Tcheng Yu-hsiu ( ; aussi connue sous les noms de Soumé Tcheng, Soumay Tcheng et Madame Wei Tao-ming), née en 1891 dans le Guangdong et morte le  à Los Angeles, est la première femme avocate et juge de l'histoire chinoise.

Après des études à la Faculté de droit de Paris, Tcheng regagne son pays pour pratiquer le droit à Shanghai. Elle préside un tribunal dans la concession française, puis siège au Yuan législatif national, où elle contribue à la rédaction du code civil de la jeune république de Chine. En 1919, elle fait partie de la délégation chinoise à la Conférence de la paix de Paris. De 1931 à 1937, elle préside la faculté de droit du .

Famille et éducation
Élevée dans la maison familiale paternelle du Guangdong, Tcheng Yu-hsiu est d'abord scolarisée à domicile avant que sa mère ne l'inscrive dans une école à Pékin. Elle manifeste dès le plus jeune âge un esprit de révolte qui la caractérisera par la suite : elle refuse ainsi de se faire bander les pieds après avoir constaté les dégâts infligés à sa mère par cette pratique alors traditionnelle. Elle refuse également un mariage arrangé par sa grand-mère paternelle avec un prétendant dont l'éducation et les croyances conservatrices lui apparaissent incompatibles avec son propre style de vie. Sa famille l'envoie dans une école missionnaire à Tianjin, où elle apprend l'anglais tout en choisissant de ne pas suivre l'instruction religieuse. En 1912, elle rencontre l'anarchiste et révolutionnaire Li Shizeng et s'inscrit à ses cours préparatoires pour les étudiants chinois désireux d'étudier en France dans le cadre du mouvement Travail-Études. Il s'agit alors de la première institution scolaire mixte de Chine. Tcheng Yu-hsiu sera l'une des rares femmes à se rendre en France dans le cadre du programme.

Révolution de 1911
Tcheng est membre du Kuomintang, le parti nationaliste de Chine. Après avoir rencontré le chef du parti, Sun Yat-sen, elle se consacre à la cause révolutionnaire et devient membre d'un groupe d'action : elle dissimule notamment des bombes dans ses valises pour les transporter à Pékin afin de les utiliser contre des fonctionnaires travaillant pour la dynastie mandchoue. Elle est aussi impliquée par la suite dans la tentative d'assassinat de Yuan Shikai, qui a pris le pouvoir à Sun Yat-sen. Recherchée par les autorités pour son implication dans divers projets d'attentats, elle décide d'émigrer vers la France.

Première Guerre mondiale
En 1914, Tcheng est établie à Paris, où elle rencontre probablement d'autres personnalités politiques comme son collègue du Kuomintang Wang Jingwei. Malgré des difficultés à s'adapter à sa nouvelle vie en France, notamment en raison de sa méconnaissance du français, elle considérera plus tard le pays comme similaire à la Chine en termes de mentalités et d'aspirations politiques. Elle reste en France durant toute la Première Guerre mondiale, où elle étudie le droit à l'université de Paris, et s'implique dans le conflit durant un an en exhortant la Chine à se ranger au côté des puissances alliées. Le pays entre finalement en guerre en 1917 : Tcheng est invitée à s'exprimer lors d'une conférence à la Sorbonne, où elle agit en tant que porte-parole de la Chine en présence du ministre français de la Guerre.

Tcheng regagne la Chine après 1917 pour plaider en faveur de la contribution chinoise à l'effort de guerre allié. Plus de  se portent volontaires pour le service du travail afin de soutenir la France au combat.

Conférence de la paix de Paris
En 1919, en raison de son implication dans la révolution de 1911 et de ses compétences linguistiques en français et en anglais, Tcheng Yu-hsiu est la seule femme membre de la délégation chinoise à la conférence de la paix de Paris, où elle côtoie le plénipotentiaire en chef Lou Tseng-Tsiang et d'autres délégués et attachés officiels sélectionnés par le gouvernement de Pékin et les nationalistes. Tcheng est choisie comme déléguée pour porter la voix des femmes chinoises et prendre en charge la communication entre la délégation et les médias. Un entretien avec Andrée Viollis prouve l'importance du rôle de Tcheng au sein de la délégation. Son image publique, radicalement différente de la perception occidentale des femmes chinoises, contribue également à faire évoluer les conceptions des Occidentaux sur son pays.

Après la guerre, Tcheng se rend aussi aux États-Unis dans l'espoir de s'en faire des alliés dans la quête de souveraineté de la Chine. Le discours en quatorze points du président Woodrow Wilson laisse penser à la Chine que les États-Unis soutiendront leurs objectifs ; cependant, lors de la conférence de paix de Paris, Washington se déclare favorable à l'octroi du Shandong au Japon afin d'apaiser les tensions. Cette annonce est vécue comme une trahison par les nationalistes chinois.

Incident du rosier
Tcheng, très critique de la décision relative au Shandong, se joint aux étudiants chinois du pays et de l'étranger pour protester contre la signature du traité de Versailles : elle est convaincue que cet accord encouragerait le Japon à réduire davantage la souveraineté chinoise. Face à la pression croissante des étudiants et des travailleurs chinois, le délégué en chef Lou Tseng-Tsiang quitte discrètement Paris le , à la veille de la cérémonie de signature : le bruit court alors qu'il se trouverait à Saint-Cloud et se préparerait à signer le traité.

Ayant découvert le lieu de retraite de Lou, Tcheng et ses complices s'y rendent pour l'exhorter à refuser de signer. Tandis que Lou garde porte close, un secrétaire se précipite de la résidence vers sa voiture avec une mallette. Sentant une confusion dont elle peut tirer parti, Tcheng casse une branche de rosier s'apparentant grossièrement à un pistolet et la frotte avec de la terre. Elle décrira ainsi la scène dans ses mémoires : « Je sortis de l'ombre pour lui barrer le chemin et pointai mon pistolet-rosier droit sur lui. Il en fut si effrayé qu'il a laissa tomber le portfolio qu'il avait sous le bras pour fuir à toutes jambes. »

Tcheng et son groupe veillent ensuite toute la nuit. Le lendemain matin, Lou entend leur message et se plie à leur volonté : le , la Chine est la seule nation alliée à ne pas signer le traité de Versailles. Tcheng gardera le pistolet-rosier comme souvenir historique et le ramènera dans sa maison familiale à Shanghai, en Chine, le cachant dans un tiroir enveloppé d'un tissu blanc. L'objet disparaîtra lors du pillage des lieux par les troupes japonaises en 1937.

Dernières décennies
Tcheng obtient son doctorat en droit de la faculté de droit de Paris en 1926. Elle fonde ensuite avec son camarade d'études et partenaire juridique  un cabinet d'avocats à Shanghai : les deux associés se marient à la fin des années 1920. À la même époque, Tcheng officie brièvement en tant que juge dans un tribunal de la concession française.

Tcheng défend pour les femmes le droit de choisir leur mariage et de divorcer. Elle inscrit ces droits dans le Code civil de la République de Chine au début des années 1930, constituant l'une des sources d'inspiration de Phan Bội Châu pour sa promotion des droits des femmes en Indochine.

Le neveu de Tcheng, Paifong Robert Cheng, étudie lui aussi à la Sorbonne sous son égide. Il occupe ensuite le poste d'ambassadeur de Chine à Cuba de 1946 à 1950. Le fils de Robert Cheng, , se fera un nom dans le monde de l'art contemporain américain, et ses œuvres seront exposées dans plusieurs musées à travers les États-Unis.

L'autobiographie de Tcheng Yu-hsiu, Mes Années révolutionnaires (1944), publiée alors que son mari est ambassadeur aux États-Unis, est un récit de première main de l'histoire chinoise moderne et a été traduite dans de nombreuses langues.

Elle meurt d'un cancer à Los Angeles le .

Principales publications

Références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Avocat chinois du XXe siècle
Avocate du XXe siècle
Magistrat chinois
Pionnière en droit
Personnalité féminine chinoise
Anarchiste chinois
Étudiant de l'université de Paris
Naissance en 1891
Naissance dans la province du Guangdong
Décès en décembre 1959
Décès à Los Angeles

Tcheng Yu-hsiu


Małgorzata Chodakowska (n. 9 mai 1965 în Łódź, Polonia) este o sculptoriță poloneză, care, din 1991, trăiește și lucrează la Dresda. Alături de așa-numitele "femei obișnuite" – sculpturi cioplite în lemn, mai mari decât dimensiunea reală – Chodakowska a creat și figuri pentru fântâni arteziene. O atenție deosebită este acordată sculpturii Fată îndoliată pe marea de lacrimi, care, din anul 2010, amintește de bombardarea orașului Dresda din 1945.

Note

Nașteri în 1965
Sculptori polonezi

Małgorzata Chodakowska


The Maytag Corporation is an American home and commercial appliance company owned by Whirlpool Corporation since April 2006.

Company history
The Maytag Washing Machine Company was founded in 1893 by businessman Frederick Maytag. In 1925, Maytag Washing Machine Company became Maytag, Inc. Frederick's son Elmer Henry Maytag took over as president of the company from 1926 until his own death in 1940. In the early 1930s, photographer Theodor Horydczak took pictures of the plant and some of its workers. During the Great Depression of the 1930s the company was one of the few to make a profit. In 1938, Maytag provoked strikes by the company's workers because of a 10% pay cut. The company was able to beat the strike because of the intervention of four military companies, including a machine gun company, of the 113th Cavalry Regiment, Iowa National Guard. At his father's death in 1940, Fred Maytag II, grandson of the founder, took over the presidency. During World War II, the company participated in war production by making special components for military equipment. In 1946, production of washing machines was resumed; in 1949, the first automatic washers were produced in a new, dedicated factory. In 1946, Maytag began marketing a separate line of ranges and refrigerators made by other companies under the Maytag name. During the Korean War, the company again produced parts for military equipment, although washing-machine production continued.

During the 1950s, the 'white goods,' or laundry and kitchen appliance industry, grew rapidly. Maytag first entered the commercial laundry field at this time, manufacturing washers and dryers for commercial self-service laundries and commercial operators. In response, other full-line appliance producers began to compete with Maytag in the white-goods consumer market. These included 'full-line' manufacturers such as Whirlpool, General Electric, Westinghouse, and Frigidaire, who built not only washing machines and dryers, but also refrigerators, stoves, and other appliances. Since Maytag was much smaller than the full-line producers, the company decided to limit itself to the manufacture of washers and dryers, alongside marketing ovens and refrigerators built by other companies, as a small, premium-brand manufacturer. The company capitalized on its reputation by renaming its corporate address in Newton, Iowa, "One Dependability Square".

By 1960, Maytag had ceased marketing ovens and refrigerators, but later  started again to expand into kitchen appliances with its own design of portable kitchen dishwasher and a line of food-waste disposers. Upon the death in 1962 of Fred Maytag II, the last family member involved in the company's management, E. G. Higdon was named president of the company, with George M. Umbreit becoming chairman and CEO. By the late 1970s, over 70 percent of U.S. households were equipped with washers and dryers, and with approximately 18,000 employees worldwide, the company was established as a dominant manufacturer of large laundry appliances.  After the company's acquisition of Magic Chef, Inc., in 1986, a move which nearly doubled its size, the company acquired a new corporate name, Maytag Corporation.

In 1988, Maytag acquired Chicago Pacific Corporation, which was formed using the remnants of the bankrupt Chicago, Rock Island & Pacific Railroad. Chicago Pacific Corporation owned Hoover US and Hoover UK as well as Thomasville Brand Furniture. Maytag quickly sold off the Thomasville Furniture brand. Maytag Corporation, led by Chairman Daniel Krumm, next planned to make Maytag a worldwide organization.
The UK part of Hoover was to help Maytag expand into Europe. Hoover UK was not doing well financially and offered customers a round-trip ticket anywhere if they purchased a vacuum. This campaign cost the corporation $50 million to settle. Subsequently, Maytag sold off Hoover UK. This was a huge setback for the amount of cash Maytag had in hand and thus started the downward spiral financially.

In 1991 Maytag built a new plant in Jackson, Tennessee, for the manufacture of newly designed plastic tub dishwashers. The Plastic tub was developed in Newton, Iowa, but in 1996 Engineering was transferred to Jackson because Mr. Len Hadley, then president of Maytag Corporation, wanted the plant to be self-sufficient. This engineering team engineered a Stainless Steel dishwasher, Tall-Tub Plastic and Tall-Tub Stainless steel product. Engineering crescendoed with a Double Drawer dishwasher which today is manufactured in Findlay Ohio at the Whirlpool Plant, the only Maytag legacy product built in the Whirlpool Appliance line-up. The Jackson plant evolved into a streamlined manufacturing facility that could build thousands of dishwashers daily on multiple lines. This plant was the most efficient plant and was a hallmark for other facilities. Whirlpool closed this plant in 2009.

