වර්ගීකරණය හා බාහිර ප්‍රභවයන්
	චුෂණ නියුමෝනියාව (As piration pneumonia)
	ලිපිඩ නියුමෝනියාව
	ඉයසිනොෆිලික නියුමෝනියාව
	බ්‍රොන්කියොලයිටිස් ඔබ්ලිටරාන්ස් නියුමෝනියාව

බෝ‍නොවන නියුමෝනියාව

	රසායනික නියුමෝනියාව

	සෞඛ්‍ය සේවය ආශ්‍රිත නියුමෝනියාව
	රෝහල් මගින් බෝවන නියුමෝනියාව
	ශ්වසන ආධාරක උපකරණ මගින් බෝවන නියුමෝනියාව
	දරුණු ශ්වසන රෝග සින්ඩ්‍රෝමය
බෝවන හා බෝ නොවන කාරක මගින් ඇතිවන නියුමෝනියාව.
නියුමෝනියා යනු පෙනහළුවල ඇතිවන ආසාදන ප්‍රතික්‍රියාවකි. බොහෝ අවස්තාවල දී මෙය විග්‍රහ කරනුයේ පෙනහළු පටකවල ගර්තවල ආසාදනයක් සහ අසාමාන්‍ය ලෙසට ඒවා තරලවලින් පිරීමක් ලෙසටය. (ගර්ත යනු අන්වීක්ෂීය වාතය පිරුණු මලු වැනි ව්‍යුහ වන අතර ඒවා බාහිර වායුගෝලයෙන් ඔක්සිජන් අවශෝෂණය කිරීමට උපකාරීවේ.) විවිධාකාර හේතු නිසා නියුමෝනියාව ඇතිවේ. ඒවානම් බැක්ටීරියා වෛරස , දිලීර , පරපෝෂීන් මගින් වන ආසාදන , රසායනික ද්‍රව්‍ය හෝ පෙනහළු වලට වන අනතුරක් විය හැකිය. නියුමෝනියාව ඇතිවීම සදහා වූ සියළුම හේතු බැහැර කළ විට එම නියුමෝනියාව අහේතුකව ඇතිවන්නක් නම්වේ.

නියුමෝනියාවේ රෝග ලක්ෂණය වන්නේ කැස්ස, පපුවේ වේදනාව , උණ සහ හුස්ම ගැනීමේ අපහසුතාවයි. රෝග විනිශ්චය සදහා x කිරණ පරීක්ෂණ සහ සෙම පටල පරීක්ෂාව උපකාරී වේ. රෝග සදහා ප්‍රතිකාර කිරීම රෝගයට මුල් වූ හේතු කාරකය අනුව වෙනස් වේ. උදාහරණයක් ලෙසට බැක්ටීරියාවන් මගින් ඇතිවන නියුමෝනියාවට ප්‍රතිකාර කරනු ලබන්නේ ප්‍රතිජීවක ඖෂධ භාවිතය මගිනි.

නියුමෝනියාව යනු සියළුම වයස් කාණ්ඩ වලට පොදුවේ දක්නට ලැබෙන රෝගයකි. තවද, එය වයස්ගත හා බොහෝ රෝගී පුද්ගලයින්ට මරණය අත් කර දෙන ප්‍රධානතම හේතුවකි. විවිධ වර්ගයේ නියුමෝනියාවන් වළක්වා ගැනීම සදහා එන්නත් වර්ග නිපදවා ඇත. රෝගයේ තත්වය තීරණය වනුයේ නියුමෝනියාවේ වර්ගය , ප්‍රතිකාර ක්‍රම , සංකූලතා හා පුද්ගලයාගේ රෝගී වන විට ඇති සෞඛ්‍ය තත්වය අනුවයි.

නියුමෝනියා රෝග ලක්ෂණ

නියුමෝනියාවේ දී පෙනහළු වල ගර්ත තරලයකින් පිරෙයි. මෙමගින් රුධිරයෙන් පරිවහනය වන ඔක්සිජන් වලට බාධකයක් සලසයි. වම් පසින් පිහිටි ගර්තය නිරෝගි එකක් වන අතර දකුණු පස පිහිටි ගර්තය නියුමෝනියාවේ දී මෙන් තරලයකින් පිරී පවතී.

ආසාදිත නියුමෝනියා රෝගයෙන් බොහෝ අවස්ථාවලදී කොළ හෝ කහ පැහැති සෙම උත්පාදනය කරන කැස්සකින් සහ ඇග සීතල කර වෙවිළීමක් ඇති කරන අධික උණකින් පීඩා විදිති. හුස්ම ගැනීමේ අපහසුතාවද බහුලව දක්නට ඇති අතර හුස්ම ඉහළ පහළ ගැනීමේදී සහ කහින වි‍ට පපුවෙහි ඇති වන,  පිහියකින් අනින්නාක් මෙන් දැනෙන තදබල පපුවෙහි වේදනාවද ඉන් එක් රෝග ලක්ෂණයක් වේ. ඇතැම් රෝගීන්ගේ කැස්ස සමග ලේ පිටවන අතර හිසරදය අධික ලෙස දහඩිය දැමීම සහ සම සිසිල්වීම ද ඇතිවේ. අනෙකුත් රෝග ලක්ෂණ නම් කෑම අරුචිය ඇග පත වේදනාව සම නිල් පැහැවීම, වමනය, ඔක්කාරය, හන්දිපත් හා මස්පිඩු වේදනාව සහ මානසික තත්ත්වයේ ඇතිවන වෙනස් වීම් ද දක්නට ඇත. වඩාත් සුලබව දක්නට නොලැබෙන නියුමෝනියා වර්ගවල  උදා - ලීජනෙල්ලා (Legion Ella)නියුමෝනියාවේදී බඩෙහි කැක්කුම , පාචනය, ඇති වන අතර ක්ෂය රෝගයේ දී ඇතිවන නියුමෝනියා තත්ත්වයේ දී (Tuberculosis Pneumonia) සහ නියුමෝසිස්ටිස් (Pneumocystis) නියුමෝනියාවේදී කෙට්ටුවීම සහ රාත්‍රියේදී අධිකව දහඩිය දැමීමද ඇතිවේ. බොහෝ වයස් ගත පුද්ගලයින්ගේ නියුමෝනියා රෝග ලක්ෂණ දර්ශීය ආකාරයෙන් වෙනස්වේ. ඔවුන්ගේ සිහිකල්පනාවේ වෙනස්වීම් ඇතිවිය හැකි අතර සිරුරෙහි සමබරතාවය නොමැති වීමෙන් වැටීම් වලටද ලක්විය හැකිය.  ළදරුවන්ට ඇතිවන නියුමෝනියාවේ දී ඉහතින් සදහන් කරන ලද රෝග ලක්ෂණ බොහොමයක් දක්නට ඇතත් බොහෝ අවස්ථාවලදී ඔවුන් අධික නිදිමත ගතියකින් සහ කෑම රුචිය අඩුවීමකින් පිඩා විදිති.

නියුමෝනියා රෝග ලක්ෂණ ඇති විට වහා වෛද්‍ය ප්‍රතිකාර ලබාගත යුතුය. වෛද්‍ය වරයෙකු මගින් රෝගියෙකු පරීක්ෂා කිරීමේදී උණ ඇති බව හෝ ඇතැම් අවස්ථාවලදී සිරුරේ උෂ්ණත්වය අඩුවීම, ශ්වසනවේගය වැඩිවීම, රුධිර පීඩනය අඩුවීම,  හෘද ස්පන්දන වේගය වැඩිවීම, රුධිරයෙහි ඔක්සිජන් සංතෘප්තතාව අඩුවීම,  ඇති බව නිරීක්ෂණය කිරීම මගින් නියුමෝනිය‍ාව ඇති බවට නිගමනයකට එළඹේ. අධික ලෙස හුස්ම ගැනීමට අපහසුතාවය ඇති, සිහිවිකල් වු, සම නිල්පැහැ ගැන්වුනු රෝගීන්ට වහා නිසි වෛද්‍ය ප්‍රතිකාර ලබාදිය යුතුය.

සිරුර පරීක්ෂාකර බැලීමේදී පෙනහළු වල තත්ත්වය ඇතැම් විට සාමාන්‍යය නිරෝගී තත්ත්වයක පැවතිය හැකිය. නමුත් ඇතැම් අවස්ථා වලදී උරස් කුහරයෙහි බලපෑමට ලක්වු පෙනහැල්ල ඇති කොටසෙහි හුස්ම ගැනීමේදී ඇති වන පිම්බීම අඩුවීම සහ වෙද නලාවක් මගින් ශ්‍රවණය කිරීමේදී හුස්ම ගැනීමේ රටාවෙහි ඇති වන වෙනස්වීම් (Bronchial Breathing) දක්නට හැක. බලපෑමට ලක්වු පෙනහල්ල පිහිටා ඇති උරස් කුහරයේ කොටස වෙත ඇගිල්ලෙන් තට්ටු කිරීමේ දී අතට දැනෙන කම්පනය මෙහිදී වැඩි වන අතර ස්වර පරාසයෙහි (Vocal Resonance) වැඩිවීමක් ද සංවේදනය වේ.  ඉහත සදහන් කරන ලද ලක්ෂණයන් නියුමෝනියාව නිෂ්චිත වශයෙන් නිර්ණය කිරීමට ප්‍රමාණවත් නොවන අතර නොයෙකුත් සමීක්ෂණ මගින් පෙනී ගොස් ඇති අන්දමට වෛද්‍යවරු දෙදෙනකු විසින් එකම රෝගීයා පරීක්ෂා කිරීමේ දී පවා එකිනෙකට වෙනස් වු නිර්ණයන් වෙත පැමිණේ.

ප්‍රතිකාර ක්‍රම
බහුතරයක් වු නියුමෝනියා රෝගීන් හට රෝහල් ගත කිරීමකින් තොරව ප්‍රතිකාර ලබාදිය හැක. මුඛ මාර්ගයෙන් ලබා ගන්නා ප්‍රතිජීවක වර්ග, විවේක ගැනීම, ප්‍රමාණවත් පරිදි දියර වර්ග පානය කිරීම ඇතුළු නිවසේදී ලබාදෙන සත්කාර මගින් පමණක් පුර්ණ සුවය ලබාගත හැකිය. කෙසේ වුවත් හුස්ම ගැනීමේ අපහසුතා ඇති, වයස්ගත, වෙනත් නොයෙකුත් රෝගී තත්ත්වයන් ඇති පුද්ගලයෙකුට නියුමෝනියාව වැලඳුනු අවස්ථා වලදී ඉහත කී මට්ටමින් ඔබ්බට ගිය ප්‍රතිකාර ක්‍රම අවශ්‍ය වේ. රෝග ලක්ෂණ වඩාත් දරුණු අතට පත්වේ නම්, නිවසේ දී ලබ‍ාදෙන ප්‍රතිකාර ක්‍රම වලට රෝගියා ප්‍රතිචාර නොදක්වන්නේ නම් සහ සංකූලතාවයන් ඇති වන්නේ නම් රෝගියා බොහෝ අවස්ථා වලදී රෝහල් ගත කල යුතුය.

බැක්ටීරියාවන් මගින් ඇති වන නියුමෝනියාව සඳහා ප්‍රතිජීවක ඖෂධ ලබා දිය යුතුය. වෛරස මගින් ඇති වන  නියුමෝනියාව සඳහා ප්‍රතිජීවක වර්ග භාවිතා නොකළද වෛරස මගින් විනාශයට පත්වු පෙනහළු වල ද්විතීකව බැක්ටීරියා මගින් වන ආසාදන වළක්වා ගැනීම සඳහා ප්‍රතිජීවක වර්ග යොදා ගැනේ. රෝගියා සදහා සුදුසු ප්‍රතිජීවක වර්ගය තෝරා ගැනීමේ දී කරුණු කිහිපයක් සැලකිල්ලට ගැනෙයි.  ඒවානම්,  නියුමොනියාවේ වර්ගය , නියුමෝනියාව ඇති කිරීමට තුඩුදුන් ක්ෂුද්‍ර ජීවී විශේෂය සහ අදාල රෝගියාගේ  සෞඛ්‍ය තත්ත්වය යන කරුණුය. නියුමෝනියාව සදහා ප්‍රතිකාර කිරීමේදී ඒ සදහා තුඩුදුන් ක්ෂුද්‍ර ජීවි විශේෂය සහ එහි ප්‍රතිජීවක කෙරෙහි සංවේදීතාවය සැළකිල්ලට ගත යුතු වේ. කෙසේ වුවද පුළුල් අධ්‍යයනයන් අවසානයේදී පවා නියුමෝනියාව ඇති කිරීම සදහා විශේෂිත වු  හේතුවක් සොයාගෙන ඇත්තේ සියයට 50  ක් වු පුද්ගලයන්ගේ පමණි. නියුමෝනියාව වඩාත් දරුණු තත්ත්වයට පත් වු පුද්ගලයන් හට ප්‍රතිකාර කිරීම ප්‍රමාදයකින් තොරව සිදු කළ යුතු අතර එහිදී රසායනාගාර වාර්තාවල‍ට ප්‍රථම වෛද්‍ය වරයා විසින් අනුමාන කොට ප්‍රතිකාර ලබාදෙනු ලැබේ. ඇමරිකා එක්සත් ජනපදයේ බහුල වශයෙන් ලබාදෙන ප්‍රතිජීවක වර්ගය ඇමොක්සිලීන් වන අතර ඇතැම් අවස්ථා වලදී ක්ලැරිත් රෝමයිසීන් නම් ප්‍රතිජීවකයද මේ සඳහා එකතු කරනු ලැබේ. පෙනිසිලීන් සඳහා ආසාත්මිකතාවක් දක්වන රෝගීන්ට ඇමොක්සිලීන් වෙනුවට එරිත්රෝමයිසීන් නම් ප්‍රතිජීවකය ලබ‍ාදේ. උතුරු ඇමරිකාවේ දර්ශීය නොවන (Atypical) නියුමෝනියාව වඩාත් බහුල වෙමින් පවතින අතර ඒ සදහා ඇමොක්සිලීන් වෙනුවට ප්‍රථම පෙල ප්‍රතිකාර ක්‍රම වශයෙන් ඇසිත්රෝමයිසීන්, ක්ලැරිත් රෝමයිසීන් සහ ෆ්ලුරෝක්විනලෝන් යන ප්‍රතිජීවක ඖෂධ භාවිතයට ගැනේ. සාමාන්‍යයෙන් ප්‍රතිකාර ලබාදිය යුතු කාලසීමාව දින 7 සිට 10 දක්වා යයි සම්මත වුවද දින තුනක් වැනි කෙටි කාලයක් තුළ ලබාදෙන ප්‍රතිකාර ක්‍රම රෝගය සුව වීම සඳහා ප්‍රමාණවත් බවට සාක්ෂි ඇත.

