Teoria generației Strauss-Howe, denumită și Teoria celei de a Patra Cotituri, creată de autorii William Strauss și Neil Howe, descrie un ciclu teoretic al generațiilor din istoria Americii.

Potrivit teoriei, evenimentele istorice sunt asociate cu personaje generaționale recurente (arhetipuri). Fiecare arhetip generațional dezlănțuie o nouă eră (numită cotitură) în care există un nou climat social, politic și economic. Cotiturile au tendința de a dura aproximativ 20–22 de ani. Acestea fac parte dintr-un ciclu larg numit  (care se întinde de obicei pe 80–100 de ani, deși unele  au durat mai mult).

Teoria afirmă că, după fiecare , reapare o criză în istoria Americii, care este urmată de o revenire (apogeu). În timpul acestei redresări, instituțiile și valorile comunitare sunt puternice. În cele din urmă, arhetipurile generațiilor viitoare atacă și slăbesc instituțiile în numele autonomiei și individualismului, ceea ce creează, în cele din urmă, un mediu politic tumultuos care sporește condițiile pentru o altă criză.

Strauss și Howe au pus bazele teoriei lor în cartea Generațiile din 1991, care discută despre istoria Statelor Unite ca o serie de biografii generaționale care datează din 1584. În cartea din 1997  (A patra cotitură), autorii au extins teoria pentru a se concentra pe un ciclu de patru generații și epoci recurente ale unor climate sociale în istoria americană. De atunci, ei au extins conceptul într-o varietate de publicații. Acesta a fost dezvoltat pentru a descrie istoria Statelor Unite, inclusiv a celor Treisprezece Colonii și antecedentelor britanice. Cu toate acestea, autorii au analizat și tendințele generațiilor din alte părți ale lumii și au descris cicluri similare în mai multe țări dezvoltate.

Răspunsul academic la teorie a fost amestecat unii îl aplaudă pe Strauss și pe Howe pentru "teza lor îndrăzneață și plină de imaginație", iar alții critică teoria. Critica s-a concentrat pe lipsa unor dovezi empirice riguroase pentru afirmațiile lor și pe opinia autorilor că grupările generaționale sunt mult mai puternice decât alte grupări sociale, cum ar fi clasa economică, rasa, sexul, religia și partidele politice. Potrivit The New York Times, mulți istorici universitari resping lucrarea lui Strauss & Howe ca fiind "la fel de științific ca astrologia sau ca un text scris de Nostradamus". Teoria generațiilor Strauss-Howe a fost descrisă de unii istorici și jurnaliști ca "pseudostiință" și "un horoscop istoric elaborat, care nu va rezista unui control științific."

Istorie
Parteneriatul între William Strauss și Neil Howe a început la sfârșitul anilor 1980, când ei au început să scrie prima lor carte, Generații, care discută despre istoria Statelor Unite ca o succesiune de biografii generaționale. Fiecare a scris pe teme generaționale: Strauss despre  și recrutarea pentru Războiul din Vietnam, în vreme ce Howe s-a concentrat pe generația GI și programele federale sociale. Strauss  a scris două cărți cu Lawrence Baskir despre modul în care războiul din Vietnam i-a afectat pe  (Șanse și circumstanțe: Proiectul războiului și generația din Vietnam (1978) și Reconcilierea după Vietnam (1977)). Neil Howe a studiat ceea ce el credea a fi misecuvinismul americanilor din anii 1980 si a fost coautor al cărții  în 1988, împreună cu Peter George Peterson. Interesul autorilor față de generații ca subiect mai larg a apărut după ce s-au întâlnit la Washington, DC și au început să discute legăturile dintre fiecare dintre lucrările lor anterioare.

Ei s-au întrebat de ce Boomerii și generația GI au dezvoltat modalități atât de diferite de a privi lumea, precum și despre experiențele formatoare ale acestor generații, care au determinat concepțiile lor diferite. Ei se întrebau și dacă generațiile anterioare au acționat în mod similar, iar cercetările lor au discutat analogii istorice cu generațiile actuale. Ei au descris în cele din urmă un model recurent din istoria anglo-americană a patru tipuri generaționale, fiecare cu o personalitate colectivă distinctă și cu un ciclu corespunzător de patru tipuri diferite de epocă, fiecare cu un climat distinct. Bazele acestei teorii au fost descrise în lucrarea  din 1991. Strauss și Howe și-au detaliat teoria și au actualizat terminologia în The Fourth Turning în 1997. Generations a ajutat la popularizarea ideii că oamenii dintr-o anumită grupă de vârstă tind să aibă în comun un set distinct de credințe, atitudini, valori și comportamente, deoarece toți cresc și înaintează în vârstă într-o anumită perioadă a istoriei.

În Generations (1991) și în The Fourth Turning (1997), ei au discutat despre decalajul dintre generația baby boomers și părinții lor și au anticipat că nu va exista niciun decalaj între mileniali și parintii lor. În 2000, au publicat . O recenzie din New York Times pentru această carte avea titlul: Ce nu este bine cu copiii din ziua de azi? Nimic, și descria mesajul cărții Millennials Rising ca fiind "noi boomerii creștem o cohortă de copii care sunt mai deștepți, mai descurcăreți și mai bine-crescuți decât orice generație dinaintea lor", spunând că cartea complimentează cohorta Baby Boomerilor lăudându-le acestora aptitudinile de parenting.

La mijlocul anilor 1990, autorii au început să primească întrebări despre modul în care cercetarea lor ar putea fi aplicată problemelor strategice din cadrul organizațiilor. Ei au căpătat o reputație de pionieri într-un domeniu în creștere și au început să vorbească frecvent despre munca lor la evenimente și conferințe. În 1999, au înființat LifeCourse Associates, o companie de publishing, prelegeri și consultanță, construită pe teoria lor. În calitate de parteneri în cadrul LifeCourse, aceștia au ținut prelegeri principale, au oferit servicii de consultanță și comunicări personalizate către clienți corporativi, non-profit, guvern și din domeniul educațional. Ei au și scris șase cărți în care afirmă că generația milenialilor transformă diferite sectoare, inclusiv școlile, colegiile, divertismentul și locul de muncă.

La , William Strauss a murit la vârsta de 60 de ani de cancer pancreatic. Neil Howe continuă să extindă LifeCourse Associates și să scrie cărți și articole despre o varietate de subiecte generaționale. În fiecare an,  Howe ține aproximativ 60 de prelegeri, adesea urmate de ateliere personalizate, la colegii, școli elementare și corporații. Neil Howe este consilier de politici publice pentru grupul Blackstone, consilier senior al Coaliției Concord și senior asociat la Centrul pentru Studii Strategice și Internaționale.

Steve Bannon, fostul strateg-șef și consilier prezidențial al lui Donald Trump, este un susținător proeminent al teoriei. Ca documentarist, Bannon a discutat detaliile teoriei generației Strauss-Howe în Generation Zero. Potrivit istoricului David Kaiser, care a fost consultat  pentru acest film,  Generation Zero "s-a concentrat pe aspectul cheie al teoriei lor, ideea că istoria americană a fost marcată de o criză sau de o a patra cotitură", care a distrus o veche ordine și a creat una nouă". Kaiser a spus că Bannon este "foarte familiarizat cu teoria crizei a lui Strauss și Howe și s-a gândit să o folosească pentru a atinge anumite obiective de ceva timp". Un articol din februarie 2017 din Business Insider intitulat: "" comenta: "Bannon pare să încerce să înfăptuiască a patra cotitură".

Lucrări
Lucrarea lui Strauss și Howe combină istoria cu profeția. Acestea au furnizat informații istorice privind generațiile vieții și ale trecutului și au făcut diverse predicții. Multe dintre previziunile lor se refereau la generația milenială, care erau copii mici atunci când și-au început activitatea, lipsind astfel date istorice semnificative. În prima lor carte Generații (1991), Strauss și Howe descriu istoria SUA ca o succesiune a biografiilor generațiilor anglo-americane de la 1584 până în prezent și descriu un ciclu teoretic recurent de generații în istoria americană. Autorii prezintă un model de patru faze repetate, tipuri de generații și un ciclu recurent de treziri spirituale și crize seculare, de la coloniile fondatoare ale Americii până în prezent.

În 1997, autorii au publicat The Fourth Turning: A Prophecy American, care dezvoltă ideile prezentate în  și și-a extins ciclurile înapoi la începutul secolului al XV-lea. Autorii au început să folosească nume mai colorate pentru arhetipurile generaționale de ex. "Civicii" au devenit "Eroii" (pe care ei i-au aplicat generației mileniale), "Adaptivii" au devenit "Artiști" și termenii "cotitură" și "saeculum" pentru ciclurile generațiilor. Titlul este o referire la ceea ce prima lor carte numea o perioadă de criză, pe care se așteptau să o repete la scurt timp după trecerea în noul mileniu.

Definirea unei generații
Strauss și Howe definesc o generație socială ca ansamblu al tuturor oamenilor născuți de-a lungul unei perioade de aproximativ douăzeci de ani sau de-a ungul unei faze a vieții: copilărie, vârstă tânără, vârstă mijlocie și vârstă înaintată. Generațiile sunt identificate (de la prima naștere până la ultima) prin căutarea unor grupuri de cohorte de această lungime care împărtășesc trei criterii. În primul rând, membrii unei generații împărtășesc ceea ce autorii numesc o locație de vârstă în istorie: aceștia se confruntă cu evenimente istorice și cu tendințe sociale cruciale în perioada în care se află în aceeași fază a vieții. În această perspectivă, membrii unei generații sunt modelati în mod durabil de epocile pe care le întâlnesc la vârsta copilăriei și a tinereții adulte, și împărtășesc anumite credințe și comportamente comune. Conștient de experiențele și trăsăturile pe care le împărtășesc cu tovarășii lor, membrii unei generații ar împărtăși, de asemenea, un sentiment de apartenență comună percepută la acea generație.

Ei și-au întemeiat definiția unei generații pe opera unor scriitori și gânditori sociali, de la scriitori străini precum Polybius și Ibn Khaldun la teoreticieni sociali moderni precum José Ortega y Gasset, Karl Mannheim, John Stuart Mill, Émile Littré, Auguste Comte, și François Mentré.

Cotituri
În timp ce scriau lucrarea , Strauss și Howe descriu un model teoretic în generațiile istorice pe care le-au examinat, despre care se spune că gravitau în jurul unor evenimente generaționale pe care le numesc cotituri. În  și, mai detaliat, în , ei descriu un ciclu de epoci sau climate sociale în patru etape, pe care ei le numesc "cotituri". Acestea sunt: "Apogeul", "Deșteptarea", "Destrămarea" și "Criza".

Apogeul ()
Potrivit lui Strauss și lui Howe, prima cotitură este Apogeul, care apare după o Criză. În timpul Apogeului, instituțiile sunt puternice și individualismul este slab. Societatea este încrezătoare în direcția în care se îndreaptă la nivel colectiv, dar cei din afara centrului majoritar se simt de multe ori marginalizați sau sub o presiune conformistă.

Potrivit autorilor, cea mai recentă cotitură de Apogeu a fost perioada de imediat după încheierea celui de al Doilea Război Mondial, începând din 1946 și terminând cu asasinarea lui John F. Kennedy pe .

Deșteptarea ()
Conform teoriei, a doua cotitură este Deșteptartea. Aceasta este o epocă în care instituțiile sunt atacate în numele autonomiei personale și spirituale. Chiar când societatea atinge progresul public maxim, oamenii devin  brusc obosiți de disciplina socială și doresc să recupereze un sentiment de "conștiință de sine", "spiritualitate" și "autenticitate personală". Tinerii activiști privesc precedentul Apogeu ca pe o eră de sărăcie culturală și spirituală.

Strauss & Howe declară că cea mai recentă Deșteptare a Statelor Unite a fost "Revoluția conștiinței", care a izvorât din revoltele studențești și din orașe de la mijlocul anilor 1960, și până la revoltele fiscale de la începutul anilor 1980.

Destrămarea ()
Potrivit lui Strauss și Howe, a treia cotitură este Destrămarea. Starea de spirit a acestei epoci, spun ei, este în multe privințe contrariul unui Apogeu: instituțiile sunt slabe și nesigure, în timp ce individualismul este puternic și înfloritor. Autorii spun că Apogeele vin după Crize, când societatea dorește să coalizeze și să construiască și să evite moartea și distrugerea crizei anterioare. Destrămările vin după Deșteptări, atunci când societatea dorește să se atomizeze și să se bucure. Ei spun că cea mai recentă Destrămare din SUA a început în anii 1980 și include  și .

Criza ()
Potrivit autorilor, a patra cotitură este o Criză. Aceasta este o eră a distrugerii, care implică adesea războaie sau revoluție, în care viața instituțională este distrusă și reconstruită ca răspuns la o amenințare percepută pentru supraviețuirea națiunii. După criză, autoritatea civică revine, redirecționarea expresiei culturale către scop comunitar și oamenii încep să se situeze ca membri ai unui grup mai larg.

Autorii spun că precedenta a patra cotitură a SUA a inceput cu crahul Wall Street din 1929 și a culminat cu sfârșitul celui de al Doilea Război Mondial. Generația GI (pe care ei o numesc arhetip eroic, născută între 1901 și 1924) a ajuns la maturitate în această epocă. Ei spun că încrederea, optimismul și perspectivele lor colective au reprezentat climatul social al acelei ere. Autorii afirmă că generația milenialilor (pe care ei o descriu tot ca arhetip eroic, născută din 1982 până în 2004) prezintă multe trăsături similare cu cele ale tineretului GI, pe care îl descriu ca incluzând: creșterea angajamentului civic, îmbunătățirea comportamentului și încrederea colectivă.

Ciclu
Autorii descriu fiecare cotitură ca având durata de aproximativ 20–22 de ani. Patru cotituri alcătuiesc un ciclu complet de aproximativ 80 până la 90 de ani, pe care autorii îl numesc Saeculum, după cuvântul latin care înseamnă "o viață umană lungă" și "un secol natural".