In 1997, Maytag Corporation purchased G.S. Blodgett Corporation, a maker of commercial ovens. At the time of this purchase Maytag was looking at the Turbo Chef line they had been working on up to this point.

Prior to 1997, the Maytag engineering team, at Maytag Laundry Appliances Research and Development, developed the Maytag Neptune line of front-load washers.
A matching dryer was introduced to accompany the new washer. The company claimed that the new Neptune model saved energy costs over traditional washer/dryer sets. Production of the Neptune line was later switched to Samsung Electronics.
In 2001, the company acquired the Amana Corporation and its appliance assembly facilities. That same year, Ralph F. Hake became the last chairman and chief executive officer (CEO) of Maytag Corporation, serving in that post until March 2006. Once renowned as the standard for laundry appliances, by 2003 the company faced increasing competition from new appliance brands in the US market, as well as from existing appliance manufacturers who had outsourced production a decade earlier in order to reduce costs.
While Maytag had begun the process of shifting appliance production to lower-cost assembly plants outside the United States, in 2004 the company was still producing 88 percent of its products in older U.S.-based factories.
In an apparent move away from traditional company marketing strategy, company management decided on a plan to stimulate consumer purchases of new Maytag appliances before their old ones had worn out.

Costs incurred in Maytag's acquisition and integration of Amana and an increased corporate debt load led to aggressive internal cost-cutting efforts in direct materials, manufacturing, and distribution costs.
Maytag introduced a value-priced appliance line under a separate label, Performa by Maytag.  To increase sales, the company also marketed Maytag-branded 'Legacy Series' washing machines that were otherwise identical to low-end Amana models, and built at the formerly Amana assembly plant in Searcy, Arkansas.  The rebranded Maytag models, later termed Amanatags by dissatisfied owners, received poor customer reviews after reports surfaced of major mechanical and/or durability problems.
The company also consolidated warehouse operations and cut the number of Maytag vendors.  Between 2002 and 2004, Maytag corporate management cut new-product investment by 50%.

An increasing chorus of consumer complaints concerning product reliability and customer service, assisted by the rapid growth of internet consumer forums, began to affect the company's reputation with customers.
The company was also slow to react to customer complaints regarding its flagship Neptune washer and dryer line (labeled the Stinkomatic by dissatisfied customers because they would become moldy in a way that could not be easily cleaned), resulting in further damage to the company's reputation and a $33.5 million payout to settle several class-action lawsuits arising from the Neptune problems.
By 2005, Maytag's market share had declined to all-time lows, sales were flat, and customer satisfaction surveys ranked Maytag near the bottom of the appliance field.  The problems with the Neptune line continued; in 2007, 250,000 Neptune washing machines became part of a nationwide safety recall by the Consumer Product Safety Commission due to fire danger.

In 2005, Haier sought to expand its share of foreign markets by acquiring rival white-goods OEMs and by expanding overseas production capacity. With backing from two large U.S. private equity funds, Haier made a bid to acquire U.S. appliance maker Maytag for $1.28 billion. The bid failed and Maytag was bought by Whirlpool for $1.7 billion.

On April 1, 2006,  Whirlpool completed its acquisition of Maytag Corporation. In May 2006, Whirlpool announced plans to close the former Maytag headquarters office in Newton, as well as laundry product manufacturing plants in Newton, Iowa; Herrin, Illinois; and Searcy, Arkansas by 2007. Following the Maytag headquarters closure, all brand administration was transferred to Whirlpool's headquarters in Benton Harbor, Michigan. The Maytag name would now be used on Whirlpool-designed appliances. Most Maytag employees were terminated, but some were offered jobs at Whirlpool. The board of directors of Maytag all received five years' severance pay. Former Maytag chairman and CEO, Ralph F. Hake, received two years' base salary and two years' target bonus under his severance agreement.

On January 1, 2009, Maytag (under the ownership of the Whirlpool Corp.) changed the vested lifetime benefits of the Maytag retirees. There is a lawsuit pending in the Southern District Court of Iowa where Whirlpool has asked for permission to change the UAW bargained benefits. The benefits in question were subsequently changed despite any resolution of the lawsuit.

Chronology

Owned brands
 Admiral
 Amana
 Caloric
 Dynasty
 Gaffers & Sattler
 Glenwood
 Hardwick
 Holiday
 Inglis
 Jade
 JennAir
 Litton
 Magic Chef
 Menu Master
 Modern Maid
 Norge
 Sunray

Products
In major appliances, Maytag was among the top three companies in the North American market, offering a full line of washing machines, dryers, dishwashers, cooktops, refrigerators, and ranges under the Maytag, JennAir, Amana, and Magic Chef brands. Maytag also used to manufacture the top load laundry for Crosley until Maytag's merger with Whirlpool.

Maytag sold multiple small appliances including a cordless iron under the Maytag brand, a mixer and blender under JennAir, the company also sold the popular Skybox and Rookie home-vending products.

In floor care, Maytag owned the Hoover brand, the market leader in North America and the floor-care brand with the highest consumer recognition and buying preference.

In commercial products, Maytag owned Dixie-Narco, a leader in refrigerated soft drink and specialty vending machines as well as Jade cooking products and Amana commercial cooking products.

Maytag had presence in markets around the world, including sales operations in Mexico, the United Kingdom, Japan, and Australia. The corporation's export sales and marketing, licensing of brands, and international joint ventures was coordinated by Maytag International in Schaumburg, Illinois.

Maytag International

In 1988, DOMICOR was established as Maytag Corporation's international division and in 1992 became Maytag International, Inc. which eventually encompassed all of Maytag's worldwide ventures including Maytag Australia, Maytag Japan, Maytag Commercial (Mexico), and Maytag UK.

Maytag International, was based in Schaumburg, Illinois, handled the sales, licensing and business ventures of corporate appliances and floorcare brands in overseas markets as well as the administrative support for the international sales organization. This network extended to more than 70 countries worldwide.

Maytag International was responsible for export sales and licensing of the corporation's appliances and floor care brands and joint ventures in overseas markets. This network extends to more than 90 countries worldwide. The main office is located in Chicago with major subsidiary offices in Burlington, Ontario (Canada), Monterrey (Mexico), Sydney (Australia), and London (England) and region sales offices in Beirut (Lebanon) and Yokohama (Japan).

Manufacturing plants
As of 2008, Maytag, by this time a division of Whirlpool Corporation, had 14 manufacturing plants throughout the United States and Mexico.  These included:
 laundry manufacturing plants in the U.S.:  in Newton, Iowa; Herrin, Illinois; and Searcy, Arkansas; and in Mexico: Ciudad Juárez, Chihuahua.
 refrigeration manufacturing plants in Amana, Iowa (built by Amana Corporation, which was later acquired by Maytag) and Reynosa, Tamaulipas
 cooking manufacturing plant in Cleveland, Tennessee (former Magic Chef/Hardwick plant)
 dishwashing manufacturing plant in Jackson, Tennessee
 vending manufacturing plant in Williston, South Carolina
 Floor care manufacturing plant in Canton, Ohio
 subassembly manufacturing plant in Reynosa, Tamaulipas

Over the following years, Whirlpool closed Maytag plants in Newton, Iowa; Herrin, Illinois; Searcy, Arkansas; and Jackson, Tennessee. The Hoover floor care plant in Canton, Ohio was sold to Techtronic Industries, and its Dixie-Narco vending machine plant in Williston, South Carolina was acquired by Crane Merchandising Systems. (Techtronic and Crane acquired the plants when they acquired the Hoover and Dixie-Narco brands, respectively).

The remaining Maytag plants in operation today are in Cleveland, Tennessee and Amana, Iowa.*
Whirlpool has since created a new plant in Cleveland. While holding on to a Maytag legacy workforce, the legacy buildings are no longer in use.

Ol' Lonely

Ol' Lonely, or "the lonely repairman", is a character in Maytag advertisements, created for Maytag by copywriter Vincent R. Vassolo of the Leo Burnett advertising agency. His character was initially played by Jesse White, who retained the role until 1988.  In a time in which the laundry appliances of major manufacturers had reached maturity, differing mostly in minor details, the campaign was designed to remind consumers of the perceived added value in Maytag products derived from the brand's reputation for dependability. Maytag advertisements stated "Ol' Lonely's predicament is testimony to the durability and reliability of Maytag appliances. Now if only he had something to do with his days." Other ads stated, "Not all Maytag repairmen are this lonely, but we're trying." The campaign proved a huge success, allowing Maytag to set a substantial price premium, as well as strongly influencing consumer preference at the higher end of the laundry appliance market.

In 1986, the repairman was joined by Newton, a basset hound named for Maytag's headquarters in Newton, Iowa. In 1989, character actor Gordon Jump first appeared as Ol' Lonely in the advertisement "Biker". In total, Jump appeared in more than 77 Maytag commercials and print advertisements. He made appearances at events for employees and customers and also was actively involved in several philanthropic and charitable causes.

Actor Hardy Rawls was hired to play Ol' Lonely after Jump's retirement in 2003, although he appeared only in print advertising and personal appearances. Gordon Jump died two months later on September 22, 2003.  In French-speaking Quebec, Ol' Lonely was played by Paul Berval.  For a period of time Maytag gave Ol' Lonely a younger sidekick character known as the "Maytag Apprentice", played by actor Mark Devine. However, in 2005 Maytag cancelled his contract. Maytag also elected not to renew Rawls' contract, instead holding open auditions. Indianapolis Colts backup quarterback Jim Sorgi was among those who auditioned.  On April 2, 2007, Maytag announced that Clay Earl Jackson of Richmond, Virginia had been selected to fill the role of Ol' Lonely.

By the end of the twentieth century, the "Maytag repairman" character had become an iconic metaphor for a professional whose services are rarely needed.  Times were changing however, and events at Maytag and within the industry began to diminish the effectiveness of the long-lived Maytag-repairman campaign.  Consumer demand for innovative, expensive, and increasingly complex electronically controlled and computerized appliances, coupled with higher labor costs and complaints over Maytag product quality and service, influenced a decline in Maytag sales and profit margins.  By 2004, the Maytag repairman character had become to some consumers a symbol of misplaced trust in aging marketing campaigns.  As one commentator noted, "Unfortunately things change, and, after some major quality hiccups, now it's the Maytag salesman who is bemoaning his loneliness. Maytag's reputation has plunged to the bottom with costly consumer class action lawsuits and numerous quality complaints."  As a partial result of Maytag's quality problems, the company reported a loss of $9 million in 2004, according to Industry Week.

In January 2014, Maytag announced a "Generation Five" of the Maytag Repairman, currently played by Colin Ferguson.  But instead of commercials showing the repairman waiting around his shop for a Maytag appliance to break, he is playing the part of the actual appliance.

See also

 Maytag Toy Racer automobiles

References

External links

 Maytag
 Maytag Corporation website (Archive)
 DLS Maytag Australia
 Maytag.Moscow

Home appliance brands
Home appliance manufacturers of the United States
Manufacturing companies based in Iowa
Electronics companies established in 1893
1893 establishments in Iowa
Newton, Iowa
Maytag family
American brands
Whirlpool Corporation brands
2006 mergers and acquisitions

Maytag


Die Boardman Township ist eine von 22 Townships im Clayton County im Nordosten des US-amerikanischen Bundesstaates Iowa.

Geografie
Die Boardman Township liegt im Nordosten von Iowa am Turkey River, einem Nebenfluss des Mississippi, der die rund 30 km östlich die Grenze zu Wisconsin bildet. Die Grenze zu Minnesota liegt rund 100 km nördlich, Illinois beginnt rund 100 km südöstlich auf dem gegenüberliegenden Mississippiufer.

Die Boardman Township liegt auf  und erstreckt sich über 94,41 km².

Die Boardman Township grenzt innerhalb des Clayton County im Norden an die Wagner Township, im Nordosten an die Farmersburg Township, im Osten und Südosten an die Read Township, im Süden an die Cox Creek Township, im Südwesten an die Sperry Township, im Westen an die Highland Township und im Nordwesten an die Marion Township.

Verkehr
In der Boardman Township treffen die Iowa Highways 13 und 56 sowie eine Reihe untergeordneter Straßen zusammen.

Der Elkader Municipal Airport liegt im Westen der Boardman Township.

Bevölkerung
Bei der Volkszählung im Jahr 2010 hatte die Township 1684 Einwohner.

Der größte Teil der Bevölkerung der Boardman Township konzentriert sich auf Elkader, die einzige selbstständige Gemeinde  (mit dem Status "City"). Elkader ist zugleich Verwaltungssitz des gesamten Clayton County.

Einzelnachweise

Weblinks
 www.city-data.com - Boardman Township
 Histopolis - Boardman Township

Boardman Township (Iowa)


Jacksonport est un village situé dans l'État américain de l'Arkansas, dans le comté de Jackson.

Histoire

Économie

Géographie

Démographie

Notes et références

Comté de Jackson (Arkansas)
Town en Arkansas

Jacksonport (Arkansas)


Onthophagus turgidus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Kohlmann & Solís em 2012.

Referências

Ligações externas

turgidus
Coleópteros descritos em 2012

Onthophagus turgidus


Akureyri Botanisk Have eller Lystigarður Akureyrar er en botanisk have, der ligger i byen Akureyri for enden af fjorden Eyjafjörður på det nordlige Island omkring 50 km syd for polarcirklen. Den er blandt de nordligste botaniske haver i verden.

I 1910 grundlagde kvinder fra Akureyri haven. Året inden havde byen givet dem en hektar jord. Ved åbningen var det den første ofentlige park på Island. Frem til 1953 blev den ledet af Parkselskabet i Akureyri, som havde grundlagt den. På dette tidspunkt blevområdet udvidet ti 3,6 hektar. Den botaniske have bruges også til videnskabelig forskning, og det har vist sig at buske og træer kan overleve tæt på polarcirklen. Jón Rögnvaldssons plantesamling blev købt af byen i 1957.

Akureyri Botanisk Have har omkring 400 arter af islandske planter i det sydøstlige hjørne af haven. I 2007 var der omkring 7000 arter sammenlagt. Desuden indeholder haven nogle træhuse, hvoraf Eyrarlandsstofa er et af de ældste i Akureyri.

Galleri

Eksterne henisninger

 Lystigarður Akureyrar

Bygninger, konstruktioner og anlæg på Island
Botaniske haver

Akureyri Botanisk Have


ලබුදූව යනු ශ්‍රී ලංකාවේ කුඩා නගරයකි. එය පිහිටා ඇත්කේ දකුණු පළාත තුලය.

වැදගත් ස්ථාන
මෙහි ඇති වැදගත් ස්ථාන අතර පහත දෑ ද වෙති.
  විවෘත විශ්ව විද්‍යාලය
 පොල් මණ්ඩලය
ලබුදූව උසස් තාක්ෂණ ආයතනය (HNDIT)
 ලබුදූව රජයේ ගොවිපල
 සිරිධම්ම විද්‍යාලය

මෙයද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවෙහි දකුණු පළාතේ නගර ලැයිස්තුව

බාහිර බැඳිය
ජනලේඛන හා සංඛ්‍යාලේඛන දෙපාර්තමේන්තුව -ශ්‍රී ලංකාව

ශ්‍රී ලංකාවේ දකුණු පළාතේ ජනාශ්‍රීත ස්ථාන
ශ්‍රී ලංකාවේ නගර සහ ගම්මාන

ලබුදූව


جمهورية عنق الزجاجة الحرة  في عام 1918 وضعت الحرب العالمية الأولى أوزارها، مفضية إلى معاهدة فرساي التي أسدلت الستار عن الحرب وأعلنت بالوقت ذاته تقسيم ألمانيا إلى أجزاء وأقاليم ضُمت إلى دول الجوار التي كانت ألمانيا قد اعتدت عليها. علاوة على ذلك احتل الحلفاء المنتصرون الضفة اليسرى لنهر الراين بما في ذلك الجسور الموجودة عليه لجعل تلك المناطق مناطقاً دفاعية في المقام الأول.
غير أن فرنسا والولايات المتحدة لم يحتلوا المنطقة الغربية المتاخمة للحدود مع فرنسا بالكامل، بل تركوا شريطاً ضيقاً ضم مدناً صغيرة؛ فما كان من أهالي ذاك القطاع ألا أن أعلنوا تأسيس دولة مستقلة سميت بـ «دولة عنق الزجاجة المستقلة» (Der Freistaat Flaschenhals).

حالة الدول الفتية
لم تكن هذه الدولة الفتية تملك مقومات الدولة بالمفهوم الصحيح، فقد كانت منفصلة بشكل تام عن الوطن الأم ألمانيا بالإضافة إلى أنها مقطعة الأوصال، إذ كانت قبل الحرب تابعة إدارياً إلى ثلاث مناطق. وبعد إنشاء الدولة اختار أهالي المنطقة محافظ مدينة كاوب الصغيرة ليكون رئيساً عليهم، الذي قام بدوره بطباعة عملة وطنية جديدة «لدولته» الفتية وتولى إدارة الحكم فيها.
حصار دولي خنق «الدولة» الفتية
أما عن تأمين متطلبات مواطني «عنق الزجاجة» فلم يكن بالأمر السهل إطلاقاً، فليس ثمة صلة بألمانيا لدرجة أن جلب البضائع أو تبادل البريد من وإلى ألمانيا كان يجري عبر التهريب غير المشروع عبر نهر الراين الذي كانت تحرسه القوات الفرنسية؛ فقد كانت عمليات التهريب هي المصدر الوحيد لسد حاجات مواطني «عنق الزجاجة» المحاصرين. ونظرا لتزايد عمليات لعمليات التهريب وعدم انصياع دولة «عنق الزجاجة» للحلفاء، فقام هؤلاء بمنع القطارات من الوقوف والتوقف في محطات الدولة المتمردة، كنوع من الحصار لها.

التسمية
الجدير بالذكر أن تسمية «عنق الزجاجة» ترجع إلى شكل القطاع الذي لم يحتله الحلفاء بعد احتلال غربي ألمانيا وكان يشبه عنق الزجاجة. وتأسست دولة «عنق الزجاجة» في العاشر من كانون ثان/ يناير 1919 وأفل نجمها في 25 شباط/ فبراير 1923، باحتلالها من قبل فرنسا. وبعد انسحاب القوات الفرنسية في 16 تشرين ثان/ نوفمبر 1924 عادت المنطقة إلى أحضان الوطن الأم ألمانيا.
التخطيط لافتتاح سفارة في برلين
وقبل سنوات قليلة تذكر سكان المنطقة تاريخهم «كدولة» مستقلة، فقاموا بمبادرة إحياء هذا التاريخ، ولكن بطبيعة الحال ليس من خلال إعلان الاستقلال عن برلين، وإنما بلفت الأنظار إلى منتجات المنطقة وتراثها. وتخطط المنطقة لافتتاح «سفارة» لها في برلين للترويج لمنتجاتها، لاسيما من النبيذ. ومن المقرر أن يدعى سفراء دول لحضور حفل افتتاح سفارة «عنق الزجاجة»، المعترف بها دوليا من قبل اليونسكو كإرث عالمي.

المصادر

انظر أيضًا
 أوروبا

وصلات خارجية

أنظمة حكم ما بين الحربين العالميتين
الراين الأوسط
الولايات والأقاليم السابقة في راينلاند بالاتينات
الولايات والأقاليم السابقة في هيس
انحلالات سنة 1923 في ألمانيا
تأسيسات سنة 1919 في ألمانيا
جمهوريات سابقة
دول سابقة في أوروبا
دول قصيرة العمر
دول مجهرية
دول وأقاليم انحلت في 1923
دول وأقاليم أسست في 1919
كيانات سياسية منحلة ما بين الحربين العالميتين
منطقة راينغاو تاونوس
ولايات جمهورية فايمار

جمهورية عنق الزجاجة


Peter Machajdík (født 1. juni 1961 i Bratislava) er en slovakisk klassisk komponist, musiker og pædagogsmand. Som komponist har han rødder i minimalismen, og har skrevet værker for mange forskellige besætninger, deriblandt kammermusik, soloværker (orgel, klaver, harpe, guitar, violin, obo), strygekvartetter, kor- og orkesterværker. Peter Machajdík har arbejdet med danserne Dorothea Rust, Studio tanca, Petra Fornayova, Tina Mantel og Lucia Kašiarová.
Han bor i Berlin, Tyskland og Bratislava, Slovakiet.

Priser og anerkendelse
 1989: CONCORSO INTERNAZIONALE "LUIGI RUSSOLO" DI MUSICA ELETTROACUSTICA, Varese, Italien
 1992: Artist in Residence, DAAD Berliner Künstlerprogramm, Berlin, Tyskland
 1999: Artist in Residence, Künstlerhaus Schloß Wiepersdorf, Tyskland
 2003: Artist in Residence, Künstlerhäuser Worpswede, Tyskland
 2004: Artist in Residence, Künstlerhaus Lukas, Ahrenshoop, Tyskland
 2005: Ján Levoslav Bella Pris, Slovakiet
 2011: Artist in Residence (International Visegrad Fund), Prag, Tjekkiet
 2013: Artist in Residence, Judenburg, Østrig
 2016, 2018 og 2020: Stipendium fra Slovak Arts Council, Slovakiet

Værkliste

Orkesterværker og koncerter
 (2016) Between The Waves for bratsch og strygerorkester, 15 min.
 (2019) Gegen.Stand for akkordeon og orkester, 21 min.
 (2016) Behind The Waves for bratsch og strygerorkester, 12 min.
 (2010) Wie der Wind in den Dünen, for strygeorkester, 11 min.
 (2008) Concerto for 2 Bayans and Orchestra, 22 min.
 (2004) Nájdené zabudnuté, 19 min.
 (2000) Namah for strygeorkester og woodblock, 11 min.

Kammermusik
 (2018) Signes de la mémoire for klarinet, violin, cello og klaver, 8 min.
 (2018) The Florists for 4 blokfløjten (SATB), 5 min.
 (2017) Metaphor, Klavertrio, 10 min.
 (2017) Folium for klaver og orgel, 10 min.
 (2017) The Son for guitar og strygekvartet, 10 min.
 (2017) In Embrace for kontrabas og klaver, 11 min.
 (2016) Abandoned Gates, Klaverkvintet, 14 min.
 (2016) Haiku for sopran, klarinet og klaver, 10 min.
 (2015) Seas and Deserts for strygekvartet og elektronik (playback), 11 min.
 (2015) Senahh for fløjte og klaver, 9 min.
 (2015) Danube Afterpoint for piccolofløjte, fløjte, klarinet, basklarinet, 2 klaverer og strygekvartet, 15 min.
 (2014) Odliv for strygetrio, 7 min.
 (2013) Munk for bratsch og klaver, 13 min.
 (2004) To The Rainbow So Close Again Strygekvartet, 12 min.

Klaver
 (2011) The Immanent Velvet
 (2011) Four Impressions
 (2003) Obscured Temptations
 (1996) Wassertropfenmond
 (1994) Walking On The Stones
 (1992) On A Dusty Late Afternoon

Orgel
 (2016) Portus Pacis, 9 min.
 (2007) On The Seven Colours Of Light, 30 min.

Harpe
 (2014) Ulity, 7 min.
 (2010) Flower Full Of Gardens, 5 min.
 (2004) Nell'autunno del suo abbraccio insonne, 9 min.

 Kormusik
 (2002) Si diligamus invicem 8 min.
 (2011) Domine 5 min.
 (2011) Kyrie 4 min.

 Båndkompositioner og elektronisk musik
 (2013) Slyšíte mě obře?, 18 min
 (2013) KE-art, 15 min
 (2012) Waters and Cages
 (2007) 05.12.07. 5'12
 (2005) The Healing Heating, 18 min
 (2003) Columbia (At this country) 7'30 (1988) ...and the earth will delight, 12 min

 Filmmusik
 (2015) Divoké Slovensko (Den vilde Slovakiet) (2012) Cesty Slovenskom
 (2010) Návrat rysov (The Lynx Liaison) (2005) Altenburg - 4 Schüler gegen Stalin''

Diskografi
 1995: THE ReR QUARTERLY © QUARTERLY, ReR Volume 4 No 1 CD - ReR 0401 Recommended Records
 2003: NAMASTE SUITE (Guido Arbonelli - klarinetter) © Mnemes HCD 102
 2008: NUOVE MUSICE PER TROMBA 6 (Ivano Ascari - trompet) © AZ 5005
 2008: THE HEALING HEATING (R(A)DIO(CUSTICA) SELECTED 2008) © Czech Radio
 2008: NAMAH feat. Floraleda Sacchi, Jon Anderson (ex-Yes), David Moss © musica slovaca SF 00542131
 2009: MINIMAL HARP (Floraleda Sacchi - harpe). Musik af Arvo Pärt, John Cage, Philip Glass, György Ligeti, Peter Machajdík, Lou Harrison, Nicola Campogrande) © DECCA / Universal 476 317
 2011: INSIDE THE TREE (Musik for cello, harpe og electronics) © Amadeus Arte Catalogue No. AA11003
 2012: CZECHOSLOVAK CHAMBER DUO (Dvořák / Machajdík / Schneider-Trnavský) Czech Radio, Catalogue No. #CR0591-2
 2012: A MARVELOUS LOVE - New Music for Organ (Orgelværker af Peter Machajdík, Patricia Van Ness, Jim Dalton, Tim Rozema, Al Benner, Thomas Åberg, og Harold Stover), Albany Records, Catalogue No. TROY1357
 2012: THE IMMANENT VELVET (Kammermusik for klaver, guitar, cello, harpe og strenge), Azyl Records, Catalogue No. R266-0024-2-331
 2015: ELEKTRICKÁ GITARA (Guitarværker af Luciano Berio, Peter Machajdík, Daniel Matej, Boško Milaković, Juraj Vajó, Pavol Bizoň, Ivan Buffa), Hevhetia, Catalogue No. HV 0070-2-331
 2018: FRIENDS IN COMMON TIME (Værker af Peter Machajdík, Tor Brevik, Francis Kayali, Adrienne Albert, Peter Kutt, Andre Caplet, Kevin W. Walker, Alexander Timofeev) Catalogue No. © Copyright - Rebecca Jeffreys (700261465210)
 2018: BIRDS (Værker af Peter Machajdík, François Couperin, Jean-Philippe Rameau, William Byrd, Olli Mustonen) © Fuga 9447

Referencer

Eksterne henvisninger

Komponister fra Slovakiet
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Klassiske komponister fra det 21. århundrede
Personer fra Bratislava

Peter Machajdík


Balabankoru, Edirne ilinin Uzunköprü ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün eski adı 1901 yılı kayıtlarında Tatarköyü olarak geçmektedir. Osmanlı zamanında komşu Balabanköy'ün koru arazisidir. Kırım'ı Rusların ele geçirmesi sonrası Osmanlı topraklarına sığınan Kırım Tatarlarının yerleşmesi ile kurulmuştur.

Coğrafya
Köy, Edirne il merkezine 110 km, Uzunköprü ilçe merkezine 35 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Uzunköprü belde ve köyleri

Balabankoru, Uzunköprü


بلدية نافاريفيسكا (بالإسبانية: Navarrevisca) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية نافاريفيسكا 329 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية نافاريفيسكا

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

نافاريفيسكا


الدالة الهرميتية في التحليل الرياضي هي دالة مركبة حيث خواص المقارن المزدوج تساوي الدالة الأصلي مع المتغير عند حدوث تغيير في الإشارة السالبة أو الموجبة.

<p DIR="RTL">

لجميع X في مجال f.

هذا التعريف يمتد أيضا لدوال متغيرين أو أكثر من المتغيرات، وعلى سبيل المثال، عندما تكون f دالة لمتغيرين فإنها إذا لهرميتية.

لجميع أزواج (x1,x2) في مجال f.

من التعريق يتضح أنه إذا كانت f دالة هرميتية، فإن:
 الأجزاء الحقيقية ل f هي دالة زوجية.
 الأجزاء التخيلية ل f هي دالة فردية.

أنواع الدوال
حساب التفاضل والتكامل

دالة هرميتية


Kâhinlik (kehanet), çok eski uygarlıklardan beri var olan bir uzmanlık alanı olup, kısaca, meydana gelecek olayları birtakım yöntemlerle önceden bilmeye çalışma olarak tanımlanır. Eski uygarlıklar içinde kâhinlik çalışmalarına önem vermemiş bir uygarlık hemen hemen yok gibidir.

Antik Yunan'da kâhinlik

Kâhinlik uygulamaları içinde en bilinenleri,  antik Yunan'daki ve okült bilgilerinin büyük kısmını Etrüskler'den ve bir kısmını da eski Yunanlardan almış Romalılar'daki uygulamalardır. Antik Yunan'da kâhinlik çalışmaları özellikle Apollon tapınaklarının bulunduğu orakl merkezlerinde yoğunluk kazanmıştı. Eski Yunanca'da kehanet anlamına gelen mantika doğal ve yapay olarak ikiye ayrılırdı:  Oneirokritai (haberci rüyaların yorumu), manteuma veya orakl (transa dayalı hikmetli sözler ve bunlardan anlam çıkarma), egkoimesis (istihare) ve nekromansi (bedensiz varlıklardan bilgi alma) doğal mantika içinde yer alırdı. Yapay mantika ise fallardan oluşurdu.

Roma uygarlığında kâhinlik

Romalılar birçok alanda olduğu gibi, kâhinlik çalışmalarını da Etrüsk kültürüne borçludurlar. Eski Roma kâhinliğindeki üç önemli terim signa (çeşitli yollarla gelen ilâhî  mesajlar), omina (içerdiği ilâhî  mesajı anlamak için anlam çıkarılan insan sözü) ve prodigia'dır (kendilerinden anlam çıkarılan olağanüstü doğa olayları). Signa'lar ex caelo (gök işaretleri), signa oblativa (kendiliğinden gelen işaretler) ve signa impetrativa (dinleme yoluyla anlaşılabilen işaretler) olmak üzere üç gruba ayrılırdı. Eski Roma kâhinlerine göre, bir insana veya bir topluma ilâhî bir mesaj verilmek istendiğinde bu mesaj herhangi bir insana da herhangi bir zamanda söylettirilebilirdi (omina). Önemli olan bu sözleri anlayabilmek, iyi yorumlayabilmek, yani mesajı almasını bilmekti. Prodigialar'dan cansız doğadakilere portentum ve ostentum, canlı doğadakilere de monstrum derlerdi. Etrüskler'de en tanınmış kâhinlik türlerinden ikisi gözlemlenen kuş uçuşları ve yıldırımların analitik yorumuydu.

Türk-İslam kültüründe kâhinlik

Şamanist inisiyasyondan geçmiş veya sufilik terbiyesiyle büyümüş eski kâhinler, kendilerine bir sorunla ilgili olarak, danışmak üzere gelenlere bildikleri bir şey varsa konuşur, bilmedikleri veya sakıncalı gördükleri konularda asla konuşmazlardı; ayrıca verdikleri bilgi için en ufak bir maddi veya manevi karşılığı kesinlikle kabul etmezlerdi. Halk arasında ermiş,evliya gibi çeşitli adlarla zikredilen bu zatlar, 21.yy.'a doğru yerlerini yavaş yavaş bu işi bir geçim kaynağı olarak gören, ehil olmayanlara terk etmişlerdir.

Kâhinlik yöntemleri

Kâhinlik yöntemleri şöyle sınıflandırılır:

1-Psişik yöntemler:
 İstihare yoluyla alınan mesajlar ve yorumlanması
 Haberci rüya yoluyla alınan mesajların yorumlanması
 Sezgi yoluyla alınan mesajlar ve yorumlanması
 Vizyon yoluyla alınan mesajlar ve yorumlanması
2-Maddi yöntemler (divination)
 Gözlemler:
 Astrolojik gözlemler ve verilerin değerlendirilme ve yorumları
 Nümerolojik gözlemler ve verilerin değerlendirilme ve yorumları
 Olayların (omen) gözlemi ve gözlemlerden sentez ve muhakeme yoluyla sonuçlar çıkarılması
 Fallar

 Nostradamus, Mother Shipton (Shipton ana) ve  Edgar Cayce Batı'nın en ünlü kâhinleri arasında sayılırlar.

Kaynakça

 İnanç Sözlüğü, Orhan Hançerlioğlu
 Dictionary of Mysticism, Nevill Drury
 Dharma Ansiklopedi, Dharma Yayınları

Kâhinlik


تقع سدي بولاية إزكي بالمنطقة الداخلية في سلطنة عمان، يحدها من الشرق قرية مغيوث ومن الغرب قرية الغليل ومن الشمال قرية قاروت الجنوبية ومن الجنوب حارة الرحى ووادي حلفين، حيث تعتبر سدي مركز الولاية ، تشتهر سدي بوجود فلج القسوات الذي يتميز بمائه العذب، حيث أن هذا الفلج يسقي سدي وحارة الرحى ، كما أنها تشتهر بشجرة الزامّة التي يبلغ عمرها إلى ما يقارب الثمانمائة سنة، وتقع هذه الشجر في وسط القرية.

تشتهر قرية سدي بالزراعة كزراعة النخيل ،الأعلاف ،البرسيم وأنواع من البقوليات الأخرى.

قرى عمان

سدي


Rodica Soreanu (nume la naștere: Rodica Șoricău; ) este scriitoare și pictoriță din România.

Este unul din artiștii consacrați ai Vrancei, autoare a mai multor volume de poezie și proză scurtă precum și a zeci de expoziții de pictură în țară și în străinătate. Pentru scrierile sale a primit, în 1977, titlul de cetățean de onoare al orașului Panciu. Din 1990 este președintă a Asociației Artiștilor Plastici Neprofesioniști Vrancea și Membră a Ligii scriitorilor din Vrancea.

Studii

 Școala Generală nr. 4 Focșani;
 Liceul Unirea Focșani, bacalaureată în 1973;
 Școala Postliceală de Geologie, secția Cartografie, București 1975-1977;
 Licențiată în Științe Juridice Universitatea Lucian Blaga, Sibiu, Facultatea de Drept a Universității Petre Andrei Iași.

Studii în domeniul artistic

 Școala de muzică, clasa de pian, profesori Șimon și Polatos începând cu 1959;
 Cursuri particulare de chitară, profesor Ințe;
 Cursuri particulare de pictură, prof. Univ. Petre Achițenie, șeful catedrei de pictură monumentală a Institutului de Arte plastice N, Grigorescu București;
 Școala Populară de Artă, secția pictură, prof. Sandu Surcel 1980-1982;
 Școala Populară de Artă, secția canto clasic, prof. Doina Sărsan 1980-1982;
 Cursul de pictură monumentală al Patriarhiei Române, pictori îndrumători Ieremia Profeta și Vasile Carp 1984-1989;
 Curs de pictură la Centrul Cultural Vrancea, pictor îndrumător, prof. Dr. Liviu Nedelcu.

Debutul literar
Debutul literar în Revista Luceafărul, 1975. Debut în volum: "Trup de aer", la Editura Porto-Franco din Galați, 1990.

Lucrări publicate
Poezie și proză

 Trup  de  aer – poezie - ed. Porto Franco, Galați, 1990;
 Nesomnuk   florii – poezie- ed. Milcovul, Focșani, 2001;
 Conștiința  de  cristal - proză scurtă – ed. Premier, Ploiești, 2002;
 Altă   vibrație – proză scurtă - ed. Rafet, Rm. Sărat, 2004;
 Arta culinară (Tradiții focșănene) - ed. Andrew, Focșani, 2010;
 Strada inelului - proză scurtă - ed. Armonii cultural, Adjud, 2014;
 Acvamarin - ed.Terra Focșani, 2017;
 Rugă – poezie – ed. PapiruS Media Roman, 2018. Colecția CENTENAR-ROMÂNIA - 1918-2018 -Poesis.

Premii pentru literatură
 1967 Premiul Consiliului pionierilor Focșani
 1972 Premiul al III-lea la concursul: Pe trepte de lumină, Focșani
 1978 Premiul al II-lea la Festivalul Național Cântarea României, faza municipiului București, președintele juriului: Nichita Stănescu
 1979 Premiul al II-lea la Cântarea României, București, faza de masă, președintele juriului: Florin Petrescu
 1979 Premiul I la Concursul literar al Consiliul Județean al Sindicatelor Vrancea
 1979 Premiul al II-lea la Festivalul artelor Miorița, Focșani
 1980 Premiul publicației "Revista Noastră" a Liceului Unirea Focșani, la Salonul Literar Dragosloveni, președintele juriului: Radu Cârneci
 1981 Premiul acordat de C.J. al Sindicatelor Vrancea la Salonul Literar Dragosloveni, președintele juriului: Mircea Radu Iacoban
 1983 Premiul al II-lea la concursul "Românie plai de aur"  al C. J. al Sindicatelor Vrancea, președinte M. Covaci
 1983 Mențiune la Festivalul de poezie T. Arghezi, Tg. Jiu
 1983 Mențiune la Concursul și festivalul de poezie patriotică Nicolae Bălcescu, Rm. Vâlcea
 1983 Premiul Revistei ASTRA la Festivalul Național de poezie "Laude-să-omul și țara", Sighetul Marmației, președintele juriului: Laurențiu Ulici
 1984 Premiul al II-lea și Premiul Revistei FAMILIA, la Festivalul de creație literară "Afirmarea", Satu-Mare, președinți ai juriului: V. Sălăjan și Stelian Vasilescu
 1986 Premiul al II-lea la Salonul Literar Dragosloveni
 1998 Premiul revistei Salonul Literar, la Concursul de poezie bahică, Focșani
 2004 Marele Premiu Ion Minulescu la Concursul național de poezie Ion Minulescu Slatina, președintele juriului: George Stanca
 2013 Premiul al II-lea la Festivalul Național de creație Vrancea Literară, președintele juriului: Culiță Ioan Ușurelu
 2017 Premiul Festivalului Internațional de Creație Vrancea Literară, președintele juriului: C.I.Ușurelu.

Expoziții
Expoziții de pictură, grafică și coperți, caricatură, icoane pe lemn

Expoziții personale:
 1972 - Focșani
 1987 - Focșani
 1992 - Focșani
 1992 - Focșani (design vestimentar)
 1992 - Focșani (icoane pe lemn)
 1993 - Focșani
 1994 - Focșani
 1994 - București (icoane pe lemn )
 1995 - Focșani (icoane pe lemn )
 1998 - Focșani
 1998 - Mărășești
 2002 - Focșani
 2003 - Panciu
 2004 - Focșani (comemorativă Ștefan cel Mare și Sfânt)
 2004 - Odobești
 2004 - Buzău
 2018 - Odobești

Expoziții de grup:
 1974 - Focșani
 1975 - București
 1981 - Focșani
 1983 - Bulgaria (caricatură)
 1985 - Bulgaria (caricatură)
 1985 - Japonia  (caricatură)
 1997 - Reșița
 1998 - Reșița
 1998 - Mediaș.

Premii pentru pictură, grafică
 1998 - Premiul Special al juriului la concursul de caricatură de la Mediaș
 2006 - Premiul Academiei Internaționale Il Convivio din Sicilia, Italia, președintele juriului Angelo Manitta.

Aprecieri critice
"Vorbind despre Rodica Șoricău (Rodica Soreanu) nu poți să nu amintești ca are un talent polivalent: scrie poezie, proză, pictează, cântă ... . Aș remarca, printre altele, că scriitoarea a rămas, în ciuda tuturor nedreptăților care i s-au făcut, cu un optimism temperat, cu o privire modernă asupra artei, în general, și a poeziei, în special. Ceea ce a scris și pictat va depăși, sunt convins, aceste vremuri nesigure ... ."

Culiță Ioan Ușurelu, Vrancea Literară. Antologia Scriitorilor Vrânceni, vol I, Editura Salonul Literar, Odobești, 2016, p.307

"Poeta își construiește propriul univers pentru trăirea-i abstractă, ca formă de eliberare din obsesiile materialității tulburi. Acest univers este o "țară" sub formă eufemistică, unde viziunile devin dimensiuni cosmice, fiindcă însăși autoarea se identifică cu acestea."

Al. Florin Țene, Nesomnul florii, Revista Pro Saeculum Nr. 6(12) Septembrie 2004, p. 103

"Punctul forte al artistei rămâne pictura, această "țară a minunilor" ce-i oferă cu generozitate găzduire și împlinire. Marcată de la bun început de un dar specific monumental, atât prin compoziție cât și prin cromatică, permite să transpară formația sa inițială influențată pozitiv de cursurile de artă urmate cu profesorul Petre Achițenie."

Vasile Crăiță Mândră, în Rodica T. Soreanu, Acvamarin, Editura Terra, Focșani, 2017, p.7

Citate
"Privitor la puterea dragostei, părerea mea este că unii o caută, alții și-o doresc și fac eforturi pentru a o obține, alții au găsit-o. Ultimii nu vor spune niciodată adevărul, precum călugărul care, deși a căpătat vederea în duh, nu va recunoaște niciodată aceasta. Eu aș extinde termenul la iubire, ceea ce este altceva. Nu este vorba de ajungerea în viața aceasta la puterea dragostei, care se poate confunda ușor cu drăgosteala, ci, mai degrabă, la iubire. Iubirea este aceea care produce unirea cu divinitatea, întregirea sferei de lumină." (Rodica Soreanu, în Culiță Ioan Ușurelu, Scriitori contemporani din Vrancea, prin interviuri,  Editura Ateneul Scriitorilor, Bacău, 2012, p. 380)

"Purtăm în noi celula de recunoaștere. Cineva ne caută? Ne iubește sau ne distruge? Purtăm, de asemenea, taina inițierii primordiale, care ni se dezvăluie la un moment dat. Numai de noi depinde să evităm pericolele, mai bine zis capcanele ce ni se întind la tot pasul." (Rodica T. Soreanu, Acvamarin, Editura Terra, Focșani, 2017, p.97)

Alte activități
1969 - 1973 - membră a ORCHESTREI  DE  ESTRADĂ  a Liceului Unirea Focșani - chitară armonie și solo voce, dirijor : Prof. Viorel Hanagic;
1969 - 1973 - membră a CERCULUI  DE  PICTURĂ  GH. TATTARESCU Focșani, profesori îndrumători: Vasile Crăiță- Mândră, Doina și Gh. Zaiț;
1969 - 1985 - membră a Cenaclului literar  ORIZONT al Consiliului Județean al Sindicatelor Vrancea, coordonator: poetul Al. Mavro-Doineanu;
În perioada liceului – membră a Colectivului de redacție al publicației  REVISTA  NOASTRĂ  a Lic. Unirea Focșani, coordonator prof. Petrache Dima, (publicație care în 2012 a sărbătorit 100 de ani de la înființare). La această revistă am realizat prima copertă a seriei a doua, grafică tematică și liberă și am publicat poezie și proză scurtă;
Membră a Cenaclului MILCOVIA al ziarului MILCOVUL, coordonator poetul Ion Roșu;

1975 - 1979 - membră a  ANSAMBLULUI  ARTISTIC  al  C.C. al U.T.C. București, în formația corală, sub bagheta dirijorului Voicu Enăchescu;

1977 - 1979 - membră a Colectivului de conducere al CENACLULUI  M. EMINESCU București, coordonator poetul Valeriu Gorunescu ;
1990 - Am înființat ASOCIAȚIA ARTIȘTILOR  PLASTICI  NEPROFESIONIȘTI  Vrancea;
1994 - 1996 –membră a GRUPULUI  de  CANTO  CLASIC  al Cercului Militar Focșani condus de domnul Mircea Grosu;
1997 - 1998 - am participat la TABERELE  DE  PICTURĂ:  CRIVAIA 2000 organizate de Casa de Cultură a Sindicatelor  Reșița;
1997 - am înființat și coordonat CERCUL DE PICTURĂ,  SCULPTURĂ  ȘI  MÂINI ÎNDEMÂNATICE  la Penitenciarul Focșani, unde am lucrat cu persoane aflate în detenție, în calitate de Președintă a Asociației Artiștilor Plastici Neprofesioniști Vrancea (activitate de voluntariat);
2009-2010 am coordonat activitatea de TERAPIE OCUPAȚIONALĂ (EDUCAȚIE PERMANENTĂ PENTRU ADULȚI) la Penitenciarul Focșani în calitate de Președintă a Asociației Artiștilor Plastici Neprofesioniști Vrancea, activitate cu și în folosul persoanelor private de libertate (voluntariat) ;

 2010-2014 am coordonat activitatea de Terapie ocupațională la Penitenciarul Focșani (voluntariat).

Bibliografie
 Florin Muscalu, Dicționarul Scriitorilor și Publiciștilor Vrânceni, editura Revista V, Focșani, 1999
 Culiță Ioan Ușurelu, Scriitori contemporani din Vrancea, prin interviuri, editura Ateneul Scriitorilor, Bacău, 2012
 Culiță Ioan Ușurelu, Vrancea Literară. Antologia Scriitorilor Vrânceni, vol I, editura Salonul Literar, Odobești, 2016
 Valeriu Anghel și Dan Deșliu, Vocație și destin. 600 de fișe-portrete pentru un tablou spiritual al județului Vrancea, editura Terra, Focșani, 2000
 Rodica T. Soreanu, Acvamarin, Focșani, editura Terra, 2017
 Gh. A. Stroia, Meridiane lirice - antologie universală a poeziei românești contemporane - 124 de poeți contemporani, editura Armonii culturale, Adjud, 2012
 Gheorghe Andrei Neagu, O antologie literară, editura Valman, Rîmnicu-Sărat, 2007
 Petre Abeaboeru, Constelații literare vrâncene, dicționar vol. I, editura Terra, 2013

Note

Nașteri în 1954
Scriitori români contemporani
Pictori români în viață
Scriitoare române
Oameni din Panciu

Rodica Soreanu


Niels Pagh Andersen (født 11. oktober 1958 i Gladsaxe) er en dansk filmklipper.

Filmografi

 Mogadishu Soldier (2017) - Klipper
 Håbet bag hegnet (2016) - Klippekonsulent
 Democrats (2014) - Klippekonsulent
 The Look of Silence (2014) - Klipper
 Sepideh - Drømmen om stjernerne (2013) - Klippekonsulent
 American Vagabond (2013) - Klipper
 Betoniyö (2013) - Klipper
 En god død (2013) - Klippekonsulent
 Big Boys Gone Bananas (2013) - Narrativ konsulent
 De udvalgte (2013) - Konsulent
 Palme (2012) - Klipper
 Håbets havn (2012) - Klippekonsulent
 The Act of Killing (2012) - Klipper
 Flugten til Hollywood (2012) - Klipper
 Jeg er min egen Dolly Parton (2011) - Klippekonsulent
 Klovn for livet (2011) - Klip
 Pang pang brødre (2011) - Klip
 Hjemvendt (2011) - Klippekonsulent
 Hun synger (2011) - Klippekonsulent
 Fodbold er Gud (2010) - Klip
 Mumbai disconnected (2009) - Klip
 Sandhedsjæger (2009) - Klippekonsulent
 Afslag på et kys (2009) - Klippekonsulent
 Opskrifter på katastrofer (2008) - Klip
 Maria Larssons evige øjeblik (2008) - Klip
 Flying - Confessions of a Free Woman (2006) - Klipper
 The prize of the Pole (2006) - Produktionskonsulent
 Flying - Confessions of a Free Woman (6 afsnit, 2006) - Klipper
 Den tyske hemmelighed - en film om krig, kærlighed - og løgn (2005) - Klip
 Prostitution bag sløret (2005) - Klip
 Drømmenes hotel (2005) - Klip
 The Well - En film om Orson Welles i Spanien (2005) - Klippekonsulent
 Odins øje (2004) - Klip
 Melancholia (2004) - Klip
 Elsker du mig? (2004) - Klip
 Drømme med deadlines - en genfortælling (2003) - Klip
 Velkommen til Danmark (2003) - Klip
 Model (2002) - Klip
 Drengene fra Vollsmose (2002) - Klip
 Tong Tana - Det tabte paradis (2002) - Klip
 Omfavn mig måne (2002) - Klip
 Stjernekigger (2002) - Konsulent
 En mors historie (2002) - Klip
 Jæger (2001) - Klip
 Epidemien (2001) - Klip
 Ghettoprinsesse (2000) - Klip
 Gå på vandet (2000) - Klip
 Da verden kom til Jonathan (2000) - Klip
 Sut slut finale (1999) - Klip
 At danse med engle (1999) - Klip
 Fyrtårnet (1999) - Klip
 Aligermaas eventyr (1998) - Klip
 Mine drømmes hus (1997) - Klip
 Take off (1997) - Klip
 Tankens anatomi (1997) - Klip
 Fredens port (1996) - Klip
 Levende ord 1: Fællesskab og demokrati (1996) - Klip
 Vølvens spådom (1996) - Klip
 Tangueria (1995) - Klip
 Om Gud vil - stemmer fra Gaza (1995) - Klip
 Forræderi (1994) - Klip
 Mellem bjergene og havet (1994) - Klip
 Nordkaperen i det Indiske Ocean (1994) - Klip
 Rejsen tilbage - Jorden er vores mor 2. del (1993) - Klipper
 Fyrtøjet (1993) - Klip
 Life Is a bitch (1993) - Klip
 Nu - et øjeblik på Jorden (1992) - Klip
 Min krop er min (1992) - Klip
 To malere - To værksteder (1992) - Klip
 I begyndelsen var ideen (1991) - Klip
 Liv - et billeddigt (1991) - Klip
 Håkon og sørøverne (1990) - Klip
 Christian (1989) - Klip
 Med døden inde på livet (1989) - Klip
 Stifinderen (1988) - Klip
 Øjeblikkets perler (1987) - Klip
 Jorden er vores mor (1987) - Klip
 Politiet i virkeligheden (3 afsnit, 1986) - Klip
 De røde bånd (1985) - Klip
 Tre små kinesere (1985) - Klip
 Niels Bohr (1985) - Klip
 Happy birthday (1985) - Klip
 Det handler om skolen (1985) - Klip
 Drengen der forsvandt (1984) - Klip
 Kalk (1984) - Klip
 Kan man give æstetikken køn (1984) - Klip
 Otto er et næsehorn (1983) - Klip
 Gymnasiet - en skoleform (1983) - Klip
 Fremtid søges! (1982) - Klip
 Cirkus Casablanca (1981) - Assistent
 Ulvetid (1981) - Toneassistent
 Træerne og skovens folk (1981) - Klip
 Mit Danmark er ikke dit Danmark (1981) - Klipper
 Eldorado (1981) - Klipper
 Lille Virgil og Orla Frøsnapper (1980) - Klippeassistent
 Johnny Larsen (1979) - Klippeassistent
 Den dobbelte mand (1976) - Klippeassistent
 Da Svante forsvandt (1975) - Klippeassistent

Kilder:

Referencer

Eksterne henvisninger

Filmklippere fra Danmark
Personer fra Gladsaxe

Niels Pagh Andersen


Diario de una amistad (Beskidzkie rekolekcje. Dzieje przyjaźni księdza Karola Wojtyły z rodziną Półtawskich) de Wanda Półtawska, médico psiquiatra, presenta unas cartas personales de dirección espiritual dirigidas a ella por Karol Wojtyła, siempre con la firma 'brat' -tu hermano, desde 1961 hasta 1994. Un libro de lectura importante para un conocimiento profundo de Karol Wojtyła como director espiritual.

Argumento
Wanda era una chica activa, inteligente, llena de vida y con un gran compromiso social en Lublin, su ciudad natal. Fue apresada por los nazis al principio de la Segunda Guerra Mundial y cuatro años los pasó en el campo de concentración en Ravensbrück. Esa experiencia la contaría poco después en su relato - Y tengo miedo de mis sueños  (I boję się snów). Después de la guerra llegó a Cracovia para estudiar medicina. Los años de cautiverio le habían dejado una huella profunda y buscó la ayuda espiritual, pero no conseguía encontrar un guía o maestro. Sería en los años cincuenta cuando al confesarse en la iglesia de santa María en la plaza del mercado, el joven confesor le dijo: ¡Ven a la Santa Misa de la mañana, y ven cada día! Esas palabras fueron para ella cómo un trallazo: "No le pedí que fuera el director espiritual de mi alma, no le dije nada de eso. Todo salió con naturalidad cuando al final me dijo lo que antes ningún sacerdote me había dicho: ¡Ven a la Santa Misa de la mañana, y ven cada día! Más de una vez he pensado que a decir verdad cada confesor debería dar ese consejo tan sencillo: ¡ven a la Santa Misa pues es la fuente de la gracia! Sin embargo ningún sacerdote me lo había planteado, algunos ciertamente me sugirieron la posibilidad de hablar con ellos, me decían: ¡ven a mí, ven a verme! Pero aquel sacerdote no me dijo: '¡Ven a mí!' sino: ¡Ven a la Santa Misa!".

Para Wanda estaba claro: ese sacerdote era el elegido para su acompañamiento espiritual, y lo fue desde el primer encuentro hasta el 2 de abril de 2005, allí -en habitación pontificia- fiel estaba Wanda viendo morir a su hermano.

En el libro las cartas de Wojtyła y los comentarios personales de la autora se centran en el sacramento de la Eucaristía y la necesidad de la oración mental. Wojtyła trasmite esto a Wanda en un contexto asombrosamente bello: los montes Beskides en la cordillera de los Cárpatos occidentales. Estas memorias son en realidad el diario de una amistad entre un hombre y una mujer. Se recoge bastantes cartas personales del sacerdote, obispo y papa Karol, con continuos puntos para la meditación personal. A lo largo de sus páginas se descubre la identidad del ser cristiano: la amistad con Jesucristo. La dirección o acompañamiento espiritual personal ejercida por el sacerdote Karol y después por el papa Juan Pablo II sobre Wanda gira sobre dos ejes: la enseñanza de la oración personal y del mejor modo de ejercer sus derechos y cumplir sus deberes como esposa, madre de familia y psiquiatra.

Lectura crítica
Para quienes critican la posibilidad de una amistad entre un sacerdote católico y una mujer, habría que recalcar que la presencia del esposo de Wanda, Andrés, en todas las cartas es continua. La introducción es suya y nos dice desde su perspectiva de esposo que "en el mundo actual dirigido por unos medios de comunicación cargados de sensualidad, en un mundo en donde besar a un niño en la frente evoca pensamientos de pedofilia, en donde el abrazo fraternal entre amigos fácilmente es interpretado como manifestación de homosexualidad, la amistad entre un hombre y una mujer despierta automáticamente pensamientos de sexualidad en esas relaciones. La autora no dejó de encontrarse - en el período de la guerra y después en los años de su trabajo profesional- con multitud de casos que daban una respuesta negativa a la pregunta que continuamente se hacía: ¿Es el hombre capaz de vivir una vida buena, sin dejarse llevar ni funcionar como un autómata? ¿Puede ser el hombre de verdad limpio y libre? La dirección espiritual junto con la cercanía personal de un gran sacerdote permitió a mi mujer, Wanda Półtawska, que alcanzara el equilibrio y la paz, que pudiera conciliar el trabajo profesional con la vida familiar, y con el paso de los años más intensamente -y han pasado ya sesenta años- se profundizara y afianzara aún más nuestra intimidad y armonía matrimonial. Me resulta difícil manifestar en profundidad mi agradecimiento por la posibilidad de haber vivido estos años junto a una gran mujer y a un gran hombre, por la presencia de un padre y hermano en la vida de este gran sacerdote, obispo y papa".

Otro apunte crítico hace referencia a que la autora aprovecha los textos de Wojtyła para su propio protagonismo. Ciertamente Diario de una amistad es una continúa conversación con Dios y con su director espiritual. El libro contiene unas cincuenta páginas de textos de Juan Pablo II y las quinientas restantes son anotaciones del diario personal de la autora, todo entrelazado. Sin lugar a dudas el sacerdote Karol Wojtyła se nos muestra en este diario como un experto director espiritual, audaz, moderno y totalmente entregado en su labor espiritual. Wojtyła es un hombre que sabe escuchar, un sacerdote católico que pretende ser instrumento de Cristo Sacerdote, un místico que introduce a las almas en la difícil tarea de la oración personal.

Referencias

Enlaces externos
 "Diario de una amistad": Karol Wojtyła y Wanda Poltawska en Aceprensa (12.FEB.2010)

Espiritualidad
Obras literarias de Polonia
Literatura de Polonia del siglo XX

Diario de una amistad


V-Ray es un motor de renderizado usado como extensión para algunas aplicaciones de gráficos computacionales, como 3ds max, maya, modo, sketchUp, Nuke, entre otros.
Los principales desarrolladores de V-Ray son Vladimir Koylazov y Peter Mitev de Chaos Software Production Studio, establecidos en 1997 en Sofía, Bulgaria.

Es un motor de renderización que usa técnicas avanzadas, como por ejemplo algoritmos de Iluminación Global (GI) tales como Path Tracing, Mapeo de Fotones, Mapas de Irradiación y Fuerza bruta, siendo esta última la opción primaria establecida en sus versiones recientes (3.0) por su precisión y una mejor reducción de tiempos en la representación de la imagen (renders). El uso de estas técnicas a menudo lo hacen preferibles a los motores de render convencionales que son proporcionados por defecto por las aplicaciones 3D, por lo general los renders generados con estas técnicas se ven más reales, como los efectos de iluminación que son emulados de manera más realista.

V-Ray es usado tanto en el cine (El Último Samurai, Avatar, Gigantes de Acero, Oblivion, Tron: Legacy, Iron Man 3, Robocop) como en la industria de juegos de video, también es usado ampliamente para hacer renders Arquitectónicos muy realistas.

Materiales de V-Ray
El editor de materiales propio de este motor de renderizado cuenta con parámetros de reflexión y refracción, translucencia y permite versatilidad en la configuración de materiales avanzados. Cuenta con diversos otros materiales como vray2sidedMt y vray fastsss2 y vrayskin Mtl para representación de efectos trasnslucidas como la conocida propiedad subsurface que se ve en objetos plásticos, cerámica, telas, alimentos y pieles.

Cámara física de V-Ray
V-Ray cuenta con una cámara física que emula las opciones de configuración de exposición por ejemplo de las cámaras reflex reales.
La cámara Vray difiere de la cámara estándar de 3ds Max, ya que tiene configuraciones ajustables para ISO, velocidad de obturación y el f-stop. Estos ajustes pueden ayudar en el aspecto de iluminación y en general de la escena.
La manera de controlar la exposición de la iluminación en las escenas principalmente es a partir del ajuste ISO, Velocidad de obturación y el f-stop.

Dentro de los parámetros básicos de la cámara física podemos encontrar algunos como:

 Film gate (mm): Específica el tamaño horizontal del túnel de película en milímetros.
 Focal Length: Es el equivalente a la longitud de la lente del objetivo.
 Zoom Factor: Indica el valor de aumento, valores superiores a 1 acercan la escena e inferiores la alejan.
 Distortion: Específica el coeficiente de distorsión. Con esto podemos corregir la distorsión de la cámara horizontal.

V-Ray RT
V-Ray RT es un plugin de renderizado ActiveShade para 3ds Max, separado del Motor V-Ray Principal. no es un plugin independiente del proceso Principal, en lugar de ello reutiliza los materiales y objetos de 3ds Max y V-Ray realizando un render en tiempo real desde fuera del 3ds Max en uno o más servidores de render V-Ray RT. Permite el uso del procesador gráfico para realizar este proceso por medio de OpenCL, y ha sido probado con éxito en las siguientes tarjetas gráficas. nVidia GeForce 480 GTX, nVidia GeForce 295, nVidia GeForce 9700M, nVidia GeForce 325M.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial
 Documentación de V-Ray 2.40 para 3ds Max
 Documentación de V-Ray 3.0 para 3ds Max

Aplicaciones para gráficos en 3D
Motores de renderizado 3D

V-Ray


The Grammy Award for Best Jazz Instrumental Album is an award that was first presented in 1959.

History
From 1959 to 2011, the Award was called Best Instrumental Jazz Album, Individual or Group. In 2012, it was shortened to Best Jazz Instrumental Album, encompassing albums that previously fell under the categories Best Contemporary Jazz Album and Best Latin Jazz Album (both defunct as of 2012). A year later, the Best Latin Jazz Album category returned, disallowing albums in that category to be nominated for Best Jazz Instrumental Album.

This category is meant for albums containing greater than 50% playing time of new instrumental jazz recordings.

Years listed indicate the year in which the Grammy Awards were presented, for works released in the previous year. Before 1962 and from 1972 to 1978, the award title did not specify instrumental performances and was presented for instrumental or vocal performances. The award has had several name changes.

Name changes
 1959–1960: Best Jazz Performance, Group
 1961: Best Jazz Performance Solo or Small Group
 1962–1963: Best Jazz Performance Solo or Small Group (Instrumental)
 1964: Best Instrumental Jazz Performance – Soloist or Small Group
 1965–1966: Best Instrumental Jazz Performance – Small Group or Soloist
 1967: Best Instrumental Jazz Performance – Group or Soloist with Group
 1968–1971: Best Instrumental Jazz Performance, Small Group or Soloist with Small Group
 1972–1978: Best Jazz Performance by a Group
 1979–1992: Best Jazz Instrumental Performance, Group
 1993–2000: Best Jazz Instrumental Performance, Individual or Group
 2001–2011: Best Jazz Instrumental Album, Individual or Group

Recipients

See also
 Grammy Award for Best Large Jazz Ensemble Album
 Grammy Award for Best Improvised Jazz Solo
 Grammy Award for Best Jazz Vocal Album

References

Grammy Awards for jazz
Jazz Instrumental Album
Album awards


Yoshihiro Francis Fukuyama, d. 27 Ekim 1952, Chicago) Amerikalı Siyaset bilimci.

Lisansını Cornell Üniversitesi'nde; doktorasını da Harvard Üniversitesi'nde yapmıştır. ABD Dışişleri Bakanlığında Politika Planlama Dairesinde Ortadoğu uzmanı ve Genel Direktör Yardımcısı olarak çalışmıştır. 1981-1982 yıllarındaki Mısır-İsrail Görüşmelerine ABD heyeti üyesi olarak katılmıştır.

Fukuyama, farklı örgütlerde ve dergilerde görev yapmaktadır. 1990 sonrasının önde gelen siyaset bilimcilerinden biri olan Huntington'la birlikte bir süre Journal of Democracy dergisinin editörlüğünü yapmıştır. 1992 yılında yayınlamış olduğu (The End of History and the Last Man) 'Tarihin Sonu ve Son İnsan'adlı teziyle Batı Liberal düşüncesinin insanlığın ulaşabileceği son aşama olduğunu iddia etmesiyle gündem oldu.

Fukuyama, 2005 yılının Temmuz ayı itibarıyla Johns Hopkins Üniversitesi'nde uluslararası iktisat politikası öğretim üyesi olarak görev yapmakta ve The American Interest Dergisinin yayın kurulu başkanlığını yürütmektedir.

Fukuyama, Irak savaşının başladığı dönemde neo-con çevreden uzaklaşmaya başladı ve farklı görüşlere yöneldi.

Kaynakça

1952 doğumlular
Chicago doğumlu yazarlar
20. yüzyıl Amerikalı filozofları
20. yüzyıl Amerikalı yazarları
21. yüzyıl Amerikalı filozofları
21. yüzyıl Amerikalı yazarları
Kurgusal olmayan eserler veren Amerikalı yazarlar
Amerikalı blogcular
Amerikalı akademisyenler
Amerikalı fotoğrafçılar
Amerikalı siyaset bilimciler
Amerikalı siyasi yazarlar
Amerikalı teknoloji yazarları
Japon asıllı Amerikalılar
Cornell Üniversitesinde öğrenim görenler
Harvard Üniversitesinde öğrenim görenler
Kansai Üniversitesinde öğrenim görenler
Johns Hopkins Üniversitesi öğretim üyeleri
George Mason Üniversitesi öğretim üyeleri
Postmodernizm eleştirmenleri
Transhümanizm eleştirmenleri
Yeni muhafazakârlık
Uluslararası ilişkiler teorisi
Yaşayan insanlar

Francis Fukuyama


إيوجين نجو ليا  (15 يوليو 1931 في باتوتشي – 23 أكتوبر 2006 في دوالا) لاعب كرة قدم كاميروني راحل كان يجيد اللعب في مركز المهاجم .

المسيرة الرياضية
بدأ نجو ليا مسيرته الرياضية في نادي سانت إتيان الفرنسي سنة 1954 ومعه ساهم في الفوز ببطولة دوري الدرجة الأولى موسم 1956-1957 كما احتل المركز الثاني في لائحة الهدافين في نفس الموسم خلف جاست فونتين . في سنة 1959 انتقل إلى غريمه نادي ليون وفي سنة 1961 انتقل إلى نادي باريس وبعدها قرر اعتزال لعب كرة القدم نهائيا في 1962 . في سنة 1961 أسس مع صديقه جوست فونتين رابطة لاعبي كرة القدم المحترفين الفرنسية . ابنه وليام نجو ليا اتجه إلى عالم كرة القدم أيضا مثل والده .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في فرنسا
مهاجمو كرة قدم رجالية
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو باريس
لاعبو راسينغ باريس
لاعبو سانت إتيان
لاعبو كرة قدم كاميرونيون
لاعبو كرة قدم كاميرونيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في فرنسا
لاعبو أولمبيك ليون
مواليد 1931
وفيات 2006
وفيات في دوالا

إيوجين نجو ليا


Jutland Dreams er en dansk kortfilm fra 2006 med instruktion og manuskript af Clement Behrendt Kjersgaard.

Handling

Medvirkende
 Christian Gade - Salamanderen
 Mads Koudal - Thomas
 Kathrine Lyhne - Elisabeth
 Maria Lucia Heiberg Rosenberg - Anna

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2006

Kortfilm fra Danmark

Jutland Dreams


الأمير الفريق ركن فهد بن تركي الثاني بن عبد العزيز آل سعود هو قائد قوات التحالف العربي لدعم الشرعية في اليمن حتى 31 أغسطس 2020، وكان قائداً للقوات البرية الملكية السعودية سابقاً، وقائد وحدات المظليين وقوات الأمن الخاصة السعودية. هو أحد أبناء الأمير تركي الثاني بن عبد العزيز آل سعود ووالدته هي الأميرة نورة بنت عبد الله بن عبد الرحمن آل سعود، عُيّن قائداً للقوات المشتركة بتاريخ 11 جمادى الآخرة 1439 هـ، وفي 31 أغسطس 2020 صدر أمرٌ ملكيٌّ بإحالته للتقاعد والتحقيق في قضية فساد مالي.

أسرته

زوجته
 الأميرة عبير بنت عبد الله بن عبد العزيز آل سعود

أبنائه
 الأمير عبد العزيز بن فهد بن تركي (نائب أمير منطقة الجوف سابقاً).
 الأميرة نورة بنت فهد بن تركي. متزوجة من الأمير مشعل بن سلطان بن عبد العزيز آل سعود ولها من الأبناء الأميرة موضي، الأمير سلطان، والأميرة نوف.
 الأميرة الجوهرة بنت فهد بن تركي. متزوجة من الأمير فيصل بن منصور بن متعب بن عبد العزيز آل سعود ولها من البنات الأميرة هيفاء.
 الأميرة سارة بنت فهد بن تركي.

الدورات
 دورة لغة.
 دورة ضباط مرشحين.
 دورة مظليين.
 دورة مشاة تأسيسية.
 دورة قفز حر.
 دورة تأهيل قوات خاصة.
 دورة مشاة متقدمة.
 دورة قيادة وأركان بالمملكة العربية السعودية.
 دورة كلية الحرب.

الوظائف والأعمال التي عمل بها
 ضابط وحدة متابعة.
 قائد الفصيل.
 مساعد قائد السرية.
 قائد السرية.
 ضابط عمليات.
 ضابط معلم.
 قائد جناح.
 قائد قوة.
 قائد الكتيبة.
 ركن عمليات.
 مساعد قائد.
 قائد وحدات.
 نائب قائد القوات البرية.
 قائد العمليات الخاصة المشتركة (عملية عاصفة الحزم، عملية إعادة الأمل). تم إعفاؤه في 31 أغسطس 2020.
 قائد القوات البرية. حتى فبراير 2018.
 قائد القوات المشتركة. تم إعفاؤه في 31 أغسطس 2020.

الأوسمة والأنواط والميداليات التي حصل عليها
 نوط الأمم المتحدة (مشاركة الصومال).
 نوط فرنسي (جوقة الشرف).
 نوط أمريكي (1).
 نوط أمريكي (2).
 ميدالية تحرير الكويت (كويتي).
 نوط الذكرى المئوية.
 نوط الخدمة للمرة الخامسة.
 نوط الإتقان.
 نوط المعلم.
 نوط الأمن.
 نوط المعركة.
 ميدالية تحرير الكويت (سعودي).
 وسام الملك فيصل.
 نوط الإنقاذ.
 نوط القيادة.
 وسام الملك فهد من الدرجة الثالثة.

إحالته إلى التقاعد
في يوم الإثنين الموافق 31 أغسطس 2020 صدر أمر ملكي بإنهاء خدمة الفريق الركن الأمير فهد بن تركي الثاني بن عبد العزيز آل سعود قائد القوات المشتركة وإحالته إلى التقاعد وإحالته للتحقيق.

المراجع

أبناء تركي الثاني بن عبد العزيز آل سعود
أحفاد عبد العزيز آل سعود
أمراء سعوديون
عسكريون سعوديون
مواليد 1959
أشخاص على قيد الحياة


Pery Ribeiro (eigentlich Peri Martins, * 27. Oktober 1937 in Rio de Janeiro; † 24. Februar 2012 ebenda) war ein brasilianischer Schauspieler und Sänger, der als einer der zentralen Figuren des Bossa Nova und der Música Popular Brasileira gilt.

Leben
Pery Ribeiro war Sohn des Komponisten Herivelto Martins und der Sängerin Dalva de Oliveira; seine Karriere begann er bereits 1944 als Kinderschauspieler in dem Film Berlim na Batucada von Luís de Barros. Als Sänger debütierte er 1959 in Paulo Gracindos Radioshow im Rádio Nacional, wo er den Bühnennamen Pery Ribeiro annahm. 1960 veröffentlichte er den ersten Song Não Devo Insistir; es folgten ab 1961 Bossa-Nova-Klassiker wie Manhã de Carnaval und Samba de Orfeu, komponiert von Luiz Bonfá/Antônio Maria oder Barquinho (von Roberto Menescal/Ronaldo Bôscoli). 1962 legte er sein Debütalbum Pery Ribeiro e Seu Mundo de Canções Românticas, bei dem er von Gitarrist Luiz Bonfá begleitet wurde, und der Hit Garota de Ipanema (Tom Jobim/Vinícius de Moraes).
1964 folgte Ribeiros Album Pery Muito Mais Bossa mit Kompositionen von Baden Powell, Eumir Deodato u. a., im selben Jahr gründete er mit Leny Andrade und den Bossa 3 das Ensemble Gemini V, mit dem eine Reihe von Alben entstanden. 1967 konzertierte er in Mexiko; 1966 ging Ribeiro mit der Truppe Bossa Rio (u. a. mit Sérgio Mendes) auf eine USA-Tournee. Ribeiro, der seine Karriere bis kurz vor seinem Tod fortsetzte, starb mit 74 Jahren in einem Krankenhaus in Rio de Janeiro an den Folgen eines Herzinfarkts.

Diskographische Hinweise
 Gemini V (EMI Music Distribution, 1966)
 Gemini Cinco Anos Depois Pery Ribeiro & Leny Andradeu (EMI Music Distribution)
 Homenagem a Nelson Goncalves (CID, 2003)
 Color of My Bossa (Universal Music Latino, 2004)

Filmographie (Auswahl)
 1944: Berlim na Batucada (Regie: Luiz de Barros)
 1948: Fogo na Canjica (Regie: Luiz de Barros)
 1962: O Vendedor de Lingüiças (Regie: Glauco Mirko Laurelli)
 1966: Essa Gatinha é Minha (Regie: Jece Valadão)
 1971: Vanished (Fernsehserie, Regie: Buzz Kulik)
 2006: Alabê de Jerusalém (Regie: Bárbara Velloso)

Weblinks
 Webpräsenz

Einzelnachweise

Sänger
Jazz-Sänger
Filmschauspieler
Kinderdarsteller
Pseudonym
Person (Rio de Janeiro)
Musiker (Brasilien)
Brasilianer
Geboren 1937
Gestorben 2012
Mann

Pery Ribeiro


Carl Jacobsens Museumsmandslegat er et dansk legat stiftet af Ny Carlsbergfondet, der blev uddelt første gang i 1975 og som sidenhen næsten hvert år er uddelt til en markant dansk museumsmedarbejder, dog primært danske museumsdirektør.

Legatmodtagere
 2017, Gitte Ørskou, direktør, Kunsten Museum of Modern Art Aalborg
 2016, Lisette Vind Ebbesen, direktør, Skagens Museum
 2015, Anne Højer Petersen, direktør, Fuglsang Kunstmuseum
 2014, Ingen uddelinger
 2013, Anne Birgitte Fonsmark, direktør, Ordrupgaardsamlingen og Charlotte Sabroe, direktør, Sorø Kunstmuseum
 2012, Ingen uddelinger
 2011, Dagmar Warming, direktør, Ribe Kunstmuseum
 2009, Teresa Nielsen, direktør, Vejen Kunstmuseum og Mogens Jørgensen, Ny Carlsberg Glyptotek
 2000, Erland Porsmose, direktør, Kertemindeegnens Museer og Anne Marie Nielsen, mag.art.
 1999, Ida Haugsted, mag.art., Kasper Monrad, mus.insp., dr.phil.
 1996, Lennart Gottlieb, mus.insp. og Marianne Saabye, mus.insp. og Kasper Monrad, mus.insp., dr.phil.
 1995, Mikael Wivel, mag.art.
 1994, Finn Terman Frederiksen, mus.leder og maleren Henning Damgaard-Sørensen (til studierejse)
 1993, Jørgen Jensen, mus.insp., mag.art
 1992, Øystein Hjort, lektor, dr.phil. og Søren Dietz, mus.insp. og Stig Miss, mus.insp., og Dyveke Helsted, fhv. mus.insp.
 1991, Ingen uddeling
 1990, Lisbeth Balslev Jørgensen, forskningsbibliotekar, mag.art.
 1989, Kjeld von Folsach, mus.dir. Davids Samling
 1988, Mette Moltesen, mus.insp., mag.art.
 1987, Mirjam Gelfer-Jørgensen, overbibl., mag.art.
 1986, Hans Edvard Nørregård-Nielsen, mus.insp., mag.art.
 Jens Bing, mus.insp.
 1985, Jan Würtz Frandsen, mus.insp.
 1984, Ingen uddelinger
 1983, Jørgen Jensen, mus.insp.
 1982, George Nellemann, mus.insp.
 1981, Chr. Waagepetersen, mus.insp., cand.jur.
 1980, Holger Rasmussen, dr.phil., Lise Funder, mag.art.
 1979, Troels Andersen, cand.phil. og Lisbet Balslev Jørgensen, mag.art.
 1978, Hugo Johannsen, mag.art.
 1977, Emma Salling, mag.art.
 1976, Henrik Bramsen, mag.art.
 1975, Hakon Lund, mag.art.

Referencer

Legater fra Danmark
Etableret i 1975

Carl Jacobsens Museumsmandslegat


Mordechai Rotenberg (în ebraică:מרדכי רוטנברג, născut în 1932 la Breslau (azi Wroclaw)) este un sociolog, psiholog și pedagog israelian, evreu născut in Silezia.  Rotenberg este profesor de asistență socială la Universitatea Ebraică din Ierusalim, laureat al premiului de stat al Israelului (Premiul Israel) pentru cercetări în domeniul asistenței sociale.
El este cercetător la Centrul pentru probleme publice și de stat din Ierusalim. Cărțile sale se ocupă de o mare varietate de subiecte din domeniile sociologiei, psihologiei și al asistenței sociale. Majoritatea au fost publicate în engleză, și traduse apoi în ebraică, franceză și japoneză.

Biografie
Mordechai Rotenberg s-a născut ]n 1932 la Breslau (Wrocław) în Silezia, (atunci în Germania, în prezent, Polonia). Tatăl său, proprietarul unei edituri la Breslau, era originar din Varșovia și era un urmaș al rabinului Itzhak Meir Alter, fondatorul sectei hasidice Gur.
După preluarea puterii in Germania de către național-socialiști, el a fost arestat.
În anul 1939, în ajunul celui de-Al Doilea Război Mondial familia a izbutit să părăsească Germania nazistă, și să emigreze în Palestina. Tatăl a deschis o mică tipografie la Ierusalim. Rotenberg a crescut într-o casă evreiască ultra-ortodoxă, alături de încă trei frați și o soră.

Mordechai Rotenberg a luat parte la 16 ani la luptele  de la Ierusalim din cadrul Războiului de Independență al Israelului. După mărturia sa personală el a aruncat un cocktail Molotov în direcția unei coloane blindate transiordaniene , care înainta spre  și a contribuit la oprirea și retragerea acelei coloane. Ulterior a luat parte la construirea drumului cunoscut ca "Drumul Burma" către Ierusalimul împresurat, precum și la alte operații militare.

În anii 1954-1956 Rotenberg a studiat asistența socială la Universitatea Ebraică, apoi a lucrat ca asistent social în Consiliul regional Azata și ca ofițer de probație la Ierusalim. În paralel el a învățat sociologia și pedagogia.
În 1960  el a absolvit Universitatea Ebraică. În 1962 a terminat titlul de master în asistența socială și criminologie la Universitatea New York, iar în 1969 doctoratul la Universitatea Berkeley din California. La întoarcerea în Israel a lucrat ca inspector pentru instituțiile închise pentru tineret delicvent.
Din 1970 el s-a alăturat cadrelor facultății de asistență socială a Universității din Ierusalim, unde a devenit profesor în 1980.   A fondat acolo o noua disciplină "Psihologie și religie"
Rotenberg a fost profesor oaspete la Universitatea Pennsylvania, la Berkeley, la Seminarul Teologic Evreiesc JTS din America, la City University din New York și la Yeshiva University din New York.

Orientarea sa terapeutică
Rotenberg a elaborat teorii terapeutice inovatoare bazate pe interpretări psihologice ale unor concepte din tradiția religioasă iudaică - din hasidism și din Midraș.
El descrie această orientare a sa ca o "re-biografie" sau recompunere a biografiei personale sau a "melodiei vieții" pacientului care să permită conviețuirea cu noul text.
Nu e nevoie de șters trecutul ci de reintegrat într-o noua compoziție, si in acest scop,  terapeutul se folosește de citate din Talmud.

Paradigma Tzimtzum
Rotenberg a adoptat paradigma cabalistică-hasidică a contracției, a restrângerii, a autolimitării - în ebraică Tzimtzum, care, după opinia sa, poate avea implicații semnificative în tratamentul psihologic. Conform acestei paradigme, restrângerea lui Dumnezeu pentru a face loc lumii  servește drept model pentru comportamentul și interacția umană. Modelul Tzimtzum de "psihologie iudaică" promovează o orientare unică centrată pe comunitate, pe care autorul o opune limbajului psihologic "occidental".

Plecând de la cartea sa despre fundamentalismul religios, în 1999 Rotenberg a întreprins câteva dialoguri unice în Egipt pentru a explora învățămintele educaționale -interconfesionale care se pot trage din Midrașul evreiesc și care izbutesc să neutralizeze dogmatismul religios prin aderarea la principiul pluralistic al interpretării.
După 2002 el a participat la dialoguri intercofesionale similare in Israel, în Croația și Turcia.

Cărți
Damnation and Deviance: The Protestant Ethic and the Spirit of Failure
Rewriting the Self: Psychotherapy and Midrash
1999 *The Yetzer: A Kabbalistic Psychology of Eroticism and Human Sexuality (Instinctul:psihologie cabalistică a erotismului și sexualității umane)
Hasidic Psychology: Making Space for Others
1999 - *Creativity and Sexuality: A Kabbalistic Experience
Between Rationality and Irrationality: The Jewish Psychotherapeutic System
Dialogue With Deviance
2001 - *The Trance of Terror, Psycho-Religious FundaMentalism: Roots and Remedies (De la Mikdash (Templu) la Midrash - Funda-mentalism psihologic si iudaismul)
Dia-logo Therapy: Psychonarration and PaRDeS
Re-Biographing and Deviance: Psychotherapeutic Narrativism and the Midrash

1990 - Kium besod hatzimtzum - model hitnahaguti lefi hahassidut hakabalit - (Existența în taina autolimitării - model comportamental după hasidisimul cabalist)
1994 - Natzrut vepsihiatria - teologia shemeakhorey hapsihologia (Creștinism si psihiatrie - teologia din spatele psihologiei)
1994 - Shivim panim lahaiym - Re-biografia midrashit kepsihoterapia ishit - (Viața are șaptezeci de fețe  - Re-biografia midrașică ca psihoterapie personală)
1995 - Pardes- Hanèfesh - Hagesher hapsihotherapeuti beyn ratzionali lemisti (Pardes - Livada sufletului - punte terapeutică între rațional și mistic)
1997 Psihologia yehudit vehassidit  (Psihologie iudaica și hasidică)2000 - articolul Psychology and Judaism in International Encyclopedia of Judaism
2005 - Shkhol vehaagadá hahayá Lo hamaasè ikar ela hamaassiyá (Doliu si povestea vie:Nu fapta e esențialul, ci povestirea)
2008 - Al hahaiym vehaalmavet:Dimuyey Gan Eden kemeaztvey hitnahagut - natzrut, yahadut, islam (Despre viață și nemuririre - Reprezentari despre Paradis ca plăsmuitoare  de comportament - în creștinism, iudaism, islam)
2010 - Mavo lapsihologia shel hatzimtzum: Teoria yehudit bemadaéy hahevrá (Introducere la psihologia auto-limitării: O teorie iudaică în științele sociale)

Premii și distincții
2003 -  Studii de psihologie și iudaism''' , volum în onoarea lui Mordehai Rotenberg, redactori:Shahar Arazi, Michal Fechler, Baruch Cahana, consilieri știinșifici:Moshe Idel, Avshalom Elitzur, Harvey Goldberg, Yehuda Libas,  Aviezer Ravitzki, Zeev Klein, editura Yediot Aharonot.
2009 - Premiul Israel - pentru asistența socială

Legături externe
saitul Premiului Israel - în ebraică
saitul Institutului Rotenberg de psihologie iudaică din Ierusalim
Mordechai Rotenberg's Dia-logo Therapy: A New Approach to Dialogical Psychotherapy

Sociologi evrei
Psihologi evrei
Evrei israelieni
Oameni din Wrocław
Nașteri în 1932

Mordechai Rotenberg


Teodoro Monteys (Villa de Graça, - ? ) foi um ciclista espanhol que correu entre 1921 e 1929. Durante a sua carreira desportiva conseguiu diferentes vitórias, entre elas 2 etapas da Volta à Catalunha e uma Volta a Cantábria.

Seus concidadãos já lhe renderam uma homenagem em 1925, e ainda em 1959 participava em algum ato benéfico.

Palmarés
 1920
 1.º nas 6 Horas de Gavà à americana (com Narciso Peña)
 1.º no Campeonato de Sant Andreu (do "Sport Ciclista Andresense")
 1921
 1.º na Corrida de Homenagem a Josep Prat (Badalona)
 1.º no Campeonato de Sant Andreu
 3.º no Campeonato de Cataluña
 1922
 1.º no Campeonato de Gràcia
 1.º no Campeonato de Sants
 1.º na Corrida de Manresa
 1.º na Corrida de meio fundo de Badalona
 4.º no Campeonato da Espanha em estrada
 1923
 1.º no Campeonato de Graça
 1.º no Campeonato de Sants
 1.º na Corrida da Festa Maior de Mollet
 1.º na Barcelona-Manresa-Barcelona
 1924
 Vencedor da segunda etapa da Volta à Catalunha e 2n à classificação geral
 1.º no Campeonato de Gràcia
 2.º no Campeonato de Cataluña
 3.º no Campeonato da Espanha em estrada
 7.º na Volta ao País Basco e 1.º corredor espanhol
 1925
 1.º na Volta a Cantábria e vencedor de uma etapa etapa
 Vencedor da terceira etapa da Volta à Catalunha e 3.º à classificação geral
 1.º em Mollet
 1.º na Barcelona-Manresa-Barcelona (Campeonato de Santos-Troféu Peña Rhin)

Referências

Ligações externas
 Ficha a http://www.museociclismo.it/en/riders/rider/26370-teodoro-monteys/palmares.html [ museociclismo.it]
 Ficha a http://www.cyclebase.nl/index.php?lang=en&page=renner&vão=11065 [ cyclebase.nl]

Ciclistas da Espanha
Naturais de Barcelona

Teodoro Monteys


En overgang fra substrat til produkt, når aktiveringsenergien er opnået. Varme kan nogle gange erstatte transferase enzymet som katalysator.
Biokemi
Kemisk kinetik

Overgangsfase


الدَّبَّاسَة أو الكَبَّاسَة أو المدبِّسة أو المرزِّزَة أو المِشَكّ السِلْكِي هي أداة ميكانيكية بسيطة تستخدم لربط وتثبيت الأوراق ببعضها البعض بواسطة دبوس ذو حافتين حادتين بحيث تخترق حافتي الدبوس الحادتين الأوراق ثم يتم ثني ساقي الدبوس ليتم تثبيت الدبوس بالكامل مع الأوراق.

يوجد منها أنواع وأحجام مختلفة، فباختلاف النوع يختلف الاستخدام فكلما كبر حجم الدباسة وحجم دبابيس الدباسة ازدادت قدرتها على اختراق وشبك عدد أكبر من الأوراق.

معرض صور

المراجع

 مجمع اللغة العربية.

انظر أيضا
 مزيل دبابيس.

وصلات خارجية

آلات التعبئة والتغليف
أدوات مكتبية
اختراعات أمريكية
اختراعات فرنسية
قرطاسية
اختراعات القرن 19
وسائل تثبيت

دباسة