රෝහල් ආශ්‍රිතව ආසාදනය වන නියුමෝනියාව සඳහා වැන්කෝමයිසීන්, තුන්වන සහ හතරවන පරම්පරා වලට අයත් සෙෆලොස්පොරීන්, කාබපෙනම්, ෆ්ලුරෝක්විනලෝන් සහ ඇමයිනෝ ග්ලයිකෝසයිඩ් යන ප්‍රතිජීවක වර්ග භාවිතයට ගැනේ. මෙම ප්‍රතිජීවක වර්ග සාමාන්‍යයෙන් ශිරාගත කරනු ලැබේ. බොහෝ අවස්ථා වලදී නියුමෝනියාව ඇති කිරීමට සම්භාවිතාවයක් ඇති සියළුම ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් වර්ග එකවර විනාශ කිරීම සදහා ප්‍රතිජීවක වර්ග කිහිපයක් එකම අවස්ථාවකදී ලබාදේ.  එක් රෝහලකින් තවත් රෝහලක් මෙම ප්‍රතිජීවක ඖෂධ තෝරා ගැනීමේ රටාව අනුව වෙනස්වෙයි. එසේ වන්නේ අදාල රෝග කාරක ක්ෂුද්‍ර ජීවින් ඒ ඒ ප්‍රදේශ අනුව වෙනස් වන අතර ඔවුන්ගේ ප්‍රතිජීවක කෙරෙහි දක්වන ප්‍රතිරෝධිතාවද විවිධ වන බැවිනි.

නියුමෝනියාව නිසා හුස්ම ගැනීමට අපහසු වන රෝගීන්ට බාහිරව ඔක්සිජන් ලබාදීම අත්‍යවශ්‍ය වේ. අධිකව රෝගී වූ අය සඳහා දැඩිසත්කාර ඒකකයක් තුළ කෘතිම ශ්වසනය ලබාදිය යුතුය.

Influenza A වෛරසය මගින් ආසාදනය වු නියුමෝනියා රෝගීන් රීමැන්ටඩීන් හෝ ඇමැන්ටඩීන් යන ඖෂධ මගින් ද Influenza A හෝ Influenza B නියුමෝනියා රෝගීන් Oseltamivir සහ Zanamivir යන ඖෂධ මගින් ද ප්‍රතිකාර කළ හැක. මෙම ප්‍රතිකාර ක්‍රම වාසිදායක වනුයේ රෝග ලක්ෂණ මතුවී පැය 48 ක් තුළ ප්‍රතිකාර ක්‍රම ආරම්භ කලහොත් පමණි.  කුරුළු උණ ඇති කරන H5N1 Influenza ප්‍රභේදය රීමැන්ටඩීන් සහ  ඇමැන්ටඩීන්  යන ඖෂධ සඳහා ප්‍රතිරෝධි වේ. SARS කොරෝනා වෛරසය, ඇඩිනෝවෛරස, හන්ටාවෛරස හෝ පැරාඉන්ෆ්ලුවෙන්සා වෛරස මගින් ඇති කරන නියුමෝනිය‍ාව සඳහා ඵලදායි ප්‍රතිකාර ක්‍රමයක් හඳුනාගෙන නොමැත.

නියුමෝනියා රෝගය වළක්වා ගැනීම
ආසාදිත නියුමෝනියා වළක්වා ගැනීම සදහා ක්‍රම කිහිපයක් වේ. නියුමෝනියාව ඇතිවීම සදහා අවධානමක් සහිත රෝග ඇති පුද්ගලයින් සදහා නිසි පරිදි ප්‍රතිකාර ලබාදීම මගින් ඔවුනට නියුමෝනියාව ඇති වීම වළක්වාගත හැකිය.  (උදා - ඒඩ්ස් රෝගීන්) දුම්පානයෙන් වැළකීම වැදගත් වනුයේ එමගින්  පෙනහළු වලට වන හානිය අවමකරගත හැකි බැවිනි. මීට අමතරව සිගරට් දුම මගින් නියුමෝනියාවට එරෙහිව සිරුරෙහි ඇති ස්වභාවික ආරක්ෂක යාන්ත්‍රණයට ද බාධා ඇතිවේ.

සමීක්ෂණ මගින් පෙනී ගොස් ඇති අන්දමට අලුත උපන් බිළිදුන්හට නියුමෝනියාව ඇතිවීම වළක්වාගැනීමට විවිධ ක්‍රම ඇත. ගර්භණී මවුවරුන‍් තුළ Group B Streptococcus සහ Chlamydia trachoma is යන ක්ෂුද්‍ර ජීවි ඇති බවට පරීක්ෂා කොට අදාල ප්‍රතිජීවක වර්ග දරු ප්‍රසූතියට ප්‍රථම ලබාදීම මගින් බිළිදුන් තුළ නියුමෝනියාව ඇති වීම අවම කරගත හැකිය. ප්‍රසුති අවස්ථාවේදී  දරුවාගේ මුඛය තුළ ඇති අපද්‍රව්‍යයන් චුෂණය කොට ඉවත් කිරීම මගින් ද නියුමෝනියාව වළක්වා ගත හැකිය.

කුඩා ළමුන්ගේ සහ වැඩිහිටියන් තුළ නියුමෝනියාව වළක්වා ගැනීම සදහා එන්නත් භාවිතා කිරීම වැදගත් ස්ථානයක් ගනී. ඉපදී මුල් වසර තුළ Homophiles influenza සහ Streptococcus pneumonia යන ක්ෂ්‍රද්‍ර ජීවීන්ට එරෙහිව එන්නත් ලබාදීම මගින් ඒ හා අදාල නියුමෝනියාව වළක්වා ගත හැකිය. කුඩා ළමුන්ට Streptococcus pneumonia සදහා එන්නත් ලබාදීම මගින් වැඩිහිටියන් වෙතද රෝගය ආසාදනය වීම අවම කර ගත හැකි වන්නේ වැඩිහිටියන්ට රෝගය බෝවනුයේ  කුඩා ළමුන්ගෙන් වන බැවිනි. වැඩිහිටියන් සදහා ද Streptococcus pneumonia සදහා එන්නතක් පවතී. ඇමරිකා එක්සත් ජනපදයේ වයස අවුරුදු 65 ට වැඩි සියලුම නිරෝගී පුද්ගලයන් සදහා, ශ්වසන පද්ධතියේ රෝග ඇති වැඩිහිටියන් සදහා, හෘද රෝග සහිත, දියවැඩියාව සහිත , සිරෝසීස් රෝගයෙන් පීඩා විදින සහ  ශල්‍ය කර්ම මගින් ප්ලීහාව ඉවත් කරන ලද රෝගීන් සදහා මෙම එන්නත නිර්දේශ කෙරේ. වසර 5 කට හෝ 10 කට පසු නැවත ප්‍රතිශක්ති කරණය ලබාගැනීමද අත්‍යවශ්‍ය වේ.

Streptococcus pneumonia එන්නත ලබාදෙන සියලුම රෝගීන් හට වාර්ෂිකව  influenza එන්නත ද ලබාදිය යුතුය. මීට අමතරව සෞඛ්‍ය වෘත්තිකයන්, අදාල රෝගීන්ට ප්‍රතිකාර ලබාදෙන නිවැසියන් සහ ගර්භණී මවුවරුන් ඉහත කී එන්නත ලබාගත යුතුය. Influenza වසංගත රෝග තත්ත්වයක් පවතින අවස්ථා වලදී ඇමැන්ටඩීන්, රිමැන්ටඩීන්, Zanamivir සහ Oseltamivar  යන ඖෂධ රෝගය වළක්වා ගැනීමට උපකාරීවේ.

නියුමෝනියාව
රෝග

නියුමෝනියාව


Harry Clement Stubbs (), mai bine cunoscut sub pseudonimul Hal Clement, a fost un scriitor american de science fiction. A fost unul dintre marii scriitori ai subgenului hard science fiction.   A pictat teme astronomice sub  pseudonimul George Richard.

Cărți
Needle (1950), ISBN 0-380-00635-9 (Primul roman din Needle Series. A mai fost publicat ca From Outer Space)
Iceworld (1953), ISBN 0-345-25805-3
Mission of Gravity (1954), ISBN 0-345-31622-3 (prima carte din Mesklin Series).
The Ranger Boys in Space (1956) (pentru copii)
Cycle of Fire (1957), ISBN 0-345-24368-4
Close to Critical (1958), ISBN 0-345-24508-3 (part e a Mesklin Series. Apărută în revistă în 1958, ca o carte în 1964)
Natives of Space (1965), ISBN 0345219503 (trei novelete)
Small Changes (1969), ISBN 0709110006 (colecție de 9 povestiri)
Space Lash (1969), ISBN (retipărite paperback a Small Changes)
First Flights to the Moon (1970), ASIN B000BCHC4Y (antologie de povestiri scrise de alti autori, editată de Hal Clement)
Star Light (1971), ISBN 0-345-02361-7 (parte a Mesklin Series, sequel al Mission of Gravity. Contine unele personaje care apar și în Close to Critical)
Ocean on Top (1973), ISBN 1-4510-1057-5 (tipărită în revistă în 1967)
Left of Africa (1976), ISBN 0936414014 (roman istoric pentru adolescenți, aparent publicat doar în 750 de copii)
Through the Eye of a Needle (1978), ISBN 0-345-25850-9 (al doilea și ultimul roman din Needle Series)
The Best of Hal Clement (1979), ISBN 0345276892 (colectie de 10 povestiri, inclusiv toate dinNatives of Space și două din Small Changes: Uncommon Sense și  Dust Rag)
The Nitrogen Fix (1980), ISBN 0-441-58116-1
Intuit  (1987), ISBN 0-915368-35-8 (colectie completă a 4 povestiri Laird Cunningham's, editie limitată la 820 de copii)
Still River (1987), ISBN 0-345-32916-3
Fossil (1993), ISBN 0-88677-573-6 (are loc în universul fictiv Isaac Asimov )
Half Life (1999), ISBN 0-312-86920-7 (umanitatea e pe punctul de a dispărea din cauza unui dezastru, cercetătorii pleacă pe  Titan după indicii biochimice care să facă posibilă descoperirea unui leac)
The Essential Hal Clement, Volume 1: Trio for Slide Rule and Typewriter  (1999), ISBN 1-886778-06-X (colecție de 3 romane Needle, Iceworld și Close to Critical)
The Essential Hal Clement, Volume 2: Music of Many Spheres  (2000), ISBN 1-886778-07-8 (colecție de  17 povestiri, inclusiv din Small Changes și din The Best of Hal Clement)
The Essential Hal Clement, Volume 3: Variations on a Theme by Sir Isaac Newton  (2000), ISBN 1-886778-08-6 (colecție cu toate povestirile Mesklin excepție Close to Critical: Mission of Gravity, Star Light, Lecture Demonstration și Under; plus articolul despre cum se scrie SF Whirligig World)
Heavy Planet (2002), ISBN 0-7653-0368-X (retipărire a The Essential Hal Clement, Volume 3)
Noise (2003), ISBN 0-7653-0857-6 (cu acțiunea pe o planetă ocean)
Men of the Morning Star/Planet for Plunder (2011), ISBN 978-1-61287-018-2 (două nuvele, prima de Edmond Hamilton, a doua de Hal Clement și  Sam Merwin Jr.)
The Moon is Hell!/The Green World (2012), ISBN 978-1-61287-087-8 (două nuvele, prima de John W. Campbell Jr. a doua de Hal Clement)
The Time Trap/The Lunar Lichen (2013), ISBN 978-1-61287-142-4 (două nuvele, prima de Henry Kuttner a doua de Hal Clement)
Hal Clement SF Gateway Omnibus (2014), ISBN 978-0575110151 (colectie formata din nuvelele Iceworld, Cycle of Fire și  Close to Critical)

Referințe

Legături externe

 Past Masters: A Logic Named Clement (or Open the Pod Bay Doors, Hal) by Bud Webster at Galactic Central
  (under 'Clement, Hal' and 'Clement, Hal, 1922–' without '2003', previous page of browse report)

Nașteri în 1922
Decese în 2003
Scriitori americani de literatură științifico-fantastică
Americani cunoscuți sub pseudonimele folosite

Hal Clement


Sylvie Bonvin-Sansonnens, née le  dans la Broye (originaire de Forel), est une personnalité politique fribourgeoise, membre des Verts.

Elle est conseillère d'État depuis 2021, à la tête de la Direction de l'instruction publique, de la culture et du sport.

Biographie
Sylvie Bonvin-Sansonnens naît Sylvie Sansonnens le  à Estavayer-le-Lac. Elle est originaire du même lieu, plus précisément de l'ancienne commune de Forel.

Elle grandit dans la Broye, du côté vaudois, à Granges-Marnand, dans une fratrie de trois enfants. Son père est agriculteur et syndic de Rueyres-les-Prés de 1991 à 1998 ; sa mère, née Donatienne Broye, est ouvrière et s'occupe du foyer.

Elle suit sa scolarité obligatoire à Granges et Payerne, où elle côtoie la conseillère d'État vaudoise Christelle Luisier, puis le gymnase à Yverdon, en section latin-anglais. Sa famille s'installe à Rueyres-les-Prés en 1989. L'année suivante, après un séjour au pair au Tessin, elle fait un stage RP auprès d'un journal local d'Estavayer et travaille comme pigiste pour plusieurs titres. Elle tient un temps une chronique dans l'hebdomadaire romand Terre et nature. Ses textes font l'objet d'une publication en 2021.

En 1998, elle devient secrétaire du syndicat Uniterre, où elle côtoie Fernand Cuche. Après avoir obtenu un CFC d'agricultrice en 2003, elle reprend en 2005 l'exploitation agricole familiale. Elle passe en bio en 2012. En 2015, elle devient la première femme à obtenir une maîtrise fédérale agricole.

Elle épouse Steve Bonvin en 1997, directeur des ressources humaines à la Radio télévision suisse, avec qui elle a deux enfants. De confession catholique, elle a été secrétaire de la paroisse de Rueyres-les-Prés.

Parcours politique
Elle accède au Grand Conseil du canton de Fribourg en 2015, où elle succède à Louis Duc, décédé en fonction. Ami de sa famille, celui-ci est considéré comme son mentor en politique. Alors qu'elle s'était présentée à l'élection cantonale sur la liste indépendante de son prédécesseur, elle rejoint Les Verts à l'automne 2014 pour se présenter en 2015 à l'élection au Conseil national, où elle n'est pas élue. Après avoir pris ses fonctions au Grand Conseil fribourgeois, où elle prend la tête de son groupe en 2017, elle devient en 2021 la première représentante de son parti à présider l'hémicycle.

Elle est candidate en 2018 à la succession de Marie Garnier au Conseil d'État fribourgeois. Critiquée pour son manque d'expérience et de notoriété, elle n'est pas soutenue par le Parti socialiste suisse, qui présente sa propre candidate en la personne de Valérie Piller Carrard. Elle termine en troisième position au premier tour.

Elle est élue au Conseil d'État fribourgeois au second tour, le , en cinquième position des sept élus, après être arrivée en deuxième place à l'issue du premier tour sur une liste unie de la gauche. Elle prend la tête de la Direction de l'instruction publique, de la culture et du sport le .

Autres mandats
Elle préside notamment une association suisse d'éleveurs de chevaux de trait de races françaises, dont elle est la fondatrice, et l'association Bio Fribourg.

Publications

Notes et références

Liens externes

 Profil Smartvote 2021

Personnalité politique fribourgeoise
Personnalité des Verts (Suisse)
Naissance en octobre 1971
Naissance dans le canton de Fribourg

Sylvie Bonvin-Sansonnens


روي إيمرسون (بالإنجليزية:Roy Emerson), من مواليد 3 نوفمبر 1936, لاعب كرة مضرب أسترالي. هو اللاعب الذكر الوحيد الذي فاز ببطولات الفردي والزوجي في البطولات الكبرى (الجراند سلام). حيث بلغ مجموع البطولات 28 بطولة كبرى. 12 في الفردي و16 في الزوجي.

نهائيات البطولات الكبرى في الفردي

فاز (12)

وصيف (3)

نهائيات البطولات الكبرى في الزوجي
 البطولات الأسترالية
 بطل زوجي الرجال: 1962, 1966, 1969
 وصيف زوجي الرجال: 1958, 1960, 1961, 1964, 1965
 وصيف زوجي المختلط: 1956
 البطولات الفرنسية
 بطل زوجي الرجال: 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965
 وصيف زوجي الرجال: 1959, 1967, 1968, 1969
 وصيف زوجي المختلط: 1960
 ويمبلدون
 بطل زوجي الرجال: 1959, 1961, 1971
 وصيف زوجي الرجال: 1964, 1967
 البطولات الأمريكية
 بطل زوجي الرجال: 1959, 1960, 1965, 1966
 وصيف زوجي الرجال: 1970

المراجع

وصلات خارجية

 معلومات عن اللاعب
 إحصائيات عن اللاعب

أبطال الجراند سلام في زوجي كرة المضرب
أبطال الجراند سلام في كرة المضرب
أبطال بطولة أستراليا المفتوحة
أبطال بطولة أستراليا لكرة المضرب
أبطال بطولة فرنسا لكرة المضرب
أبطال بطولة ويمبلدون
أشخاص على قيد الحياة
أعضاء قاعة مشاهير الرياضة الأسترالية
أعضاء قاعة مشاهير كرة المضرب الدولية
أعلام كرة مضرب من كوينزلاند
حاصلون على ميدالية الذكرى المئوية
حاصلون على وسام الرياضة الاسترالية
رياضيون أستراليون مغتربون في الولايات المتحدة
رياضيون من شاطئ نيوبورت (كاليفورنيا)
لاعبو كرة مضرب أستراليون
مواليد 1936

روي إيمرسون


Der Paul Flora Preis ist ein Kunstpreis, der 2002 anlässlich des 80. Geburtstags des aus Glurns stammenden Künstlers Paul Flora († 2009) vom Land Tirol zur Förderung junger Tiroler Kunstschaffender gestiftet wurde.

Preis
Der Preis trägt den Namen des Jubilars und wurde bis 2005 nach seinem Vorschlag jährlich je zur Hälfte einer jungen Künstlerin oder einem jungen Künstler aus dem Bundesland Tirol und aus Südtirol verliehen. Nach Floras Tod griffen die Landesregierungen Tirols und Südtirols diese kurze Tradition gemeinsam wieder auf. Seit 2010 wird der Paul-Flora-Preis in Erinnerung an den Künstler jährlich abwechselnd in Tirol und in Südtirol an junge Künstlerinnen und Künstler für hervorragende Leistungen in der zeitgenössischen Bildenden Kunst nördlich und südlich des Brenners verliehen. Der Preis ist mit 10.000 Euro dotiert. Die Nominierung erfolgt durch eine Jury, der neben je einer Fachperson der beiden Länder auch ein Mitglied der Familie Flora angehört.

Preisträger
 2002 Peter Niedertscheider, Esther Stocker
 2003 Walter Methlagl jr., Abdul Sharif Baruwa
 2004 Andrea Holzinger, Philipp Messner
 2005 Martina Steckholzer, Tomas Eller
 2010 Siggi Hofer
 2011 Sonia Leimer
 2012 Markus Bacher
 2013 Johanna Tinzl und Stefan Flunger
 2014 Gabriela Oberkofler
 2015 Oliver Laric
 2016 Christoph Raitmayr
 2017 Annja Krautgasser
 2018 Ingrid Hora
 2019 Sven Sachsalber
 2020 Sarah Decristoforo
 2021 Maria Walcher
 2022 Esther Strauß
 2023 Sophia Mairer

Weblinks
 Autonome Provinz Bozen – Südtirol, Kunst und Kultur, Kultur, Kulturpreise, Paul-Flora-Preis
 Land Tirol, Kunst-Kultur, Landespreise, Ehrungen

Einzelnachweise

Kulturpreis (Österreich)
Erstverleihung 2002
Kunstpreis (Bildende Kunst)
Kultur (Tirol)
Kunst (Südtirol)
Flora, Paul
Kulturpreis (Italien)

Paul-Flora-Preis


An Eremurus robustus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Eduard August von Regel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Eduard August von Regel. An Eremurus robustus in nahilalakip ha genus nga Eremurus, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eremurus

Eremurus robustus


Presto was the browser engine of the Opera web browser from the release of Opera 7 on 28 January 2003, until the release of Opera 15 on 2 July 2013, at which time Opera switched to using the Blink engine that was originally created for Chromium. Presto was also used to power the Opera Mini and Opera Mobile browsers.

Presto is a dynamic engine. Web pages can be re-rendered completely or partially in response to DOM events. Its releases saw a number of bug fixes and optimizations to improve the speed of the ECMAScript (JavaScript) engine. It is  proprietary and only available as a part of the Opera browsers.

ECMAScript engines
A succession of ECMAScript engines have been used with Opera. (For the origin of their names, see Cultural notes below.) Pre-Presto versions of Opera used the Linear A engine. Opera versions based on the Core fork of Presto, Opera 7.0 through 9.27, used the Linear B engine. The Futhark engine is used in some versions on the Core 2 fork of Presto, namely Opera 9.5 to Opera 10.10. When released it was the fastest engine around, but in 2008 a new generation of ECMAScript engines from Google (V8), Mozilla (SpiderMonkey), and Apple (JavaScriptCore) took one more step, introducing native code generation. This opened up for potential heavy computations on the client side and Futhark, though still fast and efficient, was unable to keep up.

In early 2009, Opera introduced the Carakan engine. It featured register-based bytecode, native code generation, automatic object classification, and overall performance improvements. Early access in the Opera 10.50 pre-alpha showed that it is as fast as the fastest competitors, being the winner in 2 out of the 3 most used benchmarks.

History and development

Presto-based applications

Web browsers
Opera
Opera 7 to 12
Opera Mobile 9.5 to 12
Opera Mini (continues to use Presto rendering on an intermediate server on keypad phones and as Extreme mode on Android devices)
Nintendo
Nintendo DS Browser (based on Opera)
Nintendo DSi Browser (based on Opera)
Wii Internet Channel Browser (based on Opera)
Nokia 770 Browser (based on Opera)
Sony Mylo COM-1's Browser (based on Opera)

HTML editors
Macromedia Dreamweaver MX to Dreamweaver CS3 (CS4/CS5 use WebKit)
Adobe Creative Suite 2 and 3

Source code leak
The source code for version 12.15 was leaked to GitHub on February 11, 2016. It remained unnoticed until January 12, 2017 and was taken down two days later in response to a DMCA request. Opera Software has confirmed the authenticity of the source code.

Cultural notes
The ECMAScript engines used with Opera have been named after ancient and traditional writing scripts, including undeciphered Linear A, Ancient Greek Linear B, Runic Futhark, and Javanese Carakan.

See also
 Blink (browser engine)
 V8 (JavaScript engine)

References

External links
Opera Developer Community – Presto 2.1 – web standards supported by Opera's core
Opera Developer Community

2003 software
History of the Internet
Layout engines
Opera Software
Internet leaks

Presto (browser engine)


Etta Priskorn og historien er en dansk dokumentarfilm fra 1981 instrueret af Allan Berg.

Handling
En kvinde fortæller om sin historie og således historien fra 1920 og frem som en kommunistisk socialiseringsproces.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1981

Etta Priskorn og historien


Wimbledon-mesterskabet i herredouble er en tennisturnering, som er blevet afviklet som en del af Wimbledon-mesterskaberne siden 1884. Turneringen spilles (hovedsageligt) udendørs på græsbaner i All England Lawn Tennis and Croquet Club (AELTC) i London-forstaden Wimbledon i Storbritannien. Wimbledon-mesterskaberne spilles i den sidste uge af juni og den første uge af juli og har siden 1987 kronologisk set været den tredje grand slam-turnering i kalenderåret. Turneringen blev ikke spillet fra 1915 til 1918 på grund af første verdenskrig og i perioden 1940-45 på grund af anden verdenskrig. I 2020 blev mesterskabet aflyst på grund af COVID-19-pandemien.

Reglerne for herredoublemesterskabet har gennem tiden undergået forskellige ændringer. Fra 1886 til 1921 var de forsvarende mestre direkte kvalificeret til mesterskabskampen (den såkaldte "udfordringsrunde") i det følgende års turnering, mens de øvrige deltagere spillede i "all comers-turneringen" om retten til at udfordre de forsvarende mestre i udfordringsrunden. I otte tilfælde stillede de forsvarende mestre ikke op det følgende år, hvorfor titlen i disse tilfælde blev vundet af vinderne af all comers-turneringen. Dette format blev afskaffet i forbindelse med Wimbledon-mesterskaberne i 1922, og siden da har de forsvarende herredoublemestre deltaget i turneringen på lige fod med de andre deltagere.

Alle kampe er siden det første mesterskab blevet spillet bedst af fem sæt, bortset fra i følgende mesterskaber, hvor de nævnte kampe blev reduceret til bedst af tre sæt for at indhente forsinkelser i programmet forårsaget af regnvejr:
 1982: Alle kampe, bortset fra to kampe i første runde og de to semifinaler.
 1987: Alle kampe i første og anden runde.
 1991, 1997 og 1998: Alle kampe i første, anden og tredje runde.
 2004: Alle kampe indtil semifinalerne.
 2011: Alle kampe i første runde.
 2016: Alle kampe i første og anden runde.
Sættene har siden det første mesterskab skullet vindes med mindst to overskydende partier, og dette format eksisterede helt frem til og med 1970. I 1971 indførtes tiebreak ved stillingen 8-8 i de fire første sæt, og i 1979 blev tiebreak-afgørelsen i disse sæt rykket til stillingen 6-6. I 2019 indførtes tiebreak ved stillingen 12-12 i femte sæt. I 2022 blev tiebreak-afgørelsen i femte sæt flyttet til stillingen 6-6, dog med den modifikation, at der blev spillet en tiebreak til 10 point. I 2023 blev kampformatet ændret fra bedst af fem sæt til bedst af tre sæt, stadig med tiebreak til 10 point i afgørende sæt.

Fra 1913 til 1924 anerkendte International Lawn Tennis Federation Wimbledon-mesterskabet som officielt VM i tennis på græsbane. Derefter blev VM-titlen officielt afskaffet, så siden 1925 har mesterskabet haft status af "major championship", som senere blev kaldt grand slam-turnering.

Mesterskabet var til og med 1967 forbeholdt amatører, men siden 1968 har det også være åbent for professionelle spillere.

Præmier

Vindere og finalister

Se også
 Wimbledon-mesterskaberne
 Wimbledon-mesterskabet i herresingle
 Wimbledon-mesterskabet i damesingle
 Wimbledon-mesterskabet i damedouble
 Wimbledon-mesterskabet i mixed double

Referencer

Etableret i 1884

Wimbledon-mesterskabet i herredouble


Heiko Echter von der Leyen (né le ) est un médecin allemand et membre de famille von der Leyen.

Il est l'époux de la présidente de la Commission européenne, Ursula von der Leyen.

Depuis décembre 2020, il est directeur médical de la société de biotechnologie américaine Orgenesis spécialisée dans les thérapies cellulaires et géniques.

Biographie
Né en 1955, il est le fils du médecin Ulrich von der Leyen (1918-1992) et de son épouse Cornelia Maria née Groth (1922-2014). Il étudie la médecine à l'université de Hambourg avant de poursuivre ses études à la Hannover Medical School. Il rejoint l'université Stanford de 1992 à 1996. Il obtient son doctorat d'habilitation à la faculté de médecine de Hanovre en 1998, devenant professeur adjoint de médecine interne et de cardiologie expérimentale à la faculté de médecine de Hanovre en 2002.

Von der Leyen devient directeur du Hannover Clinical Trial Center GmbH en 2005 ; Le centre d'essais cliniques de Hanovre (HCTC) est une organisation universitaire de recherche clinique située sur le campus de la faculté de médecine de Hanovre.

Sa famille sont des membres luthériens de l'Église protestante d'Allemagne. Heiko épouse Ursula née Albrecht en 1986 et ils ont sept enfants.

Depuis décembre 2020, il est directeur médical de la société de biotechnologie américaine Orgenesis spécialisée dans les thérapies cellulaires et géniques. Orgenesis Inc. est une entreprise mondiale de biotechnologie pionnière engagée à accélérer la commercialisation et à transformer la fourniture de thérapies cellulaires et géniques (CGT) tout en réduisant les coûts. Orgenesis dispose d'une plate-forme de vaccins cellulaires ciblant le coronavirus 2 du syndrome respiratoire aigu sévère (SRAS-CoV-2), le virus qui cause le COVID-19, ainsi que d'autres maladies virales telles que le Zika, le virus du Nil occidental, la fièvre jaune, la fièvre dengue, MERS, VHC et infection à cytomégalovirus (CMV).

Controverses
En novembre 2022, l'euro-députée italienne Francesca Donato dénonce un récent financement de 320 millions d'euros dont a bénéficié Orgenesis de la part de la Commission européenne présidée par Madame von der Leyen. Au moins 4 filiales du laboratoire Orgenesis ont ouvert dans des pays membres de l'Union européenne et ont reçu chacune des millions d'euros de financement. Ainsi la licence de constitution d'Orgenesis Italy, la filiale italienne créée à Udine le 14 janvier 2022, était inactive entre le 14 janvier et le 14 octobre 2022 et ne pouvait pas facturer ; pourtant, malgré son inactivité, « la société a pu prendre part à l'appel d'offres » et a été sélectionnée.

Références

Liens externes

Cardiologue allemand
Étudiant de l'université Stanford
Étudiant de l'université de Hambourg
Naissance en juin 1955
Naissance à Hanovre

Heiko von der Leyen


"The Ones" é o 19.° episódio da terceira temporada da série de televisão de comédia de situação norte-americana 30 Rock, e o 55.° da série em geral. O seu argumento foi escrito pelo co-produtor executivo Jack Burditt e foi realizado pelo produtor Don Scardino. A sua transmissão nos Estados Unidos ocorreu na noite de 23 de Abril de 2009 através da rede de televisão National Broadcasting Company (NBC). Dentre as estrelas convidadas para o episódio, estão inclusas Josh Casaubon, Salma Hayek, John Lutz, Michael Nathanson, e Andrew Stewart-Jones, Sue Galloway. O apresentador de televisão Brian Williams também participou desempenhando uma versão fictícia de si mesmo.

No episódio, acompanhado da sua amiga argumentista Liz Lemon (interpretada por Tina Fey), o executivo Jack Donaghy (Alec Baldwin) vai comprar um anel de noivado para a sua nova namorada, a enfermeira Elisa Padriera (Hayek). Porém, fica com dúvidas sobre prosseguir ou não com o casamento ao descobrir que Elisa matou o seu primeiro marido devido a um acto de infidelidade. Enquanto isso, nos estúdios do TGS with Tracy Jordan, uma brincadeira resulta em uma lesão, e Jenna Maroney (Jane Krakowski) desenvolve uma paixoneta por um médico de emergência atraente (Casaubon) que vem prestar assistência. Em outros lugares, a esposa de Tracy Jordan (Tracy Morgan) pede-lhe para fazer uma tatuagem da cara dela no seu corpo.

Em geral, "The Ones" deixou os críticos especialistas em televisão do horário nobre dividos. Opiniões negativas foram feitas acerca da trama "estereotípica" de Jenna, assim como sobre o episódio como um todo, julgado por ficar aquém do potencial humorístico atingido pelo transmitido na semana anterior, "Jackie Jormp-Jomp." Mesmo assim, a actriz Jane Krakowski recebeu a sua primeira nomeação a um Prémio Emmy pelo seu desempenho. De acordo com as estatísticas publicadas pelo serviço de mediação de audiências da Nielsen Media Research, o episódio foi assistido em uma média de 6,296 milhões de domicílios norte-americanos durante sua transmissão original, e recebeu a classificação de 3,1 e oito de share no perfil demográfico dos telespectadores na faixa dos dezoito aos 49 anos.

Produção
"The Ones" é o 19.° episódio da terceira temporada de 30 Rock. Teve o seu guião escrito pelo co-produtor executivo Jack Burditt, sendo esta a sua décima vez a receber este crédito por trabalhar na série, e foi realizado por Beth McCarthy-Miller, marcando assim a sua sexta vez a encarregar-se da direcção artística de um episódio do seriado. McCarthy-Miller já integrou a equipa do Saturday Night Live (SNL), um programa de televisão humorístico norte-americano transmitido pela NBC no qual Tina Fey — criadora, showrunner, produtora executiva, argumentista-chefe e actriz principal em 30 Rock — foi argumentista-chefe entre 1999 e 2006. Vários membros do elenco do SNL já fizeram uma participação em 30 Rock. Eles são: Will Ferrell, Jimmy Fallon, Amy Poehler, Julia Louis-Dreyfus, Bill Hader, Jason Sudeikis, Tim Meadows, Molly Shannon, Siobhan Fallon Hogan, Gilbert Gottfried, Chris Parnell, Bobby Moynihan, Rachel Dratch, Will Forte, Jan Hooks, Horatio Sanz, e Rob Riggle. Ambos Fey e Tracy Morgan fizeram parte do elenco principal do SNL, com Fey sendo ainda a apresentadora do segmento Weekend Update. Outros membros da equipa de 30 Rock que trabalharam em SNL são John Lutz, argumentista emntre 2003 a 2010, e Steve Higgins, argumentista e produtor do SNL desde 1995. O actor Alec Baldwin apresentou o SNL por dezassete vezes, o maior número de episódios por qualquer personalidade.

No início do episódio, Jack e Liz vão a uma joalheria para procurar um anel de noivado. Aquela cena foi filmada a 22 de Fevereiro de 2009 em uma das lojas do conglomerado francês de artigos de luxo Cartier, especificamente a da Quinta Avenida da Cidade de Nova Iorque. Uma cena filmada para este episódio foi cortada da transmissão para a televisão e, ao invés disso, inclusa como parte do bónus do DVD da terceira temporada da série. Na cena, a personagem Sue LaRoche-Van der Hout (Sue Galloway) é apresentada como a Ceifadora, e Jenna é levada a acreditar que Kenneth Parcell (Jack McBrayer), estagiário da NBC, entrou em choque anafilático por ter ingerido morangos. De acordo com o explicado por Jane Krakowski no comentário em DVD para "The Ones," houve ainda cenas alternativas para o desfecho da trama da sua personagem, inclusive uma na qual Jenna deixa Kenneth saber sobre a adulteração que ela fez nos artigos de Kenneth: seu grão de bico, garrafa de água e harmónica. A música lenta e sinistra que acompanha Kenneth sendo doseado com morangos é uma versão regravada de "Muffin Top," tema de Jenna em 30 Rock.

Salma Hayek foi anunciada como uma entrela convidada na terceira temporada de 30 Rock em meados de Outubro de 2008. "Sou fã do talento de Tina [Fey], tanto como actriz quanto como guionista, desde que trabalhei com ela anos atrás no SNL. Estou muito animada por fazer parte de um seriado tão inteligente e engraçado, além de trabalhar com o brilhante Alec Baldwin e o resto do elenco de 30 Rock," expressou Hayek acerca da sua adição ao elenco. Nesta temporada, ela participou dos episódios "Flu Shot," "Generalissimo," "St. Valentine's Day," e "Larry King", concluindo a sua estadia em "The Ones." Porém, ela voltaria a 30 Rock para fazer uma breve aparição no episódio final da série, "Last Lunch," transmitido a 31 de Janeiro de 2013. Outras participações especiais em "The Ones" incluem Brian Williams, apresentador do programa de notícias NBC Nightly News que apareceu como uma versão fictícia de si mesmo pela primeira vez. Em uma cena na qual Tracy e Jack estão em um clube, Tracy revela a Jack que ele tem dado o seu número de telefone a diversas mulheres, porém aquele não é seu número real, o que resulta em Williams recebendo as chamadas. Williams, um amigo próximo de Fey, voltaria a participar de 30 Rock ocasionalmente até a sua sétima e última temporada.

O actor e comediante Judah Friedlander, intérprete da personagem Frank Rossitano em 30 Rock, é conhecido pelos seus bonés de camioneiro de marca registada que usa dentro e fora da personagem Frank. Os chapéus normalmente apresentam palavras ou frases curtas estampadas neles. Friedlander afirmou que ele próprio é quem faz os acessórios. Revelou também que "alguns deles são brincadeiras íntimas, e alguns são simplesmente piadas." A ideia veio do persona de Friedlander nas suas apresentações de comédia stand up, nas quais os objectos de adorno estão todos estampados com a escrita "campeão mundial" em línguas e aparências diferentes. Em "The Ones," Frank usa bonés que leem "Space Gravy" e "Flowers." Quando os seus companheiros Pranksmen colocam fedoras, ele usa um boné que lê "Fedora" por cima do com "Flowers."

Enredo
Jack Donaghy (Alec Baldwin) planea casar-se com a sua nova namorada Elisa Padriera (Salma Hayek), pois acredita que ela é "a única," mas Elisa conta a Liz Lemon (Tina Fey) que ela tem um segredo. Depois de pedir a Liz para revelar a Jack o motivo da sua relutância sobre contrair matrimónio, Elisa beija Liz e vai-se embora, ao que a argumentista responde "eu vejo por que ele (Jack) gosta." Mais tarde, a enfermeira confessa a ambos Jack e Liz que assassinou o seu primeiro marido em um crime passional depois de ele ter-lhe traído, e não foi para a prisão porque não conseguiu um júri imparcial devido à sua consequente notoriedade como a Viúva Negra na Colómbia. Jack considera casar-se com ela de qualquer maneira, declarando que o amor exige que se ignorem as falhas do outro, mas preocupa-se com o que aconteceria se ele fosse infiel. Tracy Jordan (Tracy Morgan) explica a Jack que ele nunca traiu a sua esposa, levando Jack a acreditar também poder ser fiel. No entanto, quando Elisa suspeita demais do relacionamento de Jack com Liz, ele cancela o noivado.

Enquanto isso, nos estúdios do TGS, Frank Rossitano (Judah Friedlander) e James "Toofer" Spurlock (Keith Powell) decidem pregar uma partida no colega John D. Lutz (John Lutz), que acaba se magoando após um monitor de ecrã plano cair em cima de si. Jenna Maroney (Jane Krakowski) desenvolve um interesse romanticamente por Roger, um dos paramédicos (Josh Casaubon), mas sem saber como contactá-lo, tenta trazê-lo ao estúdio oferecendo morangos ao estagiário Kenneth Parcell (Jack McBrayer), desencadeando suas alergias. Kenneth voluntariamente consome alguns, depois de Jenna dizer a ele que o paramédico pode ser "o tal," apenas para Jenna decidir não ter um relacionamento com o paramédico porque ele detém a custódia de um filho pequeno.

Referências culturais

A revelação de Kenneth sobre seu nome verdadeiro ser Dick Whitman é uma referência à Don Draper, personagem principal do seriado Mad Men interpretada pelo actor Jon Hamm, que teve um papel recorrente nesta temporada como o Dr. Drew Baird em três episódios. "Earn this," falado por Kenneth enquanto Jenna o envenenou novamente, faz referência ao filme O Resgate do Soldado Ryan (1998) na cena na qual a personagem representada pelo actor Tom Hanks diz as mesmas palavras à personagem-título do actor Matt Damon. Ao ser informada sobre o choque alérgico grave de Kenneth, que possivalmente virá as suas mãos a ser amputadas, Jenna pede-lhe desculpas pelas suas acções, afirmando ser "apenas uma rapariga sentada na frente de um rapaz que ela envenenou, para que um outro rapaz fosse se enroscar com ela," uma citação errônea da personagem desempenhada pela actriz Julia Roberts na comédia romântica Notting Hill (1999). Depois de Kenneth ingerir a sua água de morango, arriscando a sua vida para que Jenna pudesse encontrar o paramédico novamente, Jenna diz a Kenneth "Seu magnífico filho da puta!," uma frase citada pelo actor George C. Scott em Patton (1970), filme biográfico de guerra norte-americano. Kenneth sopra fumaça branca enquanto faz referência a trazer de volta algo do "outro lado," ressoando o mesmo olhar transmitido pelo actor Haley Joel Osment ao comentar "Eu vejo pessoas mortas" no filme O Sexto Sentido (1999).

Os três trechos finais na montagem de Tracy a tirar a sua camisa são imagens reais de entrevistas do actor Tracy Morgan. Na vida real, Morgan tem várias tatuagens que sua personagem não possui. "The Ones" apresentou diversas fotos do actor sem camisa e, na maioria delas, as tatuagens de Morgan estão bem escondidas, mas há duas fotos nas quais duas palavras não distintas são visíveis no seu seu peito, e uma na qual uma grande tatuagem de uma cruz é visível no seu braço.

Elisa usa uma camiseta "What the Frak?!" da série de televisão Battlestar Galactica ao admitir o seu segredo para Jack e Liz. "Não é merchandising - eu apenas gosto!", diz Liz para Jack, depois deler entra no seu escritório e apanhá-la usando um Slanket, um cobertor com mangas geralmente feitas de material de lã. A camiseta foi feita sob medida para este episódio. Desde então, foi disponibilizada para venda online.

Transmissão e repercussão

Audiência

Nos Estados Unidos, "The Ones" foi transmitido pela primeira vez na noite de 23 de Abril de 2009 pela NBC como o 55.° episódio de 30 Rock. Naquela noite, de acordo com os dados publicados pelo serviço de mediação de audiências Nielsen Ratings, foi assistido por uma média de 6,296 milhões de agregados familiares norte-americanos e recebeu a classificação de 3,1 e oito de share no perfil demográfico dos telespectadores entre os dezoito aos 49 anos de idade. Isso significa que foi visto por 3,1 por cento de todas as pessoas de dezoito a 49 anos de idade, e por oito por cento de todas as pessoas de dezoito a 49 anos de idade que estavam assistindo a televisão no momento da transmissão.

Por entre os outros programas transmitidos no horário nobre daquela semana, 30 Rock teve a décima classificação mais alta da NBC no perfil demográfico dos telespectadores entre os dezoito aos 34 anos de idade. Por outro lado, dentre os outros programas transmitidos no horário nobre daquela noite, ainda nesse perfil demográfico, o seriado ocupou o segundo lugar, enquanto no perfil bastante competitivo dos homens entre as mesmas idades, foi o mais visto, vencendo programas como CSI: Crime Scene Investigation da CBS, Anatomia de Grey da ABC e Hell's Kitchen da Fox.