Schimbările generaționale modelează ciclul de cotituri și determină periodicitatea acestuia. Pe măsură ce fiecare generație trece în faza viitoare (și își asumă un nou rol social), starea și comportamentul societății se schimbă fundamental, dând naștere unei noi schimbări. Prin urmare, există o relație simbiotică între evenimentele istorice și personalitățile generaționale. Evenimentele istorice formează generații în copilărie și în adulții tineri; atunci, ca părinți și lideri în mijlocul vieții și în vârstă, generațiile, la rândul lor, formează istoria.

Fiecare dintre cele patru cotituri are un climat social distinct care se repetă la fiecare . Strauss și Howe descriu aceste răsturnări drept "anotimpurile istoriei". La o extremă este Deșteptarea, care este analogă verii, iar la cealaltă extremă este Criza, care este analogă cu iarna. Cotiturile dintre ele sunt anotimpuri de tranziție, Apogeul și Destrămarea sunt similare primăverii și, respectiv, toamnei. Strauss și Howe au discutat 26 de cotituri teoretice în peste 7  din istoria anglo-americană, începând cu anul 1435 până astăzi.

Miezul ideilor lui Strauss & Howe este o alternanță de bază între două tipuri diferite de epoci, crize și deșteptări. Ambele sunt epoci definitorii în care oamenii observă că evenimentele istorice le modifică radical mediul social. Crizele sunt perioade marcate de tulburări seculare majore, când societatea se concentrează asupra reorganizării lumii exterioare a instituțiilor și a comportamentului public (se spune că ultima criză americană era perioada cuprinsă între Marea Depresiune și al Doilea Război Mondial). Deșteptările sunt perioade marcate de reînnoire culturală sau religioasă, când societatea se concentrează pe schimbarea lumii interioare a valorilor și a comportamentului personal (ultima deșteptare americană a fost "Revoluția conștiinței" din deceniile anilor 1960 și 1970).

În timpul crizelor, pericolul mare provoacă un consens social, o etică a sacrificiului personal și o ordine instituțională puternică. În timpul deșteptării, apare o etică a individualismului, iar ordinea instituțională este atacată de noi idei sociale și agende spirituale. Potrivit autorilor, la fiecare optzeci la nouăzeci de ani durata unei lungi vieți umane apare o criză națională în societatea americană. Aproximativ la jumătatea distanței până la următoarea criză, apare o deșteptare culturală (istoric, acestea au fost deseori numite "Mari Deșteptări").

În descrierea acestui ciclu de crize și deșteptări, ele se bazează pe activitatea altor istorici și a specialiștilor în științe sociale care au discutat cicluri lungi în istoria americană și europeană. Ciclul crizelor corespunde unor cicluri lungi de războaie identificate de către cercetători precum Arnold J. Toynbee, Quincy Wright și LL Ferrar Jr. și cu ciclurile geopolitice identificate de William R. Thompson și George Modelski. Strauss și Howe spun că ciclul lor de deșteptări corespunde lucrării lui Anthony Wallace cu privire la mișcările de revitalizare; se mai spune că crizele și deșteptările recurente corespund ciclurilor în doi timpi din politică (Walter Dean Burnham, Arthur Schlesinger Sr. și Jr. ), afaceri externe (Frank L. Klingberg) și economie (Nikolai Kondratieff) ca și în cazul oscilațiilor pe termen lung în ceea ce privește criminalitatea și abuzul de substanțe.

Arhetipurile
Autorii spun că două tipuri diferite de eră și două locații de vârstă formativă asociate cu ele (copilărie și tinerețe adultă) produc patru arhetipuri generaționale care se repetă secvențial, în ritm cu ciclul crizelor și deșteptărilor. În , ei denumesc aceste patru arhetipuri idealist, reactiv, civic și adaptiv. În  (1997), ei schimbă această terminologie în Profet, Nomad, Erou și Artist. Ei spun că generațiile din fiecare arhetip nu numai că au o vârstă-locație comună în istorie, ci și unele atitudini fundamentale față de familie, risc, cultură și valori și angajament civic. În esență, generațiile formate de experiențe asemănătoare ale vieții timpurii dezvoltă personalități colective similare și urmează traiectorii de viață similare. Până în prezent, Strauss și Howe au descris 25 de generații în istoria anglo-americană, fiecare cu un arhetip corespunzător. Autorii descriu arhetipurile după cum urmează:

Profeții

Generațiile de Profeți (Idealiști) încep copilăria într-o vreme de Apogeu, o vreme de viață comunitară puternică și de consens în jurul unei noi ordini sociale. Profeții cresc drept copiii din ce în ce mai răsfățați ai acestei epoci postcriză, se maturizează tineri cruciați autocentrați ai unei deșteptări, se concentrează asupra moralei și principiilor la mijlocul vieții și ajung ca vârstnici care conduc o altă criză. Exemple: generație transcendentală, generație misionară, baby boomers.

Nomazii
Generațiile de Nomazi (reactivi) încep copilăria în timpul unei Deșteptări, o vreme de idealuri sociale și de programe spirituale, atunci când adulții tineri atacă cu pasiune ordinea instituțională stabilită. Nomazii cresc drept copii sub-protejați în timpul acestei deșteptări, se maturizează ca tineri adulți alienați, post-deșteptare, devin lideri pragmatici la mijlocul vieții în timpul unei crize și îmbătrânesc ca vârstnici rezistenți postcriză. Exemple: generația aurită, generația pierdută, generația X.

Eroii

Eroii (civicii) intră în copilărie după o Deșteptare, în timpul unei Destrămări, o vreme de pragmatism individual, de autonomie personală și laissez-faire. Eroii cresc drept copii din ce în ce mai protejați după Deșteptare, se maturizează ca tineri adulți optimiști orientați spre echipă în timpul unei crize, devin energici și încrezători la vârsta mijlocie, și ajung vârstnici cu putere politică, atacați de o altă Deșteptare. Exemple: generația GI, milenialii.

Artiștii
Artiștii (adaptivii) intră în copilărie după o Destrămare, în timpul unei Crize, o perioadă în care mari pericole diminuează complexitatea socială și politică în favoarea consensului public, a instituțiilor agresive și a unei etici a sacrificiului personal. Artiștii cresc supraprotejați de adulții preocupați de criză, se maturizează ca adulți tineri socializați și conformiști ai unei lumi postcriză, ajung în viața mijlocie lideri orientați către proces în timpul unei Deșteptări și devin vârstnici empatici post-Deșteptare.

Exemple: generație progresistă, generația tăcută, generația Z

Rezumat
 O viață medie este de 80 de ani și constă din patru perioade de ~ 20 de ani
 Copilărie → Tânăr adult → Vârstă medie → Bătrânețe
 O generație este un grup de oameni născuți la fiecare 20 de ani
 Baby Boomers → Gen X → Mileniali → Homelanders
 Fiecare generație are experiența a patru cotituri la fiecare ~ 80 de ani
 Apogeu → Deșteptare → Destrămare → Criză
 O generație este considerată "dominantă" sau "recesivă" în funcție de cotitura trăită în tinerețea adultă. Dar, pe măsură ce o generație de tineri se maturizează și își definește personalitatea sa colectivă, un arhetip generațional opus se află la vârful său de putere la vârsta mijlocie.
 Dominant: comportament independent + atitudini în definirea unei ere
 Recesiv: rol dependent în definirea unei ere
 Generații dominante
 Profeții: Deșteptarea ca adulți tineri. Deșteptarea, definită: Instituțiile sunt atacate în numele autonomiei personale și spirituale
 Eroii: Criza ca adulți tineri. Criza, definită: Viața instituțională este distrusă și reconstruită ca răspuns la o amenințare percepută pentru supraviețuirea națiunii
 Generații recesive
 Nomazii: Destrămarea ca adulți tineri. Destrămarea, definită: Instituțiile sunt slabe și nesigure, individualismul este puternic și înfloritor
 Artiștii: Apogeul când devin adulți tineri. Apogeul, definit: Instituțiile sunt puternice și individualismul este slab

Timpul de generații și răsturnări

Notă (0): Strauss și Howe stabilesc datele de începere și sfârșit de cotitură nu pe durata anilor generațiilor, ci când generația anterioară ajunge la vârstă adultă. O generație "de vârstă" este semnalată de un "eveniment declanșator" care marchează punctul de schimbare sfârșitul unei cotituri și începutul uneia noi. De exemplu, "evenimentul declanșator" care a marcat maturizarea pentru Generația Baby Boom a fost asasinarea lui John F. Kennedy. Aceasta a marcat sfârșitul unei prime cotituri și începutul unei a doua. Din acest motiv, datele de început și de sfârșit nu se potrivesc exact cu anii de naștere generaționali, ci au tendința de a începe și de a se încheia câțiva ani după ce generațiile au trecut. Acest lucru explică, de asemenea, de ce o generație este descrisă că a "intrat în copilărie" într-o anumită cotitură, mai degrabă decât "s-a născut în timpul" unei anumite cotituri.

Notă (1): Potrivit lui Strauss și lui Howe, tipurile lor de generații au apărut în istoria anglo-americană într-o ordine fixă de mai bine de 500 de ani, cu o singură perturbare, care a avut loc în Saeculumul Războiului Civil. Ei spun că motivul pentru acest lucru se datorează faptului că, potrivit graficului, Războiul Civil a venit cu aproximativ zece ani prea devreme; generațiile adulte au permis celor mai rele aspecte ale personalităților lor generaționale să iasă în prim plan; iar progresiștii au crescut traumatizați, și nu înnobilați, așa cum ar fi trebuit. Ca urmare, în acest ciclu, nu există o generație de eroi.

Notă (2): Strauss și Howe au folosit inițial numele "Generația a 13-a" în cartea , care a fost publicată cu doar câteva săptămâni înainte ca Douglas Coupland să publice , dar ulterior au adoptat termenul "Generația X". Generația este astfel numerotată, deoarece este a treisprezecea generație în viață de la Independența Americană (numărătoare înapoi până la Benjamin Franklin).

Notă (3): Deși nu există încă un nume universal acceptat pentru această generație, "milenialii", un termen pe care Strauss și Howe l-au inventat, a devenit cel mai răspândit. Alte denumiri folosite în legătură cu aceasta sunt generația Y (cum este generația care urmează generației X) și "generația netă".

Notă (4): Noua generație silențioasă a fost un nume propus de Howe și Strauss în istoria lor demografică a Americii, , pentru a descrie persoanele ale căror ani de naștere au început la mijlocul anilor 2000, cu un punct final în jurul anului 2020. Howe îi numește acum "generația Homeland" deoarece au intrat în copilărie sub măsurile de protecție ale Departamentului Homeland Security.

Notă (5): Nu există un acord coerent între participanții la consiliul de discuții al IV-lea Turning, că 9/11 și războiul împotriva terorii se află pe deplin într-o eră de criză. Lipsa oricărei încercări de restrângere a cheltuielilor de consum prin impozite sau raționamente și reducerile fiscale ale timpului sugerează că orice eră de criză poate să fi început, dacă este deloc, mai târziu, ca după uraganul Katrina sau spargerea financiară din 2008 .

Lungimea de bază a ambelor generații și a tocăturilor - aproximativ douăzeci de ani - derivă din lungi vieți sociale și biologice determinate.     ] Acesta este motivul pentru care a rămas relativ constant de-a lungul secolelor.  Unii au susținut că creșterea rapidă a tehnologiei în ultimele decenii scurtează durata unei generații.  Potrivit lui Strauss și lui Howe, însă, acest lucru nu este cazul. Atâta timp cât tranziția la vârsta adultă are loc în jurul vârstei de 20 de ani, trecerea la viața mijlocie în jurul vârstei de 40 de ani și trecerea la vârsta înaintată în jurul vârstei de 60 de ani, se spune că lungimea de bază a ambelor generații și răsturnări vor rămâne aceleași.

În cartea sa The Fourth Turning, cu toate acestea, Strauss și Howe spun că limitele exacte ale generațiilor și răsturnărilor sunt neregulate. Ritmul generațional nu este ca anumite cicluri simple, anorganice în fizică sau astronomie, unde timpul și periodicitatea pot fi prezise la cel de-al doilea. În schimb, seamănă cu ciclurile complexe, organice ale biologiei, unde intervalele de bază suferă, dar timpul exact este greu de prevăzut. Strauss și Howe compară ritmul saecular cu cele patru anotimpuri, despre care se spune că apar în aceeași ordine, dar cu un timp ușor diferit. La fel cum iarnă poate veni mai devreme sau mai târziu, și să fie mai mult sau mai puțin sever în orice an, același lucru este valabil pentru o a patra întoarcere în orice saeculum dat.

Poziția actuală a Statelor Unite în ciclu
Potrivit lui Strauss și Howe, există multe amenințări potențiale care ar putea alimenta un sentiment din ce în ce mai mare de urgență publică în ceea ce privește progresul a patra transformare, inclusiv un atac terorist, un colaps financiar, un război major, o criză a proliferării nucleare, lipsa de energie sau noi războaie civile. Ciclul de generații nu poate explica rolul sau calendarul acestor amenințări individuale. Nici nu poate explica marile evenimente ale istoriei, cum ar fi bombardarea lui Pearl Harbor, asasinarea președintelui Kennedy sau 9/11 . Ceea ce poate face ciclul generațional, în opinia lui Strauss și Howe, este explicația modului în care societatea ar putea răspunde la aceste evenimente în diferite epoci. Este răspunsul, nu evenimentul inițial, care definește o epocă conform teoriei. Potrivit lui Strauss și Howe, perioada de criză durează aproximativ 20 de ani.

