Roberts;
 Harry Andrews: sergentul major Bert Wilson;
 Ian Bannen: sergentul Charlie Harris;
 Ian Hendry sergentul Williams;
 Alfred Lynch: soldatul George Stevens;
 Ossie Davis soldatul Jacko King;
 Roy Kinnear soldatul Monty Bartlett;
 Jack Watson soldatul Jock McGrath;
 Michael Redgrave: căpitan medic militar;
 Norman Bird: maior comandant al închisorii.

Producția

Scenariul de film al lui Ray Rigby se bazează pe o piesă scrisă de el împreună cu R. S. Allen. Este inspirat din experiența lui Rigby, și el fost deținut într-o închisoare militară în timpul războiului.

Sean Connery a acceptat rolul Roberts ca să arate și alt aspect al personalității sale de actor, decât cel creat de rolul James Bond pe care îl juca în anii 1960. Regizorul Sidney Lumet l-a solicitat foarte mult fizic și emoțional, și mărturisește că rezultatul a fost peste așteptări.

Filmările au avut loc în Spania, cu începere din septembrie 1964. Un fort vechi din Málaga a constituit clădirea închisorii, iar terenul exterior al acesteia a fost amenajat într-o zonă foarte aridă din provincia Almería. Aici, condițiile meteorologice au fost foarte solicitante fizic, fiind caniculă cu temperaturi de peste 46 °C. Aproape toți participanții s-au îmbolnăvit, în ciuda marilor cantități de apă asigurate.

În același an cu prezentarea filmului, 1965, Ray Rigby a publicat romanul cu același titlu adaptat din film. Cu mulți ani după aceea, în 1981, a publicat și o continuare a acestuia, cu titlul Hill of Sand (Colina de nisip).

Interpretări

Teme

Tema principală a filmului este critica acerbă a sistemului militar britanic din vremea celui de-Al Doilea Război Mondial în general, bazat pe impunerea supunerii oarbe la orice ordin, oricât de absurd ar fi. Împotriva acestui sistem s-a revoltat sergentul major Roberts, care afirmă într-o dispută cu Wilson că metodele aplicate în armată nu mai sunt adecvate epocii și trebuie schimbate. În cadrul acestui sistem, este înfierat în special sistemul penitenciar militar, în care deținuții, unii condamnați pentru fapte minore, ca McGrath sau King, sunt nevoiți să suporte un tratament brutal, cu umiliri și pedepse excesive, care pot duce chiar până la moartea deținuților. Acest tratament este destinat, după cum o și declară Wilson, să le distrugă individualitatea, pentru a face din ei militari total supuși.

În acest sistem, umilirile includ și homofobia, de altfel exercitată fără motiv de către Williams față de Stevens, sau rasismul, la care este expus King. Acesta se manifestă nu numai la personalul închisorii, ci și la unii deținuți, precum Bartlett.

Altă temă importantă este cea a puterii. Unul din aspectele ei este abuzul de putere ce caracterizează sistemul. Alt aspect al acestei teme este cel al dinamicii raporturilor de putere în cursul acțiunii. Stăpânul absolut al închisorii este sergentul major Wilson. Îi stăpânește în fapt inclusiv pe căpitanul medic și pe comandantul închisorii. Știe să-și impună voința și masei întregi a deținuților gata să se revolte din cauza morții lui Stevens. Însă în persoana lui Williams se găsește în fața unui rival care încearcă tot mai mult să-l supună. Până la moartea lui Stevens, aceasta se manifestă, de exemplu, prin faptul că abuzează și mai mult de putere, comportându-se și mai sadic decât Wilson, fără ca acesta să-l modereze. Confruntarea dintre ei este sugestiv reflectată de concursul lor la băut. Mai întâi Williams este doborât, dar până la urmă el îl învinge pe Wilson.

Evenimentul tragic al morții lui Stevens amenință întreaga structură de putere din închisoare. Pe de o parte, atitudinea lui Roberts și a lui King pun sub semnul întrebării puterea lui Wilson, mai ales după câștigarea de partea lor a sergentului Harris și a medicului. Pe de altă parte, Williams încearcă tot mai violent și mai disperat să se impună pentru a-l face pe Wilson să facă ce vrea el.

Caractere

Personajele filmului reprezintă câteva trăsături de caracter. Nepăsarea și incompetența apar la comandantul închisorii, care nici nu știe ce se întâmplă acolo, ocupându-se numai de plăcerile lui. De asemenea, la medic, în prima parte a acțiunii, când nu-i pasă de starea sănătății deținuților, ascultând de indicațiile lui Wilson.

Bartlett este josnicul, lașul și lipsitul de demnitate tipic, care ar face orice ca să nu fie implicat în nimic ce i-ar putea dăuna. Medicul de asemenea dă semne de lașitate în prima parte a filmului, până când nu îndrăznește să i se opună lui Wilson.

Caracterele cele mai respingătoare sunt Wilson, și mai ales Williams, prin setea de putere și sadismul lor.

La polul opus se află Roberts, King și Harris. Primul se distinge prin forța morală și atitudinea sa inflexibilă, ca vocea rațiunii în opoziție cu tarele sistemului, prin curajul cu care folosește insolența verbală față de opresori, precum și prin felul în care își apără demnitatea. Tot prin demnitate se remarcă și King în fața încercărilor rasiste de a-l umili, și prin curajul cu care i se alătură lui Roberts. El nu se lasă intimidat, revoltându-se printr-o atitudine ce imită nebunia ca mijloc de negare disidentă. Harris este singurul din personalul închisorii care îi tratează pe deținuți ca pe ființe umane, în ciuda presiunii exercitate de superiorul lui ca să renunțe la atitudinea sa. Acesta este unul din elementele prin care regizorul refuză manicheismul, prezentând un gardian altfel decât ceilalți. Alt element în acest sens este evoluția unor personaje ca McGarth și medicul. Primul, după ce la început este individualist și neînțelegător față de atitudinea lui Roberts, până la urmă devine solidar cu el. În cazul celui de-al doilea, demnitatea și cinstea înving până la urmă lașitatea.

Primirea critică

Publicul nu a primit filmul la fel de pozitiv ca și critica. Publicul iubitor al lui Sean Connery ca James Bond a fost dezamăgit de imaginea într-un fel contrară oferită de el ca Joe Roberts, Bond fiind un simbol al apărării ordinii stabilite, iar Roberts unul al înfruntării autorității.

Critica a fost în general elogioasă la adresa filmului. Opera a fost apreciată ca un mare film, unul din cele mai bune ale lui Lumet, ca o adaptare cinematografică extraordinară, iar regia lui Lumet ca excepțională. Au fost apreciate modul de dirijare a actorilor, evoluția treptat ascendentă a acțiunii, naturalețea și realismul, caracterul pur cinematografic în ciuda faptului că a fost adaptată o piesă de teatru. Regizorul a reușit, împreună cu directorul de imagine, să creeze o atmosferă apăsătoare, aproape irespirabilă, printre altele cu ajutorul gamei de griuri ale imaginii. La calitatea filmului a contribuit și montajul excelent.

Scenariul a fost în general considerat de asemenea foarte bun, cu dialoguri deosebit de îngrijite.

Interpretarea mai multor actori principali a fost și ea considerată la înălțime. Pentru Ignacio Aguilar, de la Harmonica Cinema, Harry Andrews, ca sergentul major Wilson, a jucat poate cel mai bun rol al său în cinema. După părerea lui Alexander Zárate (Las nuevas musas), acesta a fost magnific, iar Ian Hendry, în rolul lui Williams, a fost superb. Andrew Wickliffe (The Stop Button) l-a văzut ca cel mai bun pe Ossie Davis (King), scenele sale fiind o bucurie pentru spectator, pe Sean Connery bun, dar nu deosebit de bun în personajul Roberts, iar pe Michael Redgrave (medicul) ca cel mai puțin bun.

Premii și nominalizări

La Festivalul de la Cannes din 1965, filmul a obținut premiul pentru cel mai bun scenariu.

Writers' Guild of Great Britain i-a acordat de asemenea premiul pentru cel mai bun scenariu dramatic britanic, în 1966.

National Board of Review l-a premiat pe Harry Andrews, în 1965, ca cel mai bun actor într-un rol secundar în două filme, printre care Colina.

Premiul BAFTA 1966 pentru cea mai bună imagine i-a revenit lui Oswald Morris, iar nomalizați au fost:
 producătorul Kenneth Hyman, pentru cel mai bun film și pentru cel mai bun film britanic;
 Harry Andrews, pentru cel mai bun actor britanic;
 Ray Rigby, pentru cel mai bun scenariu britanic;
 Herbert Smith, pentru cea mai bună direcție artistică.

Note

Legături externe

  La colline des hommes perdus (filmul integral sincronizat în franceză) (accesat la 22 iulie 2022)
  La Colline des hommes perdus (1965). Trivia, site-ul IMDb (accesat la 22 iulie 2022)
  AllMovie (accesat la 22 iulie 2022)
  IMDb (accesat la 22 iulie 2022)
  Rotten Tomatoes (accesat la 22 iulie 2022)

Filme din 1965
Filme dramatice
Filme de război
Filme în limba engleză
Filme regizate de Sidney Lumet
Filme alb-negru

Colina (film)


Competiția de polo pe apă la Jocurile Olimpice de vară din 2016 s-au desfășurat în perioada 6 - 20 august. Douăsprezece echipe au concurat în turneul masculin și opt au concurat în turneul feminin. Meciurile preliminare au avut loc pe Centrul Acvatic "Maria Lenk" din Barra da Tijuca, finalele fiind organizate pe Stadionul Acvatic Olimpic.

