Juan Formell (La Habana, 2 de agosto de 1942 - 1 de mayo de 2014) fue un músico, bajista, compositor y arreglista cubano. Fue reconocido como director de orquesta de Los Van Van.

Fue creador de música popular bailable y acreditado por introducir la instrumentación electrónica en la forma musical cubana.

Biografía

Su nombre completo fue Juan Clímaco, como el santo del mismo nombre.

Su actividad profesional comenzó en 1957 ―a los 15 años de edad― como músico de orquestas de cabaret, radio y televisión. En 1959 ―tras la Revolución cubana― trabajó como bajista de la banda de música de la Policía Revolucionaria.

En 1968 empezó a trabajar ―tocando una guitarra bajo― en la orquesta típica de Elio Reve, que se especializaba en el changui oriental y terminó creando el changui 68.

A finales de 1969 crea Los Van Van con la cual continuó y amplió su labor creativa llena de búsquedas y experimentación apoyándose fundamentalmente en el aprovechamiento máximo de los recursos expresivos del Son. De esta orientación surgió el Songo, denominación que él y José Luis Quintana (Changuito) dieron a un nuevo ritmo que resultó determinante en su creación posterior. En 1981 incluyó los trombones en su charanga para reforzar el registro central de su orquesta.

De esta etapa con Los Van Van, se encuentran muchas de sus más famosas creaciones como Te traigo, Chirrín chirrán, Llegué, llegué, Que no, que no, El baile del buey cansao, Por encima del nivel, La Habana no aguanta más, Anda ven y muévete, Artesanos del espacio, La titimanía, El negro no tiene ná, entre otras muchas.

Conjuntamente con su trabajo creativo dentro de la música bailable, Formell mantuvo su labor creativa dentro de la línea de la canción y musicalizó poemas de Nicolás Guillén como «Cuando yo vine a este mundo», pertenecientes a la serie Mi son entero. Escribió música para obras de teatro, entre las que se encuentran La barbacoa (1984, dirigida por Abraham Rodríguez) y Vivir en Santa Fe (1986, del dramaturgo Nicolás Dorr). Para el cine compuso la banda sonora de Los pájaros tirándole a la escopeta (1984) del cineasta Rolando Díaz; y para la televisión La rueda de casino (1992, de José Milián). Participó del documental Van Van, empezó la fiesta (2001).

Además, realizó innumerables presentaciones como autor e intérprete en eventos nacionales promovidos por instituciones culturales y giras internacionales por todo el mundo.

Sus creaciones y resultados artísticos con su orquesta han devenido modelos para otras agrupaciones musicales en Cuba y el extranjero.

Murió el 1 de mayo de 2014 de un ataque al corazón, en pleno concierto en La Habana.

Premios y reconocimientos
En 1976, recibió el reconocimiento del pueblo de Barranquisimanto.

En 1988 le fue otorgada la placa de reconocimiento de la ciudad de Quito (Ecuador), y el propio año recibe la medalla "Alejo Carpentier" que se otorga a ciudadanos cubanos y extranjeros en reconocimiento a relevantes méritos alcanzados y a la labor que realizan en el enriquecimiento de la cultura nacional.

En 1989 fue acreedor del Premio de la popularidad.

Le fue otorgada la "Orden Félix Varela de Primer Grado" (2002), por acuerdo del Consejo de Estado "tomando en consideración su larga y destacada trayectoria artística, los aportes realizados en el campo de la música, la constante lucha por la defensa de los valores culturales de nuestra nación y por su labor altamente creadora para el disfrute de nuestro pueblo, lo que ha contribuido al enriquecimiento de nuestra cultura nacional". Además, se reconoce a Juan Formell "por su consagración al desarrollo de la música popular cubana, reflejando en ella los más genuinos sentimientos de nuestro pueblo, su optimismo y su vitalidad expresados con proverbial cubanía y elevados valores estéticos y artísticos; y por su lealtad al pueblo y a la Patria, sirviendo a ella con humildad y desinterés".

En el año 2003 fue acreedor del Premio Nacional de Música que se otorga a los músicos cubanos, vivos y residentes en Cuba por el conjunto de su obra en los campos de la creación y la interpretación.

Recibió en el año 2008 el "Premio Mundial Especial de la Música" otorgado por el jurado de la World Entertainment Organization (WEO).

En marzo de 2010 recibió el Doctorado Honoris Causa del Instituto Superior de Arte en reconocimiento a sus contribuciones a la cultura cubana y en particular por su la labor desplegada al frente de la orquesta líder de la música popular bailable de la Isla, los Van Van.

La entrega formal del título tuvo lugar en el Teatro Auditorio Amadeo Roldán, usualmente reservado para la música clásica y los sucesos más relevantes de esta manifestación, decisión que fue interpretada como la ratificación de ese alto reconocimiento profesional a un músico que a lo largo de su carrera intentó fusionar lo clásico con lo más auténticamente popular, consolidando una posición privilegiada entre el público bailador y también entre los conocedores de los acordes y las partituras.

En 2010 recibió la Llave de la Ciudad de Cárdenas, uno de los símbolos oficiales que otorga la Asamblea del Poder Popular en ese municipio de la provincia de Matanzas a visitantes ilustres.

En julio de 2012 recibió el premio "Gitana Tropical", máximo galardón que otorga la Dirección Provincial de Cultura de La Habana. El galardón fue entregado al Maestro, de manos de su directora, Mayra Lassale Noval.

En 2013 recibió el "Premio WOMEX al Artista 2013". El premio es otorgado desde 1999 a figuras relevantes de la música internacional como reconocimiento a la excelencia musical, la importancia social, el éxito comercial, el impacto político y la trayectoria de dichos proyectos, desglosados en tres categorías: Premio Womex para Artistas, Premio Womex a la Excelencia Profesional y Womex Label Award.

Grammy Latino Especial 2013

La Academia Latina de Grabación decidió reconocer con el Premio Especial a la Excelencia Musical 2013 al compositor y director de orquesta cubano Juan Formell.

En la ciudad norteamericana de Los Ángeles, la Academia hizo saber que este lauro enaltece "a artistas que han realizado contribuciones creativas de importancia en sus carreras" y en el caso del cubano puntualizó: "Juan Formell es la verdadera definición de un innovador de la música".

Al conocer los resultados de los Grammy Latino 2013, Formell expresó:

"Me siento honrado y quiero compartir esta alegría con todos los músicos de nuestro país""
"Mi vida —subrayó— ha estado enteramente consagrada a la música y solo cobra sentido cuando la gente la hace suya y la disfruta. En el orden artístico he recibido varios premios, entre ellos el Nacional de la Música que me llena de orgullo. Agradezco a la Academia Latina el gesto de distinguirme, en particular porque un reconocimiento de este tipo no solo potencia en este hemisferio mi obra y la de Los Van Van, sino también a la vanguardia de la música cubana"

El Premio Grammy Latino a la Excelencia Musical 2013, fue entregado al popular músico cubano en ceremonia efectuada en Las Vegas, Nevada, Estados Unidos, el 20 de noviembre de 2013. Formell recibió el galardón junto a otros importantes artistas iberoamericanos como el venezolano Oscar de León, la colombiana Totó la Momposina, el brasileño Roberto Menescal, el argentino Palito Ortega, el puertorriqueño Eddie Palmieri, y el español Miguel Ríos.

Referencias

Enlaces externos

 SoyCubano.com
 Perfil oficial de Los Van Van en suenacubano.com
 «Juan Formell y Los Van Van - "Vive" (2004)», video de una canción de Juan Formell ―para el Centro Nacional de la Prevención de VIH\Sida, del Ministerio de Salud Pública de Cuba― que promueve el uso del condón.

Arreglistas de Cuba
Bajistas de Cuba
Compositores de Cuba
Compositores del siglo XX
Compositores del siglo XXI
Fallecidos en La Habana

Juan Formell


Le Musée régional de Kinkinhoué est un musée béninois érigé en musée le 07 juin 2014 gouvernement béninois est localisé dans la ville de commune de Djakotomey dans le département du Couffo

Localisation
Le Musée régional de Kinkihoué se situe dans l'arrondissement de Kinkinhoué commune de Djakotomey au palais de la chefferie de Essoun Houinou et occupe une superficie d'environ .

Histoire
Dans le cadre de sa préservation, le gouvernement béninois l'érige en musée, le 07 juin 2014 à travers un document qui permet de préserver l'histoire du musée régionale de Kinkinhoué et d'avoir une idée de son architecture et d'apprécier la valeur des objets touristiques qui s'y trouvent.

Collections

Tourisme, Bâtiments, Équipements et services présents

 Wifi :
 Sites web du musée :
 Parking pour visiteurs :
 Hall de réception :
 Présence de guides et / ou conservateurs au musée :
 Galerie marchande pour achat d'ouvrages:  (Possibilités d'achats d'œuvres ?) :
 Espace restauration/toilettes pour visiteurs :
 Possibilité de prise de vue (photo des collections sans flash) :
 Cadre de recherches (scientifiques...) :
 Partenariats avec d'autres institutions :
 Tarifs d'entrée :

Galerie d'image

Références

Annexes

Bibliographie

Articles connexes
 Tourisme au Bénin
 Liste de musées au Bénin

Liens externes

Musée au Bénin
Musée fondé en 2014

Musée régional de Kinkinhoué


عين الحمراء هي إحدى القرى المحتلة والمدمرة التابعة لمحافظة القنيطرة في هضبة الجولان بجنوب غرب سوريا.

قرية تتبع ناحية قرى مركز و منطقة القنيطرة، محافظة القنيطرة (157ن - 1020 م). تقع في أرض بركانية على السفح الشمالي الشرقي (لتل الشيخة 1200م) شمال وادي عين الحمرا على بعد (10) كم إلى الشمال الغربي لمدينة القنيطرة. يزرع سكانها بعلاً الحبوب والبقول وفيها أشجار الكرمة والتين، ويربون الأغنام والأبقار، ويعمل بعضهم في صناعة البسط و الحصر ومشتقات الألبان. تشرب من مياه قرية بيت جن. تتبعها مزارع : جياع - أم العظام – المشيرفة.

قرى الجولان المحتلة
قرى الجولان المدمرة
قرى محافظة القنيطرة

عين الحمراء


فأريات الشكل  هي تحت رتبة تضم 1137 نوع من القوارض شبيهة الفأريات، ما يقارب ربع أنواع الثدييات. تضم الفأران، الجرذان، اليرابيع و الهامستر.

التصنيف

 الفأرينات
 الفأرية
 الفئران

مراجع

الظهور الأول في عصر الإيوسين
أصنوفات سماها يوهان فريدريك فون براندت
فأريات الشكل
تصنيف القوارض
زغبيات

فأريات الشكل


Primo tours ligaen var den 81. sæson af Damehåndboldligaen.

Slutspil
Efter 22 kampe i grundspillet kvalificerede de seks øverste hold sig til slutspillet, hvor nr. 1-2 gik direkte i semifinalerne, mens nr. 3-6 spiller startede med at spille mod hinanden således, at nr. 3 valgte en modstander blandt nr. 4-6, mens to øvrige hold i slutspillet mødte hinanden. Vinderen af kampene, der havde deltagelse af 3'eren i grundspillet mødte grundspillets nr. 2 i semifinalen. Den anden vinder mødte grundspilsvinderen. Vinderne i semifinalerne mødtes i DM-finalerne. Alle kampene i slutspillet afvikledes over tre kampe.

Klubber

 Skanderborg Håndbold flyttede til Fælledhallen den 1. november 2016.

Stilling

Resultater

Topscorerliste (grundspil)
Topscorerlisten er sidst opdateret d. 30. marts 2017.

Slutspil

Kvartfinale

 Der spilledes bedst af 3 kampe. I tilfælde af pointlighed efter kamp 2, spilledes en afgørende 3. kamp. .

Semifinale

 Der spilledes bedst af 3 kampe. I tilfælde af pointlighed efter kamp 2, spilledes en afgørende 3. kamp. .

Bronzekamp

Finale

Nedryknings-playoff

 Der spilledes bedst af 3 kampe. I tilfælde af pointlighed efter kamp 2, spilledes en afgørende 3. kamp. .

Årets hold

Årets hold i Primo Tours Ligaen 2016-17.

Noter

Eksterne henvisninger
 Officiel hjemmeside

Damehåndboldligaen
DM i håndbold (kvinder)

Primo Tours Ligaen 2016-17


Kuki may refer to:

Locations
 Kuki, Isfahan or Harizeh, a village in Isfahan Province, Iran
 Kuki, Saitama, a city in Japan

Peoples and culture
 Kuki people, Thadou or Chin, an ethnic tribe in northeastern India and Burma
 Kukish languages spoken by the Kuki and related peoples
 Kuki (pie), a staple in Kurdish cuisine
 Kuki, an ancient samurai family of fighting style called Kukishin ryu

Technology
 Kuki Linux, a netbook-oriented Linux distribution
 Kuki AI, an embodied bot designed to befriend humans in the metaverse
 Kuki Inc., a Japanese adult video company

Other
 Kuki Sanban (Numbuh 3), a fictional character in the animated series Codename: Kids Next Door
 Kuki (footballer, born 1971), Brazilian footballer
 Kuki (footballer, born 1994), Spanish footballer

KUKI can refer to:
 KUKI (AM), a radio station (1400 AM) licensed to Ukiah, California, United States
 KUKI-FM, a radio station (103.3 FM) licensed to Ukiah, California, United States
 KUKI, the ICAO code for Ukiah Municipal Airport

Language and nationality disambiguation pages

Kuki


Göppersdorf ist ein Ortsteil von Bahretal im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.

Geographie
Göppersdorf liegt südöstlich der sächsischen Landeshauptstadt Dresden im Süden der Gemeinde Bahretal, die sich wiederum im Zentrum des Landkreises Sächsische Schweiz-Osterzgebirge befindet. Das Waldhufendorf liegt auf der Nordabdachung des östlichen Erzgebirges im Elbtalschiefergebiet. Die Ortslage befindet sich längs eines vom Göppersdorfer Bach durchflossenen Seitentälchens des Wingendorfer Bachs, der nordöstlich des Ortes in die Bahre mündet. Das Ortsbild prägen große Drei- und Vierseithöfe. Randbereiche der Gemarkung sind bewaldet, insbesondere im äußersten Norden an den Hängen des Schärflings und des Roten Bergs sowie im Süden an den Hängen des vom Börnersdorfer Bach, einem Nebenfluss der Seidewitz, durchflossenen Molchgrunds. Ein großer Teil der 627 Hektar umfassenden Flur dient landwirtschaftlichen Zwecken.

Mit dem südöstlich benachbarten Bahretaler Ortsteil Wingendorf bildet Göppersdorf seit jeher ein Doppeldorf. Mit Borna im Norden sowie Gersdorf im Nordosten grenzen zwei weitere Bahretaler Ortsteile an. Liebstadt ist westlich benachbart, der Liebstädter Ortsteil Herbergen nordwestlich. Südlicher Nachbarort ist der Bad Gottleuba-Berggießhübler Ortsteil Börnersdorf.

Die wichtigste Straße auf Göppersdorfer Flur ist die in Nord-Süd-Richtung verlaufende Bundesautobahn 17 von Dresden nach Prag, die unmittelbar westlich an der Ortslage vorbeiführt. Die nächste Anschlussstelle befindet sich drei Kilometer südlich in Börnersdorf (Abfahrt Bad Gottleuba). Die Staatsstraße 176 durchzieht auf ihrem Abschnitt zwischen Börnersdorf und Liebstadt den Südwesten der Göppersdorfer Flur. Durch deren Nord- und Südosten wiederum verläuft die Kreisstraße 8757, die Gersdorf über Wingendorf mit Börnersdorf verbindet. Von ihr zweigt die Göppersdorfer Straße ab, die als Kreisstraße 8758 den Ortskern erschließt und ins Tal des Börnersdorfer Bachs bei Liebstadt führt. Göppersdorf ist an das Busnetz des Regionalverkehrs Sächsische Schweiz-Osterzgebirge (RVSOE) angeschlossen.

Literatur

Weblinks

 Göppersdorf und Wingendorf auf der Website der Gemeinde Bahretal

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge)
Gemeindeauflösung 1994
Bahretal

Göppersdorf (Bahretal)


Gökbuket, Adana ilinin Sarıçam ilçesine bağlı bir mahalledir. Adana il merkezine 32 km, Sarıçam ilçesine 28 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Sarıçam'ın mahalleleri

Gökbuket, Sarıçam


Diablo II, Blizzard North tarafından geliştirilmiş ve Blizzard Entertainment tarafından 2000'de piyasaya sürülmüş bir aksiyon-rol yapma hack and slash oyunudur. Windows, Classic Mac OS ve Mac OS X sürümleri yayımlanmıştır.

Diablo'nun (1996) devam oyunu olan Diablo II, 2000 yılının en popüler oyunlarından biri olmuştur. Oyunun başarısının etkenleri arasında ilk oyunun popüler fantastik temalarını sürdürmesi ve Blizzard'ın ücretsiz çevrimiçi oyun hizmeti Battle.net'e erişim sağlaması sayılabilir. 2001'de genişletme paketi Diablo II: Lord of Destruction yayımlanmıştır.

Oynanış
Diablo 2 ilk oyundaki gibi 2 boyutlu izometrik görünüme sahiptir. Klavye ve fare yardımıyla oynanır. Verilen görevleri yerine getirerek oyunda kademeli olarak ilerlenir. 4. bölümde 3, diğer bölümlerde ise 6 görev verilmektedir. Son görev yerine getirildiğinde, diğer görevleri yapmasanız bile, bir sonraki bölüme geçebilirsiniz. Oyun sırasında düşmanları öldürerek kazandığınız tecrübe puanları ile yönettiğiniz karakteri geliştirebilir ve kazandığınız altınları yardımcı kiralamak, çeşitli eşyalar satın almak ve eşyalarınızı tamir etmek için kullanabilirsiniz. Oyunda size eşya satan, yardımcı kiralayan veya görev veren birçok oyun dışı karakter(NPC) bulunmaktadır. Oyunda yönettiğimiz her karakterin kendine ait bir yetenek ağacı bulunur. Düşman öldürerek kazandığınız yetenek puanları ile karakterinize birçok yetenek kazandırarak daha güçlü yapmak için uğraşırız. Oyunda gelebileceğiniz en yüksek seviye 99'dur. Eğer karakter seçme ekranında Hardcore seçeneğini işaretlerseniz oyunda ölmeniz durumunda bir daha karakterinizle oynamanız mümkün değildir.

Oyunda 3 zorluk seviyesi bulunmaktadır. Bunlar Normal, Nightmare (Kâbus) ve Hell (Cehennem) zorluk seviyeleridir. Oyuna ilk olarak normal zorluk seviyesinde başlanır. Her seviyeyi bitirdiğinizde karakterinize bir unvan verilir. Oyunu Normal zorluk seviyesinde bitirince karakterimiz "Slayer", Nightmare zorluk seviyesinde bitirince "Champion", Hell zorluk seviyesinde bitince "Patriarch"  (karakter kadınsa Matriarch) unvanını alır.

Oyunda zorluk seviyesi arttıkça karşınıza çıkan düşmanların seviyeleri, dirençleri ve savunmaları artarken karakterinizin ateşe, buza, yıldırıma ve zehire karşı olan dirençleri azalır. Buna karşın daha güçlü eşyalar bulma şansınız ve yaratıklardan topladığınız altın artar.

Oyuna çıkan 1.11 yaması sadece Battle.Net'te oynanabilen bir görev daha eklenmiştir. Bu görevde önce çeşitli yaratıklar öldürülerek onlardan düşen anahtarlar toplanıyor, toplanan anahtarların bir Horadric Cube tarafından birleştirilmesiyle görev kapısı açılıyor. İçeride, önce mini-uberler kesiliyor onlardan düşen organ parçaları ise Horadric Cube tarafından tekrar birleştirilerek yeni portal açılır, ardından Uber-Diablo, Uber-Mephisto ve Uber-Baal aynı anda kesilmeye çalışılıyor. Eğer başarılı olunursa, sadece oraya özgü "torch" adı verilen charmlar (karakterinize çeşitli özellikler veren eşyalar) düşüyor.

Hikâye
Diablo kahraman bir savaşçı tarafından öldürülmüş ve ruhtaşı(soulstone) sökülüp alınmıştır. Savaşçı güçlü iradesiyle Diablo'yu kendi bedeninde hapsedebileceğini düşünür. Böylece ruhtaşını kendi vücuduna yerleştirir. Fakat gün geçtikçe savaşçının da aklı karışmaktadır, iradesi günden güne zayıflar.  Bir gece kontrolünü kaybeder ve Tristram'a yaratıklar saldırarak herkesi katleder. Aynı gece savaşçı ortadan kaybolur. Bu katliam ve yıkımdan sadece iki kişi kurtulur. Biri korkuyla kendini savaşçının hizmetine adayan Marius'dur. Sağ kalan diğer kişi ise eski Horadrim üyesi olan yaşlı Deckard Cain'dir.

Bu karanlık zamanda bir kahraman belirir ve Deckard Cain'i tutsak tutulduğu Tristram'dan kurtarır. Cain ona savaşçıdan bahseder ve birlikte onu öldürmek için savaşçının peşine düşerler. Böylece doğuya yolcukları başlar.

Çölü geçerek Lut-Gholein'e varırlar. Fakat savaşçı onlardan daha önce buraya gelmiştir. Amacı küçük kardeş Baal'ı kurtarmaktır. Tal-Rasha'nın mezarında artık değişim geçirmeye de başlamış olan savaşçı giderek Diablo'ya dönüşür. Marius'la birlikte mezarın içlerine kadar ilerlerler. Baal'ı bulduklarında onları orada bekleyen bir kişi daha olduğunu fark ederler. Bu kişi başmelek Tyrael'den başkası değildir. Tyrael Diablo'ya saldırarak onu engellemeye çalışır fakat dünya işlerine müdahale etmesi yasak olduğundan onu öldüremez. Bu arada Marius yavaşça artık dönüşüm geçirmiş olan Baal'e yaklaşır. Baal Marius'tan yardım istemektedir ve Marius uzanarak ruhtaşını Tal-Rasha'nın bedeninden çıkarır. Baal'ı tutsak eden büyü artık kalkmıştır.

Tyrael Marius'un düşüncelerine girerek ona yaptığı aptallığın dünyaya yıkım getireceğini söyler. Bunu telafi etmenin tek yolu Hellforge giderek ruhtaşını yoketmesidir. Marius oradan kaçarak uzaklaşır fakat Tyrael kaçamaz. İki kardeş Tyrael'i yakalayarak Tal-Rasha'nın mezarına kapatır ve Kurast limanına doğru yola çıkarlar. Marius ise gizlice onların peşinden gider.

Kahramanımız mezara girerek Tyrael'i kurtarır ve ondan Diablo'nun nereye gittiğini öğrenir. Böylece Cain'le birlikte Kurast limanına varırlar.

Zakarum'da büyük kardeşleri Mephisto'yu kurtaran Diablo ve Baal, onunla güçlerini birleştirerek cehenneme bir kapı açarlar. Artık savaşçı tamamen Diablo olmuştur. Kapıdan geçerek cehenneme gider. Marius tüm bu olanları gördükten sonra kapıdan geçmeye korkar ve ruhtaşını alarak oradan kaçar.

Kahramanımız ise Zakarum kilisesinin derinlerine kadar Diablo'yu kovalar. Fakat Mephisto Zakarum klisesinde saklanmaktadır ve öldürülüp ruhtaşı alınacaktır. Daha sonra geçitten geçen kahramanımız Diablo'yu bulup öldürür. Böylece Diablo'nun ve Mephiston'un ruhtaşları Hellforge'da yok edilir. Geriye sadece Baal kalmıştır.

Baal kardeşlerinin yanından ayrıldığından beri gizlenerek kendi ruhtaşını arar. Bunun için öncelikle Marius'u bulması gerekmektedir. Baal'ın ruhtaşıyla kaçtığından beri Marius'un hayatı altüst olmuştur. Her şeyini kaybetmiş giderek paranoyak ve saplantılı bir hale gelmiştir. Sonunda bir akıl hastanesine düşer. Baal Marius'u burada bularak onu kandırır. Tyrael kılığında gelerek Marius'tan tüm hikâyeyi dinler. Sonunda yok etme bahanesiyle kendi ruhtaşını ister. Marius ona güvenerek "Halime bak Tyrael, bu taş benim felaketim oldu" der ve yanında taşıdığı ruhtaşını ona verir. Ruhtaşını alan Baal gerçek yüzünü gösterir ama artık çok geçtir. Bu defa Marius yaptığı hatayı canıyla öder. Bir yangınla her şey küle dönüşür, arkasında kanıt birakmayan Baal ortadan kaybolur.

Baal ruhtaşını güvenceye aldıktan sonra saklanır ve kendine bir ordu kurmaya başlar. Bu orduyla barbarların şehri Harrogath'a saldırır. İki ordu Arreat platolarında karşı karşıya gelir. Baal'ın amacı Arreat dağındaki dünyataşını (worldstone) ele geçirmektir. Savaş sırasında Baal dünyataşına ulaşır ve etkisi altına almaya çalışırken öldürülür fakat dünyataşını da etkilemeyi başarmıştır. Tyrael'in onu yoketmekten başka çaresi kalmaz. Kılıcını çekip dünya taşına doğru fırlatır. Dünyataşı binlerce parçaya ayrılırken tüm Harrogath sarsılır ve Arreat dağı ikiye bölünür.

Karakterler
Oyunda yönetebileceğiniz 5 adet karakter sınıfı bulunuyor. Bunlar Sorceress (Büyücü), Paladin (Kutsal Şövalye), Barbarian (Barbar), Necromancer (Ölüm Büyücüsü), Amazon (Orman Savaşçısı). Eğer ek paket yüklemişseniz bu karakterlere ek olarak 2 yeni karakter sınıfı olan Assasin (Suikastçı) ve Druid (Doğa Büyücüsü) ile de oynayabilirsiniz.

Yardımcı karakterler
Oyunda kontrol ettiğiniz karakterinizin yanına her bölümde farklı bir yardımcı karakter kiralayabilirsiniz.

Ayrıca bakınız

 Diablo (Aralık 1996)
 Diablo II: Lord of Destruction (2001)
 Diablo III (2012)

Dış bağlantılar
 Diablo 2 oyunu resmi internet sitesi
 Diablo 2 hakkında her şey

2
Amerika Birleşik Devletleri'nde geliştirilen video oyunları
Microsoft Windows oyunları
2000 video oyunları
Aksiyon-rol yapma oyunları
Hack and slash-rol yapma oyunları
Demon video oyunları
Başkahramanı kadın olan video oyunları
Prosedürel içerik üretimi tekniğini kullanan video oyunları
İzometrik grafiğe sahip video oyunları
Çok oyunculu çevrimiçi oyunlar

Diablo II


Die Liberty Township ist eine von 17 Townships im Dubuque County im Osten des US-amerikanischen Bundesstaates Iowa.

Geografie
Die Liberty Township liegt im Osten von Iowa rund 40 km nordwestlich von Dubuque, dem am Iowa von Wisconsin und Illinois trennenden Mississippi gelegenen Zentrum der Region.

Die Liberty Township liegt auf 42°36′11″ nördlicher Breite und 91°04′23″ westlicher Länge und erstreckt sich über 94,3 km².

Die Liberty Township grenzt innerhalb des Dubuque County im Osten an die Concord Township, im Südosten an die Iowa Township und im Süden an die New Wine Township. Im Norden grenzt die Township an das Clayton County und im Westen an das Delaware County.

Verkehr
Durch die Liberty Township führt von Norden her der U.S. Highway 52 der im Zentrum mit den Iowa Highways 3 und 136 zusammentrifft. Alle weiteren Straßen innerhalb der Township sind teilweise unbefestigte County Roads und weiter untergeordnete Straßen.

Der nächstgelegene Flughafen ist der rund 55 km südwestlich gelegene Dubuque Regional Airport.

Bevölkerung
Bei der Volkszählung im Jahr 2010 hatte die Township 610 Einwohner. Innerhalb der Liberty Township gibt es neben Streubesiedlung mit Luxemburg eine selbständige Gemeinde (die über den Status "City" verfügt).

Einzelnachweise

Weblinks
 www.city-data.com - Liberty Township

Liberty Township (Dubuque County, Iowa)


Hrvatski otoci:
 Vela Sestrica (Rovinj), kod Rovinja
 Sestrica Vela (Ist), kod Ista
 Sestrica Vela (Rivanj), kod otoka Rivnja
 Sestrica Vela (Kornat), kod Kornata
 Svjetionik Otočić Sestrica Vela – Tajer, svjetionik na otoku
 Sestrica Vela (Obonjan), kod Obonjana
 Velika Sestrica (Pelješki kanal), u Pelješkom kanalu, oko 2 km JI od Orebića
 Svjetionik Otočić Sestrica Vela – Korčula, svjetionik na otoku

Vidi i:
 Mala Sestrica
 Sestrice

Velika Sestrica


Owen Kay Garriott (22 noiembrie 1930)   - 15 aprilie 2019) a fost un inginer electric american și un astronaut NASA, care a petrecut 60 de zile la bordul postului spațial Skylab în 1973 în timpul misiunii Skylab 3 și 10 zile la bordul lui Spacelab-1 pe o misiune de navetă spațială în 1983.

După ce a slujit în Marina Națională a Statelor Unite, Garriott a fost profesor de inginerie la Universitatea Stanford înainte de a participa la Programul de pregătire a forțelor aeriene ale Forțelor Aeriene ale Statelor Unite și, ulterior, a intrat în NASA. După cariera sa de la NASA, a lucrat pentru diverse companii aerospațiale, a consultat comitetele legate de NASA, a învățat ca profesor adjunct și a efectuat cercetări privind microbii găsiți în medii extreme.

Tinerețe
Owen Kay Garriott sa născut în Enid, Oklahoma, la 22 noiembrie 1930, lui Owen și Mary Catherine Garriott ( née   ).   Numele intermediar al lui Owen sa bazat pe numele intermediar al mamei sale.   El a fost un cercetas (câștigând rangul de cercetător al stelelor )  și a absolvit liceul Enid în 1948, unde a fost numit președinte senior al claselor și a fost votat "cel mai probabil sa reușeasca".  El a obținut o diplomă de licență în inginerie electrică de la Universitatea din Oklahoma în 1953, unde a fost membru al Frației Phi Kappa Psi . El a fost, de asemenea, președintele ales al clasei senior.  Mai târziu a obținut Master in Stiinta și doctorat. de la Universitatea Stanford în inginerie electrică în 1957, respectiv in 1960.

Carieră
Garriott a servit ca ofițer de electronice în Marina Statelor Unite ale Americii între 1953 și 1956. Din 1961 până în 1965, a fost profesor asistent și profesor asociat de inginerie electrică la Universitatea Stanford. A efectuat cercetări și a condus studii postuniversitare în fizica ionosferică după ce și-a obținut doctoratul și a autorizat sau a co-autorizat mai mult de 45 de lucrări științifice, capitole și o carte, în special în domenii ale științelor fizice .

Ca o condiție prealabilă a antrenamentului astronomic în domeniul științei din epocă, a finalizat un program de pregătire pilot de forțe a Fortelor Aeriene ale Statelor Unite ale Americii în 1966, obținând calificarea de pilot în avioane cu reacție .

NASA

În 1965, Garriott a fost unul dintre cei șase oameni de știință astronauti selectați de NASA .  Prima sa misiune spațială, misiunea Skylab 3 în 1973, a stabilit un record mondial pentru o durată de aproximativ 60 de zile, mai mult decât dublul înregistrării anterioare. Au fost realizate experimente extinse ale Soarelui, ale resurselor Pământului și ale diferitelor științe ale vieții legate de adaptarea umană la lipsa de greutate .

Al doilea zbor spațial a fost la bordul STS-9 (Spacelab-1) în 1983, o misiune multidisciplinară și internațională de 10 zile la bordul navelor Space Shuttle Columbia . Au fost efectuate peste 70 de experimente separate în șase discipline diferite, în primul rând pentru a demonstra gradul de adecvare al Spacelab pentru cercetare în toate aceste domenii. A utilizat primul post de radio amator din lume, W5LFL, care s-a extins într-o activitate importantă pe zeci de zboruri de transfer, stația spațială Mir și stația spațială internațională, cu participarea a zeci de astronauti și cosmonauti.

Între aceste misiuni, Garriott a primit o bursă de la NASA în Biroul de Proiectare al Stației Spațiale. În această funcție a lucrat îndeaproape cu comunitățile științifice externe și a sfătuit managerul de proiect cu privire la adecvarea științifică a designului stației spațiale .

Garriott a deținut distincția de a fi astronautul NASA cu cea mai veche diplomă de doctorat, obținându-și doctoratul la Universitatea Stanford în 1960, cu doi ani înainte de Robert A. Parker, care și-a obținut doctoratul de la Caltech în 1962.

Skylab-ul gluma "păsărică"
La 10 septembrie 1973, controlorii din Houston au fost surprinsi să audă o voce de femeie care cobora de la Skylab. Vocea incepuse cu Bob Crippen, cum il chema pe capul comunicator al capsulei (CAPCOM),  iar mai apoi femeia explică: "Băieții nu au avut o masă gătită la domiciliu atât de mult încât am crezut că o să aduc una." După câteva minute în care a descris focurile de pădure văzute din spațiu și un frumos răsărit, femeia a spus: "Oh oh. Trebuie să tai acum. Cred că băieții plutesc aici spre modulul de comandă și nu ar trebui să vorbesc cu tine. Dupa descoperirea astronautilor Skylab, Garriott si-a inregistrat sotia, Helen, intr-o emisiune radio privata cu o seara inainte.

Post-cariera NASA
După ce a părăsit NASA în iunie 1986, Garriott a consultat diverse companii aerospațiale și a fost membru al mai multor comitete ale NASA și ale Comitetului Național pentru Cercetare .

Din ianuarie 1988 până în mai 1993, a fost vicepreședinte al programelor spațiale la Teledyne Brown Engineering . Această diviziune, care a crescut la peste 1.000 de persoane, a asigurat integrarea încărcăturii utile pentru toate proiectele Spacelab de la Centrul de zbor al spațiului Marshall și a avut un rol substanțial în dezvoltarea laboratorului american pentru Stația Spațială Internațională.

Garriott a dedicat timp pentru mai multe activități caritabile în orașul său natal, inclusiv la Enid Arts and Sciences Foundation, din care a fost cofondator în 1992. Mai târziu, el a acceptat o funcție ca profesor adjunct în Laboratorul de Biologie Structurala de la Universitatea din Alabama in Huntsville și a participat la activitățile de cercetare acolo, care implică noi microbi dupa ce s-a întors din medii extreme, cum ar fi lacuri foarte alcaline și guri de aer hidrotermale de adâncime . Hipertermofiliile au fost returnate de la mai multe scufundări în submersibile ruse MIR la Rainbow Vent Field la o adâncime de 2.300 de metri în apropierea Azorelor din Oceanul Atlantic Central . Alte activități de cercetare au inclus trei călătorii în Antarctica, din care 20 de meteoriți au fost returnați pentru studiu de laborator. Garriott a format o fundație publică filantropică 501 (c) (3) Garriott Family Foundation pentru a finanța călătoria de aventură menționată anterior pentru el însuși, soția sa și alți membri ai familiei sale.

Viața personală și moartea

Garriott sa căsătorit cu Helen Mary Walker, iubita sa din timpul liceului său, în 1952.   Au avut patru copii: Randall O. (născut în 1955), Robert K. (născut în 1956), Richard A. (născut în 1961, un programator de calculatoare și creatorul seriei de jocuri Ultima )  și Linda S. născut în 1966).    După ce a divorțat de prima soție, Garriott s-a căsătorit cu Evelyn L. Garriott, cu care au avut trei copii dintr-o relație anterioară.

Fiul său Richard a fost lansat ca turist spațial la bordul Soyuz TMA-13 pe 12 octombrie 2008, prima persoana americană și a doua persoană din întreaga lume care isi urmează un părinte în spațiu.  Owen Garriott a fost la controlul misiunii in Cosmodromul de la Baikonur din Kazahstan pentru lansare și a fost prezent când fiul său sa întors după 12 zile.

Garriott a murit pe 15 aprilie 2019, la domiciliul său din Huntsville, Alabama .

Organizații
Garriott a fost membru al următoarelor organizații: Societatea Americană de Astronautică ( colegi ), Institutul American de Aeronautică și Astronautică (asociat), Institutul de Inginerie Electrică și Electronică  Uniunea Geofizică Americană, Asociația Americană pentru Progresul Științei, Asociația Exploratorilor Spatiali ( Consiliul de Administrație ), Fundația Bursei Astronaut ( vicepreședinte și vicepreședinte ).

Premii si onoruri
Garriott a primit următoarele onoruri: National Science Foundation Fellowship, 1960-1961; Doctorat onorific al științei, Universitatea Phillips (Enid, Okla.), 1973; NASA Distinguished Service Medal, 1973; Fédération Aéronautique Internationale VM Komarov Diploma pentru anul 1973;  Premiul Octave Chanute pentru 1975;  și medalia de zbor spațială NASA, 1983.

Cei trei echipe de astronauți Skylab au primit Trofeul Collier din 1973 "Pentru a dovedi dincolo de întrebarea despre valoarea omului în explorările viitoare ale spațiului și producerea de date benefice pentru toți oamenii de pe Pământ".   Gerald Carr a acceptat trofeul Memorialul Dr. Robert H. Goddard din 1975 de la președintele Ford, acordat astronauților Skylab.

El a fost unul dintre cei cinci astronauti Oklahomani care au fost prezenti in Sala de Oklahoma Aviation and Space of Fame in 1980,  Sala de Astrologie a Statelor Unite ale Americii in 1997,  Oklahoma Military Hall of Fame in 2000  Școala generală Enid Hall of Fame în 2001.

Garriott a fost prezentat în 1973 de un doctorat de la Universitatea Phillips.

O stradă numită după el în Enid, Oklahoma, servește ca una dintre principalele artere ale orașului. Face parte din ruta US 412 .

Cărți
Garriott a fost co-autor, împreună cu astronautul Joseph Kerwin și scriitorul David Hitt, de Homesteading Space, o istorie a programului Skylab, publicat în 2008.  El a fost co-autor al introducerii fizicii ionosferice cu Henry Rishbeth. Garriott a fost, de asemenea, un contribuabil la cartea NASA Scientist-Astronauti de David Shayler și Colin Burgess . Garriott a scris prefața cărții.

Notițe
Textul acestui articol se bazează pe biografia lui Garriott de la NASA, din august 2002. ( Arhivat )

Vezi si

 Listă de înregistrări spațiale

Referințe

Legaturi externe

 Spacefacts biografia lui Owen K. Garriott
 Garriott la Spaceacts

 Site-ul oficial al editorului pentru Homesteading Space
 Garriott la Enciclopedia Științei
 Enciclopedia de istorie și cultură din Oklahoma - Garriott, Owen
Ofițeri ai United States Navy
Absolvenți ai Universității Stanford
Astronauți americani
Decese în 2019
1973 în zboruri spațiale
Nașteri în 1930
Pages with unreviewed translations

Owen Garriott


Sir Dudley North (16 May 1641 in Westminster31 December 1691 in London) was an English merchant, politician, economist and writer on free trade. He was also a member of the North family.

Life
He was the fourth son of Baron Dudley North of Kirtling Tower and Anne Montagu, daughter of Sir Charles Montagu of Boughton House. In his early years he was carried off by Gypsies but was recovered by his family. He was the brother of Lord Chancellor Francis North, 1st Baron Guilford and Roger North, the Solicitor General of the Duke of York, and Attorney General of Queen Mary of Modena of the House of Este. His nephew was Lt. Gen. William North, 6th Baron North, who fought under Prince John Churchill, 1st Duke of Marlborough of Blenheim Palace, named after the Battle of Blenheim in which North fought.

Dudley engaged in foreign trade, especially with Turkey, and spent a number of years at Constantinople and Smyrna. Having returned to London with a fortune, he continued to trade with the Levant. His knowledge of commerce attracted the attention of the government, and he was further recommended by the influence of his brother Lord Guilford. During the Tory reaction under Charles II he was one of the sheriffs forced on the city of London in 1683 with an express view to securing verdicts for the crown in state trials.

He was knighted in 1683, and was appointed a commissioner of customs, and later of the treasury, and then again of the customs. Having been elected a member of parliament in 1685 for Banbury under James II, he took, says Roger North, the place of manager for the crown in all matters of revenue. After the Glorious Revolution he was called to account for his alleged unconstitutional proceedings in his office of sheriff.

He was buried in St Andrew's Church at Little Glemham in Suffolk. A memorial on the east wall of the chancel lies nearby.

Family

He had married Anne, the daughter of Sir Robert Cann, 1st Baronet of Compton Greenfield, Gloucestershire, and the widow of Sir Robert Gunning of Cold Ashton, Gloucestershire. They had one surviving son, Dudley North, who succeeded to Glemham, and married Katherine Yale, daughter of Gov. Elihu Yale of Yale College.

Works
Some notices of the manners and customs of the east were printed from his papers by his brother.

His tract entitled Discourses upon Trade, principally directed to the cases of the interest, coinage, clipping and increase of money, was published anonymously in 1691, and was edited in 1856 by J. R. McCulloch in the Select Collection of Early English Tracts on Commerce printed by the Political Economy Club of London. In this assertion of the free-trade doctrine against the system of prohibitions which had gained strength by the Revolution, North shows that wealth may exist independently of gold or silver, its source being human industry, applied either to the cultivation of the soil or to manufactures. It is a mistake to suppose that stagnation of trade arises from want of money; it must arise either from a glut of the home market, or from a disturbance of foreign commerce, or from diminished consumption caused by poverty. The export of money in the course of traffic, instead of diminishing, increases the national wealth, trade being only an exchange of superfluities. Nations are related to the world just in the same way as cities to the state or as families to the city. North emphasizes more than his predecessors the value of the home trade.

With respect to the interest of capital, he maintains that it depends, like the price of any commodity, on the proportion of supply and demand, and that a low rate is a result of the relative increase of capital, and cannot be brought about by arbitrary regulations, as had been proposed by Sir Josiah Child and others. In arguing the question of free trade, he urges that every advantage given to one interest over another is injurious to the public. No trade is unprofitable to the public; if it were, it would be given up; when trades thrive, so does the public, of which they form a part. Prices must determine themselves, and cannot be fixed by law; and all forcible interference with them does harm instead of good. No people can become rich by state regulations, only by peace, industry, freedom and unimpeded economic activity.

North was named by Wilhelm Roscher as one of the triumvirate of the 17th century English school of economists to the foremost place in Europe, the others being John Locke and William Petty.

Notes

References

1641 births
1691 deaths
17th-century English merchants
17th-century English economists
English MPs 1685–1687
Younger sons of barons
Knights Bachelor
Dudley
Sheriffs of the City of London
English Revolution

Dudley North (economist)


بولشيريتشي  هي مدينة في مقاطعة أومسك أوبلاست في روسيا.

مراجع

مدن مقاطعة أومسك

بولشيريتشي (أومسك)


En evangelieharmoni er en sammenstilling af de evangeliske beretninger som en fortløbende skildring af Jesu liv udarbejdet, så de parallelle afsnit kun gengives én gang, og fortællinger og episoder fra de forskellige evangelier flettes ind i hinanden.
På den måde adskiller en evangelieharmoni sig fra en synopse (de synoptiske evangelier), hvor de beslægtede beretninger i de tre første evangelier: Matthæus, Markus og Lukas − og lejlighedsvis også beretninger fra Johannes − aftrykkes i parallelle kolonner.

Den ældste evangelieharmoni vi kender er udarbejdet ca. 160 e.Kr. af syreren Tatian (Tatianus). Den kaldes Diatessaron (διά τεσσάρων "ved fire") der enten sigter til de fire benyttede evangelier eller er et musikalsk kunstudtryk: "akkord", "harmoni" eller lignende. Det er omstridt om den oprindelig var på græsk eller syrisk. Indtil ca. 400 var det den gængse form for overleveringen om Jesus i den syriske kirke.

Tatians værk er gået tabt og kan kun rekonstrueres.
På grundlag deraf fremkom imidlertid både en arabisk og en latinsk evangelieharmoni.
Den sidste lod biskop Victor af Capua (Victor Capuanus) indføre i det nytestamentlige håndskrift Codex Fuldensis fra 546, og den vandt stor udbredelse i Middelalderen. På reformationstiden udarbejdede Andreas Osiander i Nürnberg sin Harmoniæ evangelicæ libri IV Græce et Latine (Basel 1537), hvori navnet evangelieharmoni forekommer for første gang.

En art evangelieharmoni er den fremstilling af Kristi lidelseshistorie, som kan findes i nogle salmebøger.
Peder Palladius oversatte Johannes Bugenhagens harmoni af lidelses- og opstandelseshistorien, som kom 1523 på latin og 1525 på tysk.

Se også
 Synoptiske evangelier

Kilde
 , bind 7, side 593 af professor  Holger Mosbech

Litteratur
 Theodor Zahn (1838–1933) i Protestantische Realencyklopädie, 3. oplag, V, side 653 ff.

Eksterne henvisninger

 Om Tatian  og hans Diatessaron hos NewAdvent.org, The Catholic Encyclopedia

Kirkehistorie
Det Nye Testamente
Salmonsens

Evangelieharmoni


Erionema aureum ist eine Schleimpilzart aus der Ordnung der Physarida und die einzige Art der Gattung Erionema. Sie ist nur von Funden aus Asien und Südamerika bekannt.

Merkmale
Die vier bis sechs Zentimeter langen Fruchtkörper sind gelbe oder graugelb. Sie sind Plasmodiokarpe, ihre Sporokarpe hängen an einfachen, verzweigten oder in der Regel an miteinander dreidimensional vernetzten, schlanken Stielen vom Substrat herab, selten sind sie ungestielt. Das einlagige Peridium ist körnig mit Kalk besetzt.

Das Capillitium dehnt sich zur Reifezeit bis zum Mehrfachen seiner ursprünglichen Länge elastisch aus. Es ist miteinander vernetzt, farblos und weist nur selten kalkhaltige Knoten auf. Die Sporen sind in der Masse schwarz. An der Oberfläche sind sie glatt, sie messen 5 bis 6 Mikrometer.

Verbreitung
Erionema aureum ist aus Asien (von China über Indien, Südostasien, Indonesien und Japan), Australien, Neuseeland, sowie einem Einzelfund aus Südamerika (Venezuela) bekannt. Der venezolanische Fund allerdings weicht in einigen Merkmalen (Capillitium, Sporenfarbe) vom normalen Erscheinungsbild der Art ab.

Systematik und Forschungsgeschichte

Art und Gattung wurden 1898 durch Albert Julius Otto Penzig anhand einer Aufsammlung aus Java erstbeschrieben. Sie gilt als der Gattung Physarum nahestehend, insbesondere der Art Physarum famintzinii.

Nachweise

Fußnoten direkt hinter einer Aussage belegen die einzelne Aussage, Fußnoten direkt hinter einem Satzzeichen den gesamten vorangehenden Satz. Fußnoten hinter einer Leerstelle beziehen sich auf den kompletten vorangegangenen Text.

Myxogastrien
Myxogastria

Erionema aureum


Agnès Sulem () é uma matemática aplicada francesa, cujos tópicos de pesquisa incluem controle estocástico, difusão de salto e matemática financeira.

Formação
Sulem obteve um doutorado em 1983 na Université Paris-Dauphine, com a tese  Résolution explicite d'Inéquations Quasi-Variationnelles associées à des problèmes de gestion de stock, orientada por Alain Bensoussan.

Carreira
É diretora de pesquisa do Institut National de Recherche en Informatique et en Automatique (INRIA) em Paris, onde lidera o projeto MATHRISK sobre gerenciamento matemático de riscos. Atualmente é professora na Universidade de Luxemburgo no Departamento de Matemática. É coautora do livro Applied Stochastic Control of Jump Diffusions (com Bernt Øksendal, Springer, 2005; 2nd ed., 2007; 3rd ed., 2019). Sulem também é editora associada do Journal of Mathematical Analysis and Applications e do SIAM Journal on Financial Mathematics.

Referências

Especialistas em teoria de controle
Especialistas em economia matemática
Matemáticos da França
Matemáticas da França
Pessoas vivas

Agnès Sulem


James Conrad "Jim" Verraros (Crystal Lake, Illinois; 8 de febrero de 1983) es un actor y cantante estadounidense, que sobresalió al ser uno de los 10 finalistas de la primera temporada de American Idol. Al haber sido criado por padres sordos, Verraros puede comunicarse perfectamente por medio de la lengua de signos americana.

Vida personal
Verraros se convirtió rápidamente en una celebridad en la prensa gay debido a su controversia que surgió cuando se reportó que la compañía Fox lo retirara de su diario en línea que incluyó la discusión sobre su homosexualidad en el verano del 2002. Sin embargo, Jim Verraros más tarde declaró que "no salió del concurso debido a su declaración acerca de su orientación sexual, sino que su salida se debió a que se pensaba que él trataba de obtener más votos gracias a la declaración". Mientras Verraros estuvo con los otros concursantes y empleados de American Idol, él nunca mencionó su homosexualidad en público.

Después de la final del concurso y su posterior gira, se publicó un artículo sobre Verraros en "The Advocate" el 6 de septiembre de 2009, donde se anunció que Verraros se había casado con su novio Bill Brennan con una pequeña ceremonia en Illionis. Su matrimonio lo hicieron legal el día 24 de julio de 2011 en la ciudad de Nueva York.

Carrera profesional
Verraros realizó su primer álbum, titulado Unsaid and Understood (2004), bajo el sello discográfico Red Queen Music - Sound Axis. En el año 2004 ganó el premio a Debut Masculino en el Outmusic Award for Outstanding New Recording.

El álbum fue editado y mejorado por Koch Records y salió a la venta como Rollercoaster (2005). El debut de Verrarosfue un éxito y su canción "You Turn It On" se convirtió en un hit que llegó al puesto número 25 en el Billboard Hot Club/Dance. El álbum fue producido y coescrito por el cantante y compositor Gabe Lopez y contó con cuatro duetos coescritos por la finalista de American Idol Angela Peel. El álbum fue distribuido asimismo por Koch Records.

El 27 de mayo de 2009, Verraros lanzó dos nuevos sencillos, "Touch (Don't U Want 2)" y "Electric Love", de su tercer álbum, Do Not Disturb. Ambas canciones fueron producidas y escritas por Gabe Lopez.

Como actor, Verraros fue estrella de la "comedia romántica gay" Eating out, dirigida por Q. Allan Brocka y producida por Ariztical Entertainment, así como su secuela de 2006, Eating Out 2: Sloopy Seconds. Verraros fue considerado para la serie Dante's Cove. Verraros ha aparecido cuatro veces en el podcast Feast of Fools, en noviembre y diciembre de 2006 y también en enero de 2007.

Ferraros es fanático de los Chicago Cubs, Chicago Bears, Chicago Blackhawks y Chicago Bulls.

Filmografía
 American Idol - temporada 1 (2002) - Él mismo
 Eating out (2004) - Kyle
 Eating Out 2: Sloopy Seconds (2006) - Kyle
 Another Gay Sequel: Gays Gone Wild! (2008) - Sacerdote
 Copacabana (2013) - Flavio/Suzie

Discografía

Álbumes

Referencias

Sitios externos
 Sitio web oficial

 Entrevista en línea con Punk Globe Magazine
 Entrevista con Atlanta Boy

Bailarines de Estados Unidos
Participantes de American Idol
Cantantes de pop de Estados Unidos
Actores gais
Músicos gais
Homosexuales de Estados Unidos

Jim Verraros


Das Haus Markt 4 ist ein denkmalgeschütztes Gebäude in der Stadt Quedlinburg in Sachsen-Anhalt.

Lage
Es befindet sich an der Ostseite des Marktplatzes der Stadt. Nördlich grenzt das gleichfalls denkmalgeschützte Haus Markt 3, südlich das Haus Markt 5 an.

Architektur und Geschichte
Das Wohn- und Geschäftshaus entstand 1906/1907 im Auftrag der Modefirma Ihlfeld & Kramer. Im Quedlinburger Denkmalverzeichnis ist es als Wohn- und Geschäftshaus eingetragen. Architekt des als Kaufhauserweiterung gebauten Gebäudes war der Braunschweiger Friedrich Staeding. Das Grundstück gehörte zuvor zum Gelände des ehemaligen Gasthofs Zur Sonne. Das in Formen des Jugendstils ausgestaltete Haus ist als Stahlskelettbau errichtet. Vor allem der Brandgiebel und die Dachgaupe sind für die Jugendstilgestaltung des Hauses prägend.

In der Zeit der DDR war das Gebäude in das im benachbarten Haus Markt 3 bestehende HO-Kaufhaus einbezogen. In der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts erfolgte ein Umbau des Ladengeschäfts. Das Gebäude wurde 2008 durch das Architekturbüro qbatur saniert.

Heute wird das Gebäude durch die Quedlinburger Touristeninformation und die Domschatzverwaltung der Domschätze zu Quedlinburg und Halberstadt genutzt.

Literatur
 Landesamt für Denkmalpflege Sachsen-Anhalt (Hrsg.): Denkmalverzeichnis Sachsen-Anhalt. Band 7: Falko Grubitzsch, unter Mitwirkung von Alois Bursy, Mathias Köhler, Winfried Korf, Sabine Oszmer, Peter Seyfried und Mario Titze: Landkreis Quedlinburg. Teilband 1: Stadt Quedlinburg. Fliegenkopf, Halle 1998, ISBN 3-910147-67-4, S. 171.

Einzelnachweise

Markt 04
Wohn- und Geschäftshaus in Quedlinburg
Bauwerk des Jugendstils in Sachsen-Anhalt
Erbaut in den 1900er Jahren
Wohn- und Geschäftshaus in Europa
Denkmalgeschütztes Bauwerk in Sachsen-Anhalt
Markt (Quedlinburg)

Markt 4 (Quedlinburg)


Gunakadeit, morsko čudovište iz oralne tradicije Tlingita koje donosi sreću onima koji ga vide.

Godine 2020. otkriveni su fosilni ostaci reptila starog oko 215 milijuna godina, koji je u čast tlingitskog čudovišta dobio ime Gunakadeit joseeae.

Izvori

Vanjske poveznice
 The Story of Gunakadéit
Indijanska mitologija (morska čudovišta)
Tlingit

Gunakadeit


Um laboratório móvel é um laboratório totalmente alojado ou transportado por um veículo, como um ônibus convertido, um trailer ou um trator-reboque. Esses veículos podem servir a uma variedade de funções, incluindo:

 Educação Científica
 Pesquisa científica
 Análise e monitoramento de ar, água e solo
 Biossegurança

Laboratórios de Ensino Móvel

Um novo uso do laboratório móvel é no ensino de ciências. Em alguns casos, o laboratório móvel viaja para escolas, museus e outras organizações comunitárias, fornecendo às escolas recursos educacionais que, de outra forma, carecem. A coalizão de laboratórios móveis é uma parceria livre de grupos que fornecem esses serviços. Em outros casos, os alunos também devem viajar para o laboratório móvel, como quando o laboratório assume a forma de barco ou trem. Os laboratórios móveis vêm recentemente ganhando o apoio dos Institutos Nacionais de Saúde, na forma de laboratórios móveis particulares, como o Biobus localizado em Nova York e o Programa Bio-Bus da Georgia State University localizado em Atlanta, GA e a Universidade de Boston MobileLab, como forma de desenvolver conhecimento e compreensão sobre biotecnologia e medicina entre a população dos Estados Unidos.

A prática de laboratórios de ensino móvel existe fora dos EUA também com exemplos, no Reino Unido e em países africanos. O Instituto de Física do Reino Unido está visitando escolas secundárias com seu Lab in a Lorry. Este é um grande caminhão articulado com três pequenos laboratórios. Neles, os alunos podem aprender sobre o uso da Física na Medicina e fazer experimentos práticos com luz e som usando bons equipamentos de laboratório de física. Estes são orientados por voluntários locais e um cientista do IoP. Os voluntários geralmente têm interesse em ciência geral ou têm formação científica. O projeto tem o apoio da British Science Association, do STEMNET Ambassadors Scheme e de patrocinadores como a EDF Energy .

Veículos por propósito

Laboratório móvel


Alexandre de Alexandris, B. (falecido em 10 de outubro de 1738) serviu como Vigário Apostólico de Cochinchina (1728–1738) e Vigário Apostólico Coadjutor de Cochinchina (1725–1728)).

Biografia
Alexandre de Alexandris foi ordenado sacerdote nos Clérigos Regulares de São Paulo. A 22 de dezembro de 1725, o Papa Bento XIII nomeou-o Vigário Apostólico Coadjutor de Cochinchina e Bispo Titular de Nabala. Em 1726, foi consagrado bispo por François Perez, Vigário Apostólico de Cochinchina. No dia 20 de setembro de 1728, sucedeu ao Vigário Apostólico de Cochinchina. A 10 de outubro de 1738, Alexandris faleceu.

Missionários católicos da Itália
Mortos em 1738
Bispos católicos
Bispos nomeados pelo Papa Bento XIII

Alexandre de Alexandris


An Trichosalpinx drosoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Germán Carnevali ngan Ivón Mercedes Ramírez Morillo. An Trichosalpinx drosoides in nahilalakip ha genus nga Trichosalpinx, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trichosalpinx

Trichosalpinx drosoides


Gaston Salmon, né le 5 mars 1878 et mort le 30 avril 1918, est un escrimeur belge, pratiquant l'épée, le fleuret et le sabre.

Jeunesse et vie privée
Gaston Salmon est né à Marcinelle, dans la ville de Charleroi, en Belgique. Il est par ailleurs de confession juive.

Il épouse Fernande Ermens, et vit à Etterbeek.

Carrière d'escrime olympique
Salmon représenté la Belgique aux Jeux olympiques de 1912, participant à trois épreuves et remportant une médaille d'or à l'épée par équipe.

Il participe à deux autres épreuves individuelles, mais est éliminé au premier tour du fleuret individuel et du sabre individuel.

Mort
Il est tué pendant la Première Guerre mondiale dans un bombardement par un avion allemand et est enterré à Westvleteren.

Références

Bibliographie

Liens externes

Champion olympique belge
Escrimeur aux Jeux olympiques de 1912
Épéiste (homme) belge
Escrimeur belge
Décès en avril 1918
Naissance en mars 1878
Militaire belge mort au combat lors de la Première Guerre mondiale
Décès à 40 ans

Gaston Salmon


Maïdan Nezalejnosti () est une station de la ligne Obolonsko-Teremkivska (M2) du métro de Kiev. Elle est située dans le raïon de Podil de la ville de Kiev en Ukraine.

Mise en service en 1976, elle est desservie par les rames de la ligne M2. Le service est arrêté ou perturbé depuis l'invasion de l'Ukraine par la Russie en 2022.

Situation sur le réseau

Établie en souterrain, la station Maïdan Nezalejnosti, est une station, de passage, de la Ligne Obolonsko-Teremkivska (M2) du métro de Kiev. Elle est située, entre la station Poshtova ploscha, en direction du terminus nord Heroïv Dnipra, et la station Ploshcha Lva Tolstoho, en direction du terminus sud, Teremky.

Elle dispose d'un quai central encadré par les deux voies de la ligne.

Histoire
La station, Maïdan Nezalejnosti, est mise en service le , lors de l'ouverture à l'exploitation de la première section de la ligne. Elle est réalisée par les architectes AT. Bogdanovsky, I. Maslenkov, et T. Tselikovskaya.

Services aux voyageurs

Accès et accueil

Desserte
Maïdan Nezalejnosti, est desservie par les rames de la ligne Obolonsko-Teremkivska (M2).

Intermodalité

À proximité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Métro de Kiev
 Ligne Obolonsko-Teremkivska (M2)

Liens externes
 .
 .

Station de la ligne M2 du métro de Kiev
Station de métro mise en service en 1976

Maïdan Nezalejnosti (métro de Kiev)


سدّ سَجْنَان سدّ تونسي يقع على وادي سجنان بولاية بنزرت، شمال شرقي قرية .

انظر أيضا

مواضيع ذات علاقة
 وادي سجنان.

سجنان
ولاية بنزرت

سد سجنان


Megabayt (MB) bilgisayarlarda kullanılan, 1.048.576  bayt (1024*1024 bayt) anlamına gelen bir ölçü birimidir.

Alt ve üst birimleri:

 1 MB = 1.024 KB (kilobayt)
 1 GB = 1.024 MB (megabayt)
 1 TB = 1.024 GB (gigabayt)
 1 MiB = 1.024 KiB (kilobayt)
 1 GiB = 1.024 MiB (megabayt)
 1 TiB = 1.024 GiB (gigabayt)

Bilgisayar sayımları
Bilgisayar birimleri
Bilgisayar belleği

Megabayt


Zélia Amador de Deus (Soure, 24 de outubro de 1951) é uma professora universitária, militante dos direitos da população negra, atriz e diretora de teatro. É uma das fundadoras do Centro de Estudos e Defesa do Negro do Pará.

Biografia
Zélia nasceu no território quilombola de Mangueiras. Na época, estava localizado no município de Soure e hoje está localizado no município de Salvaterra. Filha de empregada doméstica adolescente, Zélia Amador de Deus mudou-se para Belém quando tinha 15 anos e foi morar no bairro da Sacramenta. Iniciou os estudos primários no Externato Santo Expedito e, posteriormente, prosseguiu no Instituto Catarina Labouré. Antes de ingressar na universidade, estudou no Instituto de Educação do Pará (IEP).  No início da década de 1970, começou a graduação no curso de licenciatura plena em Língua Portuguesa, na Universidade Federal do Pará. Embora tenha vivenciado episódios de racismo na infância e na adolescência, foi no espaço universitário que intensificou a militância no movimento negro. Em 1978, Zélia Amador de Deus iniciou o curso de especialização em Teoria Literária, também, na UFPA. Dez anos depois, ingressou no mestrado em Estudos Literários na Universidade Federal de Minas Gerais e, no ano de 2004, iniciou o doutorado em Ciências Sociais na Universidade Federal do Pará. Foi vice-reitora da UFPA entre os anos de 1993 e 1997.

Atuação Política
Antes de ingressar no curso de graduação, Zélia Amador de Deus já atuava nos movimentos sociais. Fez parte da  Cruzada Mariana quando estudou no Instituto Catarina Labouré e do grupo de jovens da Paróquia São Sebastião. Participou do movimento secundarista e da Ação Popular (AP) até o momento que essa organização se fundiu com o Partido Comunista Brasileiro (PCB). Foi, então, que ingressou no VAR-Palmares em Belém. É uma das fundadoras do Cedenpa e foi por meio dessa organização que atuou em defesa do reconhecimento e titulação das terras das comunidades quilombolas no Pará. Zélia foi uma das representantes do Brasil na Conferência de Durban, da Organização das Nações Unidas (ONU), em 2001. Na UFPA, foi atuante na defesa das ações afirmativas para negros e participou da criação da "Lei de Cotas" (Lei nº 12.711/2012). Na UFPA, em parceira com outros professores, fundou o Núcleo de Estudos Afro-Brasileiros (NEAB) e o  Grupo de Estudos Afro-amazônico (GEAM/UFPA).

Obras

 Caminhos Trilhados na Luta Antirracista, 2021.

Prêmios e títulos

 Título de Cidadã de Axé, AFAIA-Associação dos Filhos e Amigos do Ilê Iyà Omi Ásé Ofá Karè (2004);
 Reconhecimento de dedicação pela consolidação do Sindicato dos Docentes da UFPA - ADUFPA (2014);
 Título de Honra ao Mérito do Conselho Estadual de Segurança Pública do Estado do Pará (2014);
 Comenda Mãe Doca, da Assembleia Legislativa do Estado do Pará (2015);
 Título de professora emérita da UFPA (2019);
 Prêmio de Direitos Humanos da BrazilFoundation's Human Rights Award (Outubro de 2021).

Homenagens

 Intelectual negra homenageada no VIII Congresso Nacional de Pesquisadores/as Negros/as (2014)
 Homenagem feita pela escola de samba Os colibris de Belém.
 Escritora homenageada na 23ª Feira Pan-Amazônica do Livro e das Multivozes (setembro de 2019).
 Curta metragem Amador, Zélia, desenvolvido pela produtora Floresta Urbana.
 Prêmio de Direitos Humanos da BrazilFoundation.

Referências

Escritoras do Brasil
Escritores afro-brasileiros
Feministas afro-brasileiras
Ativistas do movimento negro do Brasil
Educadores do Brasil
Atrizes afro-brasileiras
Brasileiros de ascendência africana

Zélia Amador


La Casa de Híjar fue un linaje nobiliario español originario de la Corona de Aragón iniciado por el matrimonio entre Pedro Fernández de Híjar, hijo ilegítimo de Jaime I de Aragón, y de Marquesa Gil de Rada, hija ilegítima de Teobaldo I de Navarra. Sus miembros llevan el apellido "Fernández de Híjar", referido al municipio aragonés de Híjar, en la provincia de Teruel. Posteriormente este linaje ostentó el condado de Belchite, el ducado de Híjar, el ducado de Aliaga y el ducado de Lécera.

Linaje

Enlaces externos

Archivo la Casa de Híjar.
Bibliografía sobre la casa de Híjar.

Casa de Híjar


Un atac armat a avut loc în clubul de noapte Reina din districtul Beşiktaş al Istanbulului în primele ore ale zilei de 1 ianuarie 2017. La momentul atacului, sute de oameni sărbătoreau trecerea în noul an. Au existat mărturii conform cărora unul sau mai mulți atacatori au intrat în club deghizați în costume de Moș Crăciun. Aceste mărturii au fost desființate de premierul turc Binali Yıldırım. Cel puțin 39 de oameni au fost împușcați mortal, iar alți 65 au fost răniți în ploaia de gloanțe.

Context
Atacul a avut loc într-o perioadă cu măsuri sporite de securitate în oraș, pe fondul mai multor atentate teroriste în ultimele luni. Până la 17.000 de ofițeri de poliție au fost desfășurați în noaptea dintre ani pe străzile din Istanbul. Numeroase arestări și percheziții au avut loc în toată luna decembrie în tentativa de prevenire a unui eventual atentat.

Potrivit patronului clubului de noapte, măsurile de securitate au fost sporite pe parcursul precedentelor zece zile, după ce oficiali din cadrul serviciilor secrete americane au avertizat cu privire la iminența unui atac în timpul sărbătorilor de iarnă. Ulterior, ambasada Statelor Unite a negat că ar fi avut cunoștințe despre un eventual atac, respingând afirmațiile ca "zvonuri pe rețelele de socializare".

Atacul
Un atacator a deschis focul în club la ora locală 01:15. Acesta ar fi sosit la clubul Reina cu un taxi și ar fi tras 180 de focuri de armă. Atacatorul avea asupra sa un AK-47 și, după ce a ucis un polițist și un invitat la intrare, a pătruns în club. Imaginile video publicate pe rețelele de socializare arată un bărbat în fața intrării clubului trăgând cu arma și provocând panică. Ministrul turc de Interne, Süleyman Soylu, a declarat că autorul ar fi intrat în club îmbrăcat într-un costum de Moș Crăciun, însă ar fi părăsit clubul purtând alte haine. Pe de altă parte, premierul Binali Yıldırım respinge informațiile potrivit cărora atacatorul ar fi fost costumat în Moș Crăciun. Atacatorul și-ar fi lăsat arma în club și s-ar fi amestecat în mulțimea care fugea din club pentru a scăpa, a mai precizat premierul. Potrivit martorilor, atacatorul vorbea araba și a strigat "Allāhu akbar" în timpul atacului. Mai multe persoane au sărit în apele Bosforului pentru a scăpa din calea gloanțelor.

Pe 2 ianuarie, organizația jihadistă Stat Islamic (SI) a revendicat responsabilitatea pentru atac. "În continuarea operațiunilor binecuvântate pe care Statul Islamic le întreprinde împotriva apărătorului crucii, Turcia, un soldat eroic al califatului a lovit unul din cele mai faimoase cluburi de noapte unde creștinii își celebrau sărbătoarea apostată", afirmă comunicatul organizației jihadiste, postat pe serviciul de mesagerie online Telegram, o metodă pe care gruparea a mai folosit-o pentru a revendica atacuri. Atacul a fost întreprins ca răspuns la un ordin al liderului SI, Abu Bakr al-Baghdadi, de a lovi Turcia, susține comunicatul.

Victime

La momentul atacului, în jur de 700–800 de persoane sărbătoreau Revelionul în club. Dintre cei 39 de oameni care au murit în timpul atacului, cel puțin 27 erau străini – o reflectare a aerului cosmopolit al clubului. Printre cei decedați se numără o israeliană de 19 ani, trei indieni, trei libanezi, o femeie cu dublă cetățenie franco-tunisiană și soțul ei tunisian, un național belgian, un cetățean din Kuweit, un canadian, un sirian, trei irakieni, un libian, doi marocani, un rus și cel puțin cinci saudiți. Paznicul ucis la intrarea în club a fost identificat ca Fatih Çakmak. Bărbatul era de serviciu pe Arena Vodafone în seara de 10 decembrie 2016, când a avut loc meciul de fotbal dintre Beşiktaş și Bursaspor. Atunci, două mașini-capcană au explodat în apropierea stadionului, deflagrațiile ucigând 37 de polițiști și 8 civili.

Autor
Cu toate că mărturii publicate în presa turcă vorbesc de până la trei atacatori, poliția insistă că ei caută doar unul. Cotidianul Hürriyet afirmă că bărbatul, dat în urmărire, este suspectat de legături cu SI și ar putea fi de origine kârgâză sau uzbekă.

Pe 3 ianuarie, presa turcă a publicat "o înregistrare selfie" cu un bărbat despre care scrie că este autorul atacului de la clubul Reina. Imaginile îl arată pe presupusul terorist filmându-se în Piața Taksim. Autorul atacului se numește Lakhe Mașrapov, are 28 de ani și este originar din Kârgâzstan. El ar fi ajuns în orașul turc Konya împreună cu soția sa și doi copii. Potrivit Hürriyet, soția sa a fost arestată și ar fi declarat că nu știa ca soțul ei e simpatizant ISIS. Același cotidian notează că bărbatul a luptat în Siria în numele ISIS, motiv pentru care pare să fi avut "o bună cunoaștere a armelor de foc". Jurnalistul Abdulkadir Selvi de la Hürriyet scria că atacatorul, antrenat pentru lupta urbană, a fost "special selectat" pentru a comite atentatul din clubul de noapte Reina.

Reacții

Naționale
Guvernatorul Istanbulului, Vasip Șahin, a catalogat incidentul drept atac terorist. Guvernul turc a ordonat cenzura temporară a mass-mediei, invocând temeri legate de securitate și ordinea publică.

Președintele turc Recep Tayyip Erdoğan a condamnat dur atacul, spunând că Turcia va lupta până la capăt împotriva tuturor formelor de atac ale grupărilor teroriste și susținătorilor acestora. De altfel, Turcia face parte din coaliția internațională care bombardează pozițiile jihadiștilor Statului Islamic din Siria și Irak.

Internaționale
  În fața a 50.000 de oameni, adunați în Piața Sf. Petru pentru a-i asculta discursul în cadrul slujbei tradiționale, Papa Francisc a condamnat atacul și i-a îndemnat pe liderii mondiali să conlucreze în lupta împotriva "plăgii terorismului".

Note

Legături externe
 Primele momente ale atacului surprinse pe camerele de supraveghere din club (RT)

Atentate din 2017
Atentate în Turcia

Atentatul din Istanbul (2017)


Bethany es una banda de rock alternativo formada en 2008 en Cebú, Filipinas por los hermanos Luis Quibranza III, Quibranza Angelo, y Quibranza Paolo. En 2009, su viejo amigo y músico, Jan Osbert Dela Cerna, ha completado la formación de esta agrupación. La banda es conocida principalmente por sus canciones melódicas, a tarevéz de los ganchos intrincada de guitarra eléctrica y sus actuaciones en directo.

Discografía

'Fantasy Fool' (2011)

Temas musicales
 "Guerra"
 "Un himno a la repetición"
 "En espera"
 "Usted"
 "No puedo decir"
 "Reckless"
 "Anywhere But Here"
 "Isaac"
 "No vamos a Down"
 "A veces podemos ir a la guerra"

Influencias
Ellos están influenciados con los estilos musicales de otras bandas famosas como U2, Muse, Queen, Coldplay, Keane, Oasis, Paramore, Mew, Switchfoot, Mae, August Burns Red, Creed, Payable on Death, Lifehouse, Anberlin y Relient K.

Grupos de rock alternativo de Filipinas

Bethany (banda)


Not For Broadcast é um jogo eletrônico de simulação política em movimento completo desenvolvido pelo estúdio britânico de videogames NotGames e publicado pela tinyBuild. O jogo foi lançado com seu primeiro episódio em acesso antecipado em 30 de janeiro de 2020. O jogo completo, incluindo o terceiro e último episódio, foi lançado mundialmente em 25 de janeiro de 2022.

O jogo se passa em um país europeu sem nome (semelhante ao Reino Unido) em meados da década de 1980, onde um novo partido político progressista de extrema esquerda chamado Advance obteve uma vitória surpreendente nas eleições e começa a lidar com o país de uma forma distópica autoritária. O jogador assume o papel de Alex Winston, diretor de estúdio de uma emissora de televisão nacional, tendo que produzir uma transmissão ao vivo, reproduzir anúncios, censurar palavrões e evitar interferências em um esforço para manter a audiência alta.

No lançamento de acesso antecipado, Not For Broadcast recebeu críticas, com elogios à sua jogabilidade e mecânica, sendo criticado por confundir a narrativa política.

Jogabilidade

Dias de transmissão
O jogador faz o papel do diretor de estúdio, Alex Winston na sala de controle de produção do National Nightly News.

O player usa o mixer de visão para selecionar qual feed da câmera transmitir. Após um atraso de transmissão de dois segundos, o feed selecionado é transmitido. O jogador é obrigado a censurar qualquer palavrão ou linguagem censurável ao emitir um sinal sonoro à medida que é transmitido. Em níveis posteriores, o jogador também pode adicionar efeitos sonoros como aplausos e risos enlatados à transmissão. O player também usa um monitor de forma de onda para controlar qualquer interferência. Um medidor de audiência fornece feedback sobre o desempenho do jogador: uma boa edição ajudará a aumentar a audiência, enquanto uma edição ruim, deixar de censurar ou permitir que interferências interrompam a transmissão diminuirá a audiência. Se o medidor de audiência cair para zero, o jogador falha no nível.

Durante a transmissão, o jogador seleciona três anúncios para reproduzir nos intervalos. Os anúncios selecionados influenciam o resultado do jogo promovendo o partido Advance ou seu rival Disrupt, aumentando os ganhos do jogador promovendo empresas nas quais o jogador detém ações ou desbloqueando variações no enredo.

No final de cada dia de transmissão, o jogador é avaliado em sua transmissão, o que afeta seu pagamento. Existe opção de assistir a sua transmissão, bem como as imagens não usadas.

Dias sem transmissão
O protagonista tem uma vida e uma família fora da sala de transmissão. Isso é representado através de um "sistema de incidentes", uma série de escolhas baseadas em texto em formato de visual onde o jogador, baseado em uma breve história sobre sua vida privada, toma decisões. Essas decisões são influenciadas pelo que o jogador escolheu fazer na sala de transmissão. Às vezes, as escolhas feitas no sistema de incidentes também podem influenciar o que acontece na sala de transmissão. A escolha de certas opções é importante para a família e afeta a dinâmica e os relacionamentos que o personagem do jogador tem com sua família. Um tema importante no jogo é moldar o mundo dentro da sala de transmissão, seguido por viver no mundo que você moldou e viver com as consequências dessas escolhas.

Enredo
O jogo se passa em uma versão alternativa do Reino Unido entre 1984 e 1991. O jogador é Alex Winston, que trabalha na maior emissora de televisão do país, Channel One, para o National Nightly News. Anteriormente um zelador, Alex se torna engenheiro de transmissão quando seu antecessor, Dave, foge do país e Alex é forçado a editar a transmissão da noite da eleição em seu lugar.

A história começa com o partido político progressista de extrema esquerda Advance, liderado pela advogada Julia Salisbury e a personalidade da televisão Peter Clement, conquistando uma inesperada vitória esmagadora. O Advance implementa uma série de reformas radicais, como redistribuição de riqueza, políticas de direito de morrer e nacionalização de várias grandes corporações. Com o passar do tempo, o Advance se torna cada vez mais autoritário em sua governança, inclusive limitando a liberdade de imprensa e solicitando a censura de declarações antigovernamentais. O grupo de resistência Disrupt forma-se para contrariar a agenda de Advance.

O Conselho Mundial, um análogo das Nações Unidas, impõe duras sanções ao país, causando vários problemas econômicos, eventualmente fazendo com que Advance declare guerra. Cansado do aumento de notícias leves e censura, o co-âncora Jeremy Donaldson faz um snap ao vivo no ar e mantém o estúdio como refém sob a mira de uma arma. Dependendo da resposta do jogador, Jeremy acaba cometendo suicídio, é morto a tiros pela polícia ou é preso. Disrupt começa a sequestrar raramente as transmissões do Channel One. Vinte semanas depois, Advance retalia contra o Conselho Mundial detonando explosivos nucleares em quatro grandes cidades do continente e ameaça detonar mais dispositivos se os países não se renderem incondicionalmente, fazendo com que Advance ganhe a guerra e anexe a Europa.

Um ano e meio depois, o Channel One foi nacionalizado, o Disrupt foi rotulado como um grupo terrorista após encenar ataques e Peter Clement morreu, presumivelmente devido ao abuso de álcool. O porta-voz da Disrupt, Alan James, pede a Alex para manipular a transmissão para iniciar uma revolta contra o governo Advance. Advance está ciente da revolta e envia os militares para derrotar Disrupt. Dependendo da popularidade de Disrupt e se Alex manipula ou não a transmissão com sucesso, Alan recua com sucesso enquanto derruba a torre de transmissão ou é morto. Independentemente de a torre de transmissão ter sido destruída ou não, com o Canal 1 interrompendo temporariamente as operações, o National Nightly News é posteriormente renomeado como um programa de mídia suave chamado NNN. Quatro anos e meio depois, o Advance atribui esterilidade crescente às bombas, e a propaganda do Advance entrou na mente dos adolescentes. Existem quatro segmentos finais diferentes, dependendo se Jeremy e Alan estão vivos ou falecidos, levando a quatorze epílogos diferentes, dependendo da posição política do jogador (pró-Advance, pró-Disruptou e neutro) e sua escolha de jogar ou não uma fita, expondo Advance ou Disrupt.

Elenco

 Paul Baverstock como Jeremy Donaldson, o co-âncora masculino do National Nightly News
 Andrea Valls como Megan Wolfe, a co-âncora feminina do National Nightly News
 Sarah Gibbons como Jenny, a gerente de salão .
 Jade Johnson como Robyn Shorte, uma repórter.
 George Vere como Patrick Bannon, um repórter. Vere também interpreta o pai de Patrick, personalidade de televisão Graham Bannon, no episódio do teleton.
 Emma Mulkern como Not Patrick/Francis, uma repórter que substitui Patrick Bannon.
 Claire Racklyeft como Julia Salisbury, uma advogada que se tornou co-líder da Advance e primeira-ministra.
 Roger Alborough como Peter Clement, uma personalidade da televisão que se tornou co-líder do Advance e primeiro-ministro.
 Jonathan Hawkins como Alan James, um teórico da conspiração que se tornou porta-voz de Disrupt.
 Dan Ellis como Geoff Álgebra
 Adam Willis como Tommy Harris
 Helen Potter como Phillipa Rayden

Desenvolvimento
O primeiro episódio de Not For Broadcast foi lançado em acesso antecipado em 30 de janeiro de 2020, com os desenvolvedores declarando sua intenção de mantê-lo em acesso antecipado por aproximadamente dezoito meses, atualizando três novos episódios gratuitos que fizeram com que o preço do jogo aumentasse. Dias antes do início das filmagens de um segundo episódio, a pandemia do COVID-19 no Reino Unido levou a bloqueios que interromperam toda a produção. Em vez de pausar a produção, os desenvolvedores optaram por criar um capítulo bônus intitulado Not For Broadcast: Lockdown, que contém um novo enredo, com o elenco preso em casa "enquanto se protege de uma horda de brinquedos infantis animatrônicos". O capítulo foi lançado juntamente com um novo modo de desafio, apresentando 4 variações de desafios diferentes. Devido ao bloqueio atrasando a produção do jogo, o plano original de ter 4 episódios foi revisado e a história foi reescrita para ser contada em três episódios. Finalmente, um ano após o lançamento original, em 28 de janeiro de 2021, foi lançado um segundo episódio, que mostrou os impactos de certas decisões nos capítulos anteriores e foi lançado junto com um documentário de uma hora intitulado "Not for Broadcast: Lights, Camera, Lockdown, "sobre como a equipe de desenvolvimento por trás do jogo revela como eles conseguiram produzir duas atualizações cheias de vídeo do jogo em meio a uma pandemia global". Depois de lançar o episódio 2, a produção foi interrompida mais uma vez pelos bloqueios da pandemia do COVID-19, o que atrasou ainda mais o lançamento do episódio 3 até 25 de janeiro de 2022.

Recepção

Not For Broadcast recebeu críticas geralmente positivas dos críticos, tanto no acesso antecipado quanto no lançamento completo. O jogo foi elogiado por seu conceito e jogabilidade inovadores, incluindo os segmentos de vídeo satíricos exagerados e a mecânica da sala de controle de produção. As críticas foram para o seu "comentário político no nariz", com Cass Marshall escrevendo para a Polygon "[o jogo está] colocando-o em cheio". No Steam, o jogo tem comentários de usuários "extremamente positivos".

De acordo com o Guinness World Records, o jogo tem o recorde de "Mais Full Motion Video em um videogame", com 42 horas, 57 minutos e 52 segundos. Isso, por sua vez, também foi coberto positivamente por vários meios de comunicação.

Leitura adicional

Ligações externas

 Desenvolvedora

Obras sobre televisão
Jogos exclusivos para Windows
Jogos para Windows
Jogos eletrônicos com finais alternativos
Jogos eletrônicos ambientados na Europa
Jogos eletrônicos ambientados em 1991
Jogos eletrônicos ambientados em 1990
Jogos eletrônicos ambientados na década de 1990
Jogos eletrônicos ambientados na década de 1980
Jogos eletrônicos adiados devido à pandemia de COVID-19
Jogos eletrônicos desenvolvidos no Reino Unido
Jogos em full motion video
Jogos eletrônicos distópicos
Jogos eletrônicos de 2022

Not For Broadcast


The Taunton River, historically also called the Taunton Great River, is a river in southeastern Massachusetts in the United States. It arises from the confluence of the Town River and Matfield River, in the town of Bridgewater.  From there it meanders through the towns of Halifax, Middleborough and Raynham, through the city of Taunton for which it is named, the towns of Berkley, Dighton, Somerset, and the Assonet section of Freetown, to Fall River where it joins Mount Hope Bay, an arm of Narragansett Bay.

Description

The total length of the river is 37.0 miles (59.5 km) from the junction of the Town and Matfield Rivers in Bridgewater to the mouth of the Quequechan River in Fall River. It has a watershed of 562 square miles (1,456 km²). The river's watershed includes the Hockomock Swamp, the largest freshwater wetland in the state. The Taunton River is one of the flattest rivers in New England, dropping only about twenty feet (6 m) in elevation over its length. The river is tidal as far north as Taunton.

The Taunton River is the longest coastal river in New England without dams, and is the principal river that makes up the Taunton River Watershed.

Battleship Cove, the world's largest museum of warships, is located on the Fall River side of the river at its confluence with Mount Hope Bay, beneath the Braga Bridge.

Ecology
The river is home to much biodiversity, including some animals found nowhere else in the state.
Over 154 bird species (including bald eagles) have been documented along the Taunton River, primarily during breeding season. The watershed supports 28 species of reptiles and amphibians, and 29 species of fish, including native brook trout and Atlantic sturgeon, which can be found in the lower part of the watershed. Some comprehensive surveys along the entire length of the river identified over 70 distinct species of fish. The Mystic Valley amphipod, which is native only to eastern New England, has been found in various wetlands throughout the watershed. River otters are common throughout the river, and harbor seals have been sighted in the watershed, as well as in some of the smaller tributaries, such as the Nemasket River. The watershed also is home to seven species of freshwater mussels, as well the largest herring run in New England.  Other common wildlife within the watershed include river otter, mink, foxes and deer.

Due to its direct connection with the Atlantic ocean, the Taunton River and its tributaries are occasionally visited by marine species not normally found in rivers. In 2005, a young harp seal was found in the Nemasket. In early summer 2014, a young male beluga whale was sighted in the lower Taunton River, and in late August 2014, a basking shark was also spotted in the lower Taunton.

Over 360 plant species were sampled from the floodplain wetlands and the immediate river corridors, and various vegetative communities can be found along the river. These include Atlantic white cedar swamps, forested bogs, and coastal plain pondshores, among many others.

History
Since the development of industry beginning with the iron works of the mid-17th century, the Taunton River has played an important role in the economy of the Greater Taunton Area. The shipbuilding industry was very active in the Taunton area during the 19th century.

After over five years of study for possible inclusion in the National Wild and Scenic River System, such designation was obtained in April 2009.

Crossings
List of crossings of the Taunton River

Main tributaries
Winnetuxet River, at Halifax
Nemasket River, at Middleborough
Mill River, at Taunton
Three Mile River at Dighton
Assonet River at Freetown

See also
Fall River, Massachusetts
List of Massachusetts rivers
Taunton, Massachusetts
Three Mile River
Weetamoo

References

External links

Taunton River Stewardship Program: The Wildlands Trust of Southeastern Massachusetts
Taunton River Watershed Alliance
University of Rhode Island: Taunton River Watershed critical resource atlas.
TauntonRiver.org

Fall River, Massachusetts
Greater Taunton Area
Rivers of Bristol County, Massachusetts
Rivers of Massachusetts
Rivers of Plymouth County, Massachusetts
Taunton, Massachusetts
Taunton River watershed
Wild and Scenic Rivers of the United States

Taunton River


توبوليف تو-4 هي قاذفة قنابل إستراتيجية سوفيتية الصنع، خدمت في القوات الجوية السوفيتية خلال الفترة من 1940 إلى منتصف الستينات. يعود تصميم القاذفة إلى استخدام الهندسة العكسية على القاذفة الأمريكية بوينغ سي-97 سترتوفريتر (القلعة السوبر).

المواصفات

مراجع

العلاقات السوفيتية الأمريكية
بوينغ بي-29 سوبر فورترس
طائرات بأربع محركات جرارة
طائرات توبوليف
طائرات ذات أجنحة وسطية
طائرة مكبس بأربعة محركات
قاذفات قنابل سوفيتية 1940–1949
قاذفة قنابل إستراتيجية

توبوليف تو-4


Abul Harris Chowdhury, (mort en septembre 2021 à Londres), est un homme politique du Parti nationaliste du Bangladesh qui a été le secrétaire politique de Khaleda Zia, alors Première ministre. Il est condamné à  de prison au total et à une peine de prison à vie pour avoir commis de multiples crimes. Il a fui le pays en 2007 et est en fuite depuis lors.

Carrière
En 1991, Chowdhury a perdu les élections générales du Bangladesh en tant que candidat du BNP dans la circonscription de Sylhet-5. Avant 2001, il était président de l'Institut national pour les sourds et muets lorsqu'il a loué huit à neuf magasins de l'institution et a lancé un commerce de voitures avec Asha Car Vision. De 2001 à 2006, il a été le secrétaire politique de Khaleda Zia, alors Première ministre.

Accusations et condamnations

Corruption
Chowdhury est un fugitif depuis que le gouvernement intérimaire soutenu par l'armée a pris le pouvoir le . Cette même année, il a été accusé par le gouvernement intérimaire d'avoir acquis sa fortune par la corruption. En octobre, il a été condamné à trois ans de prison par un tribunal spécial de lutte contre la corruption pour possession illégale de devises étrangères. En novembre, un tribunal de Dacca l'a condamné à  de prison et à une amende de  de takas pour cinq chefs d'accusation, dont abus de pouvoir et mauvaise gestion des transports publics.

Chowdhury a été inculpé dans l'affaire de corruption du .

Meurtre de Shah A M S Kibria
Chowdhury était accusé d'avoir participé au meurtre de l'ancien ministre des Finances, , en 2005. En , un acte d'accusation supplémentaire a été soumis, accusant , dont Chowdhury.

Attaque à la grenade de Dacca
Chowdhury a été accusé d'avoir participé à l'attentat à la grenade du 21 août 2004 à Dacca. En , un mandat d'arrêt a été émis contre lui. En , ses biens ont été confisqués par les directives de la Haute Cour du Bangladesh. En , un tribunal spécial a déclaré Chowdhury et 37 autres personnes coupables dans l'affaire de l'attentat à la grenade. Il a été condamné à la prison à vie et à une amende de . Une notice rouge Interpol lui avait été signifiée en . Selon des sources du CID et du quartier général de la police, en , Chowdhury se déplaçait en Malaisie, à Londres, à Singapour, aux États-Unis et en Inde.

Lutfozzaman Babar, alors ministre d'État aux affaires intérieures, Ali Ahsan Mohammad Mojaheed, secrétaire général de la Jamaat et ministre de la protection sociale de l'époque, le général Abdur Rahim et le général de brigade Rezzakul Haider Chowdhury, directeur de la DGFI, ont orchestré l'attentat, selon l'acte d'accusation. L'implication de Tarique Rahman est également alléguée dans l'acte d'accusation.

Famille
Chowdhury est marié à Josne Ara Chowdhury. Ils ont un fils, Nayem Shafi Chowdhury, et une fille, Samira Tanjin. Chowdhury a un frère cadet, Selim Chowdhury (également connu sous le nom de Amran Hossain Chowdhury et Chowdhury AH), et une sœur aînée, Akhlasun Nahar.

Références

Personnalité politique bangladaise
Décès en septembre 2021
Décès à Londres
Mort de la maladie à coronavirus 2019 au Royaume-Uni

Harris Chowdhury


فيل نيل ، من مواليد 20 فبراير 1951، لاعب كرة قدم إنجليزي سابق، ومدرب كرة قدم إنجليزي سابق.

لعب مع منتخب إنجلترا لكرة القدم.

مسيرته الكروية
لعب فيل نيل خلال مسيرته الاحترافية مع 3 أندية في ثلاثة وعشرون موسمًا وسجل خلالها 72 هدفًا ضمن 706 مباراة. حيث فاز في موسم واحد بالكأس وفي ثمانية مواسم بالدوري.

خاض فيل نيل مسيرته مع نادي نورثامبتون تاون في موسم 1968–69 ليلعب معه سبعة مواسم، مشاركًا في 187 مباراة سجل خلالها 28 هدفًا. ثم انتقل إلى نادي ليفربول في موسم 1974–75 ليلعب معه اثنا عشر موسمًا، حيث شارك في 455 مباراة سجل خلالها 41 هدفًا. لينتقل بعدها إلى نادي بولتون واندررز في موسم 1985–86 ليلعب معه أربعة مواسم، مشاركًا في 64 مباراة سجل خلالها 3 أهداف.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز
مدافعو كرة قدم رجالية
لاعبون فائزون بكأس الاتحاد الأوروبي
أشخاص على قيد الحياة
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1980
لاعبو بولتون واندررز
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو كأس العالم 1982
لاعبو كرة قدم إنجليز
لاعبو ليفربول
لاعبو منتخب إنجلترا لكرة القدم
لاعبو نهائي كأس الاتحاد الإنجليزي
لاعبو نورثامبتون تاون
لاعبون فازوا بدوري أبطال أوروبا
مدربو الدوري الإنجليزي الممتاز
مدربو بولتون واندررز
مدربو كارديف سيتي
مدربو كرة قدم إنجليز
مدربو كوفنتري سيتي
مدربو مانشستر سيتي
مواليد 1951

فيل نيل


İrfan Erdoğan (d. 1945, Kayseri), Türk iletişim bilimcidir.

Gazi Lisesi'ni 1964 yılında bitirdi. 1969 yılında Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesi Basın Yayın Yüksek Okulu'ndan mezun olduktan sonra Ankara televizyonunda Müzik ve eğlence bölümünde çalıştı.  Eylül 1970'te, yüksek lisans için ABD'ye gitti.  Purdue Üniversitesi'nde master, Pittsburg Üniversitesinde doktora dereceleri alan Erdoğan, Amerikalı İletişim Bilimci Herbert Schiller'in New York Hunter College'den University of California San Diego'daki okuluna geri dönmesinden sonra onun yerine Hunter College'da ve sonra da CUNY Queens College'da ders verdi.

1997 yılında Türkiye'ye dönen Erdoğan, Ankara Üniversitesi İletişim Fakültesi'nde Halkla İlişkiler ve Tanıtım anabilim dalında çalışmaya başladı. ODTU, Hacettepe Ünivesitesi, Baskent Üniversitesi, Erciyes Üniversitesi ve Atılım Üniversitesinde de dersler verdi. Profesör Erdoğan lisans, yüksek lisans ve doktora seviyelerinde araştırma tasarımı ve yöntemleriyle ilgili dersler, piyasa ve kamuoyu araştırmaları dersleri, siyasal ekonomi yöntem dersleri, kuram ve kuram inşası dersleri, istatistik ve yöntembilim dersleri ve modernleşme ve iletişim dersleri verdi.

2006 ile 2008 yılları arasında Gazi Üniversitesi İletişim Fakültesi'nda Halka İlişkiler ve Tanıtım Bölümü Başkanlığı da yapmıştır. 2012 Ağustos ayında Gazi üniversitesi'nden emekli olarak ayrılan Erdoğan, halen Atılım Üniversitesi İşletme Fakültesi Halkla ilişkiler ve Tanıtım Bölümünde Profesör olarak görev yapmaktadır.

İrfan Erdoğan'nın basılmaya hazırlanan kitapları, "İmaj İmparatorluğu: Televizyon programlarında işlenen bilişler", "Theoretical and Methodological Orientations in Current Communication Research" ve basılacak en son makalesi "On Media Ratings: Revisiting the Normalized Practice" isimli çalışmasıdır.

İlgi alanlarını toplum ve insan olarak tanımlayan Erdoğan, aynı zamanda Türkiye'de iletişim alanında en çok akademik çalışmayı yapan bilim adamıdır.

Kitapları
 Medya Sosyolojisi. Eskişehir: Anadolu Üniversitesi Yayınları, 2013
 Pozitivist Metodoloji ve Ötesi. Ankara: Erk, 2012
 Popüler Kültür ve İletişim. (K. Alemdar ile) Ankara:Erk, 2005/2012.
 İletişimi Anlamak. Ankara: Erk, 2002/2005/2008/2011.
 Öteki Kuram. (K. Alemdar ile) Ankara: Erk, 2002/2005/2008/2010.
 Teori ve Pratikte Halkla İlişkiler. Ankara: Erk, 2006/2008
 Ampirik Araştırmada sorunlar: TRT ve RTÜK Kamuoyu araştırmaları üzerine bir inceleme. Ankara: G.Ü.İ.F., 2007
 Türkiye'de Gazetecilik ve Bilim İletişimi Ankara: G.Ü.İ.F., 2007
 Pozitivist Metodoloji. Ankara: Erk,2003/2007
 Sinema ve Müzik: Materyal Satış ve Bilinç Yönetimi İçin Bilişsel ve Duygusalın Oluşturulması (P. Solmaz ile). Ankara: Erk 2005.
 Kapitalizm, Kalkınma, Postmodernizm İletişim. Ankara:Erk, 1999.
 Araştırma Dizaynı ve İstatistik Yöntemleri. Ankara: Emel, 1998.
 İletişim Kuram ve Araştırmaları (K. Alemdar ile). Ankara: Erek Ofset
 Çevre Sorunu: Nedenler ve Çözümler. (N. Ejder ile). Ankara:Doruk, 1997.
 İnsanın Zincirine Vuruluşu: köleliğin Ekonomik ve ideolojik İletişimi. Ankara: Doruk, 1997
 İletişim Egemenlik Mücadele'ye Giriş, Ankara: İmge, 1997.
 Uluslararası İletişim. İstanbul: Kaynak, 1995.
 Amerika: İkinci Vatanda Düşler ve Gerçekler. Ankara: Ümit, 1995.
 Popüler Kültür ve İletişim. (K. Alemdar ile) Ankara: Ümit, 1994.
 Sevmek ne demek: Aşk, Evlilik ve Tutsaklık. Ankara: Ümit, 1993.
 İletişim ve Toplum. (K. Alemdar ile). Ankara: Bilgi, 1990.

Kitap bölümleri
 Medya'ya Marks'ın Bakışıyla Bakmak, İçinde: B. Çoban (2013) (der.) Medyaya Soldan bakmak. Everest Yayınları.
 Türkiye'de İletişim Araştırmaları. İçinde: E. Yüksel (2013) (der.) İletişim Kuramları. Eskişehir: AÜ ve AÖF yayınları.
 A Critical Evaluation of Ecotourism (2010) İçinde: Ecotourism in Forest Ecosystems: Workshop & Todeg in its tenth year. Ankara:Todeg.
 Popüler Kültür ve Türkiye. İçinde: M. Zincirkıran (2006) (der.) Dünden Bugüne Türkiye'de Toplumsal Yapı. Istanbul: Nova. s.541-560.
 Dördüncü Gücün ilettiği: Amerikan Örneği. İçinde: K. Alemdar (1999) (der.) Medya Gücü ve Demokratik Kurumlar. Ankara: TUSES. s. 33-43.
 Popüler Kültür: Kültür Alanında Egemenlik ve Mücadele. İçinde, N.Güngör (1999)(der.) Popüler Kültür ve İktidar, Ankara: Vadi. s. 18-53.

Seçilmiş makaleleri
 A Critical Analysis of the Established Explanations about the Nature of Ecotourism. (N. Erdoğan ile) Journal of Business Research, 4 (4):, 2012
 Missing Marx: The Place of Marx in Current Communication Research and the Place of Communication in Marx's Work tripleC 10(2): 349-391, 2012.
 Smoking at School: Views of Turkish University Students, (N.Erdogan ile) International Journal of Environmental Research and Public Health, 6: 36-50, 2009.
 Futbol ve futbolu inceleme üzerine, İletişim Araştırma ve Kuramları Dergisi,26: 1-59. 2008.
 Temel Bilgiler: Eleştirel yaklaşımlarda iletişim anlayışı, İletişim Araştırma ve Kuramları, 25: 153-198, 2007.
 Medya ve etik: eleştirel bir giriş, İletişim Araştırma ve Kuramları, 23: 1-28, 2006,
 Kimlik sorunu: Kendini sevmeyenin kimliğindeki kendi olmayan kendi. Toplum Dergisi, 2006.
 Kurtlar Vadisi Irak: Eski-göçebe Kabil'in yeni-emperyalist Habil'den öç alışı, İletişim Kuram ve Araştırma Dergisi, 22: 71-136, 2006.
 Ampirik araştırmalarda yöntembilimsel sorunlar: TRT Araştırmaları Örrneği (E. İşler ile) Selçuk Üniversitesi İletişim Dergisi, 20(3), 2005.
 Ekoturizmle iletilenlerin doğası üzerine. (N. Erdoğan ile) Gazi Üniversitesi İletişim Dergisi, 20 (1): 55-82, 2005.
 Kitle İletişiminde Pozitivist Ampirik Geleneğin Kuruluşu: Lazarsfeld ve Yönetimsel Araştırmalar. (E. İşler ve N. Durmuş ile). Gazi Üniversitesi İletişim Dergisi, 20(2): 1-48, 2005.
 Araştırmalarda veri Toplamaya ve Bulgulara Etki Eden Kirletilmiş Bilinç Üzerine Bir İnceleme. (N. Erdoğan ile) Selçuk İletişim Dergisi, 3(4): 5-17, 2005.
 Popüler Kültürün Ne Olduğu Üzerine. Eğitim Dergisi, Özel Sayı: Popüler Kültür ve Gençlik, 5 (57): 7-19, 2004.
 Tekelleşme, Medya ve Medya Pratikleri. Toplum ve Hekim, 17(6): 417-424, 2002.
 Televizyon: Dünyaya Açılan Pencere? (K. Alemdar ile) A. Ü. İletişim Fakültesi Yıllığı: 1999. Ankara, 2001.
 Kitle iletişim örneğinde Marksist siyasal ekonomi üzerine birtartışma. Praxis,, 4:276-313. Güz 2001
 Methodology Issues: Problems in Published Empirical Research in Turkey. Kültür ve İletişim, 4 (2): 185-207, 2001.
 Popüler kültürde Gasp ve Popülerin Gayri meşruluğu. Doğu Batı, 2001, (15) 2, s. 65-106.
 Sosyal Bilimlerde Pozitivist-Ampirik Akademik Araştırmaların Tasarım ve Yöntem Sorunları. Anatolia: Turizm Araştırmaları Dergisi, 12: 17-34, 2001.
 Müziğin ve toplumsalın üretimi: Müziğin siyasal ekonomisi, kültürü ve ideolojisi. Ve Müzik, 6: 8-17, 2000.
 Avrupa Birliğine Üyelik ve Eğitimde ulusal Karakterin Yitirilişi. Öğretmen Dünyası, 21(242): 6-11, 2000.
 Amerikan Eğitim Sistemi. Öğretmen Dünyası, 20 (234): 15-20, 1999.
 Eski Çağlar ve İlk İmparatorluklardaki Egemen İletişim Biçimleri Üzerine Bir Değerlendirme. Kültür ve İletişim, 2(2): 15-47, 1999.
 Televizyon: Dünyaya Açılan Pencere?. (K. Alemdar ile) A. Ü. İletişim Fakültesi Yıllığı, 1999.
 Gerbner'in Ekme Tezi ve Anlattığı Öyküler Üzerine Bir Değerlendirme. Kültür ve İletişim, 1(2): 149-180, 1998.
 Cumhuriyet Döneminde Türkiye'de Sosyal Bilimler: İletişim. Ankara: TÜBA, s. 1-10. (K. Alemdar'la). 1998.
 Television Uses of The Children in a Turkish Town. Journal of Broadcasting, 29 (2), 1985.

Seçilmiş bildirileri
 An Investigation of the Environmental Effects of South Antalya Municipal Solid Waste Landfill Sites and Integrated Waste Management Alternatives. The Kriton Curi İnternational Symposium on Environmental Management in the Mediterranean Region, Antalya, Haziran 17-20, 1998 (N. Ejder'le ortak bildiri), s.493- 506.
 Bilimsel Araştırmada Tanımlamayla Gelen Öznel Çerçeve ve Bilimin Egemen İletişimi. Birinci Ulusal İletişim Sempozyum Bildirileri,, Medya ve Kültür, s. 43-73, 2000.
 Tekelleşme Üzerine (K. Alemdar ile). Hukuk Kurultayı, 2000.
 Kültür, İdeoloji ve Osmanlı Basını. Osmanlı Basın Yaşam Sempozyumu. 06/07/1999, Ankara: A. G. Ü. İ. F. Yayını, s. 69-81

Katıldığı etkinlikler
 2008 İFAP UNESCO MEETİNG, Paris Nisan 2008 (Temsilci)
 2005 World Summit on the Information Society (Katılımcı)
 2003 UNESCO Uluslararası Sempozyum (düzenleyici, katılımcı)
 2003 UNESCO Uluslararası Sempozyum (düzenleyici, katılımcı)
 2002 Sağlık Şurası (katılımcı)
 2000 Hukuk Kurultayı (katılımcı)
 Çeşitli kamu kurumları ve derneklerde konuşmacı
 Çevre koruma ve sağlıkla ilgili faaliyetler
 Seminer çalışmaları
 Editör, İletişim Kuram ve Araştırmaları Dergisi (2007-2008)

Dış bağlantılar

1945 doğumlular
Türk iletişim akademisyenleri
Kayseri doğumlular
Türk profesörler
Gazi Lisesinde öğrenim görenler
Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesinde öğrenim görenler
Yaşayan insanlar
Gazi Üniversitesi öğretim üyeleri
Atılım Üniversitesi öğretim üyeleri

İrfan Erdoğan


James Leeper Johnson (* 30. Oktober 1818 bei Smithland, Livingston County, Kentucky; † 12. Februar 1877 in Owensboro, Kentucky) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1849 und 1851 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
James Johnson wurde an privaten Schulen erzogen. Im Jahr 1836 kam er nach Owensboro. Nach einem Jurastudium und seiner 1841 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er dort in seinem Beruf zu arbeiten. Politisch war Johnson Mitglied der Whig Party. Im Jahr 1844 wurde er in das Repräsentantenhaus von Kentucky gewählt.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1848 wurde Johnson im zweiten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1849 die Nachfolge von Beverly L. Clarke antrat. Bis zum 3. März 1851 konnte er eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. Im Jahr 1850 wurde er von seiner Partei für eine weitere Amtszeit aufgestellt; Johnson lehnte die Nominierung aber ab. Seine Zeit im Kongress war von den Diskussionen um die Sklaverei im Vorfeld des Bürgerkrieges geprägt.

Nach dem Ende seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus praktizierte Johnson wieder als Anwalt in Owensboro. Dort wurde er auch in der Landwirtschaft tätig. Zwischen Mai und September 1867 war er Richter im Daviess County. James Johnson starb am 12. Februar 1877 in Owensboro, wo er auch beigesetzt wurde.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Mitglied der United States Whig Party
Richter (Kentucky)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1818
Gestorben 1877
Mann

James Leeper Johnson


Universitatea din Valenciennes (denumire oficială : Université de Valenciennes) este o universitate pluridisciplinară franceză situată în comuna Famars din Hauts-de-France. Ea este membru al polului universitar Université Lille Nord de France.

Istorie
În 1962 s-a deschis la Valenciennes un institut universitar de tehnologie (IUT) în inginerie mecanică.

În 1964 a fost înființată la Famars o ramură a Facultății de Științe din Lille. Primele materii predate au fost mecanica, metalurgia și prelucrarea metalelor.

În 1966 a fost constituit un colegiu științific universitar la Valenciennes : acest centru depinde în totalitate de Universitatea din Lille.

În 1969 Universitatea din Lille a fost divizată în 3 universități, iar colegiul universitar din Valenciennes s-a transformat într-un centru universitar de sine stătător.

În cele din urmă, acest colegiu universitar a devenit în 1978 o universitate.

Lista președinților

 Michel Moriamez (1970-1975)
 Edouard Bridoux (1975-1979)
 Noël Malvache (1979-1986)
 Pierre Couser (1986-1991)
 Claude Tournier (1991-1996)
 Jean-Claude Angué (1996-2000)
 Pascal Level (2000 - 20 octombrie 2005)
 Marie-Pierre Mairesse (20 octombrie 2005 - octombrie 2010)
 Mohamed Ourak (octombrie 2010 - iunie 2016)
 Abdelhakim Artiba (din iunie 2016)

Structură
În conformitate cu codul educației care stabilește forma de organizare juridică a universităților publice din Franța, Universitatea din Valenciennes este împărțită în mai multe unități componente. Există pe de o parte unități de formare și cercetare (UFR) și pe de altă parte  institute și școli. Astfel, universitatea este structurată în felul următor:

UFR

 Facultatea de Științe
 Facultatea de Litere, Limbi, Arte și Științe Umane (FLLASH)
 Facultatea de Drept, Economie și Management
 Institutul de Științe și Tehnici din Valenciennes
 Institutul Universitar de Tehnologie din Valenciennes

Școli și institute

 Institutul de știință și tehnică din Valenciennes
 Școala națională superioară de ingineri în informatică, automatică, mecanică, energetică și electronică
 Un institut de administrare a afacerilor
 Un institut de pregătire în administrație generală

Serviciul comune de documentare
Serviciul Comun de Documentara al UVHC este compus din 4 biblioteci universitare (BU), situate la Mont Houy, Tertiales, Cambrai și Maubeuge.

Acestea furnizează sursele de documentare pentru formare, cercetare și integrare profesională. Aceste 4 unități sunt gestionate de 46 de bibliotecari. În fiecare an, bibliotecile UVHC au 255.000 de intrări, împrumută 96.000 de documente și instruiesc 2.800 de studenți în căutarea de informații.

Note

Referințe

Bibliografie
 Comité national d'évaluation, L'Université de Valenciennes et du Hainaut-Cambrésis, rapport d'évaluation, Paris, 1991, 189 p.

Valenciennes

Universitatea din Valenciennes