Florin-Vasile Cîțu () este un politician și economist român, senator al circumscripției București. A fost cel de-al 69-lea prim-ministru al României, în perioada 23 decembrie 2020 – 25 noiembrie 2021, ministru al Finanțelor Publice în guvernele Ludovic Orban I și II , președinte al Partidului Național Liberal între 25 septembrie 2021 și 2 aprilie 2022 și președinte al Senatului între 23 noiembrie 2021 și 29 iunie 2022 .

Guvernarea sa a purtat responsabilitatea gestiunii celui de-al doilea an al pandemiei de COVID-19, fiind marcată de eșecul campaniei de vaccinare împotriva SARS-CoV-2, de creșterea prețurilor la alimente, de criza energetică, de tensiuni constante cu partenerii de coaliție din Uniunea Salvați România și de lupta lui Cîțu cu Ludovic Orban pentru președinția Partidului Național Liberal.

În 5 octombrie 2021, Guvernul Florin Cîțu a fost demis în urma unei moțiuni de cenzură cu un numǎr record de 281 de voturi. A fost urmat de Guvernul Nicolae Ciucă, Cîțu fiind votat în schimb președinte al Senatului României de către coaliția de guvernare. A demisionat din funcția de președinte al PNL la 2 aprilie 2022 și înlocuit de Nicolae Ciucă.

Biografie

Educație
Florin Cîțu este licențiat în științe economice, absolvind Grinnell College din Iowa, SUA în 1996. Pregătirea academică a acestuia a continuat cu un masterat în științe economice în cadrul Iowa State University, pe care l-a susținut în anul 2002.

Activitate profesională
Florin Cîțu a ocupat postul de economist în cadrul Băncii Naționale a Noii Zeelande, între ianuarie 2001 și octombrie 2003, și în cadrul Băncii Europene de Investiții între noiembrie 2003 și decembrie 2004.

În cadrul ING Bank România, a activat ca economist șef, între ianuarie 2006 și ianuarie 2007, și șef al departamentului piețe financiare, între ianuarie 2007 și martie 2011. Cîțu a pierdut postul din cadrul ING România după reorganizarea departamentului din care făcea parte. Mișu Negrițoiu, directorul ING România din acea perioadă, care l-a recrutat, iar ulterior înlăturat pe Cîțu, l-a caracterizat pe acesta drept "un mic satrap, foarte învechit" care "nu știe să lucreze în echipă". Cîțu a pierdut procesul intentat fostului angajator pentru concediere.

Între aprilie 2011 și octombrie 2016, Florin Cîțu a activat ca analist și consultant economic pe probleme de administrarea riscului de curs valutar și de dobândă și politică macroeconomică.

Activitate politică
Florin Cîțu a fost ales senator pe listele PNL în circumscripția electorală nr. 42, București, cu prilejul alegerilor parlamentare din 11 decembrie 2016 și reales în urma alegerilor parlamentare din 2020. Anterior ocupării fotoliului de ministru al Finanțelor în Guvernul Ludovic Orban (1), acesta a fost membru al diverselor comisii din Parlamentul României specializate în teme financiare și economice.

Ministru al Finanțelor Publice

Ca ministru al Finanțelor, Florin Cîțu a susținut o serie de politici economice moderat liberale, politica de taxare a statului rămânând stabilă pe parcursul mandatului său. Acesta nu s-a opus măsurilor de politică socială impuse de guvernele anterioare, promițând creșterea valorilor pensiilor de stat și alocațiilor de stat pentru copii.

Florin Cîțu și-a început mandatul de ministru al Finanțelor cu intenția de a lista la bursă CEC Bank și compania de energie Hidroelectrica, ambele deținute de statul Român prin Ministerul Finanțelor Publice, a doua fiind deținută parțial și de Fondul Proprietatea. Dificultățile cauzate de pandemia de COVID-19 și lipsa unei majorități parlamentare care să susțină o astfel de măsură au împiedicat-o. În iunie 2020, parlamentul, controlat de opoziția condusă de Partidul Social Democrat (PSD), a promulgat o lege care interzicea înstrăinarea participațiilor statului în orice societate în care are calitate de acționar, făcând imposibile listările la bursă a companiilor menționate.