Recepție critică
Reluarea lui Strauss și Howe a istoriei printr-o lentilă generațională a primit recenzii mixte. Mulți comentatori au lăudat autori pentru ambiția, erudiția și accesibilitatea acestora. De exemplu, fostul vicepreședinte american Al Gore, care a absolvit Universitatea Harvard împreună cu dl Strauss, a numit Generațiile: Istoria viitorului Americii, între anii 1584 și 2069, cea mai stimulativă carte din istoria americană pe care o citea vreodată. El chiar a trimis o copie fiecărui membru al Congresului.  Teoria a influențat în domeniul studiilor de generații, al marketingului și al managementului afacerilor. Cu toate acestea, a fost criticat de mai mulți istorici și de unii oameni de știință politică și de jurnaliști ca fiind extrem de determinist, non-falsificabil și neacceptat de dovezi riguroase.

Generații: Istoria viitorului Americii, 1584 - 2069
După publicarea primelor cărți Generații, Martin Keller, profesor de istorie la Universitatea Brandeis, a spus că autorii "și-au făcut temele". El a spus că teoria lor ar putea fi văzută ca pop-sociologie și că va "veni pentru mult mai multe critici ca istorie. Dar este aproape întotdeauna adevărat că cu cât lărgi mai mult plasa, cu atât mai multe găuri va avea. Și admir [îndrăzneala autorilor]. "  Sociologul Harvard, David Riesman, a spus că cartea a arătat o "înțelegere impresionantă a multor biți teoreticieni și istorici". Suplimentul literar Times a numit-o "fascinantă" și "cam vagă și plauzibilă ca predicțiile astrologice".  Editorii săptămânali au numit-o "la fel de lătrată ca un horoscop de ziar".

A patra întoarcere
În revistă pentru Boston Globe, istoricul David Kaiser a numit The Fourth Turning "o schiță provocatoare și extrem de distractivă a istoriei americane, Strauss și Howe au luat un joc de noroc". "Dacă Statele Unite vor face calm până în 2015, munca lor se va sfârși în istoria ashcanului, dar dacă au dreptate, ei își vor lua locul printre marii profeți americani".  Kaiser a susținut de atunci că se pare că au avut loc previziunile lui Strauss și Howe privind criza viitoare, invocând evenimente precum 9/11,  criza financiară din 2008  și recenta criză politică.

Kaiser a încorporat teoria lui Strauss și Howe în două lucrări istorice ale propriei sale tragedii americane: Kennedy, Johnson, și originea războiului din Vietnam (2000) și No End Save the Victory: Cum FDR a condus națiunea în război (2014).   Michael Lind, un istoric și cofondator al Fundației New America, a scris că The Fourth Turning (1997) a fost vagă și a intrat în domeniul " pseudoscienței "; "cele mai multe predicții ale autorilor despre viitorul american se dovedesc a fi la fel de vagi ca și cele ale cookie-urilor de noroc".   Lind a spus că teoria este, în esență, " non-falsificabilă " și "mistică", deși credea că autorii au avut unele cunoștințe despre istoria modernă a Americii.

Pentru The New York Times în 2017, jurnalistul câștigător al Pulitzer, Jeremy Peters, a scris că "mulți istorici universitari resping cartea ca fiind științifică, ca astrologie sau un text Nostradamus".

Sean Wilentz, profesor de istorie americană la Universitatea Princeton, a spus: "Este doar o înflăcărare. Este o ficțiune, este totul făcut ", a spus Wilentz despre modelele istorice ciclice. Nu e nimic pentru ei. Sunt doar invenții. "

Al 13-lea Gen
În 1993, Andrew Leonard a revizuit cartea a 13-a Gen: Abort, Retry, Ignoră, Fail? . El a scris "ca autorii (Strauss și Howe) atacă necontenit cultura abuzivă a copiilor abuzivi din anii 1960 și anii '70 și se bucură de insultă după insultarea propriei lor generații - caricatura Baby Boomers ca contra-culturale, cu părul lung, hedonisti obsedati de sex - agendele lor reale incepe sa se repete. Acea agendă devine clară în parte din lista lor de dorințe cu privire la felul în care a 13-a generație ar putea influența viitorul: "13ers vor inversa direcțiile culturale frenetice și centrifuge din anii lor mai tineri. Acestea vor curăța divertismentul, vor de-diversifica cultura, vor reinventa simbolurile de bază ale unității naționale, vor reafirma ritualurile de legare a familiei și a vecinătății și vor restabili barierele pentru a amorti comunitățile de răsturnări nedorite. "

Din nou, în 1993, scrisul pentru The Globe and Mail, Jim Cormier a revizuit aceeași carte: "Boomerii auto-descriși Howe și Strauss nu adaugă un strat profund de analiză la observațiile anterioare ale presei pop. Dar, pentru a face o trecere în revistă mai amănunțită a problemelor și preocupărilor grupului pe care ei îl numesc "13ers", au creat un grund valoros pentru alți fogei care se simt serios în afara contactului. Cormier a scris că autorii "au ridicat cât mai multe întrebări noi ca răspunsuri despre generația care nu vrea să fie o generație. Dar cel puțin ei au făcut un efort onest, empatic și binevoitor de a pune capăt decalajului amar dintre douăzeci și șaptezeci de ani ".

În 1993, Charles Laurence la London Daily Telegraph a scris că, în al 13-lea, Strauss și Howe au oferit acestei generații de tineri "o definiție relativ neutră ca a 13-a generație americană de la părinții fondatori".  Conform revizuirii lui Alexander Ferron din revista Eye, "al 13-lea Gen este cel mai bine citit ca lucrarea a doi istorici de vârf. În timp ce agenda sa este cea de-a 13-a generație, ea poate fi văzută și ca o istorie incredibil de bine scrisă și exhaustivă a Americii între anii 1960 și 1981 - examinând epoca prin tot, cu excepția subiecților istorici tradiționali (război, politică, foamete etc). "

În anul 2011, Jon D. Miller, la studiul longitudinal al tineretului american, finanțat de Fundația Națională de Științe  scris că definiția anilor de naștere (1961-1989) a " Generației X " ("Al 13-lea gen") utilizate pe scară largă în literatura populară și academică.

Millenniali în creștere
David Brooks a revizuit cartea de urmărire despre următoarea generație intitulată Millennials Rising (2000). " Millennials " este un termen inventat de Strauss și Howe.  Brooks a scris: "Aceasta nu este o carte bună, dacă prin bine înțelegeți tipul de carte în care autorii au analizat riguros probele și au sprijinit cu atenție afirmațiile lor cu date. Dar este o carte foarte bună. Este plin cu nuggeturi interesante. Este scris în mod intens. Și dacă te scapi de mumbo-jumbo de generație, iluminează schimbările care par să aibă loc. "  Mai mult, Brooks a scris că generațiile nu sunt tratate în mod egal: "Practic, sună ca și cum America are cele două generații cele mai mari la fiecare capăt al scării de vârstă și două crummiestare în mijloc".

În 2001, recenzorul Dina Gomez a scris în NEA Today că își dau cazul "convingător", cu "analiză interesantă a culturii populare", dar a recunoscut că "supra-generalizează". Gomez a argumentat că este "greu să reziste viziunii sale pline de speranță pentru copiii noștri și viitorul nostru".

Millennials Rising atribuie celor Millenniali șapte "trăsături esențiale": speciale, adăpostite, încrezători, orientate spre echipă, convenționale, presate și realizate. Un raport al Croniciei pentru Învățământul Superior din 2009 a comentat că Howe și Strauss au bazat aceste trăsături fundamentale pe un "amestec de referate, statistici și referințe pop-culturale" și pe sondajele a aproximativ 600 de seniori din județul Fairfax din Virginia, un județ bogat cu venitul median al gospodăriei aproximativ de două ori mai mare decât media națională. Raportul la descris pe Millennials Rising ca pe o "revoluție a știrilor bune" făcând "previziuni profunde" și descriind Mileniile drept "urmași ai regulilor care erau angajați, optimizați și îndrăgostiți", comentând "cartea a dat educatorilor și zeci de milioane de părinți, un sentiment cald, spunând care nu ar vrea să audă că copiii lor sunt deosebiți? "

General
În 1991, Jonathan Alter a scris în The Newsweek că Generații era o "analiză provocatoare, erudită și angajată a ritmurilor vieții americane". Cu toate acestea, a crezut că a fost, de asemenea, un "horoscop istoric elaborat, care nu va rezista niciodată controlului științific". El a continuat: "aceste personalități secvențiale" sunt adesea prostești, dar cartea oferă o serie de dovezi noi că istoria americană este într-adevăr ciclică, așa cum a argumentat de mult Arthur Schlesinger Jr. " Dar el sa plâns: "Granițele generaționale sunt clar arbitrare. Autorii se alătură tuturor celor născuți din 1943 până la sfârșitul anului 1960 (Baby Boomers), un grup ale cărui două extreme au puține în comun. Și previziunile sunt ușoare și nesăbuite. " El a concluzionat: "Atât de distractiv și informativ, adevărul despre generalizările generaționale este că ele nu sunt, în general, satisfăcătoare".  Arthur E. Levine, fost președinte al Colegiului Profesorilor din Universitatea Columbia, a declarat: "Imaginile generațiilor sunt stereotipuri. Există unele diferențe care stau în evidență, dar există mai multe asemănări între elevii din trecut și prezent. Dar dacă ați scris o carte care să spună asta, cât de interesantă ar fi aceasta? "

Ca răspuns la criticile pe care le au despre stereotipul sau generalizarea tuturor membrilor unei generații, autorii au spus: "Nu am încercat niciodată să spunem că orice generație individuală va fi monocromatică. Se va include în mod evident tot felul de oameni. Dar, pe măsură ce vă uitați la generații ca unități sociale, considerăm că este cel puțin la fel de puternic și, în opinia noastră, mult mai puternic decât alte grupări sociale, cum ar fi clasa economică, rasa, sexul, religia și partidele politice. "

Gerald Pershall a scris în 1991: " Generațiile sunt garantate că vor atrage pop-istoria și pop-urile pop-science. Printre istoricii profesioniști, se confruntă cu o vânzare mai dură. Specialiștii de epocă vor rezista ideii că perioada lor este asemănătoare cu altele. Teoriile mistuitoare ale istoriei sunt mult timp în modă în sălile de iederă, iar lipsa autorităților academice nu le va ajuta cauza. Cvartetul generațional este "prea lejer" și "prea curat", spune un istoric Yale. "Predicția este pentru profeți", a criticat William McLoughlin (fost profesor de istorie la Brown), care a spus că este greșit să creadă că "dacă puneți suficiente date împreună și aveți suficiente diagrame și grafice, ați făcut istoria într-o știință. " El a mai spus că cartea ar putea primi o recepție mai prietenoasă în departamentele de sociologie și științe politice decât departamentul de știință.

Sociologul David Riesman și politologul Richard Neustadt au oferit o laudă puternică, dacă este calificată. Riesman a descoperit în lucrare o "înțelegere impresionantă a multor biți teoreticieni și istorici", iar Neustadt a spus că Strauss și Howe "pun întrebări blestemate importante și îi onorez".

În 1991, scriitorul și scriitorul New York Times, Jay Dolan, au criticat generațiile pentru că nu vorbeau mai mult despre clasă, rasă și sex, cărora Neil Howe le-a răspuns că "sunt probabil generalizări nu la fel de eficiente ca o generație pentru a spune ceva despre modul în care gândesc oamenii comporta. Unul dintre lucrurile pe care trebuie să le înțelegem este că majoritatea istoricilor nu privesc niciodată istoria în termeni de generații. Ei preferă să spună istoria ca un șir de lideri în vârstă de 55 de ani care întotdeauna tind să gândească și să se comporte în același fel - dar ei nu au și nu au niciodată. Dacă te uiți la felul în care conducătorii americanilor de 55 de ani acționau în anii 1960 - știi, ebulicitatea și încrederea JFK și LBJ și Hubert Humphreys - și le comparați cu liderii de azi din Congres - indecizia, lipsa siguranței - cred că ar trebui să fiți de acord că persoanele de 55 de ani nu acționează întotdeauna în același mod și că aveți de-a face cu forțe generatoare puternice la locul de muncă, care explică de ce o generație de veterani de război, eroi de război, iar o altă generație care a ajuns la vârstă în circumstanțe foarte diferite tind să aibă instincte foarte diferite despre a acționa în lume ".

Răspunzând criticii din 1991, Bill Strauss a acceptat faptul că unii istorici ar putea să nu le placă teoria lor, pe care au prezentat-o ca o nouă paradigmă pentru a privi istoria americană, care au satisfăcut necesitatea unei viziuni unificatoare a istoriei americane:  În 2006, Frank Giancola a scris un articol în Planificarea resurselor umane care a declarat că "accentul pus pe diferențele generaționale nu este în general confirmat de cercetarea empirică, în ciuda popularității sale".

În 2016 a fost publicat un articol care explică diferențele dintre generații, observate cu poziția angajatorului, prin dezvoltarea condițiilor de muncă inițiate de angajator.  Această evoluție se datorează concurenței firmelor de pe piața muncii pentru a primi mai mulți lucrători cu înaltă calificare. Noile condiții de lucru ca produs pe piață au un ciclu de viață clasic al produselor și, atunci când devin așteptări standard, răspândite, se schimbă în mod corespunzător.

O critică a teoriei lui Strauss și a lui Howe și a studiilor de generații este că concluziile sunt excesive și nu reflectă realitatea fiecărei persoane din fiecare generație, indiferent de rasă, culoare, origine națională, religie, sex, vârstă, dizabilitate sau informații genetice .   De exemplu, Hoover a citat cazul Millennials scriind că "comentatorii au tendința să plesnească eticheta Mileniului pe adolescenți albi și bogați care realizează lucruri grozave pe măsură ce cresc în suburbii, care se confruntă cu anxietate atunci când se adresează colegilor super-selective și care mulŃumesc cu ușurinŃă, pe măsură ce părinŃii lor cu elicopterul se mișcă liniștitor deasupra lor. Eticheta tinde să nu apară în randamentele adolescenților care se întâmplă să fie minorități sau săraci sau care nu au câștigat niciodată o oră de ortografie. De asemenea, termenul nu se referă adesea la studenți din marile orașe și orașe mici, care nu sunt nimic cum ar fi Fairfax County, Va. Sau care nu au cunoștințe tehnologice. Sau care se luptă pentru a finaliza liceul. Sau care niciodată nu ia în considerare colegiu. Sau cine comit crime. Sau care suferă de prea puțin sprijin parental. Sau care renunță la colegiu. Și ei nu sunt Millenniali? "

În cartea lor " Millennials Rising " din 2000 , ei au adus atenție copiilor mileniului imigranților din Statele Unite "care se confruntă cu provocări dificile".  Ei au scris că "o treime nu au asigurări de sănătate, trăiesc sub pragul sărăciei și locuiesc în locuințe supraaglomerate".

Într-un articol din februarie 2017 din Quartz, doi jurnaliști au comentat această teorie: "este prea vagă pentru a fi dovedită greșită și nu a fost luată în serios de majoritatea istoricilor profesioniști. Dar este imperativ superficial și dezvăluie într-o oarecare măsură cum a evoluat istoria Americii de la fondarea sa ".

Într-un articol din Politico din aprilie 2017, David Greenberg, profesor de istorie și studii media la Rutgers, a descris teoria generației Strauss-Howe ca fiind "teorii de crackpot".

Un articol din 2017 din Quartz descria teoria generației Strauss-Howe drept "pseudosciență".

În cultura populară
Muzicianul american electronic Oneohtrix Point Niciodată nu a fost inspirat de The Fourth Turning pentru conceptul albumului său 2018 Age Of și a instalației sale de însoțire MYRIAD .

Vezi si

 Recurgerea istorică
 Criza politică la mijlocul vieții
 Cliodynamics
 Teoria ciclică
 Kondratiev val
 Teoria lui Olduvai
 Peter Turchin - cercetător în domeniul cliodinamicii care a declarat că, pe baza tendințelor anterioare, instabilitatea politică va crește în anii 2020 .
 Ciclul populației
 Teoria ciclului social

Referințe

Bibliografie

linkuri externe

 Forum de discuții al teoriei generației Strauss și Howe
Teorii ale istoriei
Demografică
Generații culturale
1991 în introduceri
Pages with unreviewed translations

Teoria generațiilor Strauss–Howe


O WTA Tour de 1998 foi a turnê de elite do tênis feminino profissional organizado pela Women's Tennis Association (WTA) para a temporada de 1998.

O WTA Tour de 1998 incluiu os quatro torneios Grand Slam, o WTA Championships e os eventos WTA Tier I, Tier II, Tier III e Tier IV. Os torneios da ITF não faziam parte do WTA Tour, embora atribuíssem pontos para o WTA World Ranking.

Ranking de final de ano
Lista das 20 primeiras do ranking de final de ano da WTA de 1998 em competições de simples e duplas:

Ver também
 Temporada do Grand Prix de tênis de 1998
 Associação de Tênis Feminino (WTA)
 Federação Internacional de Tênis (ITF)

Ligações externas
 WTA Tournaments - 1998 WTA

1998
W
Temporadas da WTA

Temporada da WTA de 1998


Glazba u 1985. godini.

Svijet

Izdanja
Objavljeni studijski, koncertni i kompilacijski albumi, singlovi, maksi singlovi, EP-ovi.
Za poznate glazbenike koje su tad objavili djelo, ali nisu ga objavili nosaču zvuka kod izdavačke kuće, nego u vlastitom izdanju, to ulazi ovdje. Isto vrijedi i za one glazbenike koji (ni)su djelovali u doba kad nije bilo nosača zvuka, nego su djelo objavili u pisanom obliku.

Koncertne turneje
Održane koncertne turneje.
 Prince and The Revolution – Purple Rain Tour,  1984. – 1985.

Istaknuti koncerti
Povijesno važni koncerti, prvi povijesni koncert nekog glazbenog subjekta ili posljednji (oproštajni) koncert nekog glazbenog subjekta.

Europska natjecanja
Europska glazbena natjecanja.

 Pjesma Eurovizije:

Osnivanja
Osnivanja poznatih izdavačkih kuća, sastava, prvi glazbeni angažman, glazbenih emisija na radiju, televiziji, glazbenih časopisa ili portala, pokretanje glazbene manifestacije, izgradnja poznate koncertne dvorane ili otvaranje poznatog glazbenog kluba, pojava (nastanak ili dolakak) glazbenog pravca i sl.

Gašenja i raspuštanja
Gašenja ili preuzimanja poznatih izdavačkih kuća, sastava, glazbenih emisija na radiju, televiziji, glazbenih časopisa ili portala, glazbene manifestacije, raspuštanja glazbenih subjekata i sl.

Rođenja
Rođenja poznatih glazbenika i osoba u svezi s glazbom.
 17. siječnja – Simone Simons
 13. lipnja – Raz-B
 2. srpnja – Ashley Tisdale
 30. rujna – T-Pain
 29. prosinca – Alexa Ray Joel

Smrti
Smrti poznatih glazbenika i osoba u svezi s glazbom.

Ostalo
Uvođenje novih nosača zvuka, medijskog servisa i distribucijskog kanala i sl.

Hrvatska i u Hrvata

Kandidiranje za europska i svjetska natjecanja
Hrvatski kandidat za Pjesmu Eurovizije na Jugoviziji.

Festivali

Nagrade

Izdanja
Objavljeni studijski, koncertni i kompilacijski albumi, singlovi, maksi singlovi, EP-ovi.
Za poznate glazbenike koje su tad objavili djelo, ali nisu ga objavili nosaču zvuka kod izdavačke kuće, nego u vlastitom izdanju, to ulazi ovdje. Isto vrijedi i za one glazbenike koji (ni)su djelovali u doba kad nije bilo nosača zvuka, nego su djelo objavili u pisanom obliku.

Osnivanja
Osnivanja poznatih izdavačkih kuća, udruga, sastava, prvi glazbeni angažman, glazbenih emisija na radiju, televiziji, glazbenih časopisa ili portala, pokretanje glazbene manifestacije, izgradnja poznate koncertne dvorane ili otvaranje poznatog glazbenog kluba, pojava (nastanak ili dolakak) glazbenog pravca i sl.

7. svibnja: Osmi putnik

Gašenja i raspuštanja
Gašenja ili preuzimanja poznatih izdavačkih kuća, sastava, glazbenih emisija na radiju, televiziji, glazbenih časopisa ili portala, glazbene manifestacije, raspuštanja glazbenih subjekata i sl.

Rođenja
Rođenja poznatih glazbenika i osoba u svezi s glazbom.

Smrti
Smrti poznatih glazbenika i osoba u svezi s glazbom.

Ostalo
Uvođenje novih nosača zvuka, medijskog servisa i distribucijskog kanala i sl.

Izvori

1985.
Godine 20. stoljeća

Glazba u 1985.


A12 යනු ශ්‍රී ලංකාවේ තනා තිබෙන, A ශ්‍රේණියට අයත් මහා මාර්ගයකි. පුත්තලම සහ ත්‍රිකුණාමලය යන නගර සම්බන්ධ කරමින්, මෙම මාර්ගය ඉදි කොට ඇත.

මාර්ගය කරුවලගස්වැව, පලුගස්සෙගම, කලා ඔය, නොච්චියාගම, මහ බුලන්කුලම, අනුරාධපුරය, මිහින්තලය, තම්මැන්නාව, කහටගස්දිගිලිය, මොරකෑව, හොරොව්පතාන, මොරවැව, පාංකුලම සහ කින්නියා යන නගර හරහා ගමන් කරයි.

මාර්ග - ශ්‍රී ලංකාව

A12 මහා මාර්ගය (ශ්‍රී ලංකාව)


Florencio Palomo Valencia (Mérida, Yucatán; 20 de septiembre de 1897 - , 11 de noviembre de 1982) fue un ingeniero y político mexicano. Fue gobernador interino de Yucatán por diecinueve meses, del 1 de julio de 1936 al 31 de enero de 1938 cuando entregó el mando del gobierno estatal a Humberto Canto Echeverría. Era presidente de México durante el mandato de Palomo Valencia el general Lázaro Cárdenas y se fraguaba entonces el decreto que establecería la reforma agraria y el reparto de las haciendas henequeneras en Yucatán.

Datos históricos
Tras la caída de César Alayola Barrera en el gobierno de Yucatán, lo sustituyó en el cargo a partir del 5 de octubre de 1935 el Fernando López Cárdenas por designación que hiciera el Congreso de Yucatán. Durante la administración de este último se dieron diversos escándalos públicos y hechos sangrientos que perturbaron a la sociedad yucateca. En este contexto fue designado Palomo García quien gobernó el estado durante 19 meses.

Durante el lapso en que fue gobernador Florencio Palomo se dio una importante visita del Presidente Cárdenas al estado de Yucatán como preludio de la reforma agraria que se daría en el estado y que iba a trastocar los equilibrios políticos y sociales de la industria henequenera que era el eje fundamental de la vida social, política y económica en el Yucatán de aquel entonces.

También en 1937 se puso de manifiesto la preocupación gubernamental por organizar los dispersos documentos de la administración yucateca. El filólogo Alfredo Barrera Vázquez presentó entonces un proyecto al gobernador Palomo Valencia para organizar el Archivo General del Estado de Yucatán, que finalmente fue rechazado por la Secretaría de Gobernación del gobierno federal por incluir asesoría extranjera.

Por las pugnas que entonces se daban en torno a la industria henequenera, los meses de la administración de Palomo Valencia giraron en torno a esa problemática, a la expectativa de una reforma integral que resolviera los problemas de miseria en el campo y a la sucesión gubernamental en el estado que también se anunciaba. Durante su gestión y por su iniciativa fue realizado un estudio detallado de la situación y del historial de la Comisión Reguladora del Mercado del Henequén de 1918 hasta 1937 por parte de Graciano Ricalde quien sometió tal estudio al gobernador el 24 de noviembre de 1937.

Al término de su mandato, Florencio Palomo fue elegido senador de la república a la XXXVIII y a la XXXIX Legislatura del Congreso de la Unión de México.

Véase también
 Gobernantes de Yucatán
 Revolución mexicana en Yucatán
 Industria henequenera en Yucatán
 Cardenismo

Referencias

Nacidos en Mérida (México)
Gobernadores de Yucatán del siglo XX
Profesionistas de Yucatán
Ingenieros de México
Senadores de las XXXVIII y XXXIX Legislaturas de México
Fallecidos en Mérida (México)

Florencio Palomo Valencia


{{Taxobox
| nume = Echinoplectanum laeve
| imagine = Echinoplectanum laeve body.jpg
| regnum = Animalia
| phylum = Platyhelminthes
| classis = Monogenea
| subclassis = Monophistocotylea
| ordo = Dactylogyridea
| familia = Diplectanidae
| genus = Echinoplectanum
| species = E. laeve
| binomial = Echinoplectanum laeve| autoritate_binomial =  Justine & Euzet, 2006
}}Echinoplectanum laeve' este o specie de monogeneean din familia Diplectanidae, parazit pe branhiile peștelui Plectropomus laevis. A fost descrisă în 2006. E. laeve este specia-tip a genului Echinoplectanum.

 Etimologie Echinoplectanum laeve și-a primit numele de la gazda sa (Plectropomus laevis). Justine & Euzet au mai comentat că epitetul laeve ("neted", pe latină) este potrivit pentru o specie din familia Diplectanidae care nu are solzi corporali tegumentali.

 Gazde și răspândire Plectropomus laevis este gazda-tip a lui Echinoplectanum laeve''. Localitatea-tip este reciful de corali din largul orașului Nouméa din Noua Caledonie.

Referințe

Diplectanidae
Animale descrise în 2006

Echinoplectanum laeve


Hellenbach ist ein Gemeindeteil der Großen Kreisstadt Dinkelsbühl im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geographie
Das Dorf liegt am Hellenbach, einem linken Zufluss der Wörnitz, und am Mühlgraben, der im Ort als rechter Zufluss in den Hellenbach mündet. Im Nordwesten grenzt das Sägholz an. Ansonsten ist der Ort von Acker- und Grünland umgeben. 0,75 km weiter östlich befindet sich der Lichtenschlag. Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Lohe (0,5 km südöstlich), nach Dickersbronn (1 km nördlich), nach Neuses (2,3 km nordöstlich), über Pfaffenhof zur Bundesstraße 25 (0,7 km westlich) und direkt zur B 25 (0,9 km südwestlich).

Geschichte
Die Fraisch über Hellenbach war umstritten. Sie wurde vom ansbachischen Oberamt Feuchtwangen, vom oettingen-spielbergischen Oberamt Dürrwangen und von der Reichsstadt Dinkelsbühl beansprucht. Hellenbach bildete mit Kemmleinsmühle, Lohe und Pfaffenhof eine Realgemeinde. Die Dorf- und Gemeindeherrschaft war strittig zwischen dem Kastenamt Feuchtwangen und der Reichsstadt Dinkelsbühl.

Im Jahr 1732 bestand der Ort aus 13 Anwesen. Grundherren waren das Stiftsverwalteramt Feuchtwangen (1 Tafernwirtschaft) und die Reichsstadt Dinkelsbühl (4 Höfe, 1 Halbhof, 7 Gütlein).

Gegen Ende des 18. Jahrhunderts gab es 15 Anwesen und 1 Gemeindehirtenhaus. Grundherren waren das Stiftsverwalteramt Feuchtwangen (1 Tafernwirtschaft, 1 Gütlein) und das Spital der Reichsstadt Dinkelsbühl (3 ganze Hofgüter, 2 halbe Hofgüter, 3 Güter, 5 Gütlein). Von 1797 bis 1808 unterstand der Ort dem Justiz- und Kammeramt Feuchtwangen.

1806 kam Hellenbach an das Königreich Bayern. Infolge des Gemeindeedikts wurde Hellenbach 1809 dem Steuerdistrikt Schopfloch und der Ruralgemeinde Lehengütingen zugeordnet. Mit dem Zweiten Gemeindeedikt (1818) entstand die Ruralgemeinde Hellenbach, zu der Froschmühle, Gersbronn, Kemmleinsmühle, Lohe und Pfaffenhof gehörten. Sie war in Verwaltung und Gerichtsbarkeit dem Landgericht Dinkelsbühl zugeordnet und in der Finanzverwaltung dem Rentamt Dinkelsbühl (1919 in Finanzamt Dinkelsbühl umbenannt, seit 1973 Finanzamt Ansbach). Die Verwaltung übernahm 1862 das neu geschaffene Bezirksamt Dinkelsbühl (1939 in Landkreis Dinkelsbühl umbenannt). Die Gerichtsbarkeit blieb beim Landgericht Dinkelsbühl (1879 in das Amtsgericht Dinkelsbühl umgewandelt, das seit 1973 eine Zweigstelle des Amtsgerichtes Ansbach ist). Die Gemeinde hatte 1961 eine Gebietsfläche von 4,461 km². Im Zuge der Gebietsreform wurde diese am 1. Juli 1971 nach Dinkelsbühl eingemeindet. Mit der Auflösung des Landkreises Dinkelsbühl im Jahr 1972 kam Hellenbach an den Landkreis Ansbach.

Einwohnerentwicklung
Gemeinde Hellenbach

Ort Hellenbach

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Wendelin (Lehengütingen) gepfarrt. Die Katholiken sind nach St. Georg (Dinkelsbühl) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Geographie (Dinkelsbühl)
Ort im Landkreis Ansbach
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Ansbach)
Gemeindegründung 1818
Gemeindeauflösung 1971
Dorf

Hellenbach (Dinkelsbühl)


Luis Antonio Fernández de Córdoba y Spínola  (Madrid, 20 de septiembre de 1704 – ibídem, 14 de enero de 1768), XI  duque de Medinaceli, X  duque de Feria, IX  duque de Alcalá de los Gazules, XI  duque de Segorbe, XII  duque de Cardona y X conde de Santa Gadea, fue un aristócrata que sirvió a la Real Casa Española.

Biografía
Hijo de Nicolás Fernández de Córdoba y de la Cerda, X  duque de Medinaceli y de Jerónima María Joaquina Spínola y de la Cerda, hija del IV   marqués de los Balbases, grande de España.

Contrae matrimonio el 19 de noviembre de 1722 con María Teresa de Moncada y Benavides que, en 1727, se convertiría, por muerte de su padre, en la VII  duquesa de Camiña, VII  marquesa de Aytona, V marquesa de la Puebla de Castro y XI  condesa de Medellín.

Su indiscutible linaje y el tener un gran protector en su tío político, Francesco Pico, duque de la Mirandola, Caballerizo mayor y uno de los favoritos del Rey   Felipe V hacen que pronto ingrese como  Gentilhombre de la Real Cámara.

Su padre fallece en marzo de 1739, heredándole en todos sus títulos y dignidades. En el año siguiente es nombrado Capitán de los Reales Guardias Alabarderos.

El Rey Fernando VI lo nombra su Caballerizo mayor en 1749. En 1757 fallece su esposa y, en 1759, al acceder al trono Carlos III le confirma en su puesto.

El 27 de noviembre de 1763 contrae segundo matrimonio con María Francisca Pignatelli de Aragón y Gonzaga.

Fallece cinco años después manteniéndose en su puesto de Caballerizo.

Bibliografía
 Archivo General de Palacio (AGP) . Patrimonio Nacional. Sección Personal

Duques de Medinaceli
Grandeza de España
Marqueses de Tarifa
Caballeros de la Orden del Toisón de Oro (Rama española)
Nobles de España del siglo XVIII
Caballerizos mayores del rey
Adelantados mayores de Andalucía hereditarios
Nacidos en Madrid

Luis Fernández de Córdoba y Spínola


Onthophagus nigrivestis é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por D'Orbigny em 1902.

Referências

Ligações externas

nigrivestis
Coleópteros descritos em 1902

Onthophagus nigrivestis


Mit Lunel, einem Ausdruck aus der französischen Heraldik, wird eine besondere Monddarstellung in der Heraldik bezeichnet.

Dargestellt werden vier mit den sogenannten Hörnern sich zugewendete Mondsicheln. Diese Wappenfigur ist aus der spanischen Heraldik bekannt. Die Figurenstellung erinnert an eine Rose.

Literatur
 Georg Scheibelreiter: Heraldik. Oldenbourg, Wien u. a. 2006, ISBN 3-70290-479-4, S. 78.

Weblinks

Himmelskörper (Heraldik)

Lunel (Heraldik)


Akşehir, Konya ilinin bir ilçesidir.

İlçenin yüzölçümü 1442 km²'dir. Denizden yüksekliği 1050 metredir. Konya - Afyon kara yolu üzerinde olup Konya iline 135, Afyonkarahisar iline 90 kilometre mesafededir. Akşehir ilçesinde 55 mahalle bulunmaktadır.

Kültür
Nasreddin Hoca gençliğinden itibaren burada yaşamıştır. Türbesi de Akşehir'dedir. 2007 yılında Nasreddin Hoca Derneği, Türk Patent ve Marka Kurumu'nden Markaların Korunması Hakkında 556 Sayılı Kanun Hükmündeki Kararname'ye göre, "Dünyanın Ortası Akşehir" şeklindeki tescil belgesini almıştır.

24 Ağustos her yıl Akşehir Onur Günü olarak kutlanır. Dünyada Napolyon Kirazı adıyla bilinen ve Akşehir-Eber Gölleri arasında oluşan mikroklima etkisiyle aromasını kazanan kirazı da meşhurdur. Bu kiraz 2004 yılında Akşehir Kirazı adıyla tescil ettirilmiştir.

İlçede bulunan Nasreddin Hoca'nın maya çaldığı Akşehir Gölü harita üzerinde yüz ölçümü olarak Türkiye'nin 5. büyük gölüdür (353 km²). Akşehir Gölü, bilinçsiz sulama ve küresel ısınmanın etkisiyle her yıl yok olmaya bir adım daha yaklaşmaktadır. Toplam 350 km² sulak alan, 2004 yılında 95, 2005'te ise 35 km²'ye kadar gerilemiştir. Gün geçtikçe iyice düşen su seviyesi, gölde yaşayan canlı türlerini de olumsuz etkilemektedir. Uzmanlar tarafından 1970'li yıllarda 30 çeşit olduğu belirtilen balık türünün sayısı 3'e kadar düşmüştür. Şehirde bir tek yerel televizyon olarak Akşehir TV bulunmaktadır. 1953 yılında kurulan Pervasız Gazetesi en eski yerel gazete olarak bulunmakta bunun yanı sıra İstasyon Gazetesi 2002'den, Akşehir Postası Gazetesi ise 2011 yılından bugüne yayın hayatını sürdürmektedir.

Tarihçe
Tarih boyunca hep önemli bir yerleşim, ticaret, kültür merkezi olan Akşehir'e ait ilk arkeolojik bulgular Neolitik Dönem'e kadar uzanır. Hititler zamanında Akşehir'in adı Thymbrion'dur. Zamanla Frigya egemenliğine daha sonra Anadolu'da egemenlik kuran Lidyalılar'ın yönetiminde kalan Akşehir'in önemi daha da artmıştır. "Krallar Yolu" Akşehir'den geçmektedir. Akşehir, MÖ 3. yüzyılda, Philomelium "Bal Sevenler" adıyla anılmaya başlanmıştır. Pers ve Hellenistik dönemlerden sonra kent, Roma daha sonra da Bizans egemenliğine geçer.

Araplar Akşehir'i, beyaz çiçek açmış elma ve erik ağaçlarının görüntüsünden dolayı "Belde-i Beyza" (Beyaz Şehir) olarak anmışlardır. Ancak sonra Anadolu'ya yayılan Türkler, Kutalmışoğlu Süleyman Şah komutasında kenti almışlardır. [[Haçlı Seferleri]], Selçuklu taht kavgaları, Moğol istilası sıralarında sürekli savaşlar yaşayan Akşehir (Akşar) büyük yıkımlar yaşamıştır. 1381 yılında Padişah Murat Hüdavendigâr'a satılarak Osmanlı egemenliğine girse de Y. Beyazit'in Timur'a yenilmesi ile Moğollar'ın, Fetret Dönemi'nden sonra Karamanoğulları'nın eline geçer. Bu olaydan sonra Akşehir'de Oğuzların Avşar boyuna ait Türklerin oranı artmıştır. Fatih Sultan Mehmet 1467 yılında Akşehir'i fethederek Osmanlı topraklarına katar. 19. yüzyıl sonlarında Akşehir'de kaymakamlık yapan Bereketzade İsmail Hakkı'nın hatıralarında verdiği bilgilere göre; Akşehir'in çevre kasabalarıyla birlikte 100.000'den fazla nüfusu vardır. Akşehir sosyal ve ekonomik bakımdan canlı bir merkezî yerleşim birimidir.

Türk Kurtuluş Savaşı'nın dönüm noktası Sakarya Meydan Muharebesi'nden sonra, 18 Kasım 1921 tarihinden itibaren Garp (Batı) cephesi karargahı Akşehir'e yerleşir. Kumandan İsmet (İnönü) Paşa TBMM'den ve Başkomutan Mustafa Kemal Paşa'dan aldığı emirlerle "Büyük Taarruz"un hazırlıklarını 9 ay boyunca Akşehir'de yapar. Akşehir, bir anlamda sinesinde Büyük Taarruz'u doğuma hazırlar. Mustafa Kemal Paşa'nın da katılımıyla son hazırlıklar tamamlanır ve 24 Ağustos 1922 tarihinde, Batı Cephesi Karargahı ve bağlı kuvvetlerimiz Büyük Taarruz için Akşehir'den Afyon'a doğru hareket ederler. Ünlü yazar, Tarık Buğra, ''Küçük Ağa'' romanında işte o günlerin Akşehir'ini anlatmıştır.

20. yüzyılın ilk çeyreğinde 1. Dünya Savaşı'nın başlaması sonucunda  Anadolu'daki diğer birçok yerleşim yeri gibi Akşehir'de savaştan etkilenmiştir. Savaş sırasında birçok Ermeni, Tehcir Kanunu uyarınca şehri terk etmiştir. Kurtuluş Savaşı'ndan sonra  başta Bermende (Savaş köyü) olmak üzere Akşehir ve çevresinde yaşayan Rum nüfustan 799 kişi, mübadele ile Yunanistan'a gönderilmiştir.. 2. Abdülhamit döneminde Çarlık Rusyası'ndan gelip Akşehir Gölü çevresine yerleşen ve balıkçılıkla uğraşan Ortodoks Don Kazakları 1960'ların sonlarına kadar ABD'ye göç etmiştir. Akşehir'in gayrimüslim nüfusu bu göçler sonucunda yok olmuş, şehrin multikültürel yapısı baltalanmış ve homojenleşmiştir.

Akşehir tarihi boyunca nüfusu fazlalaşan bir ilçedir.

Nüfus

Akşehir'in mahalleleri
 Altunkalem
 Altuntaş
 Anıt
 Atakent
 Bozlağan
 Cankurtaran
 Çakıllar
 Çamlı
 Çay
 Çimendere
 Çimenli
 Değirmenköy
 Doğrugöz
 Engili
 Eskikale
 Gazi
 Gedil
 Gölçayır
 Gözpınarı
 Ilıcak
 İstasyon
 Karabulut
 Karahüyük
 Kızılca
 Kileci
 Kozağaç
 Kuruçay
 Kuşçu
 Meydan
 Nasreddin
 Ortaca
 Ortaköy
 Reis
 Saray
 Savaş
 Selçuk
 Seyran
 Sorkun
 Söğütlü
 Tekkeköy
 Tipi
 Tipiköy
 Ulupınar
 Üçhüyük
 Yarenler
 Yaşarlar
 Yaylabelen
 Yazla
 Yeni
 Yeniköy
 Yeşilköy
 Yıldırım

Uluslararası Akşehir Nasreddin Hoca Şenliği

5-10 Temmuz tarihleri arasında her yıl düzenli olarak gerçekleştirilen etkinliklere dünyadan, farklı alanlarda çalışmaları olan sanatçılar, yazarlar, bilim adamları ve basın mensupları katılmaktadır. 4 Temmuz günü Temsili Nasreddin Hoca'nın türbeden şenliğe davet edilmesiyle şenlik başlar, ardından Akşehir Gölü'ne maya çalmaya gidilir ve 10 Temmuz gecesine kadar sürer.

Her yıl sevilen, mizahi karakteri bulunan bir sanatçı Temsili Nasreddin Hoca olur. Şehrin ve Nasreddin Hoca'nın tanıtımı için yapılan bir uygulamadır.

Şimdiye kadar temsili Nasreddin Hoca olan sanatçılardan bazıları Lütfi Ökeşli, Osman Ongun, Zafer Özbakır, Levent Kırca, Abdullah Şahin, Erol Günaydın, Sevim Güvendik, Behzat Uygur, Şoray Uzun, Ahmet Yenilmez, Hüseyin Goncagül, Hasan Kaçan ve Kadir Çöpdemir'dir.

Sağlık
 AKŞEHİR DEVLET HASTANESİ

Akşehir'de 1953 yılından bu yana eski binasında hizmet veren Akşehir Devlet Hastanesi, yeni hizmet binasına 200 yataklı tescil edilerek taşınan Akşehir Devlet Hastanesi, kısa sürede büyüdü ve 276 yatağa ulaşarak Konya'nın en büyük ilçe hastanesi haline geldi. Bölgenin hastanesidir.

 ÖZEL PARKHAYAT AKŞEHİR HASTANESİ

Özel Akşehir PARKHAYAT Hastanesi, 11.500m² kapalı alana ve 34'ü yoğun bakım yatağı olmak üzere toplam 103 yatak kapasitesine sahiptir. Hastanede 4 ameliyathane, Ağız ve Diş Sağlığı Merkezi, Güzellik Merkezi ve 120 kişilik konferans salonu bulunmaktadır. Bölgenin tek özel hastanesi olan Özel Akşehir PARKHAYAT hastanesinde  21 branşta 28 hekim ve toplam 300 personel ile sağlık hizmeti sunulmaktadır.

 ÖZEL FMC KONYA AKŞEHİR DİYALİZ MERKEZİ

Özel FMC Konya Akşehir Diyaliz Merkezi 43 yataklı olarak Akşehir'de Askeri Depo Karşısında hizmet vermektedir.

Eğitim
Akşehir'de Selçuk Üniversitesine bağlı 2 fakülte 1 yüksek okul ve 1 meslek yüksek okulu vardır.
 Selçuk Üniversitesi Akşehir İktisadi ve İdari Bilimler Fakültesi
 Selçuk Üniversitesi Akşehir Mühendislik ve Mimarlık Fakültesi
 Selçuk Üniversitesi Akşehir Kadir Yallagöz Sağlık Yüksek Okulu
 Selçuk Üniversitesi Akşehir Meslek Yüksek Okulu
Ayrıca Akşehir'de üniversite açılması gündeme gelmiştir. Anadolu Selçukluları döneminde Hortu ile Akşehir ve çevresinde yaşayan efsanevi kişi olan Nasreddin Hoca adında bir üniversite 2010'lu yıllarda yapılacağı söylenmiştir fakat herhangi bir gelişme yaşanmamıştır.

Spor
Akşehir'de futbol, basketbol, voleybol, halter, boks, masa tenisi, binicilik, atıcılık, hentbol vb. spor faaliyetleriyle ilgilenen spor kulüpleri vardır. Akşehirspor, AK-Nasreddin SK. Akşehir Selçukluspor, Akşehir Belediyespor, Akşehir Gençlik Spor, Akşehir Endüstri Spor; spor kulüpleri amatör küme olarak mücadele etmektedir.

Tarihi ve turistik mekanları

 Nasreddin Hoca Türbesi
 Batı Cephesi Karargahı Müzesi (18 Kasım 1921)
 Hıdırlık
 Akşehir Evi
 Nasreddin Hoca Etnoğrafya Müzesi (1914-Rüştü Bey)
 Ulu Camii (1213)
 Hasan Paşa İmaret Camii (1510-11)
 Taş Medrese (1250-Fahreddin Ali Sahip Ata)
 Gülmece Anıtı
 Seydi Mahmut Hayrani Türbesi (1224)
 Eski Kilise (19.Y.Y.)
 Gavur Hamamı (?)
 Meydan (Şifa) Hamamı (1329-30)
 Kızılca Mescidi (1476-77)
 Kileci Mescidi (13. yy.)
 Ferruhşah Mescidi (1224)
 Güdük Minare Mescidi (1227)
 İplikçi Camii (1337)
 Hacı İbrahim Veli Türbesi (1370)
 Nimetullah Nahçivani Türbesi - Akşehir Kent Ormanı

Türküleri

 Karadır Kaşların
 Entarisi Aktandır
 Karanfilsin Bibersin
 Emmiler Emmiler
 Kıcılar Kavak Kıcılar
 Durnam Gelir Yata Kalka
 Bir Sabahtan Yolum Düştü Gedil'e
 Yasiyan'a Varamadım Yalınız
 Karşıdan Gel Göreyim
 Gadifem Gara Gatlı
 Garip Çoban
 Üç Türkoğlu
 Yüz Dirhemdir
 Kartal Kuşun Kanadında Al Olur
 Ay Oğlan
 Tahiroğlu
 Bermende Zeybeği
 Gedil Zeybeği

Yemekleri

 Zülbiye (Soğan Aşı)
 Herse
 Nasreddin Hoca Peynir Baklavası
 Kaymak Baklavası
 Ergörmez Aşi
 Toğga çorbası
 Sakala sarkan
 Etli Ekmek

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Akşehir Belediyesi
 Akşehir Kaymakamlığı
 Akşehir Televizyonu

VikiProje Tarih kaynak bekleyen maddeler
Konya ilinin ilçeleri

Akşehir


لقب:-

يندرج لقب أو اسم المير أو مير (بدون ال التعليل) في عدة لغات العربية والإنجليزية والفارسية والتركية،

ففي اللغة العربية، المير لقب يطلق على الأمير أو الأمير (الثائر) وشيخ القبيلة أو العشيرة وهو اسم يطلقة عرب الشمال، وكذلك يطلق اسم المير على التاجر صاحب المقام العالي مثل تجار الذهب والفضة أو الشخص الأجود في بعض الدول العربية

و كذلك يعني بالفارسية الشخص المتصل بآل البيت. وهو لقب ديني. إسلامي

اصول وقبائل
بما أن اسم أو لقب المير كان سائداًسائدا في الماضي فمن الطبيعي أنان تجد العديد من العوائل والإخاذ القبائل بهذا الاسم وليس شرطا ان يكون هناك علاقة في ما بينها؛
1- عائلة المير في الكويت ولهم امتداد في البحرين وقطر والمملكة العربية السعودية وهم من العرب السنة ويرجع نسبهم إلى بني تميم.

ففي الكويت المير (العرب السنة) ولهم امتداد في البحرين والمملكة العربية السعودية يرجعون لبني تميم وهناك مير أخرون هم أقارب المير في قطر والبحرين، اما المير في البحرين وقطر والسعودية (الجبيل) فاصلهم يرجع إلى آل البيت كانوا من أوائل عرب في الخليج، والمير في الإمارات هم من بني كعب،
2- عائلة المير في قطر ولهم امتداد في الإمارات (دبي) والسعودية (الرياض) والبحرين ويرجعون إلى المير مظفر الذي يعود نسبه إلى آل مهنا أمراء إمارة آل مهنا وهي أسرة قرشية من بني هاشم حكمت المدينة المنورة ستة قرون، خلال فترة الخلافة العباسية ابتداء من 463 هـ الموافق 1071م، وأصبحت فيما بعد إمارة شرفية خلال فترة الخلافة العثمانية ومنها جاء لقب «المير»، وهم من الأشراف الهاشميين من نسل زين العابدين بن الحسين بن علي بن أبي طالب.

و من الجدير بالذكر تاريخيا ان اسم المير متدارج منذ فترة تزيد عن الألف ومئتي عام وهو اسم غير مستحدث حيث تم ذكره في العديد من القصص التاريخية (لقبا) أيضا ان عائلة المير أو مير تندرج تحت فخوذ آل البيت الاشراف ومنهم السليمانيون كما ذكر في كتب التاريخ وكذالك يعود نسب الأشراف السليمانيون إلى منطقة جازان ومكة ويكنون بالمير.
وبسبب احتدام الصراعات والخلافات الشديدة فيما بينهم وبين أمراء مكة وكلهم من الأشراف الهاشميين اثناء فترة الخلافة العباسية هاجر بعضهم إلى بغداد ومنها إلى بر فارس بسبب الاجتياح المغولي لبغداد، ونزحوا إلى منطقه تسمى قديما سيبا وحالياً تابعة لمحافظة هرمزكان ويقال أن السبئيون هم الذين قاموا ببناء هذه البلدة، وكان المير مظفر قد أمر بحفر قنوات الماء إلى هذه الأراضي وبناء برك الماء بهدف الزراعة مستعينا بالفلاحين العجم، وتعود معظم ملكية أراضي هذه المنطقة للمير مظفر وأبناء عمومته.

المير اصلهم في الخليج وتحديدا في قطر؛
ومن أحفاد المير مظفر وأبناء عمومته في دولة قطر والخليج والذين يعدون من أوائل العرب رجوعا للجزيرة العربية؛ (المير عبد الكريم بن رفيع) وأبنائه المير محمد بن عبد الكريم والمير عبد الله بن عبد الكريم في قطر والمير صالح بن عبد الكريم في البحرين وأبناء عمومة المير عبد الكريم، المير عبد الله بن علي في الإمارات والمير هاشم بن محمد في السعودية (رحمهم الله جميعا).

وفي قطر والإمارات والسعودية والبحرين يعود اصل عائلة المير إلى المير مظفر ويعود نسبه من (أشراف مكة), وسكنوا في منطقه تسمى قديما سيبا ويقال أن السبئيون هم الذين قاموا ببناء هذه البلدة، وكانت تسمى قديماً (مدينة سيبه أو سيبا) وكان المير مظفر قد أمر بحفر قنوات الماء إلى هذه الأراضي بهدف الزراعة مستعينا بالفلاحين العجم، وتعود معظم ملكية أراضيها للمير مظفر وأبناء عمومته وما زال أحفاد المير مظفر وأبناء عمومته من هم من المير في دولة قطر والخليج والذين يعدون من أوائل العرب الهولة رجوعا للجزيرة العربية هم الأصحاب الشرعيين لمنطقة سيبا ولديهم الوثائق الدالة على هذا ومن أحفاد المير مظفر (المير عبد الكريم بن رفيع) وأبنائه المير محمد بن عبد الكريم والمير عبد الله بن عبد الكريم في قطر والمير صالح بن عبد الكريم في البحرين وأبناء عمومة المير عبد الكريم، المير عبد الله بن علي في الإمارات والمير هاشم بن محمد في السعودية.

3- عائلة المير في الإمارات (الشارقة ورأس الخيمة) وبندر الرق في بر فارس ويرجع نسبهم إلى الأمير مهنا بن نصر بن حمد الزعابي ويعد من أبرز حكام إمارة بندر الرق وأحد الاشخاص الذين كان لهم دور بارز في الخليج العربي اثناء القرن الثامن عشر، لقبه الشيخ سلطان بن محمد القاسمي بالأمير الثائر في روايته الأمير الثائر التي روى فيها قصة حياة الأمير مهنا بن نصر الزعابي. وجاء اسم «المير مهنا» حيث كانوا يلفظون كلمة «الأمير» بصيغة «المير»

المراجع

ألقاب

المير


Bağ-Kur, 16 Mayıs 2006 tarihinde kabul edilen 5502 sayılı Sosyal Güvenlik Kurumu Kanunu ile Çalışma ve Sosyal Güvenlik Bakanlığı'na bağlı Türkiye Cumhuriyeti Sosyal Güvenlik Kurumu'na devir olmuştur.

Bağ-Kur, kapsamına aldığı sigortalılarına sigorta kollarından olan malullük, yaşlılık, ölüm ve sağlık sigortası yardımı yapmakta, cenaze masrafları karşılığı toptan ödeme ve sosyal yardım zammı vermektedir.

Bağ-Kur mevzuatına göre sigorta priminin ve aylıklarının hesaplanmasına esas teşkil eden 24 gelir basamağı mevcut olup, bununla ilgili gösterge tutarı 360'tan başlayıp 4020'de biten basamak göstergelerinin, her yıl bütçe kanunuyla belirlenmekte olan katsayı ile çarpılması sonucu bulunmaktadır. Sigortalının seçtiği gelir basamağı üzerinden %20 oranında malullük, yaşlılık ve ölüm sigortası ve %12 oranında sağlık sigortası primleri aylık olarak alınmaktadır. Sigortalıdan ilk girişte bir defaya mahsus olmak üzere seçtiği gelir basamağının %25'i oranında giriş keseneği alınmaktadır.

Sigortalılar ilk altı basamakta her yıl bir üst basamağa kurumca mecburi olarak yükseltilmekte, altıncı basamaktan itibaren ise iki yılda bir ve talep halinde yükseltme işlemi yapılmaktadır.

Dış bağlantılar
 Bağkur

Ayrıca bakınız
 Türkiye'de sosyal güvence sistemi

Türkiye Cumhuriyeti Çalışma ve Sosyal Güvenlik Bakanlığı
Türkiye merkezli sigorta şirketleri
1971'de kurulan kuruluşlar
2006'da feshedilmiş oluşumlar
Ankara merkezli kuruluşlar

Bağ-Kur


Operational Display Systems are systems used for tracking the status of multiple objects in avionics.  Operational Display Systems are usually being developed by large countries' civil aviation authorities (such as the Federal Aviation Administration in the United States, or the main Service Providers in Europe, such as DFS, NATS, DSNA, ENAIRE,  MUAC, etc., coordinated by Eurocontrol in Europe), with inputs from technology companies and air traffic controllers associations.

Air traffic control systems gradually evolved from the old sweeping radar to modern computer-driven systems showing maps, weather information, aircraft routes and digitized radar tracks on an ergonomically-designed console.

Whereas in the past the information came only from a radar, current systems use inputs from a variety of sources.  Radar is still used (multiple sources instead of just one), but is now complemented by  transponder data (the aircraft sending out information regarding altitude and identifications) and soon satellite data (for more accurate positioning and overseas navigation).

As most data is now digital, this opens the way for extra functionalities to be embedded in the modern Operational Display System, such as trajectory prediction, conflict warnings, traffic flow management, arrival optimisation, etc. Two separate competing systems are currently operating within the US, Common ARTS (Automated Radar Terminal System (Lockheed Martin)) and STARS (Raytheon), with Common ARTS operating at the busiest facilities (New York, Dallas, Atlanta, Southern California, Chicago, Washington D.C. area, Denver, St. Louis, Minneapolis and San Francisco area) within the US.

On the display side, the round radar is being replaced by computer-driven cathode ray tubes, which now are being replaced by modern LCD flat screens in en route systems. However a great many US Air Traffic TRACON facilities and Towers still use the older cathode ray tube technology. Most of the larger TRACONs employ a 20" x 20" Sony color tube display; Common ARTS uses the ARTS Color Display (ACD) and the Remote ARTS Color Display (R-ACD), while STARS uses the Terminal Control Workstation (TCW) and Tower Display Workstation (TDW). Towers are slowly replacing old DBrite (cathode ray type remote displays) with an LCD type manufactured by Barco. However these display replacements are currently installed only at the busiest facilities with lower density traffic facilities slated for retrofit later.

Avionics

Operational display system


Bündnis Zukunft Österreich (BZÖ), Avusturya'nın Geleceği için İttifak 4 Nisan 2005'te eski FPÖ lideri tarafından kuruldu. Kuruluşunun başlıca sebebi Jörg Haider ile Heinz-Christian Strache ve arkadaşları Andreas Mölzer ve Ewald Stadler arasında çıkan FPÖ'nün parti içi anlaşmazlıklardır.

Böylece BZÖ, Avusturya'nın İkinci Cumhuriyeti içinde seçimlere katılmadan ÖVP ile hükûmet ortağı olan ve bakanları bulunan ilk partisi oldu.
Generation Zukunft Österreich (GZÖ) partinin genç organizasyonudur.

Seçim sonuçları

Ulusal Konsey

Avrupa Parlamentosu

Dış bağlantılar
 BZÖ'nün ana sayfası

Kaynakça

Geleceği için İttifak
2005'te kurulan siyasi partiler

Avusturya'nın Geleceği için İttifak


Nicolas de Largillière (født 20. oktober 1656 i Paris, død 20. marts 1746 sammesteds) var en fransk portrætmaler.

Opdraget fra 3 års alderen i Antwerpen kom han i kunstnerlære der under Goubeau og optogs senere i byens Lukasgilde, 1674 kom han til England, hvor han var Lely behjælpelig, men hvorfra han, ugleset som romersk katolik, atter rejste 1678 (for senere, 1685, en kort tid at vende tilbage dertil for at male Jakob II, dronningens og prinsen af Wales' portrætter). I Paris vandt han Lebruns gunst ved et portræt af van der Meulen, og vejen stod ham nu åben; 1686 blev han akademimedlem på et portræt af Lebrun (nu i Louvre), han blev 1705 professor, 1738 direktør, 1743 kansler ved Paris' akademi. Skønt de Largillière har malet en del historie- og genrebilleder, mest officielle opgaver i den akademiske stil, men gerne behandlede med gratie og elegance (Herkules dræber Hydra, Korsfæstelsen i Paris og andre), står han dog for eftertidens bevidsthed udelukkende som portrætmaleren.

Som sådan ydede han noget betydeligt, ikke blot i tal (han skal have malet omkring 1500 portrætter), men også i værdi selv om den store produktion kastede adskilligt lettere gods af sig. Hans portrætter, pompøse i holdning, udmærker sig ofte ved fyldig farvevirkning, kraftig og sikker formgivning, levende og slående karakteristik, særlig indsmigrende i gengivelse af kvinder. Af kendte personligheder, han har portrætteret, kan nævnes Oudry, Colbert, Rousseau, kardinalen af Noailles, ærkebispen af Toulouse, N. Couchou, og svigerfaderen maleren Forest. Malerier af Largillière findes i de fleste større kunstsamlinger, i Louvre over en halv snes, fire i Madrids Prado, i museet i Firenze et selvportræt (ligesom i Louvre), i Stockholms Nationalmuseum et portræt af grev Sparre (1713); i det nationalhistoriske museum på Frederiksborg portræt af Otte Christensen Skeel (1725).

Kilder

Portrætmalere
Malere fra Frankrig
Medlemmer af Académie des beaux-arts
Franskmænd i 1600-tallet
Franskmænd i 1700-tallet
Personer fra Paris

Nicolas de Largillière


An Cynorkis uncata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Robert Allen Rolfe, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Friedrich Fritz Wilhelm Ludwig Kraenzlin. An Cynorkis uncata in nahilalakip ha genus nga Cynorkis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cynorkis

Cynorkis uncata


La edición 88.º del Campeonato de Wimbledon se celebró entre el 24 de junio y el 6 de julio de 1974 en las pistas del All England Lawn Tennis and Croquet Club de Wimbledon, Londres, Inglaterra.

El cuadro individual masculino lo iniciaron 128 jugadores mientras que el femenino lo iniciaron 96 tenistas.

Hechos destacados
En la competición individual masculina se impuso el estadounidense  Jimmy Connors  logrando el primero de los dos triunfos que obtendría en el torneo al imponerse en la final al australiano Ken Rosewall.

En la competición individual femenina la victoria fue para la estadounidense  Chris Evert logrando el primero de los tres triunfos que obtendría en Wimbledon al imponerse a la soviética  Olga Morozova.

Palmarés

Cuadros Finales

Categoría sénior

Torneo individual masculino

Torneo individual  femenino

Torneo dobles femenino

Véase también
 Campeonato de Wimbledon
 Grand Slam

Referencias

Enlaces externos
 Wimbledon (Web official)

Campeonato de Wimbledon 1974

Campeonato de Wimbledon 1974


Logan er en amerikansk superheltefilm om Marvel Comics-figuren Wolverine, instrueret af James Mangold. Filmen er den sidste i serien med Hugh Jackman i hovedrollen. Det er efterfølgeren til X-Men Origins: Wolverine og The Wolverine, samt den tiende del i X-Men-filmserien. Den er delvist baseret på tegneseriealbummet Old Man Logan af Mark Millar og Steve McNiven.

Medvirkende
 Hugh Jackman som Logan / Wolverine
 Patrick Stewart som Charles Xavier / Professor X
 Dafne Keen som Laura Kinney / X-23
 Boyd Holbrook som Donald Pierce
 Stephen Merchant som Caliban
 Elizabeth Rodriguez som Gabriela
 Richard E. Grant som Dr. Zander Rice
 Eriq La Salle som Will Munson
 Elise Neal som Kathryn Munson
 Quincy Fouse som Nate Munson

Kilder

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2017
X-men film
Science fiction-film fra USA
Film fra 20th Century Fox
Actionfilm fra USA
Film baseret på tegneserier
Engelsksprogede film
Superheltefilm

Logan (film)


Iwan Wyn Roberts (født 26. juni 1968 i Bangor, Wales) er en walisisk tidligere fodboldspiller (angriber).

Roberts tilbragte hele sin 19 år lange karriere i England, hvor han primært spillede i klubber i de lavere rækker. Han repræsenterede blandt andet Watford, Huddersfield, Leicester og Norwich. Hos Norwich spillede han mere end 250 kampe over en periode på syv år, og blev valgt ind i klubbens Hall of Fame.

Roberts spillede desuden 15 kampe for Wales' landshold, som han debuterede for 11. oktober 1989 i en VM-kvalifikationskamp på hjemmebane mod Holland.

Referencer

Fodboldspillere fra Wales
Fodboldspillere fra Norwich City F.C.
Fodboldspillere fra Leicester City F.C.
Fodboldspillere fra Huddersfield Town F.C.
Fodboldspillere fra Wolverhampton Wanderers F.C.
Fodboldspillere fra Watford F.C.
Fodboldspillere fra Gillingham F.C.
Fodboldspillere fra Cambridge United F.C.
Fodboldtrænere fra Wales

Iwan Roberts


Giovanni Antonio Magini (în latină Maginus) (n. 13 iunie 1555 – d. 11 februarie 1617) a fost un astronom, astrolog, cartograf și matematician italian.

Biografie
S-a născut la Padova și a absolvit studii de filosofie la Bologna în 1579. Tatăl său era Pasquale Magini, un cetățean al Padovei. Dedicându-se el-însuși studierii astronomiei, a scris în 1582 lucrarea Ephemerides motuum coelestium, tradusă în italiană în anul următor.

În 1588 a fost ales în locul lui Galileo Galilei pentru a ocupa catedra de matematică de la Universitatea din Bologna , după moartea lui Egnatio Danti. El a murit în Bologna.

Lucrări

Magini a susținut existența unui sistem geocentric al lumii spre deosebire de sistemul heliocentric al lui Copernic. Magini a conceput propria sa teorie planetară, diferită de celelalte teorii existente. Sistemul maginian consta din unsprezece sfere de rotație, pe care l-a descris în Novæ cœlestium orbium theoricæ congruentes cum observationibus N. Copernici (Veneția, 1589).

În lucrarea De Planis Triangulis (1592), el a descris utilizarea de cvadrantelor în topografie și astronomie. În 1592 Magini a publicat Tabula tetragonica, iar în 1606 a conceput tabele trigonometrice extrem de precise. De asemenea, el a studiat geometria sferei și aplicațiile trigonometriei, pentru care a inventat metode de calcul. A cercetat problema oglinzilor și a publicat studii despre teoria oglinzilor sferice concave.

De asemenea, el a publicat un comentariu asupra lucrării Geographia (Köln, 1596) a lui Ptolemeu.

În calitate de cartograf, activitatea sa de o viață a fost pregătirea lucrării Italia sau Atlante geografico d'Italia (Atlasul geografic al Italiei), tipărit postum de fiul lui Magini în 1620. Acesta urmărea să includă hărți ale fiecărei regiuni italiene cu nomenclatura exactă și note istorice. Fiiind un proiect major, realizarea atlasului (început în 1594) s-a dovedit costisitoare și Magini a acceptat diverse posturi suplimentare pentru a obține bani pentru finanțarea lui, devenind inclusiv meditator la matematică pentru fiii lui Vincenzo I de Gonzaga, Duce de Mantua, un mare patron al artelor și științelor. De asemenea, el a servit ca astrolog al curții ducale. Ducele de Mantua, căruia îi era dedicat atlasul, l-a ajutat în acest proiect și a cerut ca hărți din diferite state ale Italiei să-i fie aduse lui Magini. Organele administrative din Messina și Genova l-au ajutat, de asemenea, pe Magini din punct de vedere financiar în acest proiect. Magini nu a făcut nici un fel de cartografiere el însuși.

El a avut, de asemenea, preocupări care astăzi ar fi considerate pseudoștiințifice. Un susținător puternic al astrologiei, el a apărat utilizarea sa în medicină în lucrarea De astrologica ratione (Veneția, 1607). Magini a colaborat îndeaproape cu Valentine Naibod și a publicat în această carte studiile De annui temporis mensura în Directionibus și De Directionibus din manuscrisul neterminat Claudii Ptolemaei Quadripartitae Constructionis Apotelesmata Commentarius novus et Eiusdem Conversio nova al lui Naibod. El a fost, de asemenea, interesat de metoposcopie.

A corespondat cu Tycho Brahe, Clavius, Abraham Ortelius și Johann Kepler. Corespondența lui a fost editată în anul 1886 de către Antonio Favaro.

Craterul lunar Maginus este numit după el.

O companie de software din Marea Britanie și-a luat numele de la craterul Maginus numit în onoarea lui.

Ediții ale Geographiei lui Ptolemeu
Magini este bine cunoscut pentru publicarea unor ediții de dimensiuni reduse ale lucrării Geographiae a lui Ptolemeu publicate în limba italiană cu titlul Geografia cioe Descrittione Universale della Terra
 1596 Veneția. Text latin. Imprimeria Heredes Simoni Galignani. 64 de hărți placate cu foi de cupru.
 1597 Köln. Text latin. Imprimeria Petrus Keschedt. 64 de hărți placate cu foi de cupru.
 1598 Veneția. Text în limba italiană. Imprimeria Gio. Battista & Giorgio Galignani Fratelli. Artist Girolamo Porro. 64 de hărți placate cu foi de cupru.
 1608 Köln. Text latin. Imprimeria Antonius Becker. 63 de hărți placate cu foi de cupru.
 1617 Arnheim. Text latin. Imprimeria Ioannes Ianssonius. 64 de hărți placate cu foi de cupru.
 1621 Padova. Text în limba italiană. Imprimeria Paolo și Francesco Galignani. 64 de hărți placate cu foi de cupru.

Galerie

Referințe

Bibliografie

 Biografie: Giovanni Antonio Magini, Mille Anni di Scienza in Italia, Ministero dell'Università e della Ricerca Scientifica e Tecnologica, Italy, retrieved 2014-02-05.

Legături externe
 The Galileo Project: Magini
 Online Galleries, History of Science Collections, University of Oklahoma Libraries  High resolution images of works by and/or portraits of Giovanni Antonio Magini in .jpg and .tiff format.

Nașteri în 1555
Nașteri pe 13 iunie
Decese în 1617
Decese pe 11 februarie
Astrologi italieni
Astronomi italieni
Astronomi din secolul al XVI-lea
Astronomi din secolul al XVII-lea
Cartografi italieni
Eponime ale craterelor de pe Lună
Italieni din secolul al XVI-lea
Italieni din secolul al XVII-lea
Matematicieni italieni
Matematicieni italieni din secolul al XVI-lea
Matematicieni italieni din secolul al XVII-lea
Oameni din Padova

Giovanni Antonio Magini


I mørke er en dansk kortfilm fra 2015 instrueret af Gustav Möller.

Handling
En lukket psykiatrisk afdeling et sted i Danmark. Dørene er låst. Vinduerne umulige at knuse. Alex løber ned ad gangen, mod lyset. Hun har nøglerne i hånden. Men lige da hun er ved at nå friheden, bliver hun revet væk. Slæbt væk. Spændt fast. Medicineret. Hendes forbrydelse er hendes mentale tilstand. Hendes vej ud er overgivelse. Men for Alex er overgivelsen ikke en mulighed. En hårdtslående fortælling om en kvindes brændende kamp imod et system, som er ved at ødelægge hende.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2015

I mørke (film)


Postgender oder Postgenderismus (von lateinisch post "hinter, nach", und englisch gender "soziales Geschlecht") bezeichnet ein sozialpolitisches Konzept, das sich für die Überwindung der binären Geschlechterordnung einsetzt. Die dekonstruktive Ausrichtung des Postgenderismus richtet sich insgesamt gegen das Konzept des Geschlechts.

Dekonstruktive Ansätze
Als Grundlage der Postgender-Bewegung wird vielfach das Cyborg-Manifest der amerikanischen Biologin und Philosophin Donna Haraway aus dem Jahr 1985 angesehen, jedoch hatten auch der Transhumanismus, Androgynie, Metrosexualität, die Schriften von Michel Foucault und Judith Butler, Poststrukturalismus, Diskursanalyse und vor allem die Queer-Theorie und Queer Studies erheblichen Einfluss auf die Theoriebildung. Ausformuliert wurde der Postgenderismus erstmals 2008 von George Dvorsky und James Hughes, unter Berufung auf  Judith Butler, Sandra Bem, Kate Bornstein, Martine Rothblatt, Leslie Feinberg und Keri Hulme.

Gesetzliche Maßnahmen
1995 publizierte Martine Rothblatt Apartheid of Sex, ein Plädoyer zur Abschaffung der staatlichen Geschlechtsbestimmung. Sie stellt in den Raum, dass Geschlechternormen (Geschlechterordnungen) weder auf Genetik, Genitalien oder Reproduktion beruhten, sondern ausschließlich auf patriarchalen Strukturen, die in moderner Gesetzgebung unverändert vorherrschten. Sie forderte zugleich Akzeptanz menschlicher Sexualität in ihrer prismenförmigen Vielschichtigkeit. 1996 erinnerte Leslie Feinberg an all jene Geschlechtsdevianten, die wie Jeanne d'Arc auf dem Scheiterhaufen endeten oder wie die Aktivisten der Stonewall-Unruhen Freiheit und Leben riskierten – und untermauerte damit Rothblatts Forderung.

Eine Forderung der Postgender-Bewegung ist, den "Zwang zum geschlechtseindeutigen Vornamen" abzuschaffen.

Kritik am Postgender-Ansatz
Kritisch betrachtet wird vor allem am Postgender-Ansatz, dass er durch das Ignorieren von Unterschieden die Diskriminierung aufheben will. Antje Schrupp formulierte im Jahr 2010 Fünfzehn Thesen zu Feminismus und Post-Gender, in denen sie vor allem die "Sich-zur-Normsetzung des Männlichen" problematisiert (These 1). In These 4 schreibt sie:

In These 9 ergänzt sie diese Kritik:

Siehe auch
 Androzentrismus (männlich beherrschte Sichtweise)
 Cross-Gender (nicht an kulturellen spezifischen Geschlechterrollen orientiert)
 Transgeschlechtlichkeit (abweichende Geschlechtsidentität oder -rolle)
 Heteronormativität (Heterosexualität als soziale Norm)

Einzelnachweise

Transgeschlechtlichkeit
Geschlechterforschung
Feminismus

Postgender


Intercooler (Arasoğutucu), turbo şarjlı motorlarda turbonun sıkıştırması sonucu ısınan havanın soğutulması için kullanılan ek soğutucudur. Turbonun basıncını yükselttiği hava radyatöre benzeyen peteklerin içerisinden geçirilerek tekrar soğutulduktan sonra motora gönderilir.

Hava soğukken moleküller arası boşluk daha azdır yani birim hacimdeki molekül miktarı fazladır (Bkz.özkütle).Silindire verilen hava soğuk olduğunda silindirin içine daha fazla hava (oksijen) sığabilir ve bu şekilde volümetrik verim artırılarak daha fazla güç elde edilir.

Dış bağlantılar
 FAQ on Waterinjections - "Chemical intercooling"
 The Effects of Water/Methanol Injection on Diesel Combustion, Cooling

İçten yanmalı motorlarda cebri doldurma
Turboşarjlar
Motor parçaları

Intercooler


Velære konsonanter eller velarer udtales ved at tungeryggen trykkes mod den bløde gane.

Velarisering markeres i IPA ved hjælp af [].

Se også
Det internationale fonetiske alfabet

Fonetik

Velær konsonant


Abu al-Hasan al-Hashimi al-Qurashi (em árabe: أبو الحسن الهاشمي القرشي) foi um terrorista islâmico iraquiano e que foi o terceiro comandante do Estado Islâmico (EIIL) de fevereiro a novembro de 2022. Ele foi nomeado califa em 10 de março de 2022 em uma mensagem de áudio do novo porta-voz do EI, Abu Omar al-Muhajir, cujo anúncio veio mais de um mês após a morte de seu antecessor Abu Ibrahim al-Hashimi al-Qurashi. A mensagem dizia que Abu al-Hassan foi escolhido de acordo com a vontade do ex-califa.

Em 30 de novembro de 2022, a Fundação Al-Furqan anunciou que Abu al-Hasan tinha sido morto em combate. Um porta-voz do Estado Islâmico, Abu Omar, confirmou esta notícia no mesmo dia. Uma outra fonte afirmou que ele se matou com um cinturão explosivo quando foi cercado por forças inimigas. A morte aconteceu no contexto de uma batalha entre militantes do Estado Islâmico e rebeldes sírios, que ocorreu em meados de outubro de 2022, na província de Daraa.

Identidade
Abu al-Hasan era seu kunya (tecnónimo árabe). Os nomes al-Hashimi e al-Qurashi indicam que elepertencia ao clã Hashim da tribo Quraysh.

O nome verdadeiro de al-Qurashi era Zaid al-Iraqi, mas de acordo com dois oficiais de segurança iraquianos não identificados, seu nome verdadeiro era Juma Awad al-Badri, e era irmão mais velho do ex-líder do Estado islâmico Abu Bakr al-Baghdadi. Uma pesquisa do historiador iraquiano Hisham al-Hashimi publicada em 2020 afirmou que al-Qurashi era o chefe do Conselho Shura.

Integrantes do Estado Islâmico
Políticos do Iraque
Muçulmanos sunitas do Iraque
Pessoas da Guerra Civil Síria
Mortos em 2022

Abu al-Hasan al-Hashimi al-Qurashi


Mitchell Duke (født 18. januar 1991) er en australsk fodboldspiller.

Australiens fodboldlandshold

|-
|2013||4||2
|-
|2019||2||0
|-
|2021||9||5
|-
|2022||6||1
|-
!Total||21||8
|}

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Australien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Mitchell Duke


2000-01 ඒ.ආර්.වයි. රන් කුසලානය යනු 2001 අප්‍රේල් 8 සිට 20 දක්වා එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යයේ සාජා හි පැවති තුන්කොන් එක්දින ක්‍රිකට් තරගාවලියකි.  එයට නවසීලන්තය, පකිස්ථානය සහ ශ්‍රී ලංකාව යන ජාතික ක්‍රිකට් කණ්ඩායම් ඇතුළත් විය. අවසන් මහා තරගයේදී පාකිස්තානය පරාජය කළ ශ්‍රී ලංකාව තරගාවලියේ ශූරතාව දිනා ගත්තේය.

ලකුණු වගුව

1 වන තරගය

2 වන තරගය

3 වැනි තරගය

4 වැනි තරගය

5 වැනි තරගය

6 වැනි තරගය

අවසාන තරගය

යොමු කිරීම්

ක්‍රිකට්
ශ්‍රී ලංකාව තුළ ක්‍රිකට්

ඒ.ආර්.වයි. රන් කුසලානය 2001


قاعدة قبضة اليد اليمنى وُضِعت لتحديد اتجاه المجال المغناطيسي عند مرور تيار كهربائي في سلك مستقيم، حيث يتم تحديد الإتجاه بتصور القبض على السلك الذي يمر فيه التيار باليد اليمنى، وتوجيه الإبهام لاتجاه التيار الكهربائي في السلك - من القطب الموجب إلى القطب السالب - فيدل إتجاه انثناءات الأصابع الأخرى لليد نفسها على اتجاه المجال المغناطيسي المتولد.

المصادر

مغناطيسية

قاعدة قبضة اليد اليمنى


Francisco Angulo puede referirse a:

 Francisco Angulo (sacerdote), jesuita que misionó en la Gobernación del Tucumán en el siglo XVI.
 Francisco Angulo (político), ingeniero y político español nacido en 1756.
 Francisco Angulo (escritor), bioquímico y escritor español nacido en 1976.

Francisco Angulo (desambiguación)


Tröst, bir sanayi dalının, bir ortaklar grubunun eline geçmesiyle gerçekleşen tekelciliğin gelişmiş bir biçimi. Serbest rekabete dayanan anamalcılık bu rekabetin sonucunda tekelciliğe dönüşmüştür. Tekeller de birbirleriyle rekabet etmek yüzünden kardan zarar eden dev işletmeler birleşerek fiyatları diledikleri çizgide tutmak ve daha çok kâr etmek yolunu seçmişlerdir.

Tröst tekelciliğin en gelişmiş biçimlerinden biridir. Tröstün daha etkili ve güçlü biçimi konsorsiyumdur.

Finans
Sanayi

Tröst (tekel)


Milford Hall est une maison de campagne anglaise privée du  située à Milford, près de Stafford. C'est le siège familial de la famille Levett Haszard et c'est un bâtiment classé Grade II.

Association avec la famille Levett
Le domaine passe à la famille Levett en 1749 lorsque le révérend Richard Levett, fils du recteur de Blithfield, Staffordshire, épouse Lucy Byrd, héritière de Milford et descendante de la famille Byrd de Cheshire. La famille Levett est venue du Sussex, et les Levett du Staffordshire conservent la propriété des papiers de la relation familiale William Levett, qui est palefrenier de la chambre du roi Charles , accompagnant le roi à son emprisonnement au château de Carisbrooke sur l'île de Wightet finalement à son exécution.

Milford Hall contient un ancien arbre généalogique enluminé avec des armes héraldiques de la famille retracées depuis ses racines dans le Sussex et la Normandie au . Toujours à Milford Hall se trouve une réplique d'un ancien sceau en bronze trouvé au  près d'Eastbourne (maintenant dans la collection du musée du Château de Lewes) portant les armoiries de John Livet

Cette famille de Sussex compte parmi ses membres Sir , un puissant marchand et lord-maire de Londres et propriétaire du palais de Kew, qui est le fils du révérend Richard Levett (frère de William, courtisan du roi Charles) d'Ashwell, Rutland, et du  William Levett, directeur de Magdalen Hall, Oxford, et doyen de Bristol. La famille est d'origine anglo-normande et tire son nom du village de Livet (aujourd'hui Jonquerets-de-Livet) en Normandie. La famille Levett représente le Staffordshire au Parlement aux  et  siècles.

Au , Frances M. Levett, écrit plusieurs livres, dont Gentle Influence: or the Cousin's Visit , qui sont publiés à Londres sous ses premières initiales.

Architecture

Levett remplace la maison existante par un nouveau manoir de style géorgien. Le bloc principal de façade est a trois étages et quatre baies flanquées de deux ailes à deux étages à deux baies et avec une orangerie à cinq baies attachée au sud. Le portail central porte un fronton et des pilastres ioniques.

La maison est considérablement agrandie et modifiée en 1817 par son fils, également Richard Levett, lorsque les pilastres et le fronton sont enlevés et que l'entrée principale est déplacée vers la façade ouest.

Églises associées

Les Levetts de Milford Hall fréquentent depuis longtemps l'église voisine de St. Thomas, Walton-on-the-Hill, construite en 1842 comme chapelle à l'église paroissiale de Berkswich. Il y a plusieurs monuments dans l'église à la famille. Par exemple, après la Première Guerre mondiale, les parents du lieutenant Levett érigent une effigie en marbre en son honneur à St Thomas.

Il y a aussi des monuments commémoratifs à la famille dans l'église St. Augustine à Rugeley à proximité, et à l'église de l'église Holy Trinity à Berkswich, Staffordshire, où les familles Levett et Chetwynd avaient des bancs privés.

Actuellement
La famille Levett Haszard conserve la propriété de Milford Hall qui est privé et ne sont pas ouverts au public. Col. Gerald Fenwick Haszard est haut shérif du Staffordshire en 1952, et Richard Byrd Levett Haszard l'a également été en 2009.

Références

Liens externes

Architecture au Royaume-Uni
Monument classé de Grade II dans le Staffordshire

Milford Hall


Santa Maria della Pace je rimokatolička crkva povezana sa samostanom i bolnicom, smještena na uglu Via dei Tribunali s Via Castel Capuano, odmah nakon piazzette Sedil Capuano u Napulju, Italija.

Povijest
Crkva i pridružena Sala del Lazzaretto (Dvorana leprozorija) sagrađene su u 16. stoljeću. Samostanski kompleks Santa Maria della Pace uključuje bolnicu Reda braće bolnice San Giovanni di Dio (sagrađena 1587.). Kompleks je raspoređen oko starije palače koju je sagradio Giovanni Caracciolo početkom 15. stoljeća (projektirao Andrea Ciccione). Gotički ulazni luk ostatak je najranije palače.

Pietro De Marino projektirao je crkvu (sagrađena 1629.–1659.); posvećena je Svetoj Mariji od Mira, jer je to bila posljednja godina dogovorenog mira i primirja između francuskog kralja Luja XIV. i španjolskog kralja Filipa IV.. Crkva ima tlocrt latinskog križa. Unutrašnjost je nakon potresa 1732. obnovio Domenico Antonio Vaccaro; Donato Massa i ukrašena pločicama od majolike. Apsidu je projektirao Nicola Tagliacozzi Canale.

Sala del Lazzaretto

U dvoranu leprozorija ulazi se velikim stubištem lijevo od predvorja. Zvala se tako jer su se u ovoj prostoriji bolnice zbrinjavali oboljeli od gube, kuge i drugih zaraznih bolesti. Sa strane zidova proteže se povišena galerija s koje se, da bi se izbjegla zaraza, pacijentima dijelilo piće i hrana. Na stropovima iznad prozora nalaze se freske Andrea Viole i Giacinta Diana.

Bibliografija
 Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, urednik Newtona i Comptona, Napulj 2004.

Vanjske poveznice

Maria della Pace

Santa Maria della Pace, Napulj