Análises da crítica

Para Robert Canning, analista de televisão do portal britânico IGN, o episódio "deu a todas os personagens principais uma oportunidade de brilhar" e "providenciou óptimas risadas e elevou alguns enredos-padrão de sitcom a um nível muito mais engraçado." Proferindo acerca da trama de Jenna, o crítico teceu elogios mas julgou-a por ser previsível e estereotipada. Nada obstante, embora tenha sentido que Liz ajudou a tornar o episódio bom, no entanto, achou o segredo de Elisa decepcionante e pensou que a saída de Salma Hayek do seriado foi muito parecida a esperada em uma comédia convencional. Este julgamento foi compartilhado pelo repórter Nathan Rabin, que exprimiu que o segredo de Elisa pareceu mais um segredo de telenovela do que um de 30 Rock na sua observação para o jornal de entretenimento A.V. Club. Acerca do episódio como um todo, deu-lhe a impressão de ser um "de suporte [... mas] muito bom," defendendo que "a única" piada apresentada "foi levemente divertida, mas um pouco óbvia."

Aly Semigran, colaboradora da revista digital Entertainment Weekly, articulou que apesar de "The Ones" ter oferecido boas revelações sobre Tracy, Jenna e Kenneth, não superou as expectativas definidas pelo episódio da semana anterior, "Jackie Jormp-Jomp." Por outro lado, na sua posição para o periódico canadiano de notícias Guelph Mercury, o jornalista David Bauder foi mais favorável para com as aparições de Hayek ao longo da terceira temporada, reconhecendo-as como "o melhor que essa comédia absurda tem a oferecer. Hayek se joga no seu papel com entusiasmo, combinando com Tina Fey e Alec Baldwin a cada passo tolo."

Escrevendo para o jornal The Star-Ledger, o colunista de televisão Alan Sepinwall relatou que, apesar de não ser um clássico de 30 Rock, o episódio "teve coisas engraçadas mais do que suficientes para me manter satisfeito." Segundo Sepinwall, a trama de Jenna não funcionou em "The Ones," aconselhando os argumentistas da série a incluírem Liz ou Jack como os destaques das histórias daquela personagem, ou a colocarem-na com a personagem Pete Hornberger (Scott Adsit), visto que como o acontecido neste episódio, "a sua insanidade só é divertida quando contrastada com uma personagem relativamente normal." Assim como Sepinwall, o contribuinte Bob Sassone acreditou que a subtrama de Jenna foi, em partes, óptima mas "simplesmente continuou por muito tempo e ficou tediosa e ridícula." Sassone também recomendou aos argumentistas a adicionarem um namorado para Jenna ou a desenharem um casamento com uma personagem recorrente.

Prémios e nomeações

Na 61.ª cerimónia anual dos Prémios Emmy do horário nobre, o desempenho de Jane Krakowski rendeu-lhe uma nomeação na categoria Melhor Actriz Convidada em Série de Comédia. O comentador Tom O'Neil, do jornal Los Angeles Times, escreveu em Agosto de 2009 que estava entusiasmado por ver a actriz a receber uma nomeação pelo seu trabalho em 30 Rock, contudo, achou que "The Ones" não seria o episódio pelo qual ela venceria um Emmy. Na noite de 20 de Setembro seguinte, a actriz Kristin Chenoweth foi anunciada como a vencedora, pelo seu trabalho como a personagem Olive Snook no episódio "Bad Habits" da série Pushing Daisies.

Ligações externas

30 Rock (3.ª temporada)
Episódios de 2009
Episódios de televisão escritos por Jack Burditt
Episódios de televisão realizados por Beth McCarthy-Miller

The Ones


Na teoria dos números, as somas quadráticas de Gauss são certas somas finitas de raízes de unidade. Uma soma de Gauss quadrática pode ser interpretada como uma combinação linear dos valores da função exponencial complexa com coeficientes dados por um caractere quadrático; para um caráter geral, se obtém uma soma de Gauss mais geral. Esses objetos são nomeados em homenagem a Carl Friedrich Gauss, que os estudou extensivamente e os aplicou às leis de reciprocidade quadrática, cúbica e biquadrática.

Definição

Para um número primo ímpar  e um inteiro , a soma quadrática de Gauss  é definida como

onde  é uma raiz -ésima primitiva da unidade, por exemplo .

Para  divisível por  a expressão  resulta em . Daí, temos

Equivalentemente,

Para um  que não é divisível por , esta expressão se reduz a

onde

é a soma de Gauss definida para qualquer caractere  módulo .

Propriedades

 O valor da soma de Gauss é um inteiro algébrico no -ésimo campo ciclotômico .
 A avaliação da soma de Gauss para um inteiro  não divisível por um primo  pode ser reduzida para o caso :

 O valor exato da soma de Gauss para  é dado pela fórmula:

 Observação
Na verdade, a identidade

foi fácil de provar e levou a uma das provas de reciprocidade quadrática de Gauss. No entanto, a determinação do sinal da soma de Gauss se revelou consideravelmente mais difícil: Gauss só pôde a estabelecer após vários anos de trabalho. Mais tarde, Dirichlet, Kronecker, Schur e outros matemáticos encontraram provas diferentes.

Somas quadráticas generalizadas de Gauss

Sejam  números naturais. A soma quadrática de Gauss generalizada  é definida por

 .

A soma quadrática de Gauss clássica é a soma .

 Propriedades

 A soma de Gauss  depende apenas da classe de resíduos de  e  módulo .
 As somas de Gauss são multiplicativas, ou seja, dados os números naturais  com mdc(c, d) = 1 se tem

 Esta é uma consequência direta do teorema chinês do resto.

 Se tem  se  exceto se  divide , caso em que se tem
 .

 Assim, na avaliação de somas quadráticas de Gauss, se pode sempre assumir .

 Sejam  inteiros com  e  par. Se tem o seguinte análogo da lei de reciprocidade quadrática para (ainda mais geral) somas de Gauss
 .

 Defina

 para cada número inteiro ímpar . Os valores das somas de Gauss com  e  são explicitamente dados por

 Aqui  é o símbolo de Jacobi. Esta é a famosa fórmula de Carl Friedrich Gauss.

 Para , as somas de Gauss podem ser facilmente calculadas completando o quadrado na maioria dos casos. No entanto, isso falha em alguns casos (por exemplo,  par e  ímpar), o que pode ser calculado de forma relativamente fácil por outros meios. Por exemplo, se  é ímpar e , se tem

 onde  é algum número com . Como outro exemplo, se 4 divide  e  é ímpar e como sempre , então . Isso pode, por exemplo, ser provado da seguinte forma: por causa da propriedade multiplicativa das somas de Gauss, só temos que mostrar que  se  e  são ímpares com . Se  é ímpar, então  é par para todo . Pelo lema de Hensel, para cada , a equação  tem no máximo duas soluções em . Por causa de um argumento de contagem,  percorre todas as classes de resíduos pares módulo  exatamente duas vezes. A fórmula da soma geométrica mostra então que .

 Se  for um número inteiro livre de quadrados ímpares e  então

 Se  não for quadrado, o lado direito desaparece, enquanto o lado esquerdo não. Frequentemente, a soma certa também é chamada de soma quadrática de Gauss.

 Outra fórmula útil

 vale para  e um número primo ímpar , e para  e .

Nota

Referências

Campos ciclotômicos

Soma quadrática de Gauss


Entalpia de topire a unei substanțe chimice, de asemenea cunoscută sub numele de căldură latentă de topire, reprezintă cantitatea de energie necesară pentru transformarea unui mol din substanța respectivă, care se află la punctul de topire, din starea de solid în starea de lichid. De exemplu, la topirea unui kg de gheață (la 0°C și la diferite presiuni), 333,55 kJ de energie sunt absorbiți fără schimb de temperatură.

Vezi și
 Căldură latentă de vaporizare
 Entalpie de dizolvare

Referințe

Bibliografie

Proprietăți termodinamice

Entalpie de topire


Die letzte Brücke ist ein österreichisch-jugoslawisches Kriegs- und Partisanendrama von Helmut Käutner aus dem Jahre 1953. In den Hauptrollen spielen Maria Schell und Bernhard Wicki.

Handlung
Während des Zweiten Weltkriegs auf dem Balkan, im von deutschen Truppen besetzten Jugoslawien. Die Oberschwester und Lazarettärztin Helga Reinbeck, die zusammen mit einem Arzt das deutsche Lazarett Bjelo Jezero leitet, liebt Martin Berger, einen deutschen Unteroffizier, dessen Truppe unter fortwährendem Beschuss jugoslawischer Partisanen steht. Eines Tages wird Helga aus dem Lager gelockt und von den Partisanen entführt. Der Grund: Sie soll dem einzigen Arzt, der auf der anderen Seite steht, das Leben retten. Aber die Operation misslingt.

Helga fühlt sich nunmehr auch für die Partisanen verantwortlich, die ab jetzt über keinerlei medizinische Versorgung verfügen. Aus der natürlichen Feindschaft erwächst allmählich Vertrauen, Fürsorge und Verständnis. Die ihr gegenüber gezeigte Mitmenschlichkeit erweckt in ihr die Erkenntnis, dass der "Feind" ebenso menschliche Gefühle hat und nicht weniger wert ist als die "eigenen Leute". Und so sieht sie es als Akt der Humanität, den Verwundeten unter den Partisanen zu helfen und sie zu pflegen, wie sie es bereits zuvor bei deutschen Landsern getan hat. Rasch freundet sie sich mit dem Partisanenführer Boro an.

Als eines Tages eine Typhus-Epidemie ausbricht, versucht Helga Reinbeck trotz aller Gefahren, von englischen Flugzeugen hinter den deutschen Linien abgeworfene Medikamente zu den Partisanen zu schmuggeln. Bei diesem lebensgefährlichen Einsatz kommt die sie begleitende Partisanin Militza ums Leben. Die deutsche Seite wird auf diese Aktion aufmerksam. Um die Medikamente dem "Gegner" zukommen zu lassen, muss Helga schließlich eine Brücke überqueren, die sich zwischen den feindlichen Linien befindet. Im entscheidenden Moment, als die deutsche Ärztin endgültig zu ihren eigenen Leuten zurückkehren will, wird das Feuer von beiden Seiten eröffnet. Ein Querschläger trifft Helga, sie stirbt.

Hintergrund
Die Dreharbeiten fanden zwischen dem 7. September und dem 5. November 1953 in Jugoslawien statt. Drehorte waren Mostar und die Gegend rund um die Neretva.

Der Film erlebte seine Erstaufführung am 11. Februar 1954 sowohl in Wien als auch in Berlin.

Für den 34-jährigen Bernhard Wicki, der glaubhaft einen humanistisch geprägten Partisanenanführer verkörpert, bedeutete Die letzte Brücke den Durchbruch als Schauspieler. Sechs Jahre später, 1959, thematisierte er den Irrsinn des Krieges mit Die Brücke erstmals auch als Regisseur.

Tilla Durieux war unter den mitwirkenden deutschsprachigen Künstlern die einzige, die tatsächlich im Zweiten Weltkrieg auf der Seite der jugoslawischen Partisanen stand und sich als Ehefrau des Berliner Juden Ludwig Katzenellenbogen vor den deutschen Besatzern im Untergrund versteckt hielt.

Die Filmbauten stammen von Otto Pischinger, dem Wolf Witzemann assistierte. Käutners Regieassistent Horst Hächler, der in Die letzte Brücke auch eine Nebenrolle übernommen hatte, wurde vier Jahre später (1957) Maria Schells Ehemann.

Die letzte Brücke war der einzige Kriegsfilm unter den 212 zwischen 1945 und 1955 in Österreich produzierten Filmen.

Auszeichnungen
Die FBL verlieh dem Film das Prädikat wertvoll. Regisseur Helmut Käutner erhielt 1954 das Filmband in Silber. Die katholische Filmliga nahm Die letzte Brücke in die Jahresbestenliste 1954 auf. Von der Evangelischen Filmgilde wurde er als bester Film des Monats (April 1954) empfohlen. 1955 gab es einen Bambi für den "künstlerisch besten Film 1954". Zudem wurde der Film mit dem Selznick-Goldlorbeer 1954 des David O. Selznick-Preises für den "besten der Völkerverständigung dienenden Film" ausgezeichnet.

Auf den Filmfestspielen von Cannes wurde Helmut Käutner 1954 für Die letzte Brücke mit zwei Preisen bedacht. Maria Schell erhielt eine spezielle Erwähnung für ihre darstellerische Leistung. 1955 nahm Schell den finnischen Jussi-Filmpreis entgegen. Der internationale Erfolg des Films ermöglichte der Künstlerin nunmehr auch ernste Rollen in ausländischen Filmen (vor allem in Frankreich und den USA).

Kritiken
Curt Riess lobt in seinem Erinnerungsbuch Das gab's nur einmal vor allem Käutners Leistung und die seiner beiden Hauptdarsteller: "Ein großes Thema – von Käutner nicht verniedlicht, nicht ungefährlich gemacht. Das Beste, was man über seine Regie sagen kann, ist, daß man sie kaum spürt. Die großen Szenen wirken nicht wie Szenen, sondern wie Aufnahmen, die aus einer Wochenschau geschnitten sind: dokumentarisch. Bernhard Wicki als Jugoslawe ist so echt, daß man fast überall glaubt, es mit einem Einheimischen zu tun zu haben. Die Schell ist vollendet: einfach, klar, überzeugend, mitreißend -- und nicht einen Augenblick lang sentimental."

In Heinrich Fraenkels Unsterblicher Film ist zu lesen: "Mit dem Film Die letzte Brücke hat Helmut Käutner ein kompromißlos ernstes und künstlerisch vollendetes Werk geschaffen, und damit einem deutschen (sic!) Film zu verdienter Weltgeltung verholfen."

Reclams Filmführer urteilt: "Ein ernstgemeinter Versuch zur Versöhnung und zum Verständnis. Der Film argumentiert nicht politisch und nimmt für keine der beiden Seiten Stellung; er zeigt einen Menschen, der erkennen muß, daß auch die andere Seite gute Argumente für sich hat. Aber dieses menschliche Problem wird mit mehr Ernsthaftigkeit und Realismus geschildert, als es damals im deutschsprachigen Film üblich war."

Das Lexikon des Internationalen Films schrieb: "Der Film ist darstellerisch und formal anspruchsvoll, appelliert eindringlich an die Versöhnlichkeit und leider stellenweise zu sehr an die Emotionen der Zuschauer."

Das große Personenlexikon des Films erinnerte in der Käutner-Biografie daran, dass dem Regisseur nach einer Reihe von spektakulären Flops (Der Apfel ist ab, Königskinder, Epilog, Weiße Schatten, Käpt'n Bay-Bay) mit Die letzte Brücke ein Comeback beschieden war. Bis zu diesem Zeitpunkt, so kann man außerdem in 'Das gibt's nur einmal' lesen, war Käutner "nach Ansicht sämtlicher Produzenten ein erledigter Mann".

Cinema fand, "Regisseur Helmut Käutner [drehte] ein vielumjubeltes, tragisches Drama" und nannte den Film "ein[en] eindringliche[n] Appell für die Menschlichkeit".

Halliwell's Film Guide kritisierte: "Message melodrama, very ably put together with a bleakly tragic climax; but nothing at all new".

Leonard Maltins Movie & Video Guide lobte die Hauptdarstellerin: "Schell gives a well modulated performance as German doctor captured by Yugoslavian Partisans during WW2."

Einzelnachweise

Literatur
 Norbert Grob: Die letzte Brücke. In: Filmgenres. Kriegsfilm. Hg. von Thomas Klein, Marcus Stiglegger und Bodo Traber. Stuttgart: Reclam 2006, S. 97–100 [mit Literaturhinweisen]. ISBN 978-3-15-018411-0.

Weblinks

Filmtitel 1954
Österreichischer Film
Jugoslawischer Film
Schwarzweißfilm
Zweiter Weltkrieg im Film
Filmdrama
Kriegsfilm
Helmut Käutner

Die letzte Brücke


Un film cu exploatare sexuală (din engleză: sexploitation film, numit și sex-exploitation film) este un film independent și de buget scăzut care conține întâmplări sexuale neexplicite și nuditate.

La începuturi acestea apăreau în cinematografe independente și Grindhouse.

Subgenuri

Nazi exploitation film

Exemple:
 Ilsa, She Wolf of the SS (1975, Canada)
 Lager SSadis Kastrat Kommandantur (1976, Italia)
 L'ultima orgia del III Reich (1977, Italia)

Pornochanchada

Făcute în Brazilia, populare în anii 1970 și la începutul anilor 1980.

Genuri de film
Pornografie

Film cu exploatare sexuală


James Austin Gleason (født 23. maj 1882, død 12. april 1959) var en amerikansk skuespiller født i New York City. Han var også en dramatiker og manuskriptforfatter.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Manuskriptforfattere fra USA
Dramatikere fra USA
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

James Gleason


An Trichocentrum fuscum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Trichocentrum fuscum in nahilalakip ha genus nga Trichocentrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Trichocentrum

Trichocentrum fuscum


Godnathistorier fra ondskabens akse er en dokumentarfilm instrueret af Vibeke Bryld efter manuskript af Dola Bonfils.

Handling
I 2002 brugte George W. Bush for første gang begrebet ondskabens akse i en tale til at definere en række lande, der mentes at være hjemsted for terror. Landene var Irak, Iran og Nordkorea. Bush er væk, men sproget har sat sine spor. I filmen besøger seerne en familie fra hvert af de tre lande, i skumringstimen, når det er tid at fortælle godnathistorier. Gennem barnlige papbyer bevæger filmen ind ind i et rum mellem politisk agitation og eventyr, der åbner sig, når fortællingerne mellem børn og voksne udfolder sig. Det hele smelter sammen til én lang skumringsfortælling om kærlighed, retfærdighed, skønhed og i sidste instans godt og ondt. Det er en film om fortællinger, der skaber sammenhold, splid, frygt og tryghed.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2011

Dokumentarfilm fra Danmark

Godnathistorier fra ondskabens akse


Dragon Quest Monsters is a spin-off series of the Dragon Quest games. Primarily developed by Tose and published by Square Enix (formerly Enix), it sets the player in a medieval/fantasy world filled with magic, monsters and knights. Unlike the original Dragon Quest games, the player's character does not do any of the fighting in battles; instead the player has to rely on capturing, breeding and raising monsters to do the fighting for them. The concept originated from Dragon Quest V (1992). The character and monster designs are by Dragon Ball creator, Akira Toriyama. The series spans several handheld gaming systems, and each game has received positive reviews from critics. Upon the series' debut in the US, it was quickly labeled as a "Pokémon clone" by critics.

For the first two US releases, the titles used Warrior instead of the original Japanese Quest. This was due to Dragon Quests North American name being changed due to a trademark conflict with the role-playing game DragonQuest, which was published by Simulation Publications in the 1980s until the company's bankruptcy in 1982 and purchase by TSR, Inc., which then published it as an alternate line to Dungeons & Dragons  until 1987. In 2003, Square Enix registered the Dragon Quest trademark in the US, making the Dragon Warrior name obsolete.

Games

Dragon Warrior Monsters, the first game in the series, was released in 1998 in Japan and in North America and the PAL region the next year for the Game Boy Color. The Japanese version was called Dragon Quest Monsters. It was released with Game Boy Color compatibility despite coming to market before the console itself, but the cartridge was backward-compatible with the original Game Boy as well. Its sequel, Dragon Warrior Monsters 2 was also a cross-system Game Boy Color title. It released in Japan and North America in 2001. There are two versions of the game: Cobi's Journey and Tara's Adventure, titled after the playable character of each version. In Japan, these were named Ruka's Journey and Iru's Adventure, respectively. Each version features slight differences, such as monster appearances. Both games were developed by TOSE and published by Enix. Dragon Quest Monsters 1+2, a remake of these two games with updated graphics and an interface, was released in 2002 in Japan, for the PlayStation. The game is compatible with the i-Mode adapter for the PlayStation, allowing players to upload monsters to the i-Mode cellular phone version, Dragon Quest Monsters i. The two games were remade on the Japanese Nintendo 3DS on 2012 and 2014, respectively. The first remade game was ported to smartphones in 2018 for Japanese market.

Dragon Quest Monsters: Caravan Heart is the third game in the series, released in Japan in 2003 for the Game Boy Advance. Developed by TOSE, the game was the last Dragon Quest game Enix published before merging with Square. It features Keifer, a prince from Dragon Warrior VII.

Dragon Quest Monsters: Joker, for the Nintendo DS, was released in Japan in 2006 and was the first in the series to feature 3D graphics. It was brought to North America the next year, and in 2008, was released in the PAL region, making it the second game in the series to do so. Initially revealed through the publication Shonen Jump, the game is set around a tournament referred to as the Joker GP. It also features Wi-Fi multiplayer play through the Nintendo Wi-Fi Connection service and full 3D movement and battles. Unlike the other games in the series, this game has no random battles. Dragon Quest Monsters: Joker 2 was released in Japan on April 28, 2010 and in the United States on September 19, 2011, as revealed at E3 2011. Dragon Quest Monsters: Joker 3 was only released in Japan on March 24, 2016.

Two cell phone games, Dragon Quest Monsters: Wanted! and Dragon Quest Monsters: Super Light were released in Japan.

In 2023, it was announced that a new installment, The Dark Prince is in development for the Nintendo Switch. Tose announced that they are returning to develop the game.

Gameplay
Although each of the games have distinct differences, they all have similar gameplay to the main Dragon Quest series. Players control the main character, but, unlike in Dragon Quest, the main character does not fight. Caught or bred monsters participate in battles instead of humans, although this changes slightly in Caravan Heart. Battles for the first three games are fought in first-person and are turn-based. Monsters are able to gain experience points just like humans in the main series would and can learn spells and skills straight from the Dragon Quest games.

Battle system

Up until Joker, battles were fought against randomly encountered monsters in a first-person view. Joker changed this by allowing players to see enemies on the field as well as making battles three-dimensional. The player controls up to three monsters at once, and their HP and MP are displayed onscreen. The player can then choose from several options on what to do. As of Joker 2, there are certain monsters who do take up two or three spaces on party, to fit their size.
As of Terry's Wonderland 3D for Nintendo 3DS, there are four spaces in the party instead of three, allowing the player to control more monsters at time.

Typically, the player does not directly control the monsters and instead gives them suggestions. Charge tells monsters to use their most direct and powerful attacks. Mixed suggests to monsters to use support abilities, such as shields, stat enhancements, or summons and Cautious tells monsters to use defensive abilities, such as healing and reviving spells and abilities that remove harmful stat effects. During battle, the player can select Plan, which allows the player to change any of the commands. Command gives the player direct control of the party and cannot be used in arena battles. Fight simply makes monsters follow their set commands. The player can also use items during battle, many which are from the Dragon Quest games. The party can also attempt to flee random battles.

Personalities
A message may appear that says "will attempt" for some of the commands; this is because each monster is given a certain personality depending on the player's actions used in combat. Those actions are Charge, Mixed and Cautious, which when used can raise/lower one of three hidden stats, Bravery, Prudence and Caring.

Basically this means a monster high in one of the three stats will be better at using an attack of that type and more likely to obey, for example a monster with the Personality type Reckless (which is high in Bravery but low in Prudence and Caring) will be more likely to use a Charge attack, whereas a monster with the Personality type Careful (a type high in Caring but low in Bravery and Prudence) will be more likely to use a Cautious attack. Personalities change quicker at lower levels than at higher levels, and monsters with a high wildness stat have harder-to-change personalities. A monster can have one of 27 personalities.

Wildness
Another reason monsters might not obey commands is their wildness (WLD in the game). A monster with a high wildness is less likely to obey commands. Newly caught monsters and monsters kept in the farm for long periods of time will have high wildness. To lower a monster's wildness, the player needs to keep it in the party for a while or feed it meat items.

Obtaining monsters

As with other role-playing video games, when the player's party defeats the opposing monsters and the battle ends, the party is awarded a certain amount of experience points (EXP) which are used to level up monsters. At the end of the battle, there exists a small chance the opposing monster may join the party. The chance of a monster joining the party is increased by the use of meat items which lowers a monster's wildness. The more the player uses, the lower the monster's wildness will be and the more likely it is to join. Certain types of meat lower a monster's wildness more, thus increasing the chance of catching them. This is true in the first three games.

In Dragon Quest Monsters: Joker, the player can actively scout for monsters during battle. Unlike previous games in the series, this is a battle command, and not the result of using items in battle. The player can make any number of scouting attempts during a battle, until the monster decides to join, or takes offense. Success depends on the relative strengths of the monsters making the attempt versus the relative defense of the monster that is being scouted.

Breeding
Breeding monsters has been a large part of the series and is often cited as one of the series' highlights, in part due to being able to create monsters that cannot otherwise be obtained. In the first two games, the player was able to breed two monsters together and create a different monster, usually a combination of its two parents. The parent monsters would disappear after breeding. Caravan Heart changed the system, instead using Monster Hearts to create new monsters. Joker returned to the first system, although the name was changed to Synthesizing. Instead of breeding a male with a female monster, the player must fuse a Plus monster with an Minus monster. However, On the original Japanese version of the game, It remains as normal breeding of genders.

Reception
Each of the games in the Dragon Quest Monsters series has met praise by critics. Each game has sold well in Japan. US releases for the first two games brought on comparisons to the Pokémon franchise, another monster-collecting RPG. However, with the release of Joker for the Nintendo DS game, these comparisons were not as much of a focus in reviews, but still existed. 1UP.com, when reviewing Joker, noted that "the Monsters series has always felt like it belongs in the Dragon Quest universe first and foremost; it's more than a bunch of bastardized Pokéclones. The latest installment of the subseries – Joker – is a perfect example."

Each of the games in the series has sold well, particularly in Japan, where the Dragon Quest series has gained immense popularity. In Japan, Dragon Warrior Monsters sold 2.35 million copies. The North American version sold 60,000 copies by April 2000.Dragon Warrior Monsters 2 has sold 1,592,728 copies in Japan. Dragon Quest Monsters 1+2 was the 38th best-selling game of 2002 with 292,275 copies. Caravan Heart was a top-seller during the time of its release, with over 538,000 units sold within three months of its release and 593,000 units sold to date. Dragon Quest Monsters: Joker sold 593,994 units in the first four days after release in Japan. To date, it has sold over 1.9 million units worldwide.

Notes

References

External links
Square Enix's Official Dragon Quest Monsters I & II PSOne Port website
Square Enix's Official Dragon Quest Monsters: Caravan Heart website

Square Enix franchises
Tose (company) games

Video game franchises
Video game franchises introduced in 1998

Dragon Quest Monsters


Chissioua Mtsamboro o islote Mtsamboro (en francés: Îlot Mtsamboro) conocido anteriormente como isla de Zamburu, también como isla Saddle, es el nombre que recibe una isla, a unos 3 kilómetros de la costa noroeste del departamento de ultramar francés de Mayotte en el océano Índico en el archipiélago de las Comoras. Se encuentra al norte de las islas Choazil, frente a la costa de Mtsamboro. Este tramo de agua que se conoce como el pasaje Zamburu, es parte del canal de Mozambique. Chissiou Mtsamboro es una isla montañosa que abarca 2,6 kilómetros cuadrados, posee chozas en numerosos puntos a lo largo de la playa. Su punto más alto alcanza una altitud de 273 metros.

Geografía

Véase también
 Geografía de África
 Francia de ultramar

Referencias

Enlaces externos
 Mapa de localización de la isla
 Foto aérea de la Isla

Archipiélagos e islas de Mayotte

Chissioua Mtsamboro


Sigurður Eggerz (født 1. marts 1875 i Borðeyri, død 16. november 1945 i Reykjavík) var en islandsk jurist og politiker. Han tog juridisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1903. Eggerz var minister for Island fra 21. juli 1914 til 4. maj 1915 og Islands statsminister fra 7. marts 1922 til 22. marts 1924.

Eggerz var medlem af Altinget i tre perioder fra 1911-15, 1916-26 og 1927-31, og finansminister 1917-20. Han var medgrundlægger af Selvstændighedspartiet i 1929.

Familie
Han var gift Solveig Jónsdottír, datter af Kristján Jónsson. De blev forældre til diplomaten og forfatteren Petur Eggerz og Erna Eggerz.

Kilder
 Althingi.is: Sigurður Eggerz (islandsk)

Jurister fra Island
Statsministre fra Island
Altingsmedlemmer
Minister for Island

Sigurður Eggerz


Olaylar

Doğumlar
 Brahmagupta, Hint matematikçi ve gök bilimci (ö. 668)
 Talha bin Ubeydullah, sahabe (ö. 656)

Ölümler

598


زانداك  هي مدينة في جمهورية الشيشان في روسيا. ويبلغ عدد سكانها حوالي 3822 نسمة.

مراجع

مدن الشيشان

زانداك


Cumhuriyet Bayramı veya Cumhuriyet Günü birçok ülkenin cumhuriyet rejimine geçtiği tarihi esas alarak, resmi tatil olarak kutladığı günün adıdır.

Değişik ülkelerde Cumhuriyet Bayramları
 Arnavutluk: 11 Ocak (1946)
 Azerbaycan: 28 Mayıs (1918)
 Burkina Faso: 11 Kasım (1958)
 Ermenistan: 28 Mayıs (1918)
 Gambiya: 24 Nisan (1970)
 Gana: 1 Temmuz (1960)
 Guyana: 23 Şubat (1970)
 Hindistan: 26 Ocak (1950)
 Irak: 14 Temmuz (1958)
 İran: 1 Nisan (1979)
 İzlanda: 17 Haziran (1944)
 Kenya: 12 Aralık (1963)
 Kuzey Kore: 9 Eylül (1948)
 Litvanya: 15 Mayıs (1920)
 Maldivler: 11 Kasım (1968)
 Nepal: 28 Mayıs (2008)
 Nijer: 18 Kasım (1958)
 Pakistan: 23 Mart (1956)
 Sierra Leone: 27 Nisan (1961)
 Sri Lanka: 22 Mayıs (1972)
 Trinidad ve Tobago: 24 Eylül (1976)
 Tunus: 25 Temmuz (1957)
 Türkiye: 29 Ekim (1923)
 Yunanistan: 24 Temmuz (1974)

Kaynakça

Cumhuriyet günleri
Millî bayramlar
Bayram

Cumhuriyet Bayramı


O vampirismo, na literatura moderna, estende-se sobre o espectro de obras literárias ficcionais produzidas a partir da concepção da existência de vampiros. O estudo de culturas totalmente distintas aponta para a existência de mitos vampirescos até mesmo no período pré-histórico e o faz surgir na literatura no início do . O vampirismo tornou-se, então, um dos símbolos do movimento gótico, tanto na literatura, quanto em outros aspectos culturais.

A ficção gótica, geralmente equivalente ao vampirismo, teve como introdução na literatura publicações como The Vampyre, de Polidori e, também, Carmilla. Posteriormente o vampirismo tornou-se uma franquia cultural, com a publicação de séries literárias como The Vampire Chronicles, nos anos 1970 e romances adolescentes como Twilight, em 2006.

Vampirismo
Vampiros na ficção escrita
Subgêneros de fantasia

Vampirismo (literatura)


Manton Marble (1834-1917) foi um jornalista de Nova York. Ele foi o proprietário e editor do New York World de 1860 a 1876.

New York World
O New York World foi formado em 1860. Marble tornou-se seu proprietário e editor em 1862. Ele o transformou em um jornal democrata e de livre comércio. O edifício do World não foi atacado durante os motins de Nova York de 1863, ao contrário dos jornais republicanos The Tribune e The Times.

Em 1864, o World foi acusado de fraude depois de publicar comunicações do presidente Lincoln que acabaram sendo forjadas. Lincoln prendeu Marble e colocou o World  sob guarda militar. Marble, e o World, foram autorizado a retomar a publicação três dias depois. Em 1872, o World, se opôs vigorosamente à campanha presidencial de Horace Greeley. Marble aposentou sua posição editorial em 1876.

Marble morreu na Inglaterra em 24 de julho de 1917, aos 82 anos.

Publicações

 Marble, Manton. A Secret Chapter of Political History. The Electoral Commission. The Truth Concerning Samuel J. Tilden, President, De Jure, Disclosed and Stated against Some False Representations of His Action, Advice and Conduct During the Winter of 1876-7. 1878.
 Marble, Manton. Fraser River. New York: Dexter & Brother and Ross & Tousey, 1858.
 Mercer, Alexander G., and Manton Marble. Bible Characters, Being Selections from Sermons of Alexander Gardiner Mercer, D.D. (1817–1882). New York: G.P. Putnam's Sons, 1885.
 Marble, Manton, and Abraham Lincoln. Letter to Abraham Lincoln. New York: Priv. Print, 1867.
 Marble, Manton. To Red River & Beyond. S.l: s.n, 1860.
 Marble, Manton. Freedom of the Press Wantonly Violated: Letter of Mr. Marble to President Lincoln, Reappearance of the Journal of Commerce, Opinions of the Press on This Outrage. New York: s.n, 1864.
 Marble, Manton, and Abraham Lincoln. The Papers of Manton Marble. Washington, D.C.: Library of Congress, 1852.
 Marble, Manton. The Ancient and Modern Idea of a State. 1855.

Referências
Editores dos Estados Unidos

Links externos

 Marble, Manton (Harper's Magazine) at harpers.org
 HarpWeek: Cartoon of the Day at www.harpweek.com
 Archives of Manton Marble at Senate House Library

Marble Manton


محلول يوريا-نترات الأمونيوم هو محلول من اليوريا ونترات الأمونيوم في الماء، يستخدم كسماد آزوتي أو لإنتاج أسمدة آزوتية أخرى.

درجة الرطوبة النسبية الحرجة لمزيج اليوريا ونترات الامونيوم منخفضة جداُ (18% عند 30 °م)، ولهذا لا يمكن أن يستخدم هذا المركب إلا في الأسمدة السائلة. الأكثر شيوعاً من هذه الأسمدة تركيز 32%، الذي يتألف من 45% من نترات الأمونيوم و35% من اليوريا و20% فقط من الماء. هناك تراكيز أخرى مثل 'UAN 28' و'UAN 30' و'UAN 18'.
هذه المحاليل تسبب تآكل الفولاذ الطري وبالتالي فهي عادة ما تكون مجهزة بمواد مثبطة للتآكل لحماية الصهاريج وخطوط الأنابيب وفوهات المرشات.

مراجع

أسمدة
دورة النيتروجين
كيماويات زراعية
محاليل
محسنات التربة

محلول يوريا-نترات الأمونيوم


Heidmoor, Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Segeberg iline bağlı bir yerleşim yeri. 18,25 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2003 itibarıyla yaklaşık 324 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Karl Menken tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-bad-bramstedt-land.de

Segeberg iline bağlı yerleşim birimleri

Heidmoor


Chase var et færøsk rockband, som blev dannet i 1988.

Den oprindelige besætning var Edmund Jacobsen sang, Lehnert Kjeldsen guitar, Niclas Johannesen guitar, Mikkjal Joensen bas, James Olsen trommer og Óli Olsen keyboard.

Gruppen spillede nogle vel besøgte koncerter frem til 1992, men blev lagt på is i 1995. I 2000 besluttede Edmund Jacobsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen og James Olsen at indspille et nyt album. Resultatet var "Sum Tjóvur Á Nátt", der udkom i 2001. Derefter gik medlemmerne hver til sit.

Bandmedlemmer

 1989 Edmund Jacobsen, Lehnert Kjeldsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen, James Olsen og Óli Olsen.
 1990 Edmund Jacobsen, Lehnert Kjeldsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen, James Olsen og Mark Joensen.
 1991 Edmund Jacobsen, Lehnert Kjeldsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen, Bjarki Meitil og Mark Joensen.
 1992 Edmund Jacobsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen, Bjarki Meitil og Stamen Stanchev.
 1993 Edmund Jacobsen, Niclas Johannesen, Mikkjal Joensen, Bjarki Meitil, Brandur Jacobsen og Stamen Stanchev.

Udgivelser

 1992 Chase.
 2001 Sum Tjóvur Á Nátt.

Eksterne henvisninger

  MySpace.com - Chase (engelsk)

Rock fra Danmark
Musikgrupper fra Færøerne
Musikgrupper fra 1988

Chase (band)


Cercomacra  es un género de aves paseriformes perteneciente a la familia Thamnophilidae que agrupa a especies nativas principalmente de América del Sur, donde se distribuyen desde el este de Panamá y norte del continente hasta el sureste de Brasil y norte de Paraguay y Bolivia. Algunas especies antes en este género fueron transferidas para un nuevo género Cercomacroides (ver Taxonomía). Son conocidas popularmente como hormigueros.

Etimología
El nombre genérico femenino «Cercomacra» se compone de las palabras del griego «kerkos»: cola y «makros»: larga, significando «de cola larga».

 Características
Los hormigueros de este género son de tamaño mediano, midiendo entre 14,5 y 16 cm de longitud, con picos esbeltos, colas largas y escalonadas con puntas blancas visibles en las rectrices y patrones de plumaje simples (los machos principalmente negros o grises, las alas usualmente con franjas blancas y las hembras grises o gris-oliva, excepto C. cinerascens que es pardo grisácea apagado; algunas especies estriadas por abajo. Tienen una mancha dorsal blanca semi-oculta, más evidente cuando excitados. Las especies de este grupo realizan duetos complejos, en los cuales los llamados de la hembra son dados durante el sonoro canto del macho, lo que causa al macho a cambiar su vocalización y a comenzar un dúo sincronizado (con la excepción de cinerascens y brasiliana, que ejecutan un dúo sincronizado más imperfecto). Construyen nidos en formato de taza, con entrada lateral (excepto C. manu cuyo nido es en formato de bolsa).

 Lista de especies
Según las clasificaciones del Congreso Ornitológico Internacional (IOC) y Clements Checklist v.2019, el género agrupa a las siguientes especies con el respectivo nombre popular de acuerdo con la Sociedad Española de Ornitología (SEO):

(*) Estado de conservación

 Taxonomía
Un amplio estudio filogenético molecular de la familia Thamnophilidae realizado pot Tello et al. (2014), indicó que el ampliamente difundido género neotropical Cercomacra era polifilético, compuesto de dos clados no directamente hermanados entre sí: el clado "nigricans" formado por las especies C. manu, C. brasiliana, C. cinerascens, C. melanaria, C. ferdinandi, C. carbonaria y C. nigricans; y el clado "tyrannina" formado por C. nigrescens, C. laeta, C. parkeri, C. tyrannina y C. serva. El clado "tyrannina" está hermanado con el género Sciaphylax, y este grupo con un clado formado por Drymophila e Hypocnemis. Como no había un nombre disponible para designar al clado "tyrannina", fue propuesto el nuevo nombre Cercomacroides''. La modificación taxonómica fue aprobada en la Propuesta N° 638 al Comité de Clasificación de Sudamérica (SACC).

Referencias

Enlaces externos

Géneros de aves
Taxones descritos por Philip Lutley Sclater

Cercomacra


Tiglath-Pileser II (from the Hebraic form  of Akkadian Tukultī-apil-Ešarra) was King of Assyria from 967 BCE, when he succeeded his father Ashur-resh-ishi II, until his death in 935 BCE, when he was succeeded by his son Ashur-dan II. Little is known about his reign.

History
Tiglath-Pileser II waged numerous successful military campaigns, including against the Babylonians, the Arameans, and the Hittites. He conquered the region of Nairi, which lay between Assyria and Urartu, and gained control of the lucrative trade routes that passed through the area.

Tiglath-Pileser II also reorganized the Assyrian army and introduced new military tactics and weapons. He established a standing army that was well-equipped and well-trained, which allowed him to maintain control over his empire and to expand it further.

In addition to his military conquests, Tiglath-Pileser II made significant political reforms. He reorganized the administrative structure of the Assyrian Empire and introduced a system of provincial governors, who were responsible for collecting taxes and maintaining order in their regions. He also standardized weights, measures, and currency throughout the empire, which facilitated trade and commerce.

Tiglath-Pileser II is remembered as one of the most powerful and influential kings of Assyria. His military and political reforms laid the foundation for the later Assyrian Empire, which would become one of the most formidable empires of the ancient world.

See also

Tiglath-Pileser I
Tiglath-Pileser III

Footnotes

References

Further reading

935 BC deaths
10th-century BC Assyrian kings
Year of birth unknown

Tiglath-Pileser II


Die Stadtwerke Ludwigsburg-Kornwestheim GmbH (SWLB) ist ein Strom-, Erdgas-, Trinkwasser- und Breitband-Versorgungsunternehmen im Landkreis Ludwigsburg. Die Eigentümer sind die Städte Ludwigsburg (74,9 %) und Kornwestheim (25,1 %). In Baden-Württemberg zählt die SWLB mit einer Bilanzsumme von rund 285 Millionen zu den führenden Energiedienstleistern. Sie erbringt Dienstleistungen für rund 180.000 Einwohner in Ludwigsburg, Kornwestheim und umliegenden Städten und Gemeinden.

Geschichte

1857 beschloss die Stadtverwaltung den Bau einer städtischen Gasanstalt. 1858 ging dieses in Betrieb, Pächter war H.P. Stephenson. Am 1. August 1860 übernahm die Stadtgemeinde Ludwigsburg den Betrieb ihres Gaswerkes auf eigene Rechnung und gründete die Stadtwerke; das Gas diente damals nur zur Beleuchtung. 1862 wurden die ersten "Verwaltungsnormen", die Vorläufer des heutigen Gesellschaftsvertrages, aufgestellt. Seit 1866 liefert die SWLB Wasser. Die Stadtwerke Ludwigsburg gehören zu den Gründungsmitgliedern der 1912 geschaffenen Landeswasserversorgung. 1916 wurde die Stadt an das LW-Netz angeschlossen. Seit 1958 bezieht die Stadt zudem auch Trinkwasser von der Bodensee-Wasserversorgung. Seit 1858 wurde 105 Jahre lang Gas vor Ort produziert – 1963 legten die Stadtwerke ihre Gasproduktionsanlagen still. Das Gas wird fortan per Fernleitung bezogen. 1971 wurde das städtische Unternehmen in eine GmbH umgewandelt.

Kurz vor der Jahrtausendwende stieg das Unternehmen in den Freizeitbereich und Gesundheitspflege ein: Die Stadt Ludwigsburg übertrug den Stadtwerken ihre Bäder und die Kunsteisbahn. Zusammen mit den Stadtwerken Bietigheim-Bissingen gründete die SWLB in Pattonville, einem ehemaligen US-Truppenstandort, 2001 die PEW. 2006 gingen die Stadtwerke Ludwigsburg-Kornwestheim unter die Stromlieferanten und stiegen ins Stromgeschäft ein, 2007 übernahm die SWLB die Gasversorgung der Schillerstadt Marbach. 2008 fusionierte die SWLB mit den benachbarten Stadtwerken in Kornwestheim. 2009 ging das damals in Baden-Württemberg größte und modernste Holzheizkraftwerk ans Wärme- und Stromnetz. 2013 haben die Stadtwerke von den Städten Ludwigsburg und Kornwestheim die Stromkonzession übertragen bekommen. Seit 2015 überziehen die Stadtwerke Ludwigsburg mit einem Glasfasernetz. 2020 wurde die bundesweit größte Solarthermie-Anlage in Betrieb genommen.

Weblinks

 Stadtwerke Ludwigsburg-Kornwestheim

Einzelnachweise

Stadt- oder Gemeindewerke (Deutschland)
Unternehmen (Ludwigsburg)
Kommunaler Energieversorger (Deutschland)
Kommunaler Wasserversorger (Deutschland)
Stadtwerke Ludwigsburg-Kornwestheim
Wasserversorgung (Baden-Württemberg)

Stadtwerke Ludwigsburg-Kornwestheim


Aydıncık aşağıdaki anlamlara gelebilir:

Yerleşim yerleri
 Aydıncık, Yozgat - Yozgat ili ilçesi
 Aydıncık, Mersin - Mersin ili ilçesi
 Aydıncık, Yüreğir - Adana ili Yüreğir ilçesine bağlı mahalle
 Aydıncık, Gazipaşa - Antalya ili Gazipaşa ilçesine bağlı mahalle
 Aydıncık, Altındağ - Ankara ili Altındağ ilçesine bağlı mahalle
 Aydıncık, Bayburt - Bayburt ili merkez ilçesine bağlı köy
 Aydıncık, Bolu - Bolu ili merkez ilçesine bağlı köy
 Aydıncık, Elâzığ - Elâzığ ili merkez ilçesine bağlı köy
 Aydıncık, Refahiye - Erzincan ili Refahiye ilçesine bağlı köy
 Aydıncık, Cide - Kastamonu ili Cide ilçesine bağlı köy

Aydıncık


Events from the year 1735 in Canada.

Incumbents
French Monarch: Louis XV
British and Irish Monarch: George II

Governors
Governor General of New France: Charles de la Boische, Marquis de Beauharnois
Colonial Governor of Louisiana: Jean-Baptiste le Moyne de Bienville
Governor of Nova Scotia: Lawrence Armstrong
Commodore-Governor of Newfoundland: Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville

Events
 Father Jean-Pierre Aulneau came to Fort St. Charles with Pierre La Vérendrye to carry out his duties as a missionary.

Births

Full date unknown
 Alexander McKee, agent for the Indian Department (died 1799)

Deaths

Historical documents
Hudson's Bay Company charter allows it to impose its sovereignty (including making war) in lands "not possess'd by any Christian Power"
HBC employee describes Indigenous people's divination, and how his boss turned to them in 1735 when ship from England was overdue
Long description of activities and Christian customs of Haudenosaunee at Kahnawake (Note: racial stereotypes)
Pierre de la Vérendrye informs Gov. Beauharnois that Fort Maurepas on Red River near Lake Winnipeg has been built
Jesuit missionary afraid to go 3,600 miles to live alone with uncontacted Indigenous people "who dwell in holes" (Note: "savages" used)
Panis subject to enslavement in Canada by common practice, not formal law, and can be granted freedom (Note: "savages" used)
Intendant Gilles Hocquart reports two executions, for abduction and violence against six-year-old and for enslaved man's domestic thievery
Master carpenter to be paid for major job in Montreal with merchandise, four bottles of eau de vie, 30 bushels of wheat and cash
Brief details of defences and fishing fleets of Louisbourg and other French settlements in region
Fishers working banks near Canso may have single sloop or schooner catching 400-500 quintals or send out six to twelve boats or more
Previous complaints about poorly cured Canso fish arise because ships load fish before salt curing process is complete
Nova Scotia lieutenant governor Armstrong again repeats his requests for increased strength against subject Acadians and nearby French
Detailed reasons for settling Nova Scotia with numerous Protestants to protect northern limit of continental colonies against French
Detailed proposal for establishing settlers and civil government in Nova Scotia through trusteeship of "honble. and experienced persons"
Petition for poor London craftsmen to be settled in Nova Scotia with civil government (tied to petition for salt works in Bahamas)
Armstrong visits Minas and finds locals submissive "only from policy" while "inciting the Indians [—] those poor ignorant wretches"
"Stocks are Impaired & greatly deminished by such pernicious proceedings" - exporting cattle prohibited except through Annapolis Royal or Canso
Acadian deputies can't, as Catholics, execute Council orders, which it fixes by having them made constables "in their own privite affairs"
Council committee sets cordwood price after Armstrong declares overcharging French are entitled only to wood they personally need
"Some people here tell stories of Indians have been seen some years ago[...]nor did I see one person in Newfoundland had ever seen an Indian"
"This day was laid the first Stone of the Fortification here [in Schenectady, New York] under the discharge of the great Guns"
New York governor Cosby "laid hold of the people's apprehensions" to convince them money had to be spent on defence, no matter their "poverty"
Board of Trade suggests to Privy Council that Massachusetts pay for defences of Pemaquid, which has only eastern fort to check French
Gov. Belcher reports success in peace talks with "Cagnawagas," and suggests outlawing private trading to end cheating done to "Eastern Indians"

References

1730s in Canada
1735 in New France
Canada
35

1735 in Canada


Thémis est un démonstrateur européen de premier étage de fusée réutilisable. Il est développé par la plateforme d'innovation ArianeWorks lancée par ArianeGroup et le Centre national d'études spatiales, l'agence spatiale française.

Contexte : la mise au point du prochain lanceur européen

Themis est un des composants développé pour permettre la transition entre le lanceur Ariane 6 dont le premier vol est prévu en 2023 et son futur remplaçant baptisé Ariane Next qui devrait voler vers 2035 avec l'objectif de diviser par deux le coût du lancement par rapport à Ariane 6. Ariane Next reprendrait la formule mise au point par SpaceX avec son lanceur Falcon 9 : il comporte un premier étage réutilisable qui revient se poser sur Terre à la verticale après s'être séparé du deuxième étage. Pour permettre sa réutilisation, cet étage utilise plusieurs moteurs-fusées à ergols liquides Prometheus (en cours de développement) brûlant un mélange de méthane et d'oxygène liquides. Le lanceur utiliserait 9 moteurs de ce type pour le premier étage et un moteur unique pour le second étage.

Pour mettre au point les techniques de réutilisation, le CNES propose de développer plusieurs engins expérimentaux intermédiaires :
FROG, un petit démonstrateur permettant de tester l'atterrissage à la verticale d'un étage de fusée. Celui-ci a effectué plusieurs vols en 2019.
Callisto, un premier étage réutilisable de taille intermédiaire (13 mètres de haut, propulsion de 40 kilonewtons de poussée) destiné à tester toutes les phases de vol, y compris la rentrée atmosphérique à vitesse supersonique. Plusieurs vols sont prévus à compter de 2023.
Themis, un premier étage réutilisable utilisant de un à trois moteurs-fusées Prometheus et qui volerait vers 2023-2025.

Par ailleurs, le développement du programme Maïa Space a été annoncé fin 2022. Ce programme doit exploiter les résultats de Thémis pour mettre au point un mini-lanceur réutilisable qui doit être opérationnel en 2026.

Caractéristiques techniques

L'étage de fusée Themis est haut de 30 mètres pour 3,5 mètres de diamètre et emporte plus de 150 tonnes d'ergols. Il est équipé de deux à trois moteurs Prometheus brûlant un mélange d'oxygène liquide et de méthane liquide.

Déroulement des essais

Un premier modèle élémentaire de Themis a été réalisé et installé sur le site ArianeGroup de Vernon pour des essais de remplissage et d'allumage des moteurs. Un premier vol dit « Hop test », soit un simple saut, est attendu en 2023 à Esrange, près de Kiruna en Suède. Ensuite, un premier vol de test en condition réelle est prévu en 2023 au Centre spatial guyanais à Kourou, en Guyane.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Lanceur réutilisable
 Prometheus
 Callisto (fusée)
 Ariane Next
 Falcon 9

Lien externe
 Page officielle

Programme spatial français

Themis (fusée)


Die Welsh International 1998 im Badminton fanden vom 3. bis zum 6. Dezember 1998 in Cardiff statt.

Medaillengewinner

Weblinks
 http://tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=C57816EA-189E-4A99-A05F-2854EB1D448C

Badminton 1998
1998
EBU Circuit 1998/99
Badmintonwettbewerb in Cardiff

Welsh International 1998


Balçıkhisar, Çorum ilinin Alaca ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 1925 yılı kayıtlarında Höçük ya da Balçıkhisar olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 68 km, Alaca ilçe merkezine 18 km uzaklıktadır. Koçhisar Barajı köyün yakınlarında bulunur.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Alaca belde ve köyleri

Balçıkhisar, Alaca


Parihuzovce este o comună slovacă, aflată în districtul Snina din regiunea Prešov, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 28 de locuitori. Se învecinează cu Stakčín, , Čukalovce și Hostovice.

Istoric
Localitatea Parihuzovce este atestată documentar din 1567.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Parihuzovce, Snina


Arno Botha, né le  à Nylstroom (Afrique du Sud), est un joueur de rugby à XV international sud-africain, évoluant au poste de troisième ligne aile ou de troisième ligne centre. Il joue avec le club français du Lyon OU en Top 14 depuis 2022.

Carrière

En club

Arno Botha est originaire de la ville de Nylstroom, dans la province du Limpopo, où il commence à jouer au rugby. Il est éduqué au lycée de sa ville natale, et joue avec l'équipe de son établissement, dont il est le capitaine.

En 2009, il représente la province du Limpopo dans la catégorie des moins de 18 ans de la Craven Week. En 2010, il rejoint l'académie des Blue Bulls, avec qui il termine sa formation rugbystique. Avec cette équipe, il remporte le championnat provincial des moins de 21 ans en 2011.

Il dispute la  (championnat universitaire sud-africain) en 2011, avec l'équipe des UP Tuks (université de Pretoria).

Il lance sa carrière professionnelle en 2011 avec l'équipe senior des Blue Bulls en Currie Cup.

En 2012, il rejoint la franchise des Bulls, évoluant en Super Rugby. Il joue son premier match le  contre les Queensland Reds. Il joue dix rencontres comme remplaçant lors de sa première saison, avant de s'impose petit à petit comme un joueur important de l'effectif des Bulls. En 2014, il manque l'intégralité de la saison de Super Rugby à cause d'une grave blessure au genou.

En 2016, il est nommé capitaine des Blue Bulls pour la saison de Currie Cup à venir. Cette même année, il est finaliste de la compétition avec son équipe.

Lors de la saison 2017 de Super Rugby, il ne joue qu'un seul match avec les Bulls, après avoir été à nouveau perturbé par des blessures.

En , il est annoncé qu'il vient de signer un contrat de deux saisons avec la province irlandaise de l'Ulster en Pro12. Il est néanmoins recalé à la visite médicale à cause d'un problème de genou, et son contrat est annulé.

Après s'être remis en forme, il retrouve un contrat lorsqu'il rejoint en cours de saison le club anglais des London Irish en Premiership. Il dispute sept matchs avec ce club, et réalise de bonnes performances.

Au terme de sa demi-saison passée en Angleterre, il signe un contrat d'une saison avec l'équipe irlandaise du Munster, évoluant en Pro12. Régulièrement titulaire avec sa nouvelle équipe, il prolonge son contrat pour une saison de plus en . Après sa deuxième saison en Irlande, il décide de quitter la province pour rentrer en Afrique du Sud.

Il fait alors son retour avec son ancienne équipe des Bulls en , désormais entrainés par Jake White, pour disputer le . Au terme de la saison, il remporte le championnat avec son équipe. Il remporte également la Currie Cup avec les Blue Bulls lors de la saison 2020-2021, marquant un doublé lors de la finale. Il remporte à nouveau cette compétition la saison suivante. En 2022, Botha est finaliste de l'United Rugby Championship dès la première saison de son équipe dans cette compétition.

Après deux saisons avec les Bulls, il s'engage en 2022 avec le club français du Lyon OU, évoluant en Top 14, pour un contrat de deux saisons.

En équipe nationale

Arno Botha joue avec l'équipe d'Afrique du Sud des moins de 20 ans, dont il est le capitaine dans le cadre du championnat du monde junior 2011. Lors de la compétition, il inscrit sept essais en cinq rencontres, dont un triplé contre les Fidji. Plus tard la même année, il est élu meilleur jeune joueur sud-africain de l'année.

Il est sélectionné pour la première fois avec les Springboks en  par le sélectionneur Heyneke Meyer. Retenu pour participer à la tournée d'automne en Europe, il ne dispute cependant aucun match.

Il est rappelé en sélection au mois de juin de l'année suivante, afin de préparer une série de test-matchs disputée en Afrique du Sud.

Il obtient sa première cape internationale le  à l'occasion d'un match contre l'équipe d'Italie à Durban. Une semaine plus tard, il joue un second test-match face à l'Écosse, mais il est contraint de quitter le terrain au bout de quelques minutes à cause d'une grave blessure au genou, qui lui fait manquer le reste de l'année internationale. Il ne connaîtra par la suite aucune autre sélection, à cause de diverses blessures et de l'importante concurrence à son poste.

En 2016, il est sélectionné avec l'équipe d'Afrique du Sud A, à l'occasion d'une série de deux rencontres contre les England Saxons. Absent lors du premier match, il est ensuite titularisé pour le second.

Palmarès

En club
 Vainqueur de la Currie Cup en 2020-2021 et 2021 avec les Blue Bulls.
 Finaliste de la Currie Cup en 2016 avec les Blue Bulls.
 Vainqueur du  en 2020 avec les Bulls.
 Finaliste de la  en 2021 avec les Bulls.
 Finaliste de l'United Rugby Championship en 2022 avec les Bulls.

Statistiques en équipe nationale

Au , Arno Botha compte  en équipe d'Afrique du Sud, dont deux en tant que titulaire, depuis le  contre l'équipe d'Italie à Durban.

Notes et références

Liens externes

Joueur international sud-africain de rugby à XV
Troisième ligne aile (rugby à XV)
Troisième ligne centre (rugby à XV)
Joueur des Blue Bulls
Joueur des Bulls (rugby à XV)
Joueur des London Irish
Joueur du Munster Rugby
Joueur du Lyon OU
Étudiant de l'université de Pretoria
Naissance en octobre 1991
Naissance au Transvaal

Arno Botha