Florin Cîțu a ocupat funcția de ministru al Finanțelor în contextul pandemiei de COVID-19 și recesiunii din 2020. A fost responsabil pentru programul economic menit să combată efectele recesiunii în România și să stimuleze creșterea economică. Programul a fost caracterizat de intervenționism economic, fiind acordate o serie de granturi societăților cu răspundere limitată, întreprinderilor mici și mijlocii și firmelor cu activitate agricolă. De asemenea, s-a căutat stimularea investițiilor prin acordarea de granturi pentru noi investiții și prin asigurarea creditelor pentru investiții. Măsurile cu impact social au inclus susținerea șomajului tehnic de către bugetul de stat, acordarea de granturi pentru formarea profesională a angajaților și încurajarea programului de muncă flexibil și a muncii de la distanță.

Rezultatele programului de stimulare economică au rămas incerte la finalul mandatului de ministru al Finanțelor al lui Florin Cîțu. În primele două semestre ale anului 2020, anterior măsurilor de susținere a activității economice, economia României a suferit a doua cea mai accentuată scădere din Uniunea Europeană. În urma măsurilor luate de Ministerul de Finanțe, România a suferit o creștere economică de 5,6%. Meritul programului de stimulare economică rămâne incert deoarece perioada de revenire economică a coincis cu perioada de relaxare a măsurilor de carantină generală.

Prima desemnare ca prim-ministru al României
În urma demiterii prin moțiune de cenzură a Guvernului Ludovic Orban (1), Cîțu a fost desemnat de președintele Klaus Iohannis drept candidat la funcția de prim-ministru al României pe data de 26 februarie 2020.. Acest fapt a creat un conflict cu liderului PNL, Ludovic Orban, care își dorea în continuare funcția de prim-ministru. În urma acestui conflict, și datorită lipsei de susținere din partea PNL, Cîțu își retrage mandatul de premier desemnat pe data de 12 martie 2020. Acesta este reinvestit ca ministru al Finanțelor Publice în data de 14 martie 2020 în Guvernul Ludovic Orban (2).

Prim-ministru al României

În urma alegerilor parlamentare din 2020, coaliția formată din PNL, alianța USR-PLUS și UDMR l-a propus pe Florin Cîțu pentru funcția de prim-ministru al României. În data de 22 decembrie 2020, președintele Klaus Iohannis l-a desemnat pe Florin Cîțu candidat pentru funcția de prim-ministru al României, Guvernul Florin Cîțu fiind învestit în 23 decembrie cu 260 de voturi pentru și 186 împotrivă. Componența guvernului alcătuit de Cîțu a fost criticată pentru lipsa femeilor pe poziții ministeriale, cât și pentru numirea lui Sorin Cîmpeanu pe postul de ministru al Educației, care, de pe același post în Guvernul Victor Ponta, a propus legislație favorabilă plagiatorilor din sistemul universitar românesc.

În timpul mandatului său, a ocupat funcția de ministru interimar al Sănătății (între 14 și 21 aprilie 2021), în urma demiterii ministrului Vlad Voiculescu. La 8 iulie, a preluat pentru a doua oară funcția de ministru al Finanțelor Publice, de data aceasta interimar până la învestirea lui Dan Vîlceanu în 18 august, după ce ministrul precedent, Alexandru Nazare, a fost demis.

Propunerea înființării unui program de investiții, denumit Anghel Saligny, a fost o sursă majoră de neînțelegere în coaliția de guvernare. Membri USR au etichetat programul ca fiind o "invitație la furt" și l-au acuzat pe Cîțu că împarte bani publici administrațiilor locale conduse de membri PNL pentru ca aceștia să-l voteze la congresul partidului. Proiectul a fost adoptat prin ordonanță de urgență la 3 septembrie 2021.

Președinte al PNL
La 25 septembrie 2021, Cîțu a devenit președinte al Partidului Național Liberal, în urma înfrângerii președintelui în funcție, Ludovic Orban, în cadrul congresului partidului desfășurat la Complexul expozițional Romexpo din București. Atât Cîțu cât și președintele Klaus Iohannis și alți membri ai conducerii PNL au fost aspru criticați pentru încălcarea regulilor sanitare impuse de propriul guvern. Organizarea congresului cu prezența fizică a peste 5.000 de delegați a adus PNL-ului condus de Cîțu o amendă de 10.000 de lei.

Demiterea guvernului Cîțu

În urma unor conflicte repetate și a demiterii miniștrilor Vlad Voiculescu și Stelian Ion, USR PLUS își retrage toți miniștri din guvernul Cîțu pe 6 septembrie 2021 și depune o moțiune de cenzură. Guvernul Cîțu a fost demis pe 5 octombrie 2021, cu 281 de voturi, moțiunea de cenzură împotriva guvernului fiind cea mai larg votată de după revoluție până în acel punct. Ultima hotărâre luată de Cîțu ca premier a fost distribuirea unei sume de peste un miliard de lei din fondul de rezervă al Guvernului către administrațiile locale conduse de primarii coaliției PNL și UDMR, în detrimentul celor conduse de opoziția PSD și USR.

Președinte al Senatului României

Pe data de 26 noiembrie 2021 Florin Cîțu a fost votat în funcția de Președinte al Senatului României. În această calitate, în contextul invaziei Rusiei în Ucraina a efectuat o vizită în aprilie 2022 la Hostomel, Irpin și Bucea, la invitația omologului său, președintele Radei Supreme, Ruslan Stefanciuk. Cîțu s-a mai întâlnit cu președintele Volodîmîr Zelenski, prim-ministrul Denîs Șmîhal și a ținut un discurs în cadrul Congresului Autorităților Locale și Regionale din Ucraina. A condamnat crimele de război comise de armata rusă, a subliniat că Rusia trebuie să plătească Ucrainei despăgubiri pentru prejudiciile masive provocate și și-a arătat susținerea pentru elaborarea unui plan pentru reconstrucție post-conflict a Ucrainei.
A demisionat din această funcție la data de 29 iunie 2022, fiind înlocuit pe o perioadă temporară de senatoarea PNL Alina Gorghiu, care va exercita funcția cu atribuții limitate.

Controverse
Florin Cîțu a fost arestat în data de 3 decembrie 2000, în Comitatul Story, Iowa, acuzat de conducere sub influența alcoolului, având o alcoolemie de 0.161 la mie, limita legală în statul Iowa fiind de 0.08. Găsit vinovat, Cîțu a fost condamnat la 2 zile de închisoare, achitarea unei amenzi de 1.000 de dolari și a tuturor costurilor legale.

Pe 21 iulie 2008, Cîțu a fost dat în judecată a doua oară în SUA, din cauza neplății unei datorii de 6.698,73 de dolari către Maryland National Bank. Nefiind prezent în America și neputând fi localizat de către firma de investigații angajată de bancă, procesul împotriva lui Cîțu este suspendat. În perioada acestor evenimente, Cîțu era director de Piețe Financiare la ING Bank România.

În august 2021, au fost prezentate în presă mai multe inadvertențe din CV-ul oficial al lui Cîțu. Deși acesta susținea că a urmat un curs de master între anii 1997 și 1999, ulterior urmând studii doctorale până în anul 2002, Grinnell College a confirmat public că Florin Cîțu a terminat programul de master doar în anul 2002.

Note

Vezi și
 Legislatura 2016-2020 (Senat)
 Legislatura 2020-2024 (Senat)
 Lista miniștrilor români de finanțe
 Guvernul Florin Cîțu

Legături externe

Nașteri în 1972
Guvernul Orban
Membri ai Partidului Național Liberal
Președinți ai Partidului Național Liberal (România)
Miniștri de finanțe ai României
Politicieni români în viață
Prim-miniștrii României
Senatori români 2016-2020
Senatori români 2020-2024

Florin Cîțu


Olaylar
 1906 - San Fransisco kenti; 7,9 büyüklüğündeki 50 saniye süren deprem ve onu izleyen yangınlarla yerle bir oldu. 28 bin bina yıkıldı, yaklaşık 3000 kişi öldü ve 100 bin kişi evsiz kaldı.
 1916 - I. Dünya Savaşı: Rus İmparatorluğu, Trabzon Harekâtı'nı başlatarak Trabzon'u işgal etti.
 1920 - İstanbul Hükûmeti, Millî Mücadele'yi yürüten Kuvâ-yi Milliye'ye karşı, Kuva-yi İnzibatiye'yi kurdu. Bu kuvvetler, Adapazarı dolaylarında çıkarılan isyanı destekledi; ancak Ankara Hükûmeti'nin düzenli birliklerine yenildi.
 1923 - Yankee Stadyumu açıldı.
 1936 - İzmit Kağıt Fabrikası'nda, ilk kâğıt imal edildi.
 1939 - Harp Mükellefiyeti Kanunu çıktı.
 1939 - Franz von Papen Almanya'nın Ankara Büyükelçiliğine atandı.
 1942 - II. Dünya Savaşı: ABD B-25'leri ile Doolittle Baskını'nı başlatarak Japonya'yı bombaladı.
 1946 - Milletler Cemiyeti dağıldı.
 1951 - Paris Antlaşması'nın imzalanmasıyla, günümüz Avrupa Birliği'nin temellerini oluşturacak ilk adım olan, Avrupa Kömür ve Çelik Topluluğu kurulmuştur.
 1954 - Mısır'da Cemal Abdünnasır, Muhammed Necib yerine başbakan olarak göreve başladı.
 1955 - Bandung Konferansı: Endonezya'nın Bandung kentinde, 29 bağlantısız Afrika ve Asya ülkesinin bir araya geldiği konferans başladı.
 1960 - CHP'yi ve basını soruşturmak üzere TBMM'de Tahkikat Komisyonu kuruldu. İnönü, "bu demokratik rejim istikametinden ayrılıp onu baskı rejimi haline götürmek tehlikeli bir şeydir. Bu yolda devam ederseniz ben de sizi kurtaramam" dedi.
 1974 - İtalya'da Kızıl Tugaylar örgütü, Savcı Mario Sossi'yi kaçırdı.
 1977 - Veli Ballı, Boston Maratonu'nda ikinci oldu.
 1983 - Beyrut'taki ABD Elçiliği'ne düzenlenen intihar saldırısında bombacının da aralarında bulunduğu 63 kişi öldü.
 1986 - Kırıkkale'nin Yahşihan beldesindeki askeri mühimmat depolarında yangın çıktı. Kasaba boşaltıldı.
 1989 - Türkiye'de ilk tüp bebek, İzmir'de Ege Üniversitesi Tüp Bebek Merkezi'nde dünyaya geldi.
 1989 - Çin'de binlerce öğrenci, daha geniş demokrasi talebiyle sokaklara döküldü.
 1992 - General Abdül Reşid Dostum, başkent Kabil'i ele geçirmek üzere, Devlet Başkanı Muhammed Necibullah'a karşı bir isyan başlattı.
 1993 - Pakistan Devlet Başkanı Gulam İshak Han, Meclisi lağvetti.
 1996 - İsrail birlikleri, Lübnan'daki bir BM yerleşim birimini bombaladı: 106 sivil öldü.
 1999 - Türkiye'de erken genel seçimler yapıldı: DSP birinci parti oldu.
 2002 - Eski Afganistan Kralı Zahir Şah, 29 yıllık sürgünün ardından ülkesine döndü.
 2007 - Zirve Yayınevi katliamı: Malatya'daki Zirve Kitabevi'ne yapılan baskında; biri Alman, ikisi Türk olmak üzere, üç Hristiyan boğazları kesilerek öldürüldü.
 2009 - Kuşadası Profesyonel Aşçılar Derneği tarafından Turizm Haftası etkinlikleri kapsamında düzenlenen 5. Açık Büfe Yemek Festivali'nde hazırlanan 1028 çeşit yemeğin yer aldığı açık büfe, Guinness Rekorlar Kitabı'na girdi.

Doğumlar
 359 - Gratianus, Batı Roma İmparatoru (ö. 383)
 1480 - Lucrezia Borgia, Papa VI. Alexander'ın kızı (ö. 1519)
 1589 - John, Östergötland dükü (ö. 1618)
 1590 - I. Ahmed, Osmanlı İmparatorluğu'nun 14. Padişahı (ö. 1617)
 1771 - Karl Philipp, Avusturyalı prens ve mareşal (ö. 1820)
 1772 - David Ricardo, Britanyalı ekonomist ve politikacı (ö. 1823)
 1805 - Giuseppe De Notaris, İtalyan botanikçi (ö. 1877)
 1863 - Leopold Berchtold, Avusturya-Macaristanlı Siyasetçi, diplomat ve devlet adamı (ö. 1942)
 1874 - Ivana Brlić-Mažuranić, Hırvat yazardır (ö. 1938)
 1902 - Giuseppe Pella, İtalyan Hristiyan Demokrat politikacı ve 1953'ten 1954'e kadar İtalya başbakanı (ö. 1981)
 1905 - George H. Hitchings, Amerikalı hekim ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (ö. 1998)
 1905 - Yavuz Abadan, Türk hukukçu, siyasetçi ve yazar (ö. 1967)
 1907 - Miklós Rózsa, Macar asıllı Amerikalı film müziği bestecisi ve En İyi Özgün Müzik Akademi Ödülü sahibi (ö. 1995)
 1918 - André Bazin, Fransız film eleştirmeni ve film kuramcısıdır (ö. 1958)
 1921 - Jean Richard, Fransız oyuncu (ö. 2001)
 1922 - Barbara Hale, Amerikalı oyuncu (ö. 2017)
 1927 - Samuel P. Huntington, Amerikalı siyaset bilimci (ö. 2008)
 1927 - Tadeusz Mazowiecki, Polonyalı gazeteci, siyasetçi ve devlet adamı (d. 2013)
 1930 - Clive Revill, Yeni Zelandalı karakter oyuncusu
 1935 - Costas Ferris, Yunan film yönetmeni
 1940 - Joseph L. Goldstein, Amerikalı biyokimyacı, genetikçi ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi
 1941 - Michael D. Higgins, İrlandalı siyasetçi, şair, sosyolog, yazar ve yayıncı
 1942 - Robert Christgau, Amerikalı deneme yazarı ve müzik eleştirmeni
 1942 - Jochen Rindt, Avusturya adına yarışan Alman eski Formula 1 pilotu (ö. 1970)
 1942 - Tınaz Titiz, Türk siyasetçi ve eski Kültür ve Turizm Bakanı
 1943 - Zeki Alasya, Türk tiyatro ve sinema sanatçısı (ö. 2015)
 1946 - Hayley Mills, İngiliz oyuncu ve şarkıcı
 1947 - Jerzy Stuhr, Polonyalı aktör ve yönetmen
 1947 - James Woods, Amerikalı tiyatro ve sinema oyuncusu
 1951 - Barış Pirhasan, Türk yönetmen, senarist ve şair
 1955 - Oğuz Sarvan, Türk diş hekimi ve futbol hakemi
 1956 - Eric Roberts, Amerikalı oyuncu
 1963 - Conan O'Brien, Amerikalı komedyen
 1963 - Eric McCormack, Kanada doğumlu Amerikalı oyuncu, televizyon yapımcısı ve yazarı
 1964 - Niall Ferguson, İskoç tarihçi
 1964 - Zazie (Isabelle Marie Anne de Truchis de Varennes), Fransız şarkıcı, söz yazarı ve eski manken
 1967 - Mesut Yar, Türk gazeteci ve televizyoncu
 1968 - Murat Kekilli, Türk şarkıcı
 1969 - Serdar Deniz, Türk oyuncu
 1970 - Saad Hariri, Lübnanlı siyasetçi ve iş insanı
 1971 - David Tennant, İskoç aktör
 1972 - Eli Roth, Amerikalı oyuncu ve yönetmen
 1973 - Haile Gebrselassie, Etiyopyalı rekortmen atlet
 1975 - Kerim Tekin, Türk pop müziği sanatçısı ve oyuncu (ö. 1998)
 1976 - Melissa Joan Hart, Amerikalı Oyuncu
 1977 - Kenan Görgün, Türk kökenli Belçikalı yazar
 1981 - Derrick Obasohan, Amerikalı basketbolcu
 1982 - David Toledo, Meksikalı eski futbolcu
 1982 - Sedat İrfan, Türk futbolcu
 1984
 B-boy Lilou, Fransız dansçı
 America Ferrera, Amerikalı oyuncu
 1985 - Rachel Renee Smith, Amerikalı model güzellik kraliçesi ve oyuncu
 1986 - Conrad Logan, İrlandalı futbolcu
 1987 - Rosie Alice Huntington-Whiteley, İngiliz model
 1988 - Kayleigh McEnany, Amerikalı siyaset yorumcusu gazeteci ve yazar
 1989 - Alia Martine Shawkat, Amerikalı oyuncu ve film yapımcısı
 1990 - Brittany Leanna Robertson, Amerikalı oyuncu
 1992 - Chloe Bennet, Amerikalı oyuncu ve şarkıcı
 1993 - Kazuki Mine, Japon futbolcu
 1994 - Moises Arias, Kolombiya asıllı Amerikalı oyuncu
 1995 - Lee Seung-yun, Güney Koreli okçu
 1996 - Aleksey Jigalkoviç, 2007 Eurovision Çocuk Şarkı Yarışması'nı kazanan Beyaz Rus şarkıcı
 1997 - Donny van de Beek, Hollandalı futbolcu
 1998 - Yudai Konishi, Japon futbolcu

Ölümler
 727 - Agallianos Kontoskeles, Bizans ordusu komutanı ve isyan lideri
 963 - Stefanos, Bizans imparatoru I. Romanos (920–944 arası hükümdar) ile Theodora'nın ikinci oğlu ve 924 ile 945 yılları arası ortak imparator
 1558 - Hürrem Sultan (Avrupa'da bilinen adıyla La Rossa veya Roxelana), I. Süleyman'ın nikâhlı eşi (d. 1502-06)
 1674 - John Graunt, İngiliz istatistikçi (d. 1620)
 1690 - Charles Léopold Nicolas Sixte, Lorraine'in beşinci dükü (d. 1643)
 1802 - Erasmus Darwin, İngiliz hekim, doğa filozofu, fizyolog, mucit ve şair (d. 1731)
 1845 - Nicolas-Théodore de Saussure, İsviçreli kimyager (d. 1767)
 1853 - William R. King, Amerikalı siyasetçi ve diplomat (d. 1786)
 1869 - Giuseppe Giacinto Moris, İtalyan botanikçi (d. 1796)
 1871 - Ömer Lütfi Paşa, Osmanlı Devleti Serdar-ı ekremi (d. 1806)
 1873 - Justus von Liebig, Alman kimyacı (d. 1803)
 1898 - Gustave Moreