Panagaeus es un  género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae. Es holártico y neotropical.

Especies
Hay  14 especies en 2 subgéneros. Incluye las siguientes:

 Panagaeus abei Nakane, 1997
 Panagaeus asuai Ogueta, 1966
 Panagaeus bipustulatus Fabricius, 1775
 Panagaeus coreanus Nakane, 1997
 Panagaeus cruciger Say, 1823
 Panagaeus cruxmajor Linnaeus, 1758
 Panagaeus davidi Fairmaire, 1887
 Panagaeus fasciatus Say, 1823
 Panagaeus japonicus Chaudoir, 1861
 Panagaeus panamensis Laferte-Senectere, 1851
 Panagaeus piacenzae Dellabeffa, 1983
 Panagaeus quadrisignatus Chavrolat, 1835
 Panagaeus relictus Semenov & Bogachev, 1938
 Panagaeus robustus A. Morawitz, 1862
 Panagaeus sallei Chaudoir, 1861

Referencias

Enlaces externos

 Panagaeus en ION
 Nomenclator Zoologicus
 Carabidae of the World
 Panagaeus at Fauna Europaea

Panagaeini

Panagaeus


William Baird  (1803-1872) est un médecin et zoologiste écossais.

Publications

Liens externes

Notes et références

Bibliographie
  Anonymous (1871), « Obituary Notices of Fellows Deceased - William Baird, M.D., F.F.S., F.L.S, &c. », Proceedings of the Royal Society, , , , (lire en ligne).

Médecin écossais
Zoologiste écossais
Naissance en janvier 1803
Décès en janvier 1872
Personnalité inhumée au cimetière de Kensal Green

William Baird


Şampanya, ismini Fransa'nın Champagne şarapçılık bölgesinden alan bir köpüklü beyaz şarap türü. Şampanya genel kullanımda tüm köpüklü şarapları kastetmek için kullanılmakla birlikte, Avrupa Birliği ve diğer bazı ülkelerde Fransa'nın Champagne bölgesinde üretilmeyen köpüklü şarapların Şampanya adı altında etiketlenmesi yasadışıdır. Şampanya genellikle beyaz ve kırmızı üzümlerin kupajından üretilir.

Tarihçe
Şampanyanın geliştirilmesinde rol oynamış olan Benediktin Tarikatı keşişi Dom Pérignon'un (1638 -1715) şampanyayı icat ettiği popüler bir inanış olmasına rağmen, ilk köpüklü şarap üretimine dair kayıtlar, bu şarabın Fransa'nın güneybatısında yer alan Saint-Hilaire, Aude kasabasında Benediktin keşişlerince 1531 senesinde üretildiğini göstermektedir. Bu üretim işlemi, yaklaşık 100 sene sonra İngiliz bilim insanı Christopher Merret tarafından incelenmiştir.

Üretim

Kırmızı üzüm kültivarları olan Pinot noir ve Pinot meunier ile bir beyaz üzüm çeşidi olan Chardonnay şampanya üretiminde kullanılan temel üzüm çeşitleridir. Çoğu şampanya bu üzümlerin bir karışımından üretilir, ancak farklı kombinasyonlarda veya tek üzüm çeşidinden üretilen şampanya türleri de bulunur.

Şampanya üretiminde üzüm şırasının alkol mayalanmasından sonra üç kez fıçısı değiştirilir ve karışımlar uygulanır. Köpük elde etmek için şişelenir ve 9-11 C° sıcaklıktaki mahzenlerde baş aşağı konur. Mantar üzerinde biriken tortu özel işlemlerle alındıktan sonra istenilen tiplere göre (sek, yarı sek, tatlı), kamış şekeri, yüksek kaliteli şarap ya da konyak karışımı eklenir. Şişeler özel mantar makinesiyle kapatılır. Mantarlar şişeye yarım girer ve belli bir düzenekle şişeye tutturulur. Bu düzenek çıktığında mantar kendiliğinden şişenin ağzından fırlar.

Ayrıca bakınız

 Dom Pérignon
 Prosecco

Kaynakça

Dış bağlantılar

Şampanya


Dorothea Glenys Thornton, Baroness Thornton (born 16 October 1952), known as Glenys Thornton, is a British politician serving as a Member of the House of Lords since 1998. A member of the Labour and Co-operative parties, she was a Government Whip and Health Minister between 2008 and 2010.

Career
Thornton was raised in Bradford, and graduated from the London School of Economics. She was Political Secretary of the Royal Arsenal Co-operative Society from 1981, joining the public affairs team of the Co-operative Wholesale Society upon their merger in 1985 and working there until 1992. She was General Secretary of the Fabian Society from 1993 to 1996. Since June 2015 she has been Chief Executive of the Young Foundation.

On 23 July 1998 Thornton was created a Life peer by Tony Blair, with the title Baroness Thornton, of Manningham in the County of West Yorkshire. She chaired the Social Enterprise Coalition until January 2008, when she was appointed a junior minister of the House of Lords. In September 2007, she was made chair of the advisory group that trains public sector staff to work with the voluntary sector. In May 2012, her role in Labour was moved from health to equalities, with her role on the health portfolio being taken over by Lord Hunt.

In 2019, she welcomed the Equality and Human Rights Commission response to complaints by the Jewish Labour Movement and Campaign Against Antisemitism about alleged antisemitism in the Labour Party in a tweet to Kate Osamor MP, confusing her with another female black MP, Dawn Butler, the Shadow Women & Equalities Secretary.

Personal life
Thornton lives in Gospel Oak, North London, and is married to John Carr. They have two adult children.

She is an Honorary Associate of the National Secular Society.

In 2009, she was reported to be claiming £22,000 a year in expenses by saying that her mother's bungalow in Yorkshire is her main home, amounting to around £130,000 between 2002 and 2009. She was later cleared of any wrongdoing by Michael Pownall, the Clerk of Parliaments, after it was determined that she spent much of her time there while caring for her mother.

References

External links
 Announcement of her introduction at the House of Lords House of Lords minutes of proceedings, 27 July 1998
 Social Enterprise Coalition

1952 births
Living people
Thornton, Dorothea G
Labour Co-operative life peers
Alumni of the London School of Economics
Members of the Fabian Society
Politicians from Bradford
Life peeresses created by Elizabeth II

Glenys Thornton, Baroness Thornton


فواز جنيد  إمام مسجد السنة في لاهاي بهولندا، قد أثير حوله كثير من الجدل حتى وصل الحد إلى التفكير في إبعاده. ولد في طرابلس (لبنان) عام 1963 م، سوري الجنسية، وقد سبق أن اشتغل إمامًا في المملكة العربية السعودية ثم في الإمارات، وبعد حرب الخليج انطلق إلى هولندا في سنة 1992 م بسبب مُشكلات حصلت له لمعارضته للسياسة الأمريكية في المنطقة.

حصل على الثانوية الشرعية من دار التربية والتعليم طرابلس ثم ليسانس الجامعة الإسلامية 1985 م ثم ماجستير من جامعة أوروبا الإسلامية 2015 م.

أسابيع قبل مقتل ثيو فان غوخ وقف فوق المنبر يدعو على ثيو فان غوخ بسبب إساءته للقرآن، وقد اعتبرت جهات رسمية في البلد هذا الدعاء كتشجيع على الكراهية والعنف.

مراجع

وصلات خارجية
 أئمة بهولندا: نحيا بين شقي الرحى
 هولندا تبحث إبعاد إمام مسجد تضمنت خطبه دعوات بالبلاء على شخصيات معروفة
 لقاء مع فضيلة الشيخ الداعية فواز جنيد حول الطاعنين في الدعاة

دعاة غربيون
دعاة لبنانيون
مواليد 1384 هـ
مواليد في طرابلس

فواز جنيد


An Hetaeria oblongifolia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Ludwig von Blume. An Hetaeria oblongifolia in nahilalakip ha genus nga Hetaeria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hetaeria

Hetaeria oblongifolia


في علم الحوسبة، واجهة الأوامر ، هي قطعة من برنامج توفر واجهة للمستخدم. بصورة عامة، يشير المصطلح إلى قشرة نظام التشغيل التي توفر وصولاً إلى خدمات النواة Kernel. على كل حال، يمكن للمصطلح أن يُطلق على التطبيقات أو البرامج التي بُنيت على محتوي معين، مثل متصفحي الوب وعملاء البريد الإلكتروني والذي من الممكن اعتبارهم قشرة لمحرك تصميم لغة لغة ترميز النص الفائق.

يمكن تقسيم أنواع أغلفة أنظمة التشغيل إلى نوعين: قشرة سطر الأوامر Command Line وقشرة رسومية Graphical. قشرة سطر الأوامر تقدم واجهة سطر أوامر Command Line Interface (تختصر إلى CLI) لنظام التشغيل، بينما القشرة الرسومية تقدم واجهة مستخدم رسومية. في كلا النوعين يعتبر الغرض الأساسي من القشرة هو استدعاء Invoke أو تشغيل برنامج آخر، بالإضافة إلى ذلك يكون لدي القشرة دائماً قدرات آخري مثل عرض محتويات المجلدات.

المزايا المشتركة بين قشرة سطر الأوامر وبين القشرة الرسومية دائماً محل خلاف. مستخدموا قشرة سطر الأوامر يدعون أن هناك عمليات يمكن القيام بها أسرع بكثير -تحت هذه القشرة- من القشرة الرسومية (مثل نقل الملفات). من الناحية الأخرى، مستخدموا القشرة الرسومية يدافعون عن سهولة الاستخدام وبساطة القشرة الرسومية. في النهاية يعتبر الاختيار الأمثل هو الطريقة التي سيتخدم بها الحاسوب. كمثال، على خادم يستخدم أساساً لنقل الملفات وإجراء العمليات عن طريق إداريون خبراء، فتعتبر قشرة سطر الأوامر هي الاختيار الأمثل. وعلى الجانب الآخر، قشرة رسومية سوف تكون مناسبة أكثر لحاسوب يستعمل لتحرير الرسوميات وما أشبه.

راجع أيضا
 ملف باتش

مراجع

أوامر شل
بيئات سطح المكتب
شل يونكس

واجهة أوامر (حوسبة)


Mex ist der Name zweier Gemeinden in Frankreich:

 Meux im Département Charente-Maritime
 Le Meux im Département Oise

Meux ist der Name von Personen:

 Hedworth Meux (1856–1929), britischer Admiral und Politiker
 Valerie, Lady Meux (1852–1910), britische Schauspielerin

Meux (Begriffsklärung)


Eduard Hermann Eugen Henning, né le 1812 à Königsberg et mort le  à Thorn, est un juriste et homme politique prussien, membre du Parlement de Francfort en 1848.

Biographie
Fils d'un conseiller de justice (), Henning est né en 1812 à Königsberg dans la province de Prusse-Orientale. Après avoir étudié le droit à Königsberg puis Berlin de 1830 à 1833, il devient en 1841 commissaire de justice. Plus tard, il exerce également la profession de notaire à Thorn, dans le district de Marienwerder, où il est membre et directeur du conseil municipal de 1851 à 1855.

En 1848, il est élu député au Parlement de Francfort dans la  de la province de Prusse, représentant l'. Il prend ses fonctions le  et rejoint d'abord la fraction Casino (centre-droit), puis la fraction Landsberg (centre). Il quitte cependant l'assemblée le , remplacé par Julius Theodor Engel.

Henning meurt le  à Thorn.

Notes et références

Bibliographie

Liens externes

Naissance en 1812
Naissance à Königsberg
Décès en mai 1860
Décès à Thorn
Membre du Parlement de Francfort

Eduard Henning


En informatique , lexécution (runtime ou run time), ou le temps d'exécution est la phase finale du cycle de vie d'un programme informatique, dans lequel le code est exécuté par l'unité centrale de traitement (CPU) de l'ordinateur comme code machine. En d'autres termes, le runtime est la phase d'exécution d'un programme.

Une erreur d'exécution est détectée pendant ou après l'exécution (état de marche) d'un programme, alors que les erreurs de compilation sont toujours détectées par le compilateur avant l'exécution du programme. La vérification de type, l'allocation de registres, la génération de code et l'optimisation de code sont généralement effectués au moment de la compilation, mais peuvent être effectués au moment de l'exécution en fonction du langage indiqué et du compilateur. De nombreuses autres erreurs d'exécution existent et sont gérées différemment par différents langages de programmation, telles que les erreurs de division par zéro, les erreurs de domaine, les erreurs d'indice de tableau hors limites, les erreurs de dépassement arithmétique, plusieurs types d'erreurs de dépassement, et de nombreuses autres erreurs d'exécution généralement considérées comme des bogues logiciels qui peuvent ou non être détectés et traités par un langage informatique particulier.

Détails d'implémentation
Lorsqu'un programme doit être exécuté, un chargeur effectue d'abord la configuration de la mémoire nécessaire et lie le programme avec toutes les bibliothèques liées dynamiquement dont il a besoin, puis l'exécution commence à partir du point d'entrée du programme. Dans certains cas, un langage ou une implémentation aura à la place ces tâches effectuées par l'environnement d'exécution du langage, bien que cela soit inhabituel dans les langages courants sur les systèmes d'exploitation grand public courants.

Certains débogages de programmes ne peuvent être effectués (ou sont plus efficaces ou plus précis lorsqu'ils sont effectués) qu'au moment de l'exécution. Les erreurs logiques et la vérification des limites du tableau en sont des exemples. Pour cette raison, certains bogues de programmation ne sont pas découverts tant que le programme n'est pas testé dans un environnement de production avec des données réelles, malgré une vérification sophistiquée au moment de la compilation et des tests de version préliminaire. Dans ce cas, l'utilisateur final peut rencontrer un message « erreur d'exécution ».

Erreurs d'application (exceptions)
Gestion des exceptions est une fonctionnalité de langage conçue pour gérer les erreurs d'exécution, fournissant un moyen structuré d'attraper des situations complètement inattendues ainsi que des erreurs prévisibles ou des résultats inhabituels sans que le total des vérifications d'erreurs intégrées requise des langages. Des avancées plus récentes dans les moteurs d'exécution permettent la gestion automatisée des exceptions qui fournit des informations de débogage "cause première" pour chaque exception d'intérêt et est implémenté indépendamment du code source, en attachant un produit logiciel spécial au moteur d'exécution.

Articles connexes
 Temps de compilation et compilation
 Interprète (informatique)
 Informations sur le type d'exécution
 Système d'exécution
 Bibliothèque d'exécution

Notes et références

Terminologie de l'informatique
Bibliothèque logicielle
Pages avec des traductions non relues

Exécution (phase de cycle de vie d'un programme informatique)


Le Gang des dobermans (titre original : ) est un film américain réalisé par Byron Chudnow, sorti en 1972.

Le film est surtout connu comme la première musique de film d'Alan Silvestri.

Synopsis
Trois voleurs de banque, Eddie, Jojo et Sammy, planifient ce qu'ils pensent être un braquage de banque parfait. En sortant de la banque, l'un d'eux jette l'argent dans le coffre de ce qui ressemble à leur voiture mais est juste identique. Découragé, le chef de l'équipe, Eddie, pense que le facteur humain est ce qui ne va pas avec ses plans et que ce dont il a besoin, ce sont des robots, quelque chose qu'il peut contrôler et qui suivra exactement les ordres. Les trois compères se séparent. Eddie doit proposer son prochain plan. Il trouve son inspiration en regardant des dobermanns chasser deux hommes qui poursuivent des garçons qui essayaient de voler un dépotoir. Il se fait passer pour un journaliste écrivant un article sur des chiens militaires dressés et il convainc un maître-chien de l'armée de l'air nommé Barney de travailler avec lui dans une entreprise de dressage de chiens. Dans le même temps, Eddie renoue avec Jojo et Sammy pour élaborer un plan visant à voler une masse salariale à une banque, notamment en construisant une réplique de la banque.

Lorsque Barney est renvoyé de l'armée de l'air, il vient travailler avec Eddie et est surpris quand Eddie a des dobermans au lieu de bergers allemands, des chiens avec qui Barney est habitué à s'entraîner. Barney, ignorant qu'Eddie prévoit d'utiliser les chiens dans son cambriolage, accepte à contrecœur d'entraîner les six dobermans, auxquels Eddie attribue les noms de braqueurs de banque célèbres (Dillinger, Bonnie, Clyde, Pretty Boy Floyd, Baby Face Nelson et Ma Barker). Ils sont accompagnés d'un bouledogue qu'Eddie nomme J. Edgar. Alors que Barney entraîne les chiens, il devient méfiant et découvre par lui-même le complot de vol de banque. Barney confronte Eddie, qui lui répond qu'il est libre de partir et de ne pas s'inquiéter pour les chiens. Eddie révèle que si Barney part, il tuera les chiens. Barney est également devenu proche de la petite amie d'Eddie, June, elle convainc Barney de rester et de terminer le travail. Eddie décrit les détails du plan à Barney, qui, en cas de succès, rapportera à l'équipe  si tous les chiens reviennent avec succès. Pour sa part, Barney veut d'abord la moitié de la prise, mais il accepte une part d'un quart après avoir été convaincu par Sammy. June est exclue de l'arrangement, mais elle obtient la promesse d'Eddie de recevoir  sur sa part. June se rend compte qu'Eddie la néglige, elle et Barney se rapprochent de plus en plus dans le dos d'Eddie.

Le jour du vol de la banque, les six chiens font exactement ce pour quoi ils sont entraînés et entrent dans la banque un par un, se couchant et attendant l'ordre de commencer le vol. Dillinger est le dernier à entrer et porte la note donnant les instructions aux guichetiers. Juste avant qu'il ne soit censé souffler dans les sifflets à chien correspondant à chaque chien, Barney a des doutes et quitte le poste de commandement de l'autre côté de la rue. Eddie et June doivent terminer l'opération et souffler dans les sifflets. Alors que Sammy et Jojo retournent au ranch d'entraînement, saupoudrant la terre du ranch le long de la route, June reprend là où Barney s'était arrêté. L'opération se déroule exactement comme prévu, et les chiens récupèrent l'argent et rentrent chez eux. L'un des dobermans est heurté par une voiture, un autre récupère la sacoche de ce chien et continue son chemin. Un autre chien est distrait par un caniche dans un jardin et s'arrête pour se lier d'amitié avec lui. Eddie retrouve Sammy et Jojo au ranch, mais June se rend à un endroit différent et siffle à nouveau, donnant l'ordre aux chiens d'attaquer les voleurs de la banque. Elle siffle à nouveau, les chiens récupèrent les sacs d'argent et courent vers l'emplacement de June, où elle espère récupérer l'argent, mais les chiens ne se laissent pas faire. Elle les siffle à nouveau, mais J. Edgar prend les sifflets et s'enfuit, les dobermans le suivent. June court après les chiens mais ne peut pas les attraper. Sous les yeux de June, J. Edgar et les cinq dobermans restants courent dans une vallée en portant les sacs d'argent.

Fiche technique
 Titre : Le Gang des dobermans
 Titre original :
 Réalisation : Byron Chudnow
 Scénario : Louis Garfinkle,
 Musique : Bradford Craig, Alan Silvestri
 Direction artistique : Bud Costello
 Costumes : Terri Bond
 Photographie : Robert Caramico
 Son : Tony Garber, Evelyn Rutledge
 Montage : Herman Freedman
 Production : David Chudnow
 Société de production : Rosamund Productions Inc.
 Société de distribution : Dimension Pictures
 Pays d'origine :
 Langue : Anglais
 Format : Couleur - 1,37:1 - mono - 35 mm
 Genre : Comédie d'action
 Durée :
 Dates de sortie :
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .
  : .

Distribution
 Byron Mabe : Eddie Newton
 Hal Reed : Barney Greer
 Julie Parrish : June
 JoJo D'Amore : Jojo
 Simmy Bow : Sammy
 John Tull : le propriétaire de l'animalerie
 Jay Paxton : le directeur de la banque

Production
L'association  accorde pour la première fois en 1972 la certification  au film Le Gang des dobermans.

Suites et remakes
Le Gang des dobermans est l'objet de trois suites :  (1973),  (1976) et Alex and the Doberman Gang (1980).

Les deux premiers films sont édités sur des disques DVD-R fabriqués à la demande dans le cadre de la Warner Archive Collection à partir d'impressions de sortie de son optique  en 2010, tandis que la cassette vidéo originale épuisée de 1986 de  sert pour des éléments de bande sonore magnétique de qualité supérieure de Lorimar Productions.

En 2003, on affirme que les producteurs Dean Devlin et  ont obtenu les droits du film dans l'espoir de créer un remake, Byron Chudnow agissant en tant que producteur exécutif. En , on annonce que le producteur Darren Reagan de 11eleven Entertainment, avec Cesar Millan, développe le remake.

Notes et références

Liens externes

Film américain sorti en 1972
Film en anglais américain
Film de casse américain
Film indépendant américain
Film mettant en scène un chien
Comédie d'action américaine

Le Gang des dobermans


Popptíví var íslensk sjónvarpsstöð sem starfaði frá 2000-2005. Stöðin sá aðallega um að sýna tónlistarmyndbönd til að byrja með, en í október 2000 byrjaði vinsæli sjónvarpsþátturinn 70 mínútur sem var á stöðinni til 20. desember 2004. Þá byrjaði einn umsjónarmaður 70 mínútna Hugi Halldórsson með spurningaþáttinn Jing Jang sem hætti í febrúar 2005 vegna óvinsælda þáttarins. Í júní 2005 hætti sjónvarpsstöðin og kom stöðin Sirkus í staðinn.
Íslenskar sjónvarpsstöðvar
Stofnað 2000
Lagt niður 2005

Popptíví


Louisa Djemaï (en ), née le  à Saint-Étienne, est une footballeuse internationale algérienne évoluant au poste d'arrière gauche à Le Puy Foot.

Biographie

Carrière en club
Louisa Djemaï connait un parcours atypique. Elle commence le sport par le tennis, puis fait le choix de se diriger vers l'athlétisme au collège. Avec succès, puisqu'elle faisait partie des meilleures cadettes de France sur 2 000 mètres Steeple. Elle attend finalement ses vingt ans pour prendre sa première licence de football à Le Puy Foot. En parallèle de sa carrière, elle fait des études de droit.

Avec le Puy (2021-)

Elle fait ses premiers pas en deuxième division, lors de la saison 2021-2022, après s'être imposée lors des matchs de préparation. Son entraîneur Pierre-Yves Thomas confie : .

Le  elle inscrit son premier but sous la tunique des Ponotes contre Nice à l'occasion de la  journée de D2. Unique buteuse pour le Puy ce jour-là, elle et son équipe s'inclinent sur le lourd score de 5-1.

Louisa Djemaï inscrit un des buts de la victoire (2-1) contre Clermont Foot 63 le  à l'occasion de la  journée de D2.

Carrière en sélection
En , elle est convoquée pour la première fois en équipe d'Algérie par la sélectionneuse nationale Radia Fertoul pour participer à une double confrontation amicale contre la Tunisie, lors d'un stage de préparation pour les éliminatoires de la CAN 2022. À la suite de sa convocation elle déclare : . Le , elle honore sa première sélection en tant que titulaire contre la Tunisie. Le match se solde par une victoire 0-1 des Algériennes.

Statistiques

Statistiques détaillées

En sélection

Matchs internationaux
Le tableau suivant liste les rencontres de l'équipe d'Algérie dans lesquelles Louisa Djemaï a été sélectionnée depuis le  jusqu'à présent.

Notes et références

Liens externes

Footballeuse internationale algérienne
Footballeuse française
Naissance en octobre 1998
Naissance à Saint-Étienne
Joueuse du Puy Foot 43

Louisa Djemaï


Katarina af Braunschweig-Wolfenbüttel (født 1488, død i Amt Neuhaus 29 juni 1563) var hertuginde af Sachsen-Lauenburg, datter af hertug Henrik I af Braunschweig-Wolfenbüttel (1463–1514) og Katharina af Pommern (død 1526).

Katarina giftede sig i Wolfenbüttel i november 1509 med hertug Magnus 1. af Sachsen-Lauenburg (død 1543). Parret fik følgende børn:
 Frans (ca 1510–1581), hertug af Sachsen-Lauenburg
 Dorothea (1511–1571), gift med Christian 3. af Danmark og Norge
 Katarina (1513–1535), gift med Gustav Vasa af Sverige
 Clara (1518–1576), gift med Frans af Braunschweig-Gifhorn
 Sophie (1521–1571), gift med Anton 1. af Oldenburg-Delmenhorst
 Ursula (ca. 1523–1577), gift med Henrik af Mecklenburg-Schwerin

Sachsen-Lauenburg
Huset Welf

Katharina af Braunschweig-Wolfenbüttel (1488-1563)


L'enquête de la Cour pénale internationale en Ukraine ou la situation en Ukraine est une enquête en cours de la Cour pénale internationale (CPI) sur des crimes de guerre et des crimes contre l'humanité qui auraient pu se produire depuis le , pendant la révolution de la Dignité et la guerre russo-ukrainienne, notamment l'annexion de la Crimée par la Russie en 2014, la guerre du Donbass et l'invasion russe de l'Ukraine en 2022. L'enquête complète a obtenu compétence le .

Examen préliminaire
Depuis février 2022, l'Ukraine n'est pas un État partie au Statut de Rome de la Cour pénale internationale. En 2014 et 2015, le gouvernement ukrainien demanda officiellement à la CPI d'enquêter sur les crimes de guerre et les crimes contre l'humanité russes qui auraient pu se produire en Ukraine lors des manifestations et des troubles civils de l'Euromaïdan en 2014, pendant l'annexion de la Crimée en 2014 par la fédération de Russie et pendant la guerre du Donbass. La première déclaration concerne les dates du 21 novembre 2013 au 22 février 2014, couvrant l'ensemble du territoire ukrainien. La deuxième déclaration demande une enquête prolongée à partir du 20 février avec une date indéterminée, toujours pour l'ensemble du territoire ukrainien.

Le 25 avril 2014, la Cour pénale internationale (CPI) entame un examen préliminaire des crimes contre l'humanité qui auraient pu se produire en Ukraine lors des manifestations et des troubles civils pendant l'Euromaïdan en 2014, pendant l'annexion de la Crimée en 2014 par la fédération de Russie et pendant la guerre du Donbass. Le 11 décembre 2020, le Procureur de la CPI conclut : , que les , et qu'il y a .

Renvois, juridiction et autorisation
Le 25 février 2022 au lendemain du début de l'invasion russe, d'après le procureur de la CPI, Karim Khan, la Cour peut . Il annonce dans la foulée le lancement d'une enquête complète de la CPI, et demande à son équipe . Il déclare qu'il serait plus rapide d'ouvrir officiellement l'enquête si un État membre de la CPI renvoyait l'affaire pour enquête, en vertu de l'article 13(a) du Statut de Rome, plutôt qu'en vertu motu proprio de l'article 13(c), qui établit également la compétence, mais s'avère plus lent.

La Première ministre lituanienne Ingrida Šimonytė annonce le 28 février l'ouverture de l'enquête de la CPI par la Lituanie. Le 2 mars 2022, Khan déclare avoir reçu des renvois de 39 États, lui permettant d'ouvrir une enquête en vertu de l'article 14 du Statut de Rome. Selon lui, le bureau du procureur a déjà . Le 11 mars, le Japon et la Macédoine du Nord rejoignent les renvois, portant le nombre total d'États référents à 41. Le  ou le 2 mars 2022, la situation en Ukraine est attribuée à la II Chambre préliminaire de la CPI. Les juges Antoine Kesia-Mbe Mindua, Tomoko Akane et Rosario Salvatore Aitala doivent décider d'autoriser ou non l'enquête après avoir recevoir une demande d'autorisation du procureur de la CPI, Karim Khan.

Liste des pays ayant déféré la situation en Ukraine à la CPI
Les pays ayant renvoyé l'affaire des crimes de guerre en Ukraine à la CPI sont les suivants:

Investigation

Notes et références

Voir aussi

Articles détaillés
 Mission spéciale d'observation de l'OSCE en Ukraine

Liens externes
 ICC Situation in Ukraine overview
 Office of the Prosecutor contact pathway

Guerre russo-ukrainienne
Invasion de l'Ukraine par la Russie en 2022
Crime de guerre russe en Ukraine
Cour pénale internationale
Crime de guerre en Ukraine

Enquête de la Cour pénale internationale en Ukraine


O USS Texas é um submarino nuclear de ataque operado pela Marinha dos Estados Unidos e a segunda embarcação da Classe Virginia. Sua construção começou em julho de 2002 nos estaleiros da Newport News Shipbuilding na Virgínia e foi lançado ao mar em abril de 2005, sendo comissionado na frota norte-americana em setembro do ano seguinte. É armado com doze lançadores verticais de mísseis e quatro tubos de torpedo de 533 milímetros, tem um deslocamento submerso de quase oito mil toneladas e alcança uma velocidade máxima de 32 nós submerso.

Ligações externas

Classe Virginia (submarinos)
Navios de 2005
Navios construídos na Virgínia
Navios construídos pela Newport News Shipbuilding
Submarinos nucleares da Marinha dos Estados Unidos

USS Texas (SSN-775)


Admiral Grigorovič, koji se također naziva Krivak V, ruska oznaka Projekt 11356R, klasa je fregata koje je izgradilo brodogradilište Jantar u Kalinjingradu za Rusku ratnu mornaricu i Indijsku ratnu mornaricu, s cijenom od 450 – 500 milijuna dolara. Na temelju klase Talvar, šest je brodova naručeno za rusku crnomorsku flotu prema ugovorima iz 2010. i 2011. kao nadopuna fregatama klase Admiral Gorškov.

Povijest
Do 2010. – 2011. odlučeno je da će ruska mornarica nabaviti šest brodova temeljenih na provjerenom dizajnu klase Talvar, uglavnom zbog kašnjenja s proizvodnjom fregata Admiral Gorškov i zbog hitne potrebe za novim fregatama potrebnim za modernizaciju crnomorske flote. Brodogradilište Jantar dobilo je ugovor za izgradnju fregata, a tri su broda trebala biti dovršena za četiri godine. Prethodno je šest brodova istog dizajna, poznatih kao klasa Talvar, izgrađeno za indijsku mornaricu između 1999. i 2011. u Baltičkom brodogradilištu Sankt Peterburg i brodogradilištu Jantar u Kalinjingradu.

Vodeći brod, Admiral Grigorovič, položen je 18. prosinca 2010. i pušten u službu 11. ožujka 2016.

Od listopada 2016. tvrdilo se da se tri nepotpune fregate, Admiral Butakov, Admiral Istomin i Admiral Kornilov, čija je gradnja obustavljena 2015. zbog odbijanja Ukrajine da isporuči plinske turbine, planiraju prodati Indiji. Ruska mornarica usprotivila se ovom izvozu. Ipak, 20. listopada 2018. donesena je odluka da se nedovršene fregate Admiral Butakov i Admiral Istomin prodaju indijskoj mornarici prema ugovoru vrijednom 950 milijuna američkih dolara. Brodogradilište Jantar u Kalinjingradu obavit će sve potrebne radove za završetak fregata, prije nego što će biti predane Indiji u prvoj polovici 2024. Do 2021. još je trebalo potvrditi hoće li Admiral Kornilov biti dovršen za rusku mornaricu ili će se potencijalno prodati stranom kupcu. Godine 2021. objavljeno je da će ona zapravo biti prodana stranom kupcu.

Dana 17. kolovoza 2022., zamjenik čelnika United Shipbuilding Corporation (ruski: Объединённая Судостроительная Корпорация) Vladimir Korolev izjavio je da je brodogradilište Jantar spremno izgraditi više fregata. Također je naveo da sudbina šeste, nepotpune fregate Admiral Kornilov još nije odlučena.

Oprema

Naoružanje
 1 × 100 mm mornarički top A-190E-01 8 (2 × 4) UKSK VLS ćelija za krstareće rakete Kalibr, Oniks ili Cirkon
 8 BrahMos projektila za varijante za Indiju
 24 (2 × 12) 3S90M Shtil-1 VLS ćelije za projektile zemlja-zrak 9M317M/ME
 2 × AK-630 CIWS
 8 × Igla-S ili Verba MANPADS 2 × DTA-53-11356 dvocijevni lanser torpeda 1 × raketni bacač RBU-6000

Elektronika
 Radar za pretraživanje zraka: Fregat M2M
 Radar za pretraživanje kopna: 3Ts-25 Garpun-B, Nucleus-2 6000A
 Radar za kontrolu vatre: JSC 5P-10 Puma FCS, 3R14N-11356 FCS, MR-90 Orekh SAM FCS
 Sonar: sonarni sustav MGK-335EM-03 s emiterom za povlačenja Vinyetka-EM

Operativna povijest
Dana 3. studenog 2016. u sklopu ruske vojne intervencije u Sirijskom građanskom ratu Admiral Grigorovič prvi je put raspoređen u Sredozemno more. Dana 15. studenog 2016. lansirane su krstareće rakete Kalibr na ciljeve samozvane Islamske države i Al-Nusre u sirijskim pokrajinama Idlib i Homs, uništivši skladišta streljiva, centre za prikupljanje i obuku te pogone za proizvodnju oružja. Admiral Grigorovič prebačen je u Sredozemno more u travnju 2017., nakon američkih raketnih napada na Siriju.

Dana 12. travnja 2022., fregata klase Grigorovič navodno je oborila bespilotnu letjelicu Bayraktar TB2 tijekom ruske invazije na Ukrajinu 2022. godine. Dana 22. travnja fregata klase Grigorovič navodno je ispalila krstareće rakete Kalibr na ukrajinske ciljeve.

Izvoz
Kao dio ugovora potpisanog 20. listopada 2018. za isporuku fregata Admiral Butakov i Admiral Istomin indijskoj mornarici, Rosoboronexport i brodogradilište Goa potpisali su dodatni ugovor za još dvije fregate koje će se licencno graditi u brodogradilištu Goa u Indiji. Prema ugovoru, Rusija će Indiji osigurati tehnološko znanje i iskustvo za vlastitu izgradnju fregata. Konačni trošak za dva broda tek treba biti utvrđen, ali procijenjen je na 500 milijuna dolara. Indijska mornarica trebala bi brodove dobiti 2026., odnosno 2027. godine.

Izvori

Grigorovič, admiral

Fregata klase Admiral Grigorovič


Generalen er en dansk animationsfilm fra 1967, der er instrueret af Jannik Hastrup. Filmen er baseret på Janet Charter og Michael Foremans børnebog The General fra 1961.

Handling
Tegnefilmfabel om den store general Jodpur, der blev den berømteste af generaler, da han hjemsendte alle sine soldater og derved gjorde sit land til det smukkeste og sit folk til det lykkeligste i hele verden.

Referencer

Eksterne henvisninger

Børnefilm fra Danmark
Danske film fra 1967

Generalen


Sportclub Telstar je nizozemski nogometni klub iz IJmuidena. U sezoni 2019./20. se natječe u Eerste divisie, drugom rangu nizozemskog nogometa.

Klub je osnovan 17. srpnja 1963. godine spajanjem klubova Stormvogels i VSV-a. Domaće utakmice igra na Rabobank IJmond Stadionu, koji može primiti 3.625 gledatelja.

Vanjske poveznice
Službene stranice

Telstar

SC Telstar


Big Money ist das achte Studioalbum der US-amerikanischen Melodic-Rock-Band House of Lords.

Entstehung
Das Album wurde 2011 im Studio des Sängers James Christian aufgenommen. Es enthält 12 Titel, von denen vier in Zusammenarbeit mit dem Gitarristen Tommy Denander entstanden
Cover
Das Cover des Albums zeigt zwei Löwen, die ein Wappenschild halten. Dieses Symbol ist seit dem Debütalbum der Gruppe ein wiederkehrendes Motiv und fand, mit Ausnahme von Come to My Kingdom, bisher für alle Alben der Gruppe Verwendung.
Veröffentlichung
Das Album wurde in Europa am 27. September 2011 auf CD und als Downloadversion veröffentlicht.

Rezeption
Das Magazin Rocks schrieb, die Gruppe habe erst mit dem 2008 erschienenen Album Come to My Kingdom "den Spagat zwischen Markenzeichenpflege und natürlichem Altern" geschafft. Big Money schaffe das "noch viel besser", es sei "die LP, die sich am unmittelbarsten in die Klassiker-Galerie einreihen" lasse. Der Rezensent nennt Songbeispiele und bemerkt am Beispiel des Liedes One Man Down, dass es nach dem "wirkungsvollen Start auf der Akustik-Gitarre und Blues-Anklang deutlich lauter" werde. Positiv bemerkt er, es gebe "feine Déjà-écoutés mit Whitesnake und in der Bridge sogar Thunder", in der Strophe überzeuge James Christian mit "dem kernigsten Gesangsvortrag seit Jahren". Fazit von Daniel Böhm: "Gute Platte."

Titelliste
 3:56 – Big Money (Baker, Christian, Bell)
 5:14 – One Man Down (Baker, Christian, Bell)
 3:34 – First to Cry (Baker, Silbar)
 4:22 – Someday When (Baker, Christian, Denander)
 3:44 – Searchin' (Baker, Christian, Denander)
 3:54 – Living in a Dream World  (Baker, Christian, Bell)
 4:01 – The Next Time I Hold You (Christian, Denander, Baker)
 4:50 – Run (Baker, Christian, Denander)
 4:03 – Hologram (Baker, Christian, Marcello)
 4:06 – Seven  (Baker, Christian, Bell)
 3:43 – Once, Twice  (Baker, Christian, Bell)
 3:34 – Blood  (Baker, Christian, Bell)

Weblinks
 Website James Christian

Einzelnachweise

Album (Hard Rock)
Album 2011
House of Lords (Band)

Big Money


Cybaeidae es una familia de arañas que comprenden doce géneros.

Géneros
 Argyroneta Latreille, 1804 (Paleártico)
 Cedicoides Charitonov, 1946 (Turkmenistán, Tayikistán, Uzbekistán)
 Cedicus Simon, 1875 (Mediterráneo Oriental, Asia)
 Cybaeina Chamberlin & Ivie, 1932 (USA)
 Cybaeota Chamberlin & Ivie, 1933 (USA, Canadá)
 Cybaeozyga Chamberlin & Ivie, 1937 (USA)
 Cybaeus Koch, 1868 (América, Europa, Japón, Corea, China)
 Dolichocybaeus Kishida, 1968 (Japón, Corea)
 Heterocybaeus Komatsu, 1968 (Japón)
 Paracedicus Fet, 1993 (Turkmenistán, Azerbaiyán)
 Symposia Simon, 1898 (Venezuela, Colombia)
 Vagellia Simon, 1899 (Sumatra)

Véase también
Anexo:Especies de Cybaeidae
Anexo:Taxonomía de las arañas

Fuente

Enlaces externos

Cybaeidae


Lucy Katherine Pinder (født 20. december 1983 i Winchester) er en engelsk model og skuespillerinde. Hun brød igennem i 2003 efter at være blevet opdaget af en freelancefotograf på Bournemouth Beach og har optrådt i  publikationer som FHM, Nuts, Loaded og Daily Star.

Pinder viste sig for første gang topløs i bladet Nuts i 2007, og samme år erklærede det australske blad Ralph, at hun havde de "bedste bryster i verden".

Pinder har optrådt på FHM'''s liste over de "100 mest sexede kvinder i verden" i 2007 (som nummer 92), i 2006 (nummer 35), i 2005 (nummer 16), og i 2010 var hun leder af Bennetts Babe trup. Pinder stod for en ugentlig rådgivningsklumme i Nuts'' med titlen "The Truth About Women".

Referencer

Eksterne henvisninger

Fotomodeller fra England
Skuespillere fra England

Lucy Pinder


Norveški šahovski savez (nor. bokmal: Norges Sjakkforbund, nor. nynorsk: Norges Sjakkforbund), krovno tijelo športa šaha u Norveškoj. Osnovan je 1914. godine i član je FIDE od 1926. godine. Sjedište je u Oslu, Sandakerveien 24 D. Norveška pripada europskoj zoni 1.3. Predsjednik je Morten Lillestøl Madsen (ažurirano 22. listopada 2019.).

Izvori

Vanjske poveznice
Službene stranice

Šport u Norveškoj
Norveška

Norveški šahovski savez


Sortskjorter (på italiensk camicie nere, forkortet CC.NN., i flertal, camicia nera i ental) var kaldenavn for Benito Mussolinis væbnede, uniformerede grupper som deltog i marchen mod Rom, fascistenes statskup i Italien i efteråret 1922, og som i 1923 blev samlet i Den frivillige milits for national sikkerhed (Milizia Volontaria per la Sicurezza Nazionale, MVSN). MSVN var fascistpartiet Partito Nazionale Fascistas paramilitære milits som især udførte politiopgaver og i 1924 blev indlemmet i landets væbnede styrker. Der kæmpede militære enheder af  "sortskjorter" både  den anden italiensk-abessinske krig, den spanske borgerkrig og 2. verdenskrig.

Tilnavnet skyldes militsens  sorte uniformskjorter, en farve fascistene havde lånt fra Arditi specialstyrkerne, som blev oprettet af den italienske hær i 1917. Arditi ("de modige") blev også kaldt Fiamme Nere ("sorte flammer") efter de sorte kravemærker på uniformerne. Disse soldater bar desuden sorte bløde fezer med dusk og et mærke som forestilede et kranium med en dolk i munden. Den sorte farve blev desuden brugt i de italienske fascisters flag, som ellers var dekoreret med fasces, en økse i et knippe pinde.

Fascisme

Sortskjorter


Ibrahim Wasif (en ), né le 4 novembre 1908 à Port-Saïd et mort le 17 mai 1975, est un haltérophile égytpien.

Carrière
Ibrahim Wasif évolue dans la catégorie des moins de 82,5 kg. Il remporte la médaille de bronze aux Jeux olympiques d'été de 1936 à Berlin.

Notes et références

Liens externes

Haltérophile égyptien
Médaillé de bronze olympique égyptien
Haltérophile (homme) aux Jeux olympiques d'été de 1936
Naissance en novembre 1908
Naissance à Port-Saïd
Décès en mai 1975
Décès à 66 ans

Ibrahim Wasif


Darker Days Ahead ist das zweite Studioalbum der amerikanischen Band Terrorizer. Es erschien 17 Jahre nach dem Debütalbum World Downfall, das als Meilenstein des Grindcore gilt. Mit Darker Days Ahead änderte die Band ihre musikalische Ausrichtung vom klassischen Grindcore hin zum Deathgrind.

Entstehung
Nach Erscheinen des 1989er Debütalbums widmete sich Gitarrist Jesse Pintado mehr seiner Hauptband Napalm Death, während sich Schlagzeuger Pete Sandoval und Bassist David Vincent auf Morbid Angel fokussierten. Sänger Oscar Garcia hingegen kehrte der Musik den Rücken widmete sich Job und Familie. Trotzdem blieben Pintado und Sandoval stets in Kontakt, jammten gemeinsam alte Stücke von Terrorizer und schrieben neues Material. Mitte der 2000er Jahre waren genügend Stücke für ein vollständiges Album zusammengekommen. Die Besetzung von Terrorizer wurde mit Sänger Anthony Rezhawk (Resistant Culture) und Tony Norman (ex-Monstrosity) vervollständigt. Nach Verhandlungen mit verschiedenen Plattenlabels gaben Century Media und Terrorizer Anfang 2006 den Abschluss eines Plattenvertrages bekannt und kündigten das Album für den Sommer 2006 an. Die Aufnahmen zum Album fanden nicht im Morrisound statt, sondern im DOW Studio in Florida und wurde von Juan Gonzales (u. a. Morbid Angel, Christian Death) produziert.

Auf dem Album sind neben neuen Stücken neu eingespielte Versionen von Demos wie Mayhem, Crematorium und Fallout, deren Originalversionen nach Meinung von Pintado so schlecht aufgenommen waren, dass die Band sie auf dem Album in zeitgemäßem Sound präsentieren wollte. Weiterhin befindet sich auf dem Album eine Neueinspielung des bereits auf World Downfall vertretenen Dead Shall Rise. Die für das Album neu entstandenen Lieder wurden von Jesse Pintado und Pete Sandoval geschrieben. Nur wenige Tage nach Veröffentlichung von Darker Days Ahead verstarb Pintado am 27. August 2006.

Kritiken
Das Album wurde überwiegend positiv aufgenommen. Eduardo Rivadavia von Allmusic bescheinigte dem Album, dass es keinen Fan des Debüts enttäuschen werde und dass es für neue Hörer eine Art Grindcore-Lektion darstelle. Frank Albrecht vom Rock Hard schrieb, dass es Terrorizer mit Darker Days Ahead recht gut gelungen sei, dem "Überwerk von 1989 möglichst nahe zu kommen". Er beschreibt die Musik als Mischung aus dem simplen Death Metal von Bands wie Massacre, der technischen Finesse von Morbid Angel und dem Grindcore von Napalm Death. Michael Edele von laut.de meinte, dass das Album dem Klassiker World Downfall in nichts nachstehe, schrieb aber auch, dass das Album nicht schlecht, aber auch "irgendwie unnötig" sei. Ähnlich kritisch sah es das Twilight Magazin und schrieb, dass sich beim Hören des Albums schnell Ernüchterung eingestellt habe, zwar sei Darker Days Ahead "zweifelsohne eine tolle Death-Metal/Crindcore Scheibe", es fehle allerdings die "unverkampfte Frische" des Debütalbums.

Titelliste
 Inevitable [intro] – 1:03
 Darker Days Ahead – 3:46
 Crematorium – 3:54
 Fallout – 3:48
 Doomed Forever – 3:23
 Mayhem – 3:57
 Blind Army – 3:06
 Nightmare – 3:42
 Legacy of Brutality – 2:25
 Dead Shall Rise V.06 – 3:32
 Victim of Greed – 4:11
 Ghost Train [outro] – 2:35

Weblinks

Anmerkungen

Album 2006
Album (Grindcore)

Darker Days Ahead


Girne Kalesi, Kıbrıs'ın Girne şehrinde bulunan, 7. yüzyılda, Arap-İslam akınlarına karşı kentin korunması için Bizanslılar tarafından yapılmış kaledir.

Tarih

Kıbrıs'ın kuzeydoğusunda bulunan ve dikdörtgen plana sahip olan Girne Kalesi, Akdeniz'in mavi sularına açılan limana hakim olmak için birçok uygarlığın, Bizans, Fransız asıllı bir hanedanlık olan Lüzinyanlar ile Venedik, Osmanlı ve İngiliz mimari izlerini taşımaktadır. Kesin inşa tarihi günümüzde belirlenemese de, temel kalıntıları MS 7. yüzyılda Bizanslılar tarafından yapıldığını işaret etmektedir. Kaleye Lüzinyanlar döneminde ilaveler yapılmış, Venedik döneminde son şeklini almıştır. Kalenin büyük bir kısmı MS 1208-1211 yılları arasında Kral John Dibelin tarafından yaptırılmıştır. Luzinyan krallarının barış zamanlarında dinlenme, savaş zamanlarında ise sığınma yeri olmuştur. MS 1373 yılındaki Ceneviz akınlarında büyük zarar gören kale, 1489 yılında Venediklilerin eline geçince savunma planlarına uygun olarak önemli değişikliklere uğradı. 1570 yılında kale direniş göstermeden Osmanlıların eline geçmiş ve yaklaşık üç asır boyunca Osmanlıların elinde kalmıştır. İngiliz Sömürge İdaresi döneminde 1878-1960 Polis Okulu ve hapishane olarak kullanıldı.

Restorasyon
Lüzinyanlar döneminde, Kantara kalesi gibi önemli bir yer olmuştur. Bu dönemde kale bazı yapısal değişikliklere de uğramıştır. Bu restorasyon çalışmaları 1373 yılındaki Cenevizliler kuşatması ile ara bulmuş, daha sonra yeniden devam etmiştir. Kale yapılırken o dönemin savunma taktikleri, zırhlı şövalye ve okçulara göre düşünüldüğünden, 1489'dan sonra kaleyi kontrole alan Venedikliler, Osmanlı topçu saldırılarını göz önüne alarak yeniden Kuzeybatı ve güneydoğu kulelerini eklemeler yapılmış Osmanlılar dönemi tekrar değişiklikler yapılıp restore edilmiştir.

 Kulede Lüzinyan, Venedik ve Osmanlı dönemlerinin özelliklerini yansıtan dönemin savaş zırhlarının yanı sıra kaleye hakim olmuş ülkelerin bayrakları da sergilenmektedir.

Kaleye giriş

Kaleye giriş bir hendek üzerinden olmaktadır. 1400'lü yıllara kadar bu hendek içi su dolu olarak kullanılmıştır. İç kapının tonozunda bulunan üç aslanlı Lüzinyan amblemi başka bir yapıdan buraya getirilmiştir.

Kalenin içi

Kalenin içinde 1100'lü yıllarda yapıldığı sanılan bir Bizans kilisesi (St. George Kilisesi) yer almaktadır. 1570 yılında Kıbrıs'ın Osmanlılar tarafından fethi sırasında şehit düşen Osmanlı Amirali Cezayirli Sadık Paşa'nın lahiti de kalede bulunmaktadır. Kalenin diğer bölümlerini Kuzeybatı, Güneybatı ve Güneydoğu Venedik kuleleri, Lüzinyan dönemi bekçi odası, Lüzinyan dönemine ait büyük salon, çeşitli zindan ve ambar amaçlı kullanılmış olan odalar, Bizans dönemine ait kule, Venedik savunma platformu, sarnıç, Venedik dönemine ait cephanelik ve top mazgalı ile Girne batığı'nın sergilendiği Batık Gemi Müzesi oluşturur. Kalede yakın dönemde, Eski Eserler Dairesi tarafından yapılan çalışmalarla çeşitli tarihsel tipleme ve mekân canlandırmaları ile adeta bir Açık Hava Müzesi atmosferi yaratılmaya çalışılmaktadır.

Ayrıca bakınız

 Kuzey Kıbrıs'taki kaleler listesi

Kaynakça
Girne Kalesi

Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'ndeki kaleler
Kuzey Kıbrıs'taki arkeolojik sitler
Haçlı kaleleri

Girne Kalesi


Diary of a Wimpy Kid: The Deep End (O Diário de um Banana: Bater no Fundo   Diário de um Banana: Vai Fundo (português brasileiro) ) é o décimo quinto livro da série Diary of a Wimpy Kid do escritor norte-americano Jeff Kinney. Foi publicado mundialmente a 27 de outubro de 2020.

Enredo
Greg Heffley e sua família estão morando há dois meses no porão de sua avó (devido aos eventos em Wrecking Ball) e estão começando a ficar loucos. Os Heffleys não podem pagar férias caras, mas discutem possíveis férias em família que eles poderiam pagar. Incapaz de chegar a uma decisão, a família de Greg recebe um telefonema de sua bisavó, pedindo-lhes para tirar o trailer de seu tio de sua garagem. A família percebe que pode passar as férias no trailer e não ter que gastar dinheiro em restaurantes e hotéis.

Depois de comprar suprimentos e limpar o trailer, a família parte para a estrada. Eles fazem várias paradas, chegando a uma incubadora de peixes onde nadam sem saber, um centro de atividades e uma floresta nacional.

A mãe de Greg quer estar de férias em um lugar onde há mais pessoas, então eles pagam para passar uma semana em um acampamento de RV de luxo. Greg explora o terreno, vendo os chuveiros, a piscina e os acampamentos "de luxo", onde as pessoas têm antenas parabólicas e até gramados de que cuidam.

No dia seguinte, os Heffleys vão praticar canoagem no lago do local, onde adolescentes atiram melancias neles. Greg conhece um grupo de meninos, liderado por um garoto chamado "Suquinho", que vai ao acampamento há anos. Eles se dão bem e os meninos mostram a ele como se divertem no acampamento. Mais tarde, os adolescentes que incomodaram os Heffleys lançam melancias nos meninos. Suquinho revela o plano dos meninos de emboscar os adolescentes com pistolas d'água. Eles agem de acordo com seus planos, mas precisam se esconder quando os adolescentes os perseguem. Os meninos reabastecem suas armas de esguicho, desta vez com ketchup e refrigerante, e borrifam os adolescentes novamente, atraindo abelhas para eles, que os picam. Os meninos fogem e se escondem, vitoriosos em seu plano.

No dia seguinte, Greg descobre que os outros meninos foram pegos pelo diretor do acampamento, que os obrigou a limpar a lanchonete (que os meninos sujaram enquanto borrifavam suas pistolas de esguicho) com escovas de dente. O Suquinho tenta culpar Greg, mas o diretor não consegue encontrá-lo.

A família vai nadar na piscina do acampamento, mas tem que sair quando um raio começa a piscar. Eles logo descobrem que a ponte que leva para dentro e para fora do terreno foi atingida por um raio e é inacessível. Devido à ponte estar fora de serviço, os campistas começam a ficar desesperados e turbulentos, invadindo a loja do acampamento, roubando água dos chuveiros e até derrubando RVs. Não querendo ficar mais, os Heffleys decidem atravessar o rio que passa por baixo da ponte. No entanto, eles são levados rio abaixo, onde o campista é encaixado confortavelmente na área perdida da ponte. O restante dos participantes do acampamento dirige por cima do trailer dos Heffleys, deixando a família sozinha no acampamento. Com o lugar só para eles, eles podem aproveitar o último dia no acampamento, se divertindo no lago e comendo refeições melhores do que durante toda a viagem.

Promoção

Devido à pandemia de COVID-19, um tour do livro para promover a história teve que ser significativamente diferente do que no passado para garantir o distanciamento social e outros protocolos de segurança. A partir de 25 de outubro,  Jeff Kinney fez uma turnê com um evento Drive-in interativo com tema de festa na piscina. Os participantes puderam se envolver em várias atividades, todas em seus veículos, incluindo atirar em balões de água com um estilingue, esguichar pistolas d'água e jogar bolas em um tanque de imersão com um salva-vidas. Kinney usou uma escumadeira de piscina de quase dois metros de comprimento para dar cópias autografadas de The Deep End às crianças que iam a esses eventos. Antes de decidir fazer uma turnê como fez, Kinney também considerou hospedar eventos de cinema drive-in para promover o livro. Porém, quando outros autores optaram por anunciar seus livros dessa forma, ele desistiu, querendo fazer algo que ninguém havia tentado antes. Kinney, em parceria com a Scholastic, também realizou um evento virtual após o lançamento do livro. No evento, ele mostrou aos espectadores como desenhar certos personagens, fez uma sessão de perguntas e respostas, foi jogado em um tanque de imersão e patrocinou algumas outras atividades. Em 4 de novembro de 2020, a conta oficial do Diary of a Wimpy Kid no YouTube lançou um vídeo promocional para o livro.

Recepção
A revista americana Kirkus Reviews disse que The Deep End é "ritmado perfeitamente com linhas espirituosas, piadas inteligentes e desenhos animados charmosos." Carrie R. Wheadon da Common Sense Media achou o livro "engraçado, mas previsível" e deu-lhe três de cinco estrelas. Pluggedin achou que o livro era "realmente divertido" e elogiou-o por seu foco em "como uma família amorosa pode encontrar diversão e união em meio aos problemas da vida".

Vendas
O USA Today relatou The Deep End como o 12º livro mais vendido de 2020. Mais de 171.000 cópias de The Deep End foram vendidas na primeira semana de seu lançamento nos Estados Unidos, e foi o livro mais vendido naquela semana. Ele foi listado em todos os mais vendidos do USA Today na lista da semana de seu lançamento até 31 de dezembro.

Sinopse
Greg e sua família subiram num trailer e pegaram a estrada. Acampar não estava nos planos, mas a grana curta e o verão escaldante jogaram os Heffley no meio da natureza selvagem.

Ainda assim, é sempre melhor ir fundo na aventura, encarando até as surpresas desagradáveis. E quando desaba uma tempestade, eles se perguntam se as férias de suas vidas valeram a pena.

Diary of a Wimpy Kid: The Deep End


Castelul Habsburg (în , în documentele vechi Habichtsburg) aflat în Elveția este situat pe teritoriul localității Habsburg, în cantonul Argovia, la o altitudine de 505 m deasupra nivelului mării, pe coama dealului Wülpberg. Este cunoscut ca fiind bastionul ancestral al dinastiei Habsburg, a cărei ascensiune a început odată cu achiziția teritoriilor din împrejurimi. Se pare că fondatorul castelului Habsburg a fost Radbot la 1020/1030. În 1108, Otto al II-lea a fost primul strămoș al familiei care este atestat documentar purtând titlul de conte de Habsburg.

Habsburgii au trăit aici doar aproximativ două sute de ani. Devenind tot mai puternică familia de Habsburg a părăsit castelul în jurul anului 1220/1230, deoarece acesta era o reședință prea mică și nesemnificativă în raport cu aspirațiile ei. Ulterior castelul a fost acordat diferiților slujitori de rang înalt. După ocuparea Argoviei în 1415 de către membri Confederației Vechi a Elveției, habsburgii, care între timp își clădiseră un centru de puterii mult mai important la Viena au pierdut definitiv castelul lor ancestral. Din 1804 castelul Habsburg este proprietate a cantonului Argovia .

Primele părți ale castelului au fost construite la începutul secolului al XI-lea și, în mai multe etape, castelul Habsburg a fost mărit dublându-se. După ce Habsburgii au părăsit castelul, partea din față, mai veche a castelului, aflată în est, a devenit ruină. Partea cea mai nouă, aflată în spate, la vest, a rămas intactă, cu excepția câtorva modificări, castelul și-a păstrat aspectul până în zilele noastre. În 1978/1983 și 1994/1995, au avut loc ample cercetări arheologice. Castelul Habsburg se află sub protecție cantonală din 1948 și este un bun cultural național în inventarul elvețian al bunurilor culturale. Castelul a fost folosit ca restaurant din 1979 și găzduiește, de asemenea, un muzeu despre propria istorie.

Localizare

Castelul Habsburg este situat la nord-vest de centrul satului omonim, la o distanță de aproximativ 35 de metri deasupra satului. Complexul castelului este situat la aproximativ trei kilometri sud-vest de orașul vechi al capitalei districtului, Brugg, se întinde pe o lungime de puțin peste 100 de metri pe creasta stâncoasă a dealului Wülpelsberg. Dealul acesta, este compus din calcar și acoperit de o pădure mixtă, formează o margine a Faltenjurei. Spre vest și spre nord, aceasta coboară abrupt până la 160 de metri în lunca râului Aare. Pe de altă parte, părțile estice și sudice ale crestei formează marginea unui platou ușor înclinat, care se tranziționează perfect în Birrfeld. Puțin mai mult de 400 metri la sud-vest de castel este autostrada A3 care trece prin tunelul Habsburg

Istoric

Istoria timpurie
În perioada Hallstatt (secolul I și II î.Hr.), o mică așezare a existat la locul castelului actual. Din a doua jumătate a sec. A.E., pe Wülpelsberg s-a aflat o stație de semnalizare a romanilor. Aceasta a fost întreținută de legionari de la patru kilometri nord-est din tabăra militară de la Vindonissa (astăzi localitatea Windisch). Stația de semnalizare a furnizat o linie de vedere între tabără și Pasul Bözberg și a fost probabil încă în funcțiune după închiderea taberei în 101. La sfârșitul secolului al III-lea, Wülpelsberg a servit ca refugiu pentru civili. A fost usor de aparat si a promis protectia fata de raidurile de jaf sporadice ale alemanilor, pe care putini soldati nu îl putea oferi in ultima perioada romană târzie.

Legenda fondării
Potrivit unei legende pe care Ernst Ludwig Rochholz a înregistrat-o pentru prima dată la mijlocul secolului al XIX-lea, Radbot a fost constructorul castelului. A locuit în Altenburg, lângă Aare, în interiorul zidurilor unui castel construit de romani. În căutarea unui șoim pierdut în timpul vânătorii, partida sa de vânătoare a urcat pe Wülpelsberg împădurit dens și a găsit pasărea evadată în vârful dealului. Radbot a recunoscut poziția favorabilă a dealului și a decis să construiască un castel în acest punct.

Aegidius Tschudi se opune cu vehemență legendei cu șoimul. Acesta scrie: Dar că un poet fabulos scrie că a primit numele Habichsburg de la un Habich / îl contrazice pe episcopul Wernher, fondatorul castelului, cu propriul certificat / așa după Anno Domini 1027, lui Muri Gottshuß este încă găsit nedeteriorat / Aici este Habesburg și nu Habichsburg. Prin urmare, Habsburg derivă din Habesburg, cu sensul de a avea / a avea (păstra sau asigura).

Din moment ce avea prea puțini bani pentru a construi castelul, Radbot i-a cerut ajutorul fratelui său, episcopul Werner I de Habsburg de la Strasbourg. Werner a acordat acest lucru și a venit să viziteze clădirea. Cu toate acestea, a găsit doar un turn simplu pe Wülpelsberg. Werner l-a mustrat aspru pe Radbot, după care l-a asigurat ca într-o singură noapte castelul va avea un zid puternic. Când Werner s-a trezit a doua zi dimineață, mulți cavaleri au fost tabărați în jurul castelului cu slujitorii lor. Contele Radbot l-a liniștit pe episcopul înspăimântat și a spus că cavalerii i-au urmat chemarea. Zidurile puternice ale castelului sunt utile numai dacă sunt apărate de adepți fideli și bine plătiți.

Castelul ancestral al Habsburgilor

Originea dinastiei cunoscute mai târziu ca "de Habsburg" este neclară. Conform Arta Murensia, creat în jurul anului 1160, Guntram cel Bogat, care se presupune că provine dintr-o ramură a familiei eticonizilor alsacieni, este considerat progenitor. În a doua jumătate a secolului al X-lea, el a împrăștiat proprietăți în Argovia, Breisgau, Frickgau, Alsacia superioară (Haut-Rhin) și Zürichgau. În Argovia, proprietatea de sine s-a concentrat pe zona dintre râul Aare și gura râului Reuss, așa-numita auto-administrare. Alte posesiuni se aflau mai la sud în zona din jurul localităților Muri și Bremgarten. Fiul lui Guntram, Lanzelin  (sau Kanzelin) a dat ordin să construiască un mic castel folosind zidurile existente ale unui fort roman de pe Aare, castelul Altenburg. De aici, el gestionase proprietatea in biroul sau, unde avea un număr deosebit de mare de puteri.

Într-un testament datat din 1027, episcopul Werner I de Habsburg de la Strasbourg, fiul lui Landolt - care este identificat cu Lanzelin, fiul lui Guntram - este descris ca fiind fondatorul Habsburgilor. Cu toate acestea, acest lucru se va dovedi a fi un fals făcut în jurul anului 1085. Între timp, se consideră că fratele mai mic al lui Werner, Radbot, a construit Habsburgul în jurul anilor 1020/30 în jurul a doi kilometri sud de Altenburg. Impulsul pentru acest lucru a fost probabil o feudă cu următorul său frate mai mic, Rudolf, care se prăbușise în jurul proprietății Muri și a dus la distrugerea curții de acolo. În acest context se află și întemeierea abației Muri de către Radbot și soția sa, Ita von Lothringen, fiica ducelui Friedrich von Ober- Lothringen, în 1027 - probabil că va îndura o datorie pe care o aveau asupra lor.

Probabil că numele castelului provine din vechiul cuvânt german hab sau haw , care înseamnă "trecere de râu".  Acest lucru înseamnă un vad la Altenburg, unde bărcile din aval au trebuit să acopere pentru a evita ocolurile care au urmat. Traficul de bărci putea fi monitorizat din castel.  Cu toate acestea, scopul castelului a fost în primul rând acela de a extinde teritoriul și de a simbolizarea pretenției de a guverna. Teza predominantă în prima jumătate a secolului al XIX-lea potrivit căreia Habsburgul a fost construit ca bază militară în timpul conflictului cu Regatul Burgundiei pentru a asigura frontiera și rutele de trafic a fost respinsă.  Într-un document din 1108 numit Havichsberch, numele i s-a schimbat în Habsburg prin Havekhesperch (1150), Habisburch (1213) și Habsburc (1238/39). De asemenea, în 1108, Otto al II-lea este primul membru al familiei care a fost certificat drept Conte de Habsburg (comite de Hauichsburch ).

Deși Habsburgii au devenit propietari Alsacia Superioară și executori judecătorești ai Strasbourg la sfârșitul secolului al XI-lea, în zona Elveției de astăzi, aceștia s-au aflat inițial în umbra marilor familii aristocrate mai puternice. Datorită statutului lor de adepți loiali ai Staufer și ai creării de relații de familie diverse, după dispariția familiei Lenzburger în 1173, aceștia au reușit să își preia drepturile regionale în vestul Zürichgau și Frickgau, în jurul anului 1200, de asemenea, în sudul Argoviei.

Atunci când au fost adăugate alte zone după dispariția familiei Zähringer în 1218,  Habsburgul s-a dovedit curând a fi prea mic și prea puțin reprezentativ pentru contii care au devenit puternici. Între 1220 și 1230 s-au mutat din fortăreața lor și s-au stabilit în orașul învecinat Brugg. În deceniile următoare, o clădire (demolată în 1864 în timpul construcției unei imprimerii), cunoscută ulterior sub numele de "Efffturhof", a servit drept una dintre cele mai importante reședințe ale acestora.  În 1273 Rudolf I a fost ales rege al Germaniei și a putut, de asemenea, să moștenească patrimoniul conților de Kyburg. Cinci ani mai târziu, el a reușit în bătălia de la Marchfeld să-l îvingă pe regele Boemiei, Ottokar II și cucerește ducatele Austriei și Stiriei . Aceasta a mutat centrul de putere al Habsburgilor spre Viena ; posesiunile împrăștiate prin Elveția, Alsacia și sudul Germaniei au fost preluate.

Schimbarea proprietarilor

După ce a servit drept reședință a conților de Habsburg, castelul a fost acordat diferitelor familii slujitoare. Partea din față, care rămânea nelocuită, a fost preluată de către lorzii de Wülpberg. Spatele feudei a seneșalii familiei Habsburg-Wildegg, care au avut importante birouri de judecată unde gestionau feuda Habsburg, de asemenea, au gestionat si alte castele din vecinătate (Schenkenberg sau Wildegg, cel mai probabil și Freudenau). Aceștia erau inițial o singură familie, dar s-au împărțit în 2 ramuri cel mai târziu în al doilea trimestru al secolului al XIII-lea.

Lorzii de Wülpelsberg au murit în jurul anului 1300, iar partea din față a căzut cavalerului Werner al II-lea von Wohlen, care locuia la Brugg. Fiul său Cunrat al III-lea în 1364 a dobândit o parte din spatele castelului de la seneșali. Henmann von Wohlen, fiul lui Cunrat, a cumpărat restul de acțiuni în 1371 și a unit toate părțile castelului într-o singură mână. [13] La începutul secolului al XV-lea, pădurea de la sud și est a castelului a fost defrișată și s-a format cătunul din Habsburg, care a constat inițial din doar câteva case și a crescut ca un sat în secolul al XVIII-lea.

Tensiuni latente între regele Sigismund de Luxemburg și arhiducele austriac Frederic al IV-lea au fost descărcate la Conciliul de la Konstanz, în martie 1415, când Frederic a ajutat pe anitpapa Ioan al XXIII-lea să scape. Sigismund a solicitat confederaților elvețieni să cucerească teritoriile habsburgice în numele reichului, după care Berna a ocupat rapid partea de vest a Argoviei.  având în vedere situația fără speranță, Henmann von Wohlen s-a predat fără luptă la sfârșitul lunii aprilie 1415 și a recunoscut noii stăpâni ai țării din Berna. În schimb, acesta a primit o garanție cu privire la acquis-ul comunitar, în timp ce Habsburgii și-au pierdut definitiv castelul ancestral

Henmann von Wohlen și-a transferat proprietatea în 1420 nepotului său Peterman von Greifensee, care a vândut castelul, orașului Bern în 1457. În 1462, Castelul Habsburg a fost primită de Hans Arnold Segeser, iar în 1469 de către mănăstirea Königsfelden din Windisch, care a fost fondată de Habsburgs în memoria asasinării lui Albercht I. Când mănăstirea a fost răsturnată în 1528 ca urmare a reformei, castelul Habsburg a intrat din nou în posesia orașului Berna. Administrația a fost preluată acum de maestrul instanței din Königsfeld, care era un paznic înalt staționat în castel și a trimis un administrator de proprietate pentru a gestiona câmpurile, pădurile și podgoriile din jur. Începând din 1804, Castelul Habsburg este deținut de Cantonul Argovia, care a continuat să îl utilizeze ca fermă.

Istoric arhitectural

Castelul Habsburg a fost construit în mai multe etape. Împărțirea sa în castelul frontal din est, curtea castelului central și castelul din spate în vest se întoarce la extinderea fundației în secolul al XI-lea.

Partea cea mai veche, castelul frontal ruinat, a constat inițial în mare parte din lemn. Activitatea ulterioară de construcție a distrus rămășițe și urme. Casa de piatră este datată din al doilea sfert și jumătatea secolului al XI-lea. Clădirile ecleziastice și economice au fost amplasate în curtea castelului și este posibil să fi fost din lemn. Un perete circular , construit ca un zid uscat sau ca o palisadă de lemn , înconjura casa de piatră pe trei laturi.

În ultima treime a secolului al XII-lea s-a înregistrat o expansiune semnificativă a părții din față a castelului. Casa de piatră a fost completată de turnul de est, Osterbering, un turn în stil zwinger și turnul de nord, în timp ce în curte au fost construite capela castelului și o fântână. Zidul din curtea castelului și construcția micului turn, prima componentă a castelului din spate, se încadrează și în această perioadă. Construcția din secolul al XII-lea era limitată la inelul de nord, care lega turnul de nord cu inelul de est. Partea din față a castelului a fost în mare parte finalizată.

La începutul secolului al XIII-lea a început construcția castelului din spate. Pe partea de vest a turnului mic se afla turnul mare deosebit de puternic, pe latura de nord, un alt zid cu turnul flancat din partea de vest cea mai îndepărtată. Din secolul al XIII-lea până în secolul al XIV-lea, a urmat proiectul castelului cu vedere spre sud. De când castelul din față fusese deja lasat să se destrame în acel moment, pentru a putea apăra mai bine castelul din spate, in curte se excavase un șanț, iar in curte se mai înălțau încă două ziduri. Răuinele castelului din față au fost tdemolateîn jurul anului 1680, locul a fost nivelat în 1815. Renovările castelului din spate au avut loc în 1866/67, 1897/98, 1947/49, 1979 și cel mai recent în 1994/96

Utilizarea curentă
Castelul este folosit ca restaurant din 1979. Mesele sunt amplasate în holul cavalerului de la etajul doi, în camera castelului la sud-vest și în camera gotică spre sud-est la primul etaj și în taverna de la parter. Jägerstube-ul din turnul mic și curtea castelului sunt de asemenea folosite de gastronomia locală. Spațiile gestionate sunt proiectate pentru aproximativ 200 de persoane. O crama este atașată de afacerea restaurantului.

În turnul mic și mare există o expoziție gratuită cu panouri informative despre dinastia Habsburgilor, istoria construcției și așezării și a vieții de zi cu zi din castel în Evul Mediu. Castelul face parte din rețeaua muzeală Muzeul Argov din 2009.

Castelul din față

Casa de piatră
Casa de piatră găzduiește cele mai vechi rămășițe conservate ale întregului complex. Clădirea, care datează din anul 1020/30, a fost inițial vacantă. Lungimea laturilor era de 18.5 până la 13.2 de metri, care depășește cu mult dimensiunile castelelor contemporane din aria mai largă. Grosimea peretelui de 1.9 de metri sugerează că piatra cu mai multe niveluri a servit nu numai în scopuri de reprezentare, ci și în scopuri de apărare.

Pereții au fost conservați doar până la o înălțime de doar doi metri. Aceștia constau din pietre mici de casă și au crăpături intermitente. În partea de est există o ușă care duce la parterul sub formă de subsol.  Intrarea de pe partea de nord a fost modernizată, după cum o demonstrează descoperirile. În interior există un perete transversal, care a fost construit în ultima treime a secolului al XI-lea și în secolul al XII-lea. Această măsură sugerează o creștere a casei de piatră. Funcția a două cioturi atașate la peretele de nord în acea perioadă rămâne neclară. Partea de vest a peretelui transversal este ocupată de un rezervor de apă construit în 1908.

Turnul de est și Ostbering

Turnul de nord

Turnul în stil Zweiger și Turnul casei

Curtea castelului

Castelul din spate

Descoperirile arheologice

Bibliografie

Legături externe

Note

Habsburg
Casa de Habsburg
Istoria Elveției
Cantonul Aargau

Castelul Habsburg


, Japon anime endüstrisinde mekanik tasarımcıdır. Tarihte böyle bir endüstriyi kuran ilk insandır. Gundam, ve Cesur Serileri, Süper Robot ve Gerçek Robot gibi sayısız gösterinin de mekasını (mekanik sözcüğünün kısaltılmışı) tasarlamıştır.

Doğduğu şehirde evinin stüdyosunda çalışmalarına devam etmektedir.

1947 doğumlular
Anime karakter tasarımcıları
Yaşayan insanlar

Kunio Ōkawara


Bothriurus goiano est une espèce de scorpions de la famille des Bothriuridae.

Distribution
Cette espèce est endémique du Brésil. Elle se rencontre au Goiás et au Mato Grosso do Sul vers le parc national des Emas.

Étymologie
Son nom d'espèce lui a été donné en référence au lieu de sa découverte, le Goiás.

Publication originale
 Lovato, Anker & Lourenço, 2021 : « A new species of Bothriurus Peters, 1861 (Scorpiones: Bothriuridae) from the Parque Nacional dass Emas in central Brazil. » Revista ibérica de Aracnología, , .

Liens externes
 The Scorpion Files : Jan Ove Rein, Trondheim, Norwegian University of Science and Technology

Notes et références

Bothriuridae
Espèce de scorpions (nom scientifique)
Faune endémique du Pará

Bothriurus goiano


Harnaaz Kaur Sandhu est un mannequin indien et une reine de beauté couronnée Miss Univers 2021. Elle est devenue la troisième Indienne à être couronnée Miss Univers

Miss Univers 2021
Elle est sacrée Miss Univers 2021 à Eilat et devient la troisième indienne à recevoir la couronne.

Durant son règne elle est victime de critiques à la suite d'une importante prise de poids due à la maladie cœliaque.

Lors de sa remise de titre, elle porte une robe représentant deux anciennes reines de beauté indiennes Sushimita Sen Miss Monde 1994 et Lara Dutta Miss Univers 2000.

Le 15 janvier 2023 à La Nouvelle Orléans elle couronne R'Bonney Gabriel Miss Univers 2022.

Références

Liens externes

Gagnante de Miss Univers
Participante à Miss Univers 2021
Mannequin femme indien
Naissance en mars 2000
Naissance à Chandigarh

Harnaaz Sandhu


Olaylar
 Büveyhoğlu Ahmed, Bağdat'ı ele geçirdi.

Doğumlar
 I. Mieszko, Polonya kralı (ö. 992)
 Ramiro Garcés, Pamplona prensi, ilk Viguera kralı (ö. 981)
 Siczi, İran'lı müslüman astronom ve matematik bilgini (ö. 1020)

Ölümler
 30 Haziran - Ki no Tsurayuki, Heian döneminde yaşamış bir Japon şair, hattat ve yazar (d. 872)
 tarihi bilinmeyen
 I. İgor, Kiev büyük knezi
 İmam-ı Şibli, evliya (d. 861)

945


Todd Brian Frazier (Point Pleasant, 12 de fevereiro de 1986) é um jogador de beisebol estadunidense, que joga na posição de terceira-base (third baseman).

Carreira

Frazier compôs o elenco da Seleção dos Estados Unidos de Beisebol nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, onde conquistou a medalha de prata após confronto contra a equipe japonesa na final da competição.

Beisebolistas olímpicos dos Estados Unidos
Beisebolistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas olímpicos do beisebol

Todd Frazier


Poklonac Tužnog Krista je poklonackoji se nalazi u mjestu Šćitarjevo koje je u sastavu grada Velika Gorica.

Opis
Poklonac Tužnoga Krista nalazi se na raskrižju putova u južnom dijelu naselja Šćitarjevo. Pretpostavlja se da je sagrađen nakon potresa 1880. godine u neoromaničkim stilskim oblicima. Polikromnu kamenu skulpturu Tužnoga Krista izveo je nepoznati domaći majstor početkom 17. stoljeća. Predstavlja najznačajniji poklonac na velikogoričkom području te ima kulturno-povijesnu, arhitektonsku i ambijentalnu vrijednost.

Zaštita
Pod oznakom Z-7370 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićena sakralna obilježja u prostoru u Zagrebačkoj županiji
Velika Gorica

Poklonac Tužnog Krista u Ščitarjevu


Valencina de la Concepción, İspanya'nın güneybatı köşesinde bulunan özerk bölge Endülüs'ün, Sevil eyaletine bağlı bulunan belediyesi. 2002 yılındaki sayıma göre nüfusu, 6.987'dir.

Valencina de la Concepción


59417 Giocasilli este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
59417 Giocasilli este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la San Marcello Pistoiese de Andrea Boattini și Luciano Tesi. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,39 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 7,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 59001-60000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

59417 Giocasilli


Albert Aftalion (Ruse, Bulgaria, 21 de octubre de 1874-Ginebra, Suiza, 6 de diciembre de 1956) fue un economista judío, nacionalizado en Francia.

Su familia emigró desde Bulgaria, a Nancy, Francia, siendo aún muy joven, probablemente alrededor de 1876, como parte de la ola de emigración de las minorías judía después de la Guerra de la Independencia. Allí, cursó la escuela primaria y secundaria, antes de estudiar Derecho y Economía en la Universidad de París, donde obtuvo dos doctorados, uno en Leyes en mayo de 1898 y el otro en Economía, en junio de 1899.

Comenzó su carrera académica en 1900 como profesor en la Facultad de Derecho de Lille, donde pasó 23 años. En 1901 se convirtió en titular como profesor adjunto. Pasó a trabajar en la Universidad de París a en 1923, allí ocupó la cátedra de Estadística, hasta 1934, cuando sustituyó en la cátedra de Economía política a Charles Rist. En octubre de 1940 fue destituido conforme a las leyes antijudías y se refugió en Toulouse durante cuatro años. Reinstalado tras la liberación, se jubiló en 1946.

Contribución teórica
Estudió el ciclo económico. Consideró que las crisis de sobreproducción y de los ciclos económicos se desencadenan al aumentar más la demanda de bienes de inversión que la de bienes de consumo. Analizó el efecto acelerador que refleja la dinámica del exceso de inversión durante fase de expansión del ciclo y la fuerte caída de la inversión en la fase de la depresión. También, utilizó el papel de las expectativas de los empresarios, para criticar a la teoría cuantitativa del dinero.

Obras
L'oeuvre économique de Sismonde de Sismondi, 1899, thèse de doctorat ès sciences économiques, Paris
Le developpement de la fabrique et le travail à domicile dans les industries de l'habillement, 1906, L. Larose & L. Tenin, Paris
La conciliation dans les conflits du travail, Association pour la protection légale des travailleurs, 1911, Alcan, Paris
Les crises périodiques de surproduction, 1913, éditions M. Rivière, Paris
Les fondements du socialisme. Étude critique, 1923, éditions M. Rivière, Paris
L'industrie textile en France pendant la guerre, 1924, PUF, Paris
Monnaie, prix et change. Experiences récentes et théorie, 1927, Sirey, Paris
Monnaie et industrie. Les grands problèmes de l'heure présente, 1929, Sirey, Paris
Les crises économiques et financières, Recueil de cours, 1932, Martinus Nijhoff Publishers
L'or et sa distribution mondiale, 1932, Dalloz, Paris
L'équilibre dans les relations économiques internationales, 1937, Domat-Montchrestien, Paris
L'or et la monnaie. Leur valeur. Les mouvements de l'or, 1938, Domat-Montchrestien, Paris
La valeur de la monnaie dans l'économie contemporaine. Monnaie et économie dirigée, 1948, Sirey, Paris
La valeur de la monnaie dans l'économie contemporaine. Monnaie, prix et change, 1950, Sirey, Paris

Notas

Fuentes
Nikolay Nenovsky (2006) . Bulgarian National Bank.
"Albert Aftalion, Redécouverte d'un économiste français du XXe siècle"; Cahiers lillois d'économie et de sociologie n° 39, Editions L'Harmattan.

Aftalion
Nacidos en Ruse
Fallecidos en Ginebra

Albert Aftalion


Rana čestika (rani mošnjak, mošnjak rani, lat. Noccaea praecox; sin. Thlaspi praecox), vrsta trajnice iz Europe i Azije; raste i u Hrvatskoj. Nekada je uključivana u rod čestika, pa joj odatle i ime, a danas se vodi pod rod Noccaea, dio tribusa Coluteocarpeae.

Sinonimi
 Hutchinsia torreana Ten.
 Noccaea albanica F.K.Mey.
 Noccaea cikaea F.K.Mey.
 Noccaea cuneifolia (Griseb. ex Pant.) Holub
 Noccaea torreana (Ten.) Bartolucci, Galasso & Peruzzi
 Thlaspi affine Boiss.
 Thlaspi albanicum (F.K.Mey.) Greuter & Burdet
 Thlaspi cikaeum (F.K.Mey.) Greuter & Burdet
 Thlaspi cuneifolium Griseb. ex Pant.
 Thlaspi dinaricum Degen & Janch.
 Thlaspi praecox Wulfen
 Thlaspi torreanum (Ten.) Greuter & Burdet
 Thlaspi vitorogense Stadlm. & Faltis

Galerija

Izvori

Vanjske poveznice

Brassicodae

Rana čestika


Dakoro steht für:

 Dakoro (Burkina Faso), Landgemeinde und Departement in Burkina Faso
 Dakoro (Departement in Niger), Departement in Niger
 Dakoro (Niger), Stadtgemeinde in Niger

Dakoro


Die Wahl zum libyschen Allgemeinen Nationalkongress 2012 fand am 7. Juli statt. Es war die erste Wahl in Libyen seit über 60 Jahren, bei der mehrere Parteien zur Wahl standen.

Der Nationalkongress war Nachfolger des Allgemeinen Volkskongresses, war ein vorläufiges Parlament und bestimmte eine Interimsregierung. Er hatte (anders als zeitweise geplant) nicht die Befugnis, die Mitglieder der verfassungsberatenden Kommission zu wählen.

Vorgaben des Wahlgesetzes
Der Nationalkongress hatte gemäß dem Ende Januar 2012 vom Nationalen Übergangsrat (NTC) beschlossenen Wahlgesetz 200 Abgeordnete. 80 Mandate gingen an Mitglieder von Parteien und die übrigen 120 an unabhängige Kandidaten. Die westliche Region stellte 102 Abgeordnete, die östliche 60, der Süden 29, die Sirte und Dschufra einschließende mittlere Region 9.

Parteien, die sich an regionale Gruppen wenden, waren auch nicht erlaubt. Außerdem sollten sie mindestens 250 Mitglieder haben. Am 24. April veröffentlichte der Übergangsrat einen Gesetzesentwurf, der radikale religiöse Parteien verbieten sollte. Anfang Mai gab der Übergangsrat allerdings bekannt, diesen Gesetzentwurf zurückzuziehen. Lediglich Parteien, die Ableger einer ausländischen Partei sind, wurden nicht zugelassen. Sie durften keine Gelder aus dem Ausland erhalten. Auf den Parteilisten musste jeder zweite Kandidatenplatz mit einer Frau besetzt werden.

Anders als zunächst vom Übergangsrat geplant wählte der Allgemeine Nationalkongress nicht die 60 Mitglieder der verfassungsberatenden Kommission. Dieser Plan stieß auf Widerstand, insbesondere aus der ostlibyschen Region Kyrenaika. Der NTC beschloss kurz vor der Wahl, diese in einer separaten Wahl direkt vom Volk wählen zu lassen.

Ablauf
Ursprünglich sollte die Wahl am 19. Juni 2012 stattfinden, aber aus logistischen Gründen verlegte Wahlleiter Ahmed Al-Abbar Anfang Juni sie auf den 7. Juli.

Ab dem 1. Mai 2012 konnten sich die Wähler und auch die Kandidaten für die Wahl registrieren lassen. Die insgesamt 3,4 Millionen wahlberechtigten Libyer konnten sich landesweit in 1.350 Lokalen in Wählerlisten eintragen. Für die Kandidaten gab es 13 Registrierungslokale. Bis zum 23. Mai hatten sich 3,0 Millionen Wähler registriert, davon waren 48 % Frauen.

3.700 Kandidaten, darunter 585 Frauen, stellten sich zur Wahl. 2.500 von ihnen vertraten eine Partei und 1200 waren unabhängige Kandidaten.

Auslandslibyer konnten ihre Stimmen in den Botschaften ihres Landes in Großbritannien, Deutschland, Kanada, Jordanien, den Vereinigten Arabischen Emiraten und den Vereinigten Staaten abgeben.

Im Ostteil des Landes stürmten Separatisten einige Wahlbüros und zündeten Urnen und Wahlzettel an. Die Polizei erschoss einen Angreifer.

Ergebnis
Von den übrigen 80 Parlamentssitzen, die bei der Abstimmung über Parteilisten vergeben wurden, erhielt die Allianz Nationaler Kräfte des früheren Übergangregierungschefs Mahmud Dschibril mit 39 die meisten Sitze, gefolgt von der Partei für Gerechtigkeit und Aufbau der islamistischen Muslimbrüder (17 Sitze). Die restlichen Plätze gingen an circa 20 kleinere Parteien mit überwiegend regionaler Basis.

Durch die spezielle Parteilisten-Regelung begünstigt, wurden auch 33 Frauen in den Nationalkongress gewählt.

Weblinks
 Internetseite der libyschen Wahlkommission (englisch)

Fußnoten

2012
Libyen

Wahl zum libyschen Nationalkongress 2012


Pedregais Portekiz'de Vila Verde belediyesine bağlı olan, 2,76 km2 yüzölçümüne sahip, 362 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Vila Verde'nin bucakları

Pedregais


Malabar getur átt við:
 Malabarströnd á vesturströnd Indlands
 Malabar á Jövu í Indónesíu
 Malabarfjall í Indónesíu
 Malabar í Flórída
 Malabar í Trínidad og Tóbagó
 Malabar í Ástralíu

Malabar


29249 Hiraizumi este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
29249 Hiraizumi este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Geisei de Tsutomu Seki. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,78 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 0,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 29001-30000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

29249 Hiraizumi


Mario König (* 12. November 1947 in Zürich; † 6. April 2019) war ein Schweizer Historiker.

Leben
Mario König, Sohn des vor dem NS-Regime in die Schweiz geflohenen deutschen Soziologen René König, studierte ab 1969 Allgemeine Geschichte, Wirtschafts- und Sozialgeschichte an der Universität Zürich. Nach Abschluss war er an der Forschungsstelle für Sozial- und Wirtschaftsgeschichte in Zürich tätig. 1980  promovierte er in Zürich über die soziale Lage und Organisation der Angestellten in der Schweiz zur Zeit des Ersten Weltkriegs und kurz danach. Seit 1986 wirkte er als freischaffender Mitarbeiter an diversen Forschungsprojekten, Publikationen und Ausstellungen sowie in der Redaktion der historischen Zeitschrift «traverse – Zeitschrift für Geschichte / Revue d'histoire». Er war wissenschaftlicher Mitarbeiter der Unabhängigen Expertenkommission Schweiz – Zweiter Weltkrieg (UEK) (Autor der Studie Interhandel, Veröffentlichungen der UEK, Band 2) und  Mitglied der Redaktionsgruppe Schlussbericht. Seine Forschungsschwerpunkte lagen in der Sozial-, Wirtschafts- und Kulturgeschichte der Schweiz und Deutschlands im 20. Jahrhundert.
König erlag im April 2019 einem Krebsleiden.

Schriften (Auswahl)
 Die Angestellten zwischen Bürgertum und Arbeiterbewegung. Soziale Lage und Organisation der kaufmännischen Angestellten in der Schweiz, 1914–1920. Limmat, Zürich 1984, ISBN 3-85791-079-8 (= gekürzte Dissertation, Universität Zürich, 1980).
 (mit Hannes Siegrist und Rudolf Vetterli) Warten und aufrücken. Die Angestellten in der Schweiz, 1870–1950. Chronos, Zürich 1985, ISBN 3-905278-01-4.
 (mit Franz Lamprecht) Eglisau. Geschichte der Brückenstadt am Rhein. Chronos, Zürich 1992, ISBN 3-905311-01-1.
 (mit Erich Gysling und Michael T. Ganz) 1945 – die Schweiz im Friedensjahr. Silva, Zürich 1995
 (mit Manfred Hettling, Martin Schaffner, Andreas Suter und Jakob Tanner) Eine kleine Geschichte der Schweiz. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1998, ISBN 3-518-12079-4.
 Interhandel: Die schweizerische Holding der IG Farben und ihre Metamorphosen – eine Affäre um Eigentum und Interessen (1910–1999) (= Veröffentlichungen der UEK. Band 2). Chronos, Zürich 2001, ISBN 3-03-400602-0 (Zusammenfassung).
 (mit Hans Ulrich Wipf und Adrian Knoepfli) Saurer. Vom Ostschweizer Kleinbetrieb zum internationalen Technologiekonzern. hier+jetzt, Verlag für Kultur und Geschichte, Baden 2003, ISBN 3-906419-55-X.
 (mit Markus Bürgi) Harry Gmür – Bürger, Kommunist, Journalist: Biographie, Reportagen, politische Kommentare. Chronos, Zürich 2009, ISBN 978-3-03-400920-1.
 In eigener Sache. Die Universität Basel unterwegs zu Autonomie und neuer Trägerschaft 1985–2010 (= Quellen und Forschungen zur Geschichte und Landeskunde des Kantons Basel-Landschaft. Band 89). Verlag des Kantons Basel-Landschaft, Liestal 2010, ISBN 978-3-85673-282-0.
 (mit Rea Brändle): Huggenberger. Die Karriere eines Schriftstellers. Verlag des Historischen Vereins des Kantons Thurgau, Frauenfeld 2012, ISBN 978-3-9522896-8-6. (= Thurgauer Beiträge zur Geschichte; 148/149)
 (Herausgeber mit Georg Kreis) Chemie und Pharma in Basel. 2 Bde. Basel 2016. ISBN 978-3-85616-816-2

Weblinks

 Biografische Angaben zu Mario König auf der Website des Chronos Verlags
 Homepage der Zeitschrift «traverse – Zeitschrift für Geschichte / Revue d'histoire» mit Beiträgen von Mario König

Einzelnachweise

Neuzeithistoriker
Sachbuchautor
Schweizer
Geboren 1947
Gestorben 2019
Mann

Mario König


.lr Liberya için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. (CcTLD)

Liberya
lr

.lr


An Aristida echinulata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bernardo Rosengurtt ngan Primavera Izaguirre de Artucio. An Aristida echinulata in nahilalakip ha genus nga Aristida, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aristida

Aristida echinulata


Fodrejsen 2001 er en dansk dokumentarfilm fra 2001 med instruktion og manuskript af Carl Schenstrøm Nørrested.

Handling
Portræt af den danske filmbranche ved årtusindeskiftet med Anders Refn, Peter Aalbæk Jensen, Mogens Rukov, Poul Nesgaard, Per Holst, Tivi og Kim Magnusson, Dan Nissen, Morten Piil, Bo Green Jensen, Mikael Olsen og Thomas Danielsson.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2001

Dokumentarfilm fra Danmark

Fodrejsen 2001


An Juncus striatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Peder Kofod Anker Schousboe ngan Ernst Meyer. An Juncus striatus in nahilalakip ha genus nga Juncus, ngan familia nga Juncaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Juncus

Juncus striatus


Synchronic (mesmo título no Brasil; ) é um filme de terror e ficção científica americano, de 2019, escrito por Justin Benson, que também o dirigiu e o produziu com Aaron Moorhead. Ele possui continuidade com outros filmes de Benson e Moorhead, seguindo Resolution e The Endless. É estrelado por Anthony Mackie e Jamie Dornan, como paramédicos que investigam uma série de mortes inexplicáveis e sua conexão com uma nova droga sintética.

Teve sua estreia mundial no Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2019. Foi lançado em 23 de outubro de 2020 pela Well GO USA Entertainment.

Sinopse

Steve, um mulherengo, e Dennis, um pai casado, trabalham juntos como paramédicos em Nova Orleans, Louisiana. Eles são chamados para uma série de atendimentos em que pessoas estão mortas em circunstâncias estranhas ou cujas histórias são incoerentes. Os casos estão ligados a uma nova droga sintética chamada Synchronic.

Em uma chamada de violência doméstica, eles encontram uma vítima esfaqueada e uma velha espada embutida na parede. Enquanto Steve cuida de um homem ferido, ele é acidentalmente perfurado por uma agulha suja. Ao ser testado para possíveis infecções, acaba descobrindo um câncer em sua glândula pineal subdesenvolvida e não calcificada. Ao atender uma outra chamada, a dupla encontra um corpo completamente queimado. Em uma terceira chamada, por suposta mordida de uma cobra venenosa, nenhum animal é encontrado na área.

Em uma ligação para uma festa de drogas, eles encontram um menino morto, e uma garota diz que havia ALI uma terceira garota, Brianna, filha adolescente de Dennis. Na manhã seguinte, Steve vai a uma tabacaria local e compra todo o Synchronic, que ele descobre que foi descontinuado. Ao sair, Steve recusa a oferta de um homem de pagar o triplo do valor e permanece firme mesmo quando o homem aumenta sua oferta para quase 20 vezes o que pagou. Na manhã seguinte, Steve pega o homem invadindo sua casa. Ele diz ser o químico que criou Synchronic a partir de uma flor vermelha que cresce no deserto da Califórnia, que altera a percepção do tempo pela glândula pineal. As crianças, que possuem uma glândula pineal não calcificada, passam pelo tempo. Os adultos parecem se mover apenas parcialmente no tempo, como fantasmas.

Durante a próxima chamada, uma vítima de uma luta de espadas morre. Steve, que é um fã da história da ciência, cita Albert Einstein sobre a insignificância do tempo diante da morte de seu amigo. Sob o estresse do desaparecimento de Brianna, o casamento de Dennis se deteriora. Quando ele descobre que alguém está roubando morfina, ele interpreta mal a saúde debilitada de Steve e o uso de analgésicos como prova de que ele é viciado em morfina. Os dois brigam enquanto tratam de um paciente que grita.

Em casa, Steve pega a droga Synchronic, viaja no tempo, de volta para quando a área estava coberta por um pântano e é atacado por um conquistador. Ao retornar, Steve registra suas observações, deduzindo que Synchronic permite viajar para trás no tempo por sete minutos na mesma localização geográfica. Ao viajar de volta à Idade do Gelo, ele percebe que sua localização no momento de tomar a pílula determina o ano de destino.

Durante sua próxima tentativa, Steve leva de volta seu cachorro, Hawking, para a década de 1920, onde é perseguido por membros da Ku Klux Klan. Movendo-se do local original, ele perde Hawking e não consegue trazê-lo de volta. Tomando outra pílula Synchronic no local onde Brianna desapareceu, ele descobre vários homens tribais, que o perseguem até uma árvore. Mais tarde, ele descobre com um dos amigos de Brianna que ela pode ter se afastado antes de tomar o Synchronic. Ele também percebe que tocar objetos pode ancorar alguém no período de tempo do objeto.

Steve e Dennis conversam em um bar. Dennis, que não dá valor à sua vida, acredita que irá se divorciar. Steve conta a Dennis sobre seu câncer e os dois se reconciliam. O motorista deles, Tom, é quem estava roubando a morfina. No cemitério da família de Steve, ele mostra a Dennis os vídeos de sua viagem no tempo, e eles deduzem que Brianna pode ter deixado uma mensagem para eles encontrarem no parque. Steve viaja no tempo de lá e se encontra em um campo de batalha durante a Guerra de 1812. Ele leva um tiro na perna enquanto procurava por Brianna. Ao encontrá-la em uma trincheira, ele lhe dá sua última pílula. Steve elogia sua ideia de marcar uma pedra, mas ela diz que não. Na pedra, eles são interceptados por um saqueador que, acreditando que Steve é um escravo fugitivo, ameaça matar os dois. Steve distrai o saqueador enquanto Brianna retorna em segurança ao tempo presente. O saqueador pisa em uma mina terrestre após ser surpreendido por uma explosão. Steve percebe enquanto está sentado na pedra que foi ele quem esculpiu a mensagem na pedra. De volta ao presente, enquanto Dennis abraça Brianna, Steve aparece como um fantasma e aperta a mão de Dennis.

Elenco

Produção
Em setembro de 2018, foi anunciado que Jamie Dornan e Anthony Mackie haviam se juntado ao elenco do filme, com direção de Justin Benson e Aaron Moorhead.

Synchronic compartilha continuidade com filmes anteriores de Benson e Moorhead. É mencionado que a droga titular foi sintetizada a partir de uma flor vermelha cultivada no deserto da Califórnia, fazendo referência à planta fumada por membros de uma comuna no filme The Endless.

Lançamento
O filme teve sua estreia mundial no Festival Internacional de Cinema de Toronto em 7 de setembro de 2019. Pouco depois, a Well Go USA Entertainment adquiriu os direitos de distribuição do filme, anunciando o lançamento em 2020. Foi lançado nos cinemas em 23 de outubro de 2020.

Synchronic foi lançado em formato digital e vídeo sob demanda nos Estados Unidos em 12 de janeiro de 2021. O filme foi lançado na Netflix nos Estados Unidos em 16 de abril de 2021.

Recepção
O site agregador de resenhas Rotten Tomatoes relata, em janeiro de 2023, um índice de aprovação de 79% com base em 155 resenhas e uma classificação média de 6.8/10. O consenso dos críticos do site diz: "Synchronic inicia uma jornada intrigante e idiossincrática que deve satisfazer os fãs dos trabalhos anteriores de Aaron Moorhead e Justin Benson." O Metacritic relata uma pontuação média ponderada de 64 em 100 com base em 23 críticos, indicando "avaliações geralmente favoráveis".

Ligações externas

Filmes em língua inglesa
Filmes sobre viagem no tempo
Filmes de drama da década de 2010
Filmes de drama dos Estados Unidos
Filmes dos Estados Unidos de 2019

Synchronic


Vasco Núñez de Balboa (1475 - Ocak 1519), İspanyol kâşif ve serüvencidir. Büyük Okyanus'u gören ilk Avrupalıdır.

Balboa, 26 yaşındayken Amerika'ya doğru yelken açtı. Hispaniola'ya (bugünkü Haiti) yerleşerek büyük bir çiftlik kurdu. Borca girip bu işte başarısız olunca, San Sabestian Kolonisi'ne doğru yolan çıkan bir gemiye gizlice binerek kaçtı. Birlikte gittiği denizcileri ikna ederek, bugünkü Panama'nın Darien kentinde bir koloni kurdu. 1511'de İspanya kralınca, Darien geçici valiliğine ve komutanlığına atandı. Bir keşif gezisinde yerlilerden güneyde, dağların ve altın ülkesi Peru'nun öte yanında büyük bir denizin bulunduğunu öğrendi. 1513'te 190 İspanyol ve 1.000 Yerliyle birlikte yola çıktı. Zorlu bir yolculuk sonunda Orta ve Güney Amerika'yı birleştiren dar kara parçasını, yani Panama Kıstağı'nı aştı ve bir dağın doruğundan Büyük Okyanus'u gördü.

Bu keşfin ardından Balboa İspanya kralı tarafından Büyük Okyanus amirliğine atandı. Ama Darien'e geri dönünce kralın kendisinin yerine Pedro Arias de Avila'yı Darien valiliğine atadığını gördü. Kısa sürede yeni valiyle arası açıldı. Balboa'nın başarılarını kıskanan de Avila, düzmece suçlamayla Balboa'yı tutuklattı ve Darien'de idam ettirdi.

Dış bağlantılar

 His life with various illustrations
  Biography of Núñez de Balboa
  Biography of Núñez de Balboa
  Discoverers from Jerez: Vasco Núñez de Balboa
  Vasco Núñez de Balboa

1475 doğumlular
1519 yılında ölenler
16. yüzyıl kâşifleri
İspanyol kâşifler
İspanyol fatihler
Pasifik kâşifleri
Orta Amerika kâşifleri
Amerika kıtasındaki İspanyol kolonileşmesi
Başı kesilerek idam edilmiş kişiler

Vasco Núñez de Balboa


VQ may refer to:

 Nissan VQ engine, an automobile engine
 Holden VQ Statesman/Caprice, an automobile
 Vector quantization, in signal processing
 Ventilation Quotient or Ventilation/perfusion scan, in medicine
 Veritable Quandary, a restaurant in Portland, Oregon, US
 United States Virgin Islands (FIPS 10-4 country code VQ)
 The Vice Quadrant, a 2015 album by Steam Powered Giraffe
 Novoair (IATA code VQ), an airline from Bangladesh

See also

 QV (disambiguation)
 V (disambiguation)
 Q (disambiguation)

VQ


Basedow Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Herzogtum Lauenburg iline bağlı bölge. 7,47 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2015 itibarıyla yaklaşık 651 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hans-Dieter Lucht tarafından yürütülmektedir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 www.basedow-sh.de

Herzogtum Lauenburg iline bağlı yerleşim birimleri

Basedow (Lauenburg)


Father of the Yea () er en amerikansk komediefilm fra 2018. Filmen er instrueret af Tyler Spindel og blev udgivet på Netflix den 11. maj 2018.

Medvirkende

Eksterne henvisninger
 Father of the Year hos Netflix
 Father of the Year hos Netflix

Amerikanske film fra 2018
Film fra Netflix
Komediefilm fra USA

Father of the Year


Edward Langworthy (1738–1802) was an American Founding Father and teacher who was a delegate to the Continental Congress from Georgia. He signed the Articles of Confederation.

Langworthy was born in Savannah, Georgia, in 1738. Nothing is known of his ancestors since he was a foundling. He was raised in the Bethesda Orphan House at Savannah and was educated in the school there. He later taught in that same school. Since he was born only five years after James Oglethorpe shipped the first colonists to Georgia, it is likely that his parents were included with those recruited from debtors' prisons or poorhouses.

Langworthy began working with Georgia's Committee of Safety and was their secretary when they became a revolutionary Council of Safety on December 11, 1775. The Georgia assembly sent him to the Continental Congress in 1777, and he arrived in time to sign the Articles of Confederation. He served in the Congress until 1779.

Edward moved to Baltimore, Maryland, in 1785. He married a young lady named Wright, and the couple had four children. He also bought a part interest in a newspaper The Maryland Journal & Baltimore Advertiser and became its editor. In 1787, he sold his interest and became an instructor at the Baltimore Academy.

In 1795, Langworthy was made the clerk of customs for Baltimore, a post he held until his death. He died of yellow fever on November 2, 1802, and was buried at the Old Episcopal Church. The church was torn down in 1891, and details of any re-interment are unknown.

External links

1738 births
1802 deaths
Deaths from yellow fever
Continental Congressmen from Georgia (U.S. state)
18th-century American politicians
Signers of the Articles of Confederation
Infectious disease deaths in Maryland
Founding Fathers of the United States

Edward Langworthy (Founding Father)


37452 Spirit, privremena oznake , tamni je Hildijski asteroid iz najudaljenije regije asteroidnog pojasa, promjera oko 9 kilometara.

Asteroid su otkrili 24. rujna 1960. nizozemski astronomi Ingrid i Cornelis van Houten iz Leidena, na fotografskim pločama koje je snimio Tom Gehrels iz Opservatorija Palomar, Kalifornija. Ime je dobio po NASA-inom roveru Spirit.

Orbita i klasifikacija
Spirit je član obitelji asteroida Hilda, koji ostaju u orbitalnoj rezonanci 3:2 s plinovitim Jupiterom, što znači da za svake 2 orbite Jupitera, Hildijski asteroid dovrši 3 orbite. Kako njihova orbita ne pređe put nijednog od planeta, zbog toga je neće izvući iz orbite Jupiterovo gravitacijsko polje i vjerojatno će ostati u stabilnoj orbiti tisućama godina.

Spirit kruži oko Sunca u najudaljenijem glavnom pojasu na udaljenosti od 3,1–4,8 AU jednom u 7 godina i 10 mjeseci (2.867 dana). Njegova orbita ima ekscentričnost 0,22 i nagib od 8° u odnosu na ekliptiku.

Promatrački luk tijela započinje službenim promatranjem otkrića, jer nisu predotkrivene i nisu utvrđene prethodne identifikacije.

Fizičke karakteristike
Prema istraživanju koje provodi Neowise, Spiritov je promjer 8,9 kilometara i njegova površina ima albedo od 0,056, što je tipična vrijednost za ugljične asteroide C-tipa. Ima apsolutnu magnitudu od 14,2.

Od 2017. godine, Spiritov rotacijski period i oblik, kao i njegov spektralni tip ostaju nepoznati.

Imenovanje
Otkrivači su ovaj naziv nazvali po NASA-inom uspješnom marsovskom roveru " Spirit " koji je istraživao stijene i minerale u krateru Gusev . Službeni navod o nazivima objavio je Centar za male planete 28. rujna 2004. 39382 Opportunity, također asteroid obitelji Hilda i otkriven istog dana, dobio je ime po Opportunityu, roveru s kojim je Spirit odrađivao misiju.

Izvori

Spirit

37452 Spirit


An Serapicamptis bevilacquae in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Albert Julius Otto Albertus Giulio Ottone Penzig, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Julian Mark Hugh Shaw. An Serapicamptis bevilacquae in nahilalakip ha genus nga Serapicamptis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Serapicamptis

Serapicamptis bevilacquae


El Servicio Extremeño de Promoción de la Autonomía y Atención a la Dependencia (SEPAD) es el organismo encargado de la aplicación de la Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de Promoción de la Autonomía Personal y Atención a las Personas en situación de Dependencia en la Comunidad Autónoma española de Extremadura. Fue creado mediante la Ley 1/2008, de 22 de mayo, de Creación de Entidades Públicas de la Junta de Extremadura]] y sus Estatutos se aprobaron mediante el Decreto 222/2008, de 24 de octubre]]. Está adscito a la Consejería de Salud y Política Social de la Junta de Extremadura.

Entre sus competencias figuran no sólo la gestión, inspección y evaluación de las prestaciones de personas en situación de dependencia, sino también la gestión del sistema de residencias públicas, centros de día y centros residenciales de la Junta de Extremadura relacionados con esta materia.

Está estructurado en los siguientes  órganos directivos:
 Dirección-Gerencia
 Gerencias de Área
 Dirección General de Promoción de la Autonomía y Atención a la Dependencia
 Unidad de Gestión de Recursos, Dispositivos y Servicios
 Unidad de Gestión de Programas Asistenciales
 Unidad de Gestión de Control de la Actividad Asistencial y Sistemas de Información

El Servicio Extremeño de Promoción de la Autonomía y Atención a la Dependencia abarca diferentes Áreas de Gestión, las cuales son divisiones geográficas con una Gerencia de Área responsable de la gestión de los centros y de los establecimientos pertenecientes al servicio en dicha zona geográfica y de las competencias sanitarias a desarrollar por ellos. Las diferentes áreas son las siguientes:
 Gerencia de Área de Badajoz
 Gerencia de Área de Cáceres

Véase también
Junta de Extremadura

Referencias

Enlaces externos
Junta de Extremadura
Portal del Sepad de la Junta de Extremadura

Junta de Extremadura
Política social
España en 2002
Instituciones de Extremadura
Mérida

Servicio Extremeño de Promoción de la Autonomía Personal y Atención a la Dependencia