Calificări

Turneul masculin

Turneul feminin

Medaliați

Clasament pe medalii

Legături externe
 Polo pe apă  la Rio2016.com

Sporturi la Jocurile Olimpice de vară din 2016
2016
Competiții de polo pe apă

Polo pe apă la Jocurile Olimpice de vară din 2016


4015 Wilson-Harrington (1979 VA), 107P/Wilson-Harrington, periodični komet i asteroid Apolonove skupine, objekt blizu Zemlji. Nosi ime po Robertu Georgeu Harringtonu i Albertu Georgeu Wilsonu.
Tholenove je spektralne vrste CF.

Komet su pronašli 19. studenoga 1949. Albert George Wilson i Robert George Harrington na zvjezdarnici Palomaru. Samo su pribavljena tri fotografska promatranja. Komet se smatralo izgubljenim. Nije bilo dovoljno promatranja za odrediti dovoljno točnu putanju za znati buduće pojave kometa. 15. studenoga 1979. Eleanor Francis Helin je pronašla asteroid koji prelazi Marsovu putanju promatrajući sa zvjedarnice na Mount Palomaru. Dobio je oznaku 1979 VA, a kad je ponovo promatran 20. prosinca 1988. godine, primio je stalni broj 1015.

Ekscentriciteta je 0,624 što je nešto više od svojstvenih ekscentriciteta malih planeta glavnog asteroidnog pojasa i više nego što je svojstveno periodičnim kometima. Vrijednost MOID-a (Minimum Orbit Intersection Distance) mu je manja od 0,05 AJ te uz njegovu srazmjernu velikost čini ga moguće opasnim asteroidom (PHA, eng. Potentially Hazardous Asteroid).

Samo je sedam drugih objekata u Sunčevu sustavu koje je dvojako označeno, i kao komet i kao asteroid: 2060 Hiron (95P/Hiron), 7968 Elst-Pizarro (133P/Elst-Pizarro), 60558 Eheklo (174P/Eheklo), 118401 LINEAR (176P/LINEAR), (323137) 2003 BM80 (282P/2003 BM80), (300163) 2006 VW139 (288P/2006 VW139) i (457175) 2008 GO98 (362P/2008 GO98). S obzirom na dvostruki mu status, astrometrijska promatranja objekta 4015 Wilson–Harrington trebalo bi izvješćivati pod označavanje malih planeta.

Izvori

Kometi
Apolonski asteroidi

4015 Wilson-Harrington


تويوتا أيجو  هي إحدى طرازات سيارات المدينة الصغيرة التي تنتجها شركة تويوتا بيجو سيتروين التشيك.

تم تقديمها للمرة الأولى عام 2005 بمعرض جينيف الدولي للسيارات وبدأ إنتاجها عام 2005م بالمشروع المشترك بين تويوتا، بيجو وسيتروين في مصنعها بمدينة كولن بجمهورية التشيك. كمايتم تصنيع طرازات بيجو 107 وسيتروين سي 1 ويعتبروا نفس السيارة بأسماء مختلفة.

الفارق بين السيارات الثلاثة هي التفاصيل الداخلية والشعارات لتمييزها عن بعضها وعزم المشروع على إنتاج 300000 وحدة سنوياً (100000 وحدة من كل طراز). والسيارة متوفرة إما ب 3 أبواب أو ب 5 أبواب، وبمحركين إما ب 3 أسطوانات بنزيني سعة 1 ل أو ب 4 أسطوانات ديزل سعة 1.4 ل.

مراجع

سيارات اخترعت في 2005
سيارات تويوتا
سيارات دفع أمامي
سيارات عقد 2010
سيارات عقد 2020
سيارات في التشيك
سيارات مدينة
هاتشباك

تويوتا أيجو


Le lieutenant-colonel James Pelham (c.1683 - ) est un homme politique whig britannique. Cousin au second degré d'Henry Pelham et du duc de Newcastle, il agit comme agent politique de Newcastle dans le Sussex pendant la majeure partie de sa carrière politique, siégeant au Parlement de 1722 à 1761 sous le patronage de Newcastle. Il est secrétaire de Frederick, prince de Galles de 1728 jusqu'à la rupture du prince avec le gouvernement en 1737. Bien qu'il ait reçu des sinécures de Newcastle pour ses services politiques, il doit engager des dépenses considérables pour les élections et n'a pas laissé un grand héritage.

Biographie
Pelham est le deuxième fils de Nicholas Pelham, de Catsfield et Crowhurst. Il obtient une commission de capitaine dans le 8th Dragoons en 1711 et fait son service militaire pendant la Guerre de Succession d'Espagne. Il est promu capitaine et lieutenant-colonel dans les 1st Foot Guards en 1716, mais entreprend par la suite une carrière politique, soutenu par l'amitié de Lord Walpole et de son cousin, le duc de Newcastle.

Pelham est l'agent de Newcastle à Hastings lors des Élections générales britanniques de 1715 et 1722 et 1722. Newcastle est alors Lord-chambellan et Pelham est nommé secrétaire du Lord Chambellan en mai 1719  conservant le poste jusqu'à sa mort, bien que Newcastle ait quitté le poste de Chambellan en 1724. Newcastle le fait élire pour Newark en 1722, où Newcastle a un intérêt électoral personnel en tant que seigneur du manoir de Newark-on-Trent . Lors de l'élection de 1727, Newcastle présente Pelham comme candidat à la fois à Newark et à Bridport, l'Amirauté ayant une influence dans ce dernier siège. Pelham est élu après scrutin aux deux endroits, choisissant de siéger pour Newark  où lui et Richard Sutton, sous le patronage du duc de Rutland, ont vaincu l'homme d'affaires local Alexander Holden et le conservateur Sir Charles Sedley,  baronnet. Lors du couronnement de George II en octobre 1727, il est choisi comme l'un des barons des Cinq-Ports (représentant Hastings) qui porte le dais sur le roi et la reine .

En 1728, Pelham entre dans la maison de Frederick, prince de Galles en tant que secrétaire du prince. Aux élections de 1734, lui et Sutton battent de nouveau Holden à Newark avec une majorité accrue. En 1736, Pelham prend livraison d'une coupe en or baroque élaborée, marquée de l'insigne en plumes d'autruche du prince, de George Wickes ; le dessin est reproduit par John Vardy et est largement imité. La rupture du prince de Galles avec le gouvernement rend la position de Pelham dans la maison du prince intenable. Après s'être rangé du côté du gouvernement au sujet de l'allocation du prince, il démissionne de son poste de secrétaire du prince à la fin de l'été 1737 et est remplacé par George Lyttelton .

Newcastle transfère Pelham pour qu'il se présente à Hastings lors des élections de 1741 afin de le soulager des dépenses électorales à Newark. Avant l'élection, Pelham écrit à Newcastle pour demander réparation, notant qu'il a subi des pertes en achetant des actions de la Compagnie de la mer du Sud pour Newcastle, prêté au duc 2 000 £ et supporté ses propres dépenses électorales pour Newark, à la suite de quoi, son domaine a été hypothéqué pour 6 000 £. Newcastle répond en exprimant sa gratitude, et le patronage est finalement accordé: en 1749, Pelham obtient le poste de sous- coffreur de la maison, servant sous le neveu de Pelham, le comte de Lincoln. Un poste de douane d'environ 700 £ par an, obtenu pour lui par son neveu John, et une pension des services secrets d'environ 500 £ par an aident à réparer sa fortune. Pelham se sent toujours inquiet de sa situation, car la pension et son poste de caissier sont susceptibles de prendre fin en cas de changement de gouvernement. Après avoir consulté le frère de Newcastle, Henry Pelham, il écrit en 1750 pour demander de convertir sa pension des services secrets en une de 21 ans à la charge du revenu irlandais. Bien que cette demande ait été refusée, Newcastle réussit à l'apaiser .

Pelham est un partisan fiable du gouvernement pendant le mandat d'Henry et de Newcastle au pouvoir, et continue à gérer les intérêts électoraux de Newcastle dans le Sussex, en particulier à Hastings, Rye et Seaford. Il est whip informel pour les partisans personnels de Newcastle à la Chambre des communes. Sa santé commence à se détériorer vers 1754, lorsqu'il démissionne de la charge de sous-coffreur. Une question complexe de favoritisme provoque un conflit entre Newcastle et son allié, le comte de Hardwicke, au sujet des résultats des élections de 1754 à Mitchell. Il ne répond pas à la convocation de Newcastle au premier vote sur la pétition, le 28 février 1755, que Newcastle perd de manière inattendue. L'affaire menace de déstabiliser la coalition gouvernementale de Newcastle, et il écrit à nouveau à Pelham le 2 mars, l'accusant de déloyauté personnelle et menaçant de le chasser de son siège. En fait, il semble que ce soit la santé de Pelham qui l'ait empêché d'être présent ; il a vendu son domaine du Sussex à Crowhurst quelques années auparavant et s'est rapproché de Londres pour lui permettre de continuer à assister régulièrement aux séances Parlement.

Pelham ne se représente pas aux élections de 1761 mais conserve son poste de secrétaire du Lord Chambellan et sa pension des services secrets. Il meurt le 27 décembre 1761, sa succession très altérée par ses années de service électoral à Newcastle ; Horace Walpole note que "Jemmy Pelham est mort et a laissé à ses serviteurs le peu que ses serviteurs lui avaient laissé." Il ne s'est jamais marié et n'a pas d'enfants.

Références

Décès en décembre 1761
Député du Parti whig (Royaume-Uni)

James Pelham


35 هـ هي سنة في التقويم الهجري امتدت مقابلةً في التقويم الميلادي بين سنتي 655 و656.

أحداث
 مبايعة علي بن أبي طالب خليفة للمسلمين.

مواليد
 يزيد بن المهلب
 القاسم بن محمد بن أبي بكر
 مالك بن أسماء

وفيات
 عامر بن ربيعة
 مقتل عثمان بن عفان في شهر ذي الحجة.
 معبد بن العباس
 سويد بن كراع العكلي

انظر أيضًا
 أحداث ومواليد ووفيات وقعت في الفترة الأولى من سنة 35 هـ
 أحداث ومواليد ووفيات وقعت في الفترة الثانية من سنة 35 هـ

مراجع

تقويم هجري

35 هـ


Žižci su naseljeno mjesto u općini Vareš, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 71

 Srbi - 68
 Hrvati - 1
 Jugoslaveni - 1
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 1

2013.

Prema popisu iz 2013. godine bilo je bez stanovnika.

Izvori

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Vareš

Žižci


21680 Richardschwartz este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
21680 Richardschwartz este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la observatorul astronomic din Farra d'Isonzo. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,76 ua, o excentricitate de 0,06 și o înclinație de 5,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 21001-22000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

21680 Richardschwartz


Svijet

Filmovi

Događaji

Osnivanja

 Početak emitiranja crtanog filma Kremenko.

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 5. studenoga: Mack Sennett, kanadsko-američki filmski glumac, producent i redatelj (* )

Hrvatska i u Hrvata

Filmovi

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Film u 1960.


Leptochiton, rod lukovačastih trajnica iz porodice Amaryllidaceae, dio je tribusa Hymenocallideae. Postoje dvije vrste koje rastu u Ekvadoru i Peruu

Rod je opisan 1937. Tipična vrsta je Leptochiton quitoensis

Vrste
 Leptochiton helianthus (Ravenna) Gereau & Meerow
 Leptochiton quitoensis (Herb.) Sealy

Izvori

Zvanikovke

Leptochiton (Plantae)


Glenea subabbreviata é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae.

Referências

Borneo catalog 2005

subabbreviata

Glenea subabbreviata


La Serie Mundial de 2011 fue disputada entre los St. Louis Cardinals y los Texas Rangers. Fue ganada por los Cardinals en siete juegos, quienes lograron su undécimo título de las Grandes Ligas de Béisbol y por segunda ocasión desde la temporada del 2006. Arribaron a la postemporada obteniendo el comodín de la temporada regular, y ganaron la serie divisional a los Philadelphia Phillies (3-2), y el banderín de la Liga Nacional a los Milwaukee Brewers (4-2).

Por su parte, para los Rangers era su segundo clásico de otoño de manera consecutiva como campeones de la Liga Americana. En la temporada de 2011, ganaron la división oeste con un total de 96 victorias y 66 derrotas, y en postemporada se adjudicaron la serie divisional ante los Tampa Bay Rays en cuatro juegos (3-1), y el banderín de la liga frente a los Detroit Tigers (4-2).

Desarrollo

Juego 1
Nota: Entre paréntesis se indica la estadística del lanzador abridor y la jugada que llevó al pelotero a tomar una de las bases.

Umpires: HP: Jerry Layne. 1B: Greg Gibson. 2B: Alfonso Márquez. 3B: Ron Kulpa. LF: Ted Barrett. RF: Gary Cederstrom.
Asistencia: 46.406 espectadores.
Duración: 3 h 6 m

Comentarios
En la victoria de St. Louis fue determinante el movimiento del mánager Tony La Russa, que mandó como bateador emergente a Allen Craig ante el relevista de Texas Alexi Ogando para el sexto episodio; Craig bateó un sencillo que remolcó la carrera de la victoria para los Cardinals. Asimismo, ambos lanzadores abridores lograron una buena faena, a diferencia del discreto desempeño que tuvieron en las series de postemporada de sus ligas. El encuentro se jugó con temperatura fría (9 °C) y ráfagas de lluvia.

Juego 2

Umpires: HP: Greg Gibson. 1B: Alfonso Márquez. 2B: Ron Kulpa. 3B: Ted Barrett. LF: Gary Cederstrom. RF: Jerry Layne.
Asistencia: 47.288 espectadores.
Duración: 3 h 4 m

Comentarios
Tras seis entradas de dominio de los lanzadores abridores, St. Louis se puso en ventaja en el séptimo episodio, pero los Rangers lograron remontar la diferencia en el último inning con la carrera del triunfo anotada por Elvis Andrus, quien además fue determinante en la victoria de su equipo al hacer dos notables jugadas a la defensiva. Esa entrada los Rangers lograron un bateo oportuno y buen corrido de bases.

Juego 3

Umpires: HP: Alfonso Márquez. 1B: Ron Kulpa. 2B: Ted Barrett. 3B: Gary Cederstrom. LF: Jerry Layne. RF: Greg Gibson.
Asistencia: 51.462 espectadores.
Duración: 4 h 4 m

Comentarios
Para la cuarta entrada los Cardinals estaban adelante en el marcador cinco carreras a cero; pero los Rangers pudieron acercarse a dos carreras esa misma entrada, pero nuevamente, en el quinto episodio, los de St. Louis se adelantaron en el marcador por seis a tres. En la parte alta del sexto, con el marcador 6-8 a favor de los visitantes, comenzó el contundente bateo de Albert Pujols que conectaría tres "vuelacercas" en lo que restaría del juego, su actuación ha sido calificada como  "la mejor actuación ofensiva de todos los tiempos en un partido del Clásico de Otoño", pues terminó con cinco "hits" en seis turnos, seis carreras impulsadas y cuatro carreras anotadas.

Juego 4

Umpires: HP: Ron Kulpa. 1B: Ted Barrett. 2B: Gary Cederstrom. 3B: Jerry Layne. LF: Greg Gibson. RF: Alfonso Márquez.
Asistencia: 51.539 espectadores.
Duración: 3 h 7 m

Comentarios
El lanzador abridor de los Rangers, Derek Holland, contuvo la ofensiva de los Cardinals a dos hits por ocho episodios y un tercio. También fue fundamental el cuadrangular de Mike Napoli en la sexta entrada que amplió el marcador cuatro por cero a favor de los texanos. Apenas Lance Berkan tuvo un desempeño notable por St. Louis a la ofensiva, con dos hits en tres turnos.

Juego 5

Umpires: HP: Ted Barrett. 1B: Gary Cederstrom. 2B: Jerry Layne. 3B: Greg Gibson. LF: Alfonso Márquez. RF: Ron Kulpa.
Asistencia: 51.459 espectadores.
Duración: 3 h 31 m

Comentarios
Los Cardinals lograron adelantarse en el marcador dos carreras por cero, pero sendos jonrones de Mitch Moreland y Adrián Beltré lograron nivelar el marcador para Texas. Para el octavo episodio, Mike Napoli logró por segunda ocasión el batazo decisivo para los texanos con un doblete que impulsó dos carreras, y nuevamente el dominicano Neftalí Féliz fue fundamental al adjudicarse otro juego salvado.

Juego 6

Umpires: HP: Gary Cederstrom. 1B: Jerry Layne. 2B: Greg Gibson. 3B: Alfonso Márquez. LF: Ron Kulpa. RF: Ted Barrett.
Asistencia: 47.325 espectadores.
Duración: 4 h 33 m

Comentarios
El juego estaba programado para el 26 de octubre pero fue pospuesto para el día siguiente debido a intensa lluvia. El encuentro terminó siendo uno de los más emotivos de la historia de las Series Mundiales, ya que St. Louis estaba a un strike de perder el título en la parte baja del noveno episodio, pero David Freese empujó con un triple las dos carreras necesarias para empatar las acciones a siete anotaciones por bando. Los Rangers acariciaron una vez más el cetro con cuadrangular de Josh Hamilton con uno en base dejando el score 7-9 en el décimo episodio, pero los Cardinals nuevamente empataron el juego, otra vez faltándole un strike para perder. En el undécimo inning, otra vez Freese se convirtió en el bateador decisivo por los locales con un cuadrangular solitario que alargó la serie a siete juegos.

Juego 7

Umpires: HP: Jerry Layne. 1B: Greg Gibson. 2B: Alfonso Márquez. 3B: Ron Kulpa. LF: Ted Barrett. RF: Gary Cederstrom.
Asistencia: 47.399 espectadores.
Duración: 3 h 17 m

Comentarios
Los locales nuevamente debieron remontar un marcador adverso cuando Texas se adelantó en el marcador 0-2 en el primer episodio, pero esa misma entrada lograron empatar las acciones gracias a un doble de David Freese. Para el tercer episodio, Allen Craig puso definitivamente adelante a los patirrojos por medio de un cuadrangular, hasta ampliar el marcador 6-2 en la séptima entrada.

Los Cardinals se proclamaron campeones de las Grandes Ligas por decimoprimera ocasión en su historia, además de ser el quinto equipo en alzarse con el título tras haber obtenido el pase a postemporada por medio de un wild card. Por su parte los Rangers perdieron su segunda Serie Mundial consecutiva, situación que no ocurría desde 1992 con los Atlanta Braves.

Jugador más valioso

David Freese resultó elegido como el jugador más valioso de la serie, ya que fue fundamental para que su equipo obtuviera el título, especialmente en los juegos seis y siete en los que empató o dio ventaja a su equipo en el marcador; además implantó la marca de 21 carreras impulsadas en postemporada para un jugador. Freese también fue elegido como el más valioso de la serie por el campeonato de la Liga Nacional ante los Milwaukee Brewers.

JJ: Juegos jugados, VB: Veces al bate, CA: Carreras anotadas, H: Hits, 2B: Dobles, 3B: Triples, HR: Home runs, CE: Carreras empujadas, BB: Bases por bolas, K: Ponches, BR: Bases robadas, OR: Outs robando, AVE: Porcentaje de bateo

Referencias

2011
Deporte en Estados Unidos en 2011
Béisbol en 2011

Serie Mundial de 2011


Holsteen var et linjeskib udrustet med 60 kanoner i den dansk-norske flåde Skibet hejste kommando i 1775 og blev erobret af Royal Navy den 2. april 1801 under slaget på reden. I britisk tjeneste fik skibet navnet HMS Holstein og senere HMS Nassau. Skibet deltog i et større slag i kanonbådskrigen og blev solgt fra britisk tjeneste i 1814.

Design
Holsteen var det første skib i sin klasse der bestod af yderligere to skibe. Klassens designer var fabriksmester F. M. Krabbe, der var flådens primære skibskonstruktør. Holsteen-klassen var en fod smallere end den ellers identiske Oldenborg-klasse.

I dansk tjeneste
 1775 -1776: Udrustet til et Norgestogt hvor det blev benyttet som flagskib for de oplagte skibe i Trosvik nær mundingen på Oslofjorden, før det returnerede til København i 1776.
 25. maj 1776 – 16. juli 1780: på togt til Lissabon, den danske Guldkyst og Cape Town.
 Juli 1780 – 24. oktober 1780: Vagtskibtjeneste i Øresund ud for København.
 1782 – 1783: Neutralitetseskadren
 Juni 1794 – oktober 1794: Øresundseskadren
 1795: Øresundseskadren og tjeneste i Nordsøen.
 1801: Udrustet som blokskib og tog del i slaget på reden den 2. april 1801, hvor det var placeret i den nordlige ende mellem Indfødsretten og Søhesten. For en kort tid fungerede skibet som flagskib. Klokken 14.15 måtte skibets kaptajn stryge flaget.

Britisk tjeneste
Den 12. april, transporterede briterne Holstein tilbage til Storbritannien. Skibet var det eneste linjeskib man valgte at beholde, resten anså man som ikke mere end blokskibe. Skibet transporterede de sårede søfolk og sejlede sammen med skibene Monarch og Isis, der også medbragte sårede besætningsmedlemmer. Holstein ankom til Yarmouth på Isle of Wight den 22. april hvor det blev lagt op frem til juli 1802 hvor skibet blev flyttet til Chatham den 16. oktober 1802.
I perioden marts til september 1805 reparerede Perry & Co. i Blackwell skibet for en pris på 22.022 pund. Skibet blev omdøbt Nassau og hejste britisk kommando i september under kommandørkaptajn Robert Campbell og gjorde tjeneste i Nordsøen.
Den 18. april 1806 erobrede Nassau sammen med skibene Majestic, Agincourt, Dictator, Orpheus, Sparrow og det bevæbnede handelsskib Florence den prøjsiske galiot Jonge Bartels. Fem dage senere erobrede Nassau skibet Vissery. Lidt mere end en uge senere, den 2. maj, eroberede Nassau og Stately Nicholai and Martha. Adskillige andre britiske orlogsskibe delte prisepengene. I perioden maj og juni 1807 eskorterede skibet en konvoj til Madeira.
I sensommeren 1807 vendte skibet tilbage til København hvor det deltog i Københavns bombardement. Efter den danske flådes overgivelse deltog skibet i eskorten af de danske skibe fra Holmen til Kronborg. Skibet forblev i danske farvande frem til februar 1809.

Slaget ved Sjællands Odde

Den 22. marts 1808 deltog Nassau og linjeskibet Stately i en træfning med det sidste danske linjeskib Prinds Christian Frederik, ført af Carl Wilhelm Jessen, ved Sjællands Odde.

Andre priser i 1808
Den 19. april 1808 erobrede Stately og Nassau de danske skibe Industrie og Haabet Anker.
Om morgenen den 1. september 1809, eskorterede Nassau en konvoj af østindenfarere i den engelske kanal da man observerede et ukendt sejl. Nassau sendte et antal eskorteenheder frem for at opklare situationen og efter to timer erobrede de det franske kaperskib Jean Bart fra Saint-Malo. Skibet var bevæbnet med fire kanoner, havde en besætning på 25 mand og blev ført af Enseigne de vaisseau Louis Ollivier Pilvesse. Skibet havde været på søen i fem dage siden det forlod Île de Batz og havde endnu ikke været i kamp.

Skæbne
Nassau blev lagt op i Chatham i september 1809. I marts 1810 blev skibet omdannet til et fængselsskib under løjtnant William Fields kommando. Han havde kommandoen frem til den 3. november 1814 hvor skibet blev solgt for 2.510 britiske pund.

Fodnoter

Referencer

Eksterne henvisninger

Linjeskibe fra Danmark
Fængsler, fangelejre og lignende

Holsteen (linjeskib)


Stein er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Probstei i den nordlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Stein er beliggende ca. 20 til 25 km nord for delstatshovedstaden Kiel ved østbredden af den yderste ende af Kieler Förde.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön

Stein (Probstei)


The Undang Yang Empat are the ruling chiefs or territorial chiefs who still play an important role in the state of Negeri Sembilan, Malaysia, namely in the election of a new Yang di-Pertuan Besar. The name is believed to be derived from the Malay word undang-undang meaning "law".

The Minangkabau who settled at Negeri Sembilan, in present-day Malaysia at the end of the 17th century ruled by a "penghulu" or headman who was chosen from the noble families of Sakai and Jakun belonging to the Biduanda clan.  These "penghulus", notably that of Sungai Ujong, Jelebu, Johol and Rembau became powerful enough to exalt themselves above other "penghulus". These penghulus later acknowledged by the Sultan of the old Johor Empire as a sovereign in their own territory. By the early part of the 18th century, the leaders of these four territories started using the title "Undang" to distinguish themselves from other penghulu luak.

Malaysia's modern day constitution confirms the status of the Undang under Article 71, 160, 181 and Eight Schedule of Federal Constitution as Malay Ruler within the Federation. Undangs are still chosen from amongst certain noble families in the state, the succession being both matrilineal and elective following the Adat Purbakala.

History
According to Birch, the Undang Yang Empat trace their history and rank back to the four Batins (Sakai Chiefs) of Johol, Sungei Ujong, Jelebu and Klang, with Rembau later taking the position left vacant by Klang.

Inheritance and titles
The ruling chiefs are selected among the nobility in each luak (district), following matrilineal inheritance, part of the state's adat perpatih customs.
 The Undang of Sungai Ujong is chosen among the Waris Hulu and Waris Hilir families from the noble House of Klana and inherits the title Dato' Klana Petra.
 The Undang of Jelebu is elected among the three noble houses, Waris Ulu Jelebu, Waris Sarin and Waris Kemin.
 Undangs of Johol are a succession of members of two families in the female line which are Perut Gemencheh and Perut Johol. The son of the eldest sister of the incumbent is usually the heir.
 The Undang of Rembau alternates between the two major noble houses in the Luak, namely the Waris Jakun (who inherit the title Dato' Lela Maharaja) and the Waris Jawa (Dato' Sedia di-Raja). As with the Undang of Johol, the son of the eldest sister of the incumbent is the heir in the family.

The senior wife of an Undang has the honorific title of "To' Puan".

Duties

The Undangs carry out duties such as co-head of state, co-head of Islam as state religion, upholding and safeguarding the special position of Bumiputeras in Negeri Sembilan, attending the state opening of the legislative assembly and electing the Yang di-Pertuan Besar of Negeri Sembilan, who is also the co-head of state of Negeri Sembilan. The Undangs themselves cannot stand for election and their choice of ruler is limited among the princes of Seri Menanti royal family who are:

 Muslim male
 Malay
 a "lawfully begotten descendant of Raja Radin ibni Raja Lenggang".

References

Yang di-Pertuan Besar of Negeri Sembilan

Undang


Czesław Michniewicz, né le  à Biarozawka en Biélorussie, est un ancien joueur de football polonais, reconverti en entraîneur.

Durant sa carrière de joueur professionnel, entre 1985 et 2000, il a évolué au poste de gardien de but.

Biographie

Enfance
Il naît à Biarozawka en Biélorussie lors d'une visite familiale rendue à son grand-père qui y réside. Il passe son enfance dans le village de Biskupiec.

Carrière de joueur

Carrière d'entraîneur
Le , il est nommé sélectionneur de l'équipe de Pologne. Il participe avec sa sélection à la Coupe du monde 2022. Son équipe est éliminée par la France en huitième de finale (3-1). Une fois cette compétition terminée, Czesław Michniewicz est licencié par sa fédération en date du .

Polémique
Il est régulièrement interrogé par la presse polonaise sur sa proximité avec  (dit «Fryzjer »), criminel condamné à  de prison pour avoir dirigé un réseau organisé qui acceptait et versait des pots-de-vin en échange du trucage de résultats de matchs. Les investigations menées dans cette enquête ont révélé 711 appels téléphoniques entre Michniewicz et Forbrich. Michniewicz n'a jamais été condamné et nie toute implication en affirmant que les appels ont été passés dans le cadre du travail de Forbrich au sein de la fédération de football de Grande-Pologne dont il occupait le poste de vice-président.

Palmarès

Palmarès joueur

Palmarès entraîneur

Annexes

Liens externes

Notes et références

Naissance dans le voblast de Hrodna
Naissance en février 1970
Footballeur polonais
Entraîneur polonais de football
Sélectionneur de l'équipe de Pologne de football
Entraîneur du Legia Varsovie
Entraîneur du Pogoń Szczecin
Entraîneur du Jagiellonia Białystok
Entraîneur de l'Arka Gdynia
Entraîneur du Zagłębie Lubin
Entraîneur du Widzew Łódź
Entraîneur du Lech Poznań
Entraîneur du Polonia Varsovie
Entraîneur du Podbeskidzie Bielsko-Biała
Entraîneur du Bruk-Bet Nieciecza

Czesław Michniewicz


Halil İnalcık (Istanbul, 26. svibnja 1916. — 25. srpnja 2016.) bio je turski povjesničar.

Završio je studij povijesti na Fakultetu za jezik, povijest i geografiju Sveučilišta u Ankari 1940., zatim je doktorirao 1942. disertacijom "Tanzimat i bugarsko pitanje". Godine 1943., započeo je rad na istome fakultetu, 1953. postao je redovni profesor. Od 1956. do 1972. predavao je povijest turske administracije i povijest turske revolucije na Fakultetu političkih znanosti u Ankari. Od 1972. do 1986. je predavao na Sveučilištu u Chicagu. Kao profesor po pozivu predavao je na američkim sveučilištima Columbia, Priceston, Pennsylvannia i Harvard. Od 1991. vodio je postdiplomske studije na Bilkent sveučilištu u Ankari.

Halil İnalcık pripada među povjesničare Osmanskoga Carstva koji su znanstvenom obradom izvora uveli tursku historigrafiju u red modernih svjetskih historigrafija. Posebno se bavio razdobljem od 14. do 17. stoljeća. Obrađivao je gospodarsku, društvenu, i kulturnu povijest Osmanskoga Carstva, povijest institucija i njihov utjecaj na bizantsko, srpsko i ugarsko područje. Njegov priručnik "Osmansko Carstvo. Klasično doba 1300.—1600." smatra se klasičnim djelom. Pisac je na desetine članaka drugog izdanja Enciklopedije islama.

Preminuo je u dobi od 100 godina.

Turski znanstvenici
Turski povjesničari

Halil İnalcık


Borgerlisten er et dansk parti som blev stiftet i 2018 under navnet Parti Klaus Riskær Pedersen, ofte blot kaldet Klaus Riskær Pedersen. Den 27. februar 2019 godkendte Økonomi- og Indenrigsministeriet partiet som et opstillingsberettiget politisk parti til folketingsvalget 2019 under partibogstavet E. Partiet blev stiftet af Klaus Riskær Pedersen.

Ved folketingsvalget 2019 opnåede partiet 0,8 % af stemmerne og opnåede således ikke repræsentation i Folketinget. Efterfølgende meddelte Klaus Riskær Pedersen, at partiet med samme navn lukkede og ikke ville stille op igen.

Partiet blev dog ikke nedlagt, men skiftede i oktober 2019 navn til Borgerlisten. Partiet udtalte at de fra 2020 igen ville indsamle vælgererklæringer, så de kunne stille op til næste folketingsvalg. I oktober 2022 havde partiet indsamlet 20 erklæringer, og var således ikke opstillingsberettiget til Folketingsvalget 1. november samme år.

Partiet beskriver sig selv som et rødt-konservativt parti. Formand Klaus Riskær Pedersen udtalte før folketingsvalget i 2019 at de ville pege på Lars Løkke Rasmussen som statsminister.
I 2020 udtalte han, at partiet ville pege på en blå statsminister ved det næste folketingsvalg.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Partiets hjemmeside

Etableret i 2018
Politiske partier i Danmark

Borgerlisten (parti)


A temporada de tufões no Pacífico de 1972 foi uma temporada acima da média, produzindo 31 tempestades tropicais, 24 tufões e 2 tufões intensos. Não tem limites oficiais; durou o ano todo em 1972, mas a maioria dos ciclones tropicais tende a se formar no noroeste do Oceano Pacífico entre junho e dezembro. Essas datas delimitam convencionalmente o período de cada ano em que a maioria dos ciclones tropicais se forma no noroeste do Oceano Pacífico.

O escopo deste artigo é limitado ao Oceano Pacífico, ao norte do equador e a oeste da Linha Internacional de Data. As tempestades que se formam a leste da linha de data e ao norte do equador são chamadas de furacões; veja a temporada de furacões de 1972 no Pacífico. Tempestades tropicais formadas em toda a bacia do Pacífico oeste receberam um nome do Joint Typhoon Warning Center. As depressões tropicais nesta bacia têm o sufixo "W" adicionado ao seu número. As depressões tropicais que entram ou se formam na área de responsabilidade das Filipinas recebem um nome da PAGASA (Administração de Serviços Atmosféricos, Geofísicos e Astronômicos das Filipinas). Muitas vezes, isso pode resultar na mesma tempestade com dois nomes.

Resumo sazonal

Um total de 36 depressões tropicais formaram-se este ano no Pacífico Ocidental, das quais 30 se tornaram tempestades tropicais. Vinte e duas tempestades atingiram a intensidade do tufão, das quais duas atingiram a força do super tufão.

Tufão Kit (Asiang–Biring)

Uma perturbação tropical gerada por uma baixa troposférica superior no meio do Pacífico moveu-se para o oeste através das Ilhas Carolinas, organizando-se lentamente na Depressão Tropical 1W em 5 de janeiro. A depressão rapidamente se fortaleceu, atingindo o status de tempestade tropical mais tarde naquele dia e tornando-se um tufão no dia 6 ao se aproximar das Filipinas. Kit se intensificou rapidamente nos dias 6 e 7 para , o tufão mais forte de sempre em janeiro, mas a sua entrada foi cortada para oeste, enfraquecendo o tufão à medida que avançava para oeste. Kit atingiu o leste das Filipinas como um  em 7 de janeiro e virou para o norte através do arquipélago em resposta a uma quebra na cordilheira subtropical. Isso trouxe Kit para o leste e depois para o sul, onde depois de completar seu grande loop se dissipou em 15 de janeiro, apenas  a partir do seu local de partida.

Este tufão incomum, inesperado e excepcionalmente forte matou 204 pessoas e causou quase $ 23 milhões em danos (1972 USD) nas Filipinas. A destruição deveu-se principalmente às chuvas e inundações.

Depressão Tropical 02W

A Depressão Tropical 02W era um sistema fraco que existia perto do equador, fazendo um loop e viajando para o leste como uma perturbação antes de se dissipar.

Tufão Lola

A parte do hemisfério norte de um " ciclone gêmeo " desenvolveu-se em uma depressão tropical a oeste de Kwajalein em 29 de maio. Dirigiu-se para o oeste e lentamente se fortaleceu. Ao virar para noroeste e depois para norte nordeste, atingiu sua intensidade máxima em 5 de junho. Ele continuou indo para o norte nordeste, enfraquecido constantemente e tornou-se extratropical em 7 de junho.

Lola passou perto o suficiente de algumas das ilhas da Micronésia para causar danos. Dois pescadores foram dados como desaparecidos. Vento e ondas causaram $ 18 mil (1.972 USD) em danos a Pohnpei e atóis próximos. Eles também destruíram o sistema de água potável, causando escassez de água potável. Em Pingelap e Mokil, sessenta casas foram destruídas.

Tempestade Tropical Nina

A Tempestade Tropical Nina se formou como um distúrbio indo para o oeste. Tornou-se brevemente uma depressão tropical ao sul de Guam, mas enfraqueceu e voltou a ser uma perturbação quando voltou para o leste. À medida que viajava para o leste, ele se reintensificou, tornando-se uma tempestade tropical no final do dia 3, enquanto estava no extremo leste-sudeste de Guam. Não durou, porém, enfraquecendo para uma perturbação no dia 4 e se dissipando no dia 5.

Tempestade Tropical Mamie

A Tempestade Tropical Mamie se formou como uma perturbação nas Filipinas. Ele viajou para o oeste, tornando-se uma depressão tropical sobre o Mar da China Meridional e, em seguida, tornando-se uma tempestade tropical no dia 1. A tempestade tropical atingiu o Vietnã no final do dia 3. Enfraqueceu para uma depressão tropical sobre a terra e tornou-se não tropical à medida que avançava para o mar. Os remanescentes extratropicais de Mamie viajaram para o nordeste ao longo da costa chinesa, finalmente se dissipando sobre Hokkaido.

Tufão Ora (Konsing)

O Tufão Ora, que se formou em 22 de junho, cruzou o norte das Filipinas nos dias 24 e 25 com  tufão. Enfraqueceu em terra, mas se fortaleceu novamente no Mar da China Meridional para  antes de atingir o sul da China em 27 de junho. Uma característica incomum sobre Ora foi ao cruzar o Mar da China Meridional, nunca apresentou uma nuvem de parede, embora tivesse ventos com força de tufão.

Ora causou grandes danos à área de Manila, nas Filipinas. Ele matou 131 pessoas, incluindo quatro que morreram quando uma balsa na região de Bicol virou. No porto de Manila, vários navios foram levados para a costa. Ao todo, Ora deixou 385 mil desabrigados e arrecadou US$ 15 mil milhões (1972 USD) em danos.

Depressão Tropical Didang

Tufão Phyllis

A Tempestade Tropical Phyllis, que se formou em 5 de julho, intensificou-se rapidamente do final de 9 de julho ao início de 11 de julho para tufão . O tufão virou para o noroeste, enfraquecendo constantemente à medida que se aproximava do Japão. Phyllis atingiu o sudeste do Japão em 15 de julho como uma tempestade tropical e tornou-se extratropical naquela noite.

No Japão, Phyllis causou 3 mortes, mais de 300 deslizamentos de terra e inundou mais de 6.000 casas. O dano geral foi moderado.

Tufão Rita (Gloring)

O vale quase equatorial gerou quatro ciclones tropicais em 5 de julho, um dos quais se tornaria o Super Tufão Rita. Tendo se originado no Pacífico Ocidental aberto, a depressão seguiu para o oeste, tornando-se uma tempestade tropical em 7 de julho e um tufão no dia seguinte. Rita rapidamente se intensificou, atingindo a força do super tufão em 10 de julho e um pico de  em 11 de julho. O tufão estagnou e enfraqueceu nos dois dias seguintes enquanto se dirigia para o nordeste. Nos dias 15 e 16 de julho, Rita novamente estagnou, enfraquecendo para , quando a tempestade tropical Phyllis desviou sua circulação e atingiu o Japão. Rita então virou para o norte, onde conseguiu se fortalecer novamente. Naquela época, o Tufão Tess estava localizado a cerca de 800 nm leste de Rita. Uma interação Fujiwhara ocorreu, forçando Rita a executar um grande loop de 21 a 25 de julho. Nesse loop, o Rita pegou o USS Alamo e o USS Juneau enquanto tentavam fugir para o sul após o lançamento de fuzileiros navais e equipamentos dos EUA em Okinawa. Ambos os navios resistiram à tempestade, mas o Alamo sofreu danos menores no mar agitado. Depois de dar uma volta e passar por Okinawa, ela continuou para o noroeste e começou a acelerar ao entrar em uma zona confluente criada por um vale sobre a Manchúria e uma crista de construção sobre o Mar do Japão. Ela passou pelo oeste da Coreia do Sul, atingiu o porto de Shidao, Shandong e depois se enfraqueceu em uma tempestade tropical. Rita entrou no Golfo de Chihli, atingiu o nordeste da China e se dissipou sobre a montanha Yanshan a noroeste de Pequim, China, na noite de 27 de julho.

O grande tamanho e longa vida de Rita causaram fortes chuvas em todas as áreas que atingiu. A presença de Rita e da tempestade tropical Susan fortaleceu o fluxo de monção do sudoeste sobre Luzon, onde chuvas torrenciais que ocorreram entre 17 e 21 de julho levaram a inundações desastrosas que mataram 214 e com mais de $ 150 milhões em danos. Perto de Guam, em 8 de julho, o tufão causou a queda de um Boeing B-52 da Força Aérea no oceano, matando um membro de sua tripulação de seis homens. Os membros restantes da tripulação foram resgatados por um submarino de ataque nuclear da Marinha dos Estados Unidos que emergiu nos mares agitados e literalmente pescou os homens usando uma linha presa a um periscópio e puxando-os enquanto o barco rolava no mar. Em Taiwan, fortes chuvas causaram deslizamentos de terra, um dos quais descarrilou um trem, matando três pessoas. Na Coréia, oito pessoas morreram, mais de cinquenta pequenas embarcações foram perdidas e mais de duzentos edifícios foram destruídos. Nas ilhas Ryukyu, três pessoas foram mortas. Os danos às colheitas foram pesados, vários barcos foram afundados e várias rodovias foram bloqueadas por deslizamentos de terra.

Rita matou 229 pessoas, tornando-se o tufão mais mortal desta temporada.

Tufão Susan (Edeng)

Uma perturbação na ITCZ tornou-se uma depressão tropical em 5 de julho. Dirigiu-se para o noroeste sobre as Filipinas. Ele se intensificou em uma tempestade tropical quase imediatamente após entrar no Mar da China Meridional em 8 de julho. Em seguida, virou para o norte e derivou erraticamente por quatro dias. Em 11 de julho, Susan se tornou um tufão. Em 14 de julho, Susan se aproximou do Estreito de Taiwan. Ele atingiu a costa da província de Fujian e se dissipou no interior em 15 de julho

Susan causou fortes ondas na costa oeste de Lução. Junto com o Supertufão Rita, Susan alterou os ventos das monções nas Filipinas, que causaram inundações que mataram 214 pessoas;. Report No. 25 UDC 551.515.2 (914) Tropical Cyclones of 1972. National Weather Service. pp. 12–14.</ref> no entanto, como Rita foi a principal responsável por essas condições, o Joint Typhoon Warning Center atribui essas mortes ao sistema anterior. Por si só, Susan matou quatro pessoas em Taiwan. O Tufão Susan afundou o SS Oriental Falcon em 12 de julho de 1972, depois que ele encalhou no sul da China.

Tufão Tess

A mesma depressão quase equatorial que desenvolveu Rita também desenvolveu o Tufão Tess. Tess, tendo se desenvolvido em 7 de julho perto das Ilhas Marshall, seguiu para o oeste, alcançando o status de tufão em 12 de julho. Nos dois dias seguintes, quando Tess virou para o noroeste, intensificou-se rapidamente para  tufão. Enfraquecendo constantemente enquanto continuava para noroeste, Tess voltou para o oeste em resposta à construção de uma célula de alta pressão sobre o Japão. O efeito Fujiwhara entre Tess e Rita trouxe  Tufão Tess no Japão em 23 de julho. Depois de se dissipar sobre o Mar do Japão, Tess continuou para o norte e se fundiu com uma frente ao sul de Vladivostok em 25 de julho.

No Japão, Tess causou fortes inundações e fortes ondas. Isso matou 29 pessoas, com 20 desaparecidos. Essas vítimas eram principalmente nadadores pegos no surf.

Tufão Viola

O Tufão Viola (classificado como uma tempestade tropical pelo JTWC) passou toda a sua vida longe da costa. Sua perturbação precursora se formou ao sul da Ilha Wake no dia 21, e viajou para o oeste e depois para o norte a cerca de 160 graus oeste, antes de voltar para o leste no dia 24 e finalmente se tornar extratropical no dia 26.

Depressão Tropical Huaning

Tempestade Tropical Winnie (Isang)

A Tempestade Tropical Winnie se formou como um distúrbio no extremo leste das Filipinas. A perturbação fez um pequeno loop, então dirigiu-se para noroeste, intensificando-se em uma tempestade tropical à meia-noite do dia 30. Ele continuou, viajando ao norte da ilha de Taiwan antes de chegar à China em 1º de agosto. A tempestade enfraqueceu rapidamente em uma perturbação, que viajou lentamente para o interior antes de se dissipar.

Tufão Alice

Um Distúrbio Tropical emergiu da ITCZ em 29 de julho e passou pelos Marshalls. Tornou-se uma depressão tropical em 30 de julho e uma tempestade tropical no dia seguinte. E partiu em direção ao Japão. Alice se tornou um tufão em 2 de agosto e atingiu sua intensidade máxima em 4 de agosto, a sudoeste de Marcus. Conforme Alice continuou se aproximando do Japão, ele enfraqueceu constantemente. Ele recurvou, roçou Honshu e se tornou extratropical em 8 de agosto. Nunca atingiu a costa.

As ondas geradas pela tempestade de Alice fizeram com que um rio transbordasse em Iwaki, afetando trezentas casas. Ninguém foi morto.

Tufão Betty (Maring)

Uma depressão tropical se formou perto das Ilhas Carolinas em 8 de agosto. Passou pelas Ilhas Marianas depois de se tornar uma tempestade tropical. Betty virou para o oeste e atingiu o pico como um super tufão em 15 de agosto. Virou-se mais para oeste-noroeste, passou pelo sul de Ryukyus e logo ao norte de Taiwan, e atingiu a costa da China em 17 de agosto. Ele enfraqueceu rapidamente no interior e se dissipou no dia seguinte.

Betty teve efeitos mínimos nas ilhas Ryukyu. Nas Filipinas, aumentou as chuvas de monção. Isso causou inundações, que mataram sete pessoas em Ilocos Sur. Quatro outras pessoas foram consideradas mortas depois que uma aeronave leve desapareceu. Em Taiwan, as chuvas foram fortes. As inundações resultantes no distrito de Sanchong deixaram 300 mil pessoas e destruiu estradas e ferrovias. Mais de 220 casas foram totalmente destruídas, com pelo menos outras 130 gravemente danificadas. Betty matou dezoito pessoas em Taiwan e vinte e nove no total. O custo total do dano é desconhecido.

Depressão Tropical Lusing

Tufão Cora

Uma perturbação a oeste de Lução tornou-se uma depressão tropical em 22 de agosto. Dirigiu-se para o Mar da China Meridional e tornou-se uma tempestade tropical. Ao se aproximar de Ainão, tornou-se apenas o quarto ciclone tropical de agosto a se intensificar em um tufão no Mar da China Meridional desde 1945. Ele atingiu Ainão em 28 de agosto, emergiu no Golfo de Tonkin e fez um segundo pouso ao norte de Haiphong. Cora havia se dissipado para o interior em 29 de agosto.

Tempestade Tropical Severa Doris

A tempestade tropical Doris permaneceu longe da terra. Formou-se bem ao norte da Ilha Wake e viajou para o norte, tornando-se uma tempestade tropical no dia 26, mas tornou-se extratropical no dia 29 e se dissipou logo em seguida.

Tufão Elsie

A oeste do Golfo de Leyte, uma depressão tropical se formou em 30 de agosto. Ele se intensificou em uma tempestade tropical depois de entrar no Mar da China Meridional. Tornou-se um tufão em 1 de setembro e desacelerou. Chegou ao norte do Vietnã do Sul em 4 de setembro. Enfraqueceu rapidamente no interior, mas manteve a sua identidade. Ele transitou pela Península da Indochina e emergiu na Baía de Bengala em 7 de setembro, tornando-se o ciclone tropical 24 da temporada de ciclones do norte do Oceano Índico de 1972. O Ex-Elsie se fortaleceu gradualmente ao cruzar a Baía de Bengala. Ele atingiu a costa da Índia em 10 de setembro e rapidamente se dissipou no interior.

Ao cruzar a Tailândia, Elsie causou fortes inundações. Nenhum outro impacto foi relatado ao JTWC.

Tufão Flossie (Nitang)

O Tufão Flossie se formou como um distúrbio a oeste de Guam no final de 5 de setembro. O sistema se intensificou em uma tempestade tropical pouco antes do desembarque em Lução. O ciclone então viajou lentamente pelo Mar da China Meridional, tornando-se um tufão de baixo nível antes de atingir o Vietnã no dia 16. Ele enfraqueceu para uma depressão tropical quando cruzou o Vietnã, mas se intensificou depois de entrar na Baía de Bengala como ciclone tropical 25-72.

Tempestade Tropical Grace (Osang)

Tufão Helen (Paring)

O Tufão Helen foi o ciclone tropical mais destrutivo a atingir o Japão durante a temporada de tufões no Pacífico de 1972. Originário de um distúrbio tropical em 11 de setembro perto das Ilhas Marianas do Norte, Helen intensificou-se gradualmente à medida que se movia para noroeste. até 14 de setembro, atingiu a força do tufão e logo virou para o nordeste em direção ao Japão. Acelerando devido a um vale sobre o Mar da China Oriental, Helen rapidamente se aproximou do país e atingiu a costa perto do Cabo Kushimoto. Tufão equivalente a 3 na escala de furacões Saffir-Simpson. Mais tarde naquele dia, uma Helen enfraquecida emergiu no Mar do Japão. Depois de se fundir com uma baixa de nível superior, a tempestade fez a transição para um ciclone extratropical em 19 de setembro e foi notado pela última vez dois dias depois, após passar pelo sul de Hokkaido.

No Japão, o tufão Helen produziu chuvas torrenciais, chegando a  em Hokkaido, e ventos prejudiciais que causaram danos generalizados. Um total de 4.213 casas foram destruídas e outras 146.547 foram danificadas como resultado de enchentes e deslizamentos de terra. Numerosos navios encalharam devido ao mar agitado associado à tempestade, incluindo cargueiros de carga de vários milhares de toneladas. Ao todo, 87 mortes e US$ 102 milhões em danos foram atribuídos ao tufão Helen.

Depressão Tropical 21W

Tufão Ida

Depressão Tropical Reming

Tufão Kathy

Tufão Lorna

Tufão Marie

O Tufão Marie se formou em 4 de outubro e seguiu para o oeste, enquanto se intensificava em um tufão de categoria 4. Logo após atingir o pico de intensidade, Marie enfraqueceu e virou para o norte e afetou o norte da União Soviética e o Japão até a transição para um ciclone extratropical em 16 de outubro. Marie não infligiu muitos danos durante seus 12 dias de duração.

Tufão Nancy

Depressão Tropical Seniang

Tufão Olga

Tufão Pamela (Toyang)

O Tufão Pamela atingiu Hong Kong matando uma pessoa.

Tufão Ruby

Tufão Sally

Em 30 de novembro, uma área de baixa pressão se formou perto de Bornéu, antes de se mover para o oeste em direção ao Golfo da Tailândia e eventualmente se tornar o Tufão Sally. O tufão Sally atingiu a costa perto da província de Surat Thani, na Tailândia, e gradualmente enfraqueceu para uma baixa remanescente na Baía de Bengala em 2 de dezembro, dissipando-se na mesma área.

Tufão Therese (Undang)

O Tufão Therese, desenvolvido em 30 de novembro, atingiu as Filipinas em 3 de dezembro. Depois de cruzar as ilhas, o tufão atingiu um pico de  no Mar da China Meridional, um evento raro em dezembro. A intensidade de Therese flutuou enquanto continuava para o oeste e atingiu o leste do Vietnã do Sul no dia 9 como um  tufão. Therese se dissipou no dia 12, depois de causar 90 mortes e grandes danos em seu caminho.

Tempestade Tropical Severa Violet

Nomes das tempestades

Durante a temporada, 29 ciclones tropicais nomeados se desenvolveram no Pacífico Ocidental e foram nomeados pelo Joint Typhoon Warning Center, quando foi determinado que eles haviam se tornado tempestades tropicais. Esses nomes foram contribuídos para uma lista revisada no final de 1950.

Dois sistemas do Pacífico Central se desenvolveram, as tempestades tropicais June e Ruby. A política de nomenclatura da época era usar nomes do Pacífico Ocidental para o Pacífico Central.

Filipinas

A Administração de Serviços Atmosféricos, Geofísicos e Astronômicos filipinos usa seu próprio esquema de nomenclatura para ciclones tropicais em sua área de responsabilidade. A PAGASA atribui nomes às depressões tropicais que se formam dentro de sua área de responsabilidade e a qualquer ciclone tropical que possa se mover para dentro de sua área de responsabilidade. Caso a lista de nomes para um determinado ano se revele insuficiente, os nomes são retirados de uma lista auxiliar, os primeiros 6 dos quais são publicados todos os anos antes do início da temporada. Os nomes não retirados desta lista serão usados novamente na temporada de 1976. Esta é a mesma lista usada para a temporada de 1968  A PAGASA usa seu próprio esquema de nomenclatura que começa no alfabeto filipino, com nomes femininos filipinos terminando com "ng" (A, B, K, D, etc. ). Os nomes que não foram atribuídos/vão ser usados são marcados em .

Efeitos da temporada
Esta tabela listará todas as tempestades que se desenvolveram no noroeste do Oceano Pacífico a oeste da Linha Internacional de Data e ao norte do equador durante 1972. Incluirá sua intensidade, duração, nome, áreas afetadas, mortes, pessoas desaparecidas (entre parênteses) e totais de danos. Os valores de classificação e intensidade serão baseados em estimativas conduzidas pelo JMA, no entanto, devido à falta de informações nessa época, os ventos sustentados foram registrados pelo JTWC. Todos os números de danos serão em 1972 USD. Danos e mortes de uma tempestade incluirão quando a tempestade foi uma onda precursora ou uma baixa extratropical.

|-
|Kit (Asiang-Biring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Palau, Filipinas || $ ||  ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Palau, Ilhas Marianas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|02W ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Lola ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas || $ || Nenhum ||
|-
|Nina ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Mamie ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Vietname, China meridional ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || China meridional, Taiwan, Ilhas Ryukyu ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Ora (Konsing) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional || $ ||  ||
|-
|Didang ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Phyllis ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || Desconhecido ||  ||
|-
|Rita (Gloring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas, Ilhas Ryukyu, China meridional || $ ||  ||
|-
|Susan (Edeng) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Taiwan, China || Desconhecido ||  ||
|-
|Tess ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão, Península da Coreia || Desconhecido ||  ||
|-
|Viola ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Eleven ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Alice ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Winnie (Isang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Taiwan, Ilhas Ryukyu, China Oriental ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Huaning ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Taiwan ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || China meridional ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Betty (Maring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas, Taiwan, Ilhas Ryukyu, China Oriental || Desconhecido ||  ||
|-
|Lusing ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Celeste ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Wake Island ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Cora ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional || Desconhecido || Nenhum ||
|-
|Doris ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Elsie ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Indochina || Desconhecido || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Ryukyu, Japão ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Ryukyu||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Flossie (Nitang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Indochina || Desconhecido || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Helen (Paring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || $ ||  ||
|-
|Grace (Osang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|21W ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Reming ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Ida ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Lorna ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || China meridional, Vietname || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Kathy ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Marie ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Seniang ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Palau, Filipinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Nancy ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Olga ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Marshall Islands, Ilhas Marianas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Pamela (Toyang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional || Desconhecido ||  ||
|-
|Ruby ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  Nenhum ||
|-
|Sally ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Tailândia || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|Therese (Undang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Vietname || Desconhecido ||  ||
|-
|Violet ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Marshall Islands || Nenhum || Nenhum ||
|-

Ver também

 Temporada de furacões no Pacífico de 1972
 Temporada de furacões no oceano Atlântico de 1972
 Temporada de ciclones no Índico Norte de 1972
 Ciclone na região da Austrália: 1971–72 1973–74
 Temporadas no Pacífico Sul: 1971–72 1973–74
 Temporada no Oceano Índico Sudoeste: 1971–72 1973–74

Referências

Ligações externas

1972
1972
1972 WPAC

Temporada de tufões no Pacífico de 1972


Shunka Warak'in (Shunka Ware'kin, Sunka Waregin, Sunka Are Gian, Ringdocus), Shunka Warak'in noćno je čudovište iz folklora Iowaya. Njegovo ime znači "odvodi pse", jer se kaže da noću lovi obiteljske pse. Rečeno je da je to zvijer nalik velikom vuku, s ljudskim kricima. Shunka Warak'in neki ljudi povezuju s bićem nalik hijeni iz lokalnog folklora Montane zvanim "ringdocus".

Izvori

Indijanska mitologija (čudovišta)
Iowa Indijanci

Shunka Warak'in


Obstrucția parlamentară (uneori cunoscută sub numele american filibuster), este o tehnică parlamentară prin care se urmărește să se întârzie cât mai mult posibil adoptarea unei legi cu ajutorul mijloacelor reglementare ale camerei. Este de asemenea o tactică dilatorie care consistă în a pronunța în mod deliberat discursuri interminabile pentru a obstrucționa o dezbatere.

Termeni politici
Practici politice moralmente discutabile

Obstrucționism


Aceasta este o listă de filme italiene din 1912:

Lista

Legături externe
 Filme italiene din 1912 la Internet Movie Database

Filme din 1912
italia
Liste de filme italiene

Listă de filme italiene din 1912


Le Conseil d'État du canton d'Argovie () est le gouvernement du canton d'Argovie, en Suisse.

Description
Le Conseil d'État est une autorité collégiale composée de cinq membres. Il siège à Aarau.

Le président porte le titre de Landamann, le vice-président celui de Landstatthalter.

Chaque conseiller d'État est à la tête d'un département (). Les départements sont au nombre de cinq :

 Département des constructions, des transports et de l'environnement (Departement Bau, Verkehr und Umwelt)

 Département de la formation, de la culture et du sport (Departement Bildung, Kultur und Sport).
 Département des finances et des ressources (Departement Finanzen und Ressourcen)
 Département de la santé et des affaires sociales (Departement Gesundheit und Soziales)
 Département de l'économie et de l'intérieur (Departement Volkswirtschaft und Inneres).

Élection
Les membres du Conseil d'État sont élus au scrutin majoritaire à deux tours pour une période de quatre ans.

Le président et le vice-président sont nommés par le Conseil d'État. Leur mandat est d'une année et ils ne peuvent être directement réélus pour un deuxième mandat.

Seul un membre du Conseil d'État peut faire partie d'une des deux chambres de l'Assemblée fédérale.

Composition actuelle (2021-2024)

 Stephan Attiger (PLR), Département des constructions, des transports et de l'environnement . Président en 2021
 Markus Dieth (Le Centre), Département des finances et des ressources
 Dieter Egli (PS), Département de l'économie et de l'intérieur
 Jean-Pierre Gallati (UDC), Département de la santé et des affaires sociales
 Alex Hürzeler (UDC), Département de la formation, de la culture et du sport

Anciennes compositions

Histoire
Le Conseil d'État voit le jour avec la Constitution de 1852. Il est le successeur du Petit Conseil, créé par la Constitution de 1803 et comptant neuf membres (treize de 1814 à 1831). Le nombre de conseillers d'État, initialement de sept, est réduit à cinq en 1885.

Le Parti radical-démocratique (PRD) occupe quatre des cinq sièges du gouvernement aux côtés du Parti catholique conservateur jusqu'en 1919, date à laquelle le Parti des paysans, artisans et indépendants obtient un siège au détriment du PRD. Le Parti socialiste y décroche un siège en 1932.

En 1993, la radicale Stéphanie Mörikofer devient la première femme élue au Conseil d'État, suivie seize ans plus tard par la verte Susanne Hochuli.

Références

Lien externe

  Site officiel

AG
Politique dans le canton d'Argovie

Conseil d'État du canton d'Argovie


prigušnica (elektrotehnika) je električna zavojnica koja ovisno o induktivnosti i namjeni sadrži željeznu jezgru (za niže frekvencije), feritnu jezgru, zrak ili neki nemagnetski materijal (za više frekvencije). Prigušnica prigušuje izmjeničnu struju više frekvencije, a propušta izmjeničnu struju niže frekvencije i istosmjernu struju. Koristi se kao elektronički filtar za razdvajanje signala različitih frekvencija, kao pokretač u fluorescentnim i halogenim rasvjetnim tijelima, za prigušenje uklopne struje ili struje zemljospoja, za prijam ili emitiranje radiovalova i drugo.
 mjerna prigušnica je mjerni instrument kojim se mjeri protok fluida, volumni protok ili maseni protok.
 protočni ventil je ventil koji prigušivanjem utječe na protok u sustavu. Kao prigušni dijelovi koriste se prigušnice i dijafragme (blende).
 amortizer (franc. amortisseur: prigušivač, ublaživač) je naprava na motornim vozilima, zrakoplovima i strojevima koja služi za prigušivanje vibracija i ublaživanje udaraca, na primjer kada vozilo prelazi preko neravnina ili kada zrakoplov dodirne tlo prilikom slijetanja.

Izvori

Prigušnica


Das Biest heißen die Filme
 Das Biest (1959), US-amerikanischer Kriminalfilm von Crane Wilbur
 Das Biest (1975), französischer Spielfilm von Walerian Borowczyk
 Das Biest (1977), deutscher Fernsehfilm (NDR), Regie Wolfgang Spier
 Das Biest (1993), US-amerikanischer Psychothriller von Alan Shapiro
Siehe auch:

Das Biest


Fit (İngilizce tekili  (fût), çoğulu ; kısaltması ft) İngiliz birim sisteminde bir uzunluk ölçüsü birimidir. ′ sembolüyle de gösterilir. 30,48 santimetreye eşittir. 1 yarda 3 fite eşit olup 1 fit 12 ince eşittir.

1958'de Amerika Birleşik Devletleri ve İngiliz Milletler Topluluğu ülkeleri, 1 yardanın uzunluğunu 0,9144 metre olarak tanımladılar. Dolayısıyla 1 fit 0,3048 metreye eşit (30,48 cm) hâle geldi.

Dış bağlantılar
 Birimler ve sabit sayılar kütüphanesi

Amerika Birleşik Devletleri'nde geleneksel birimler
İmparatorluk birimleri
Uzunluk birimleri

Fit


جامعة مدينة أولو (تسمى بالفلندية: Oulun yliopisto) هي ثالث أكبر جامعة في فلندا، أنشأت في 8 يوليو 1958 و يدرس فيها 15,880 طالب وبها حوالي 3.000 إداري.

مراجع

وصلات خارجية
 الصفحة الرئيسية بالإنجليزية لجامعة أولو.

جامعة أولو
تأسيسات سنة 1958 في فنلندا
أولو
مبان ومنشآت في أولو
هيئات تعليمية أسست في 1958
جامعات وكليات في فنلندا

جامعة أولو


An Stelis pellifeloidis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni João Barbosa Rodrigues, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Alec M. Pridgeon och Mark W. Chase. An Stelis pellifeloidis in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Stelis (Orchidaceae)

Stelis pellifeloidis


Lelijopleja (krat. Lpya., lat. × Laeliopleya), hibridni rod trajnica epifita iz porodice kaćunovki, dobiven od rodova Cattleya i Laeliopsis

Vanjske poveznice

Izvori

Kaćunovke

Lelijopleja


Treaty of Ulm can refer to one of several treaties signed in Ulm, Germany:

Treaty of Ulm (1326), establishing the joint rule of Frederick the Fair and Louis IV, Holy Roman Emperor in the Holy Roman Empire
Treaty of Ulm (1620), under which the Protestant Union established its neutrality in the conflict between Frederick V of the Palatinate and the Catholic League
Truce of Ulm (1647), establishing a truce between France, Sweden, and Bavaria during the Thirty Years' War

Treaty of Ulm


Julio Puyol y Alonso (født 15. juni 1865 i León, død 15. juni 1937 i Madrid) var en spansk historiker.

Puyol var uddannet som jurist og der har været tildelt ham flere hverv på det sociale område. Hans videnskabelige forfattervirksomhed falder i to grupper, den ene omfattende en række skrifter om samfundsspørgsmaal, som El arbitraje voluntario, den anden et antal arbejder vedrørende den spanske middelalders og storhedstidens historie og litteratur. Her kan nævnes: El arcipreste de Hita (1906), La crónica popular del Cid (1911), udgaver af Cantar de gesta de don Sancho II de Castilla (1911), af gavtyveromanen La picara Justina (1912) og af Crónicas anónimas de Sahagún (1920). Endvidere udgav han en spansk oversættelse (1917) af Erasmus Roterodamus' Laus stultitiæ. Sammen med Adolfo Bonilla forfattede Puyol den historiske roman La hosteria de Cantillana, der udkom 1902.

Kilder

Historikere fra Spanien
Faglitterære forfattere fra Spanien
Romanforfattere fra Spanien
Spansksprogede forfattere
Spaniere i 1800-tallet
Spaniere i 1900-tallet

Julio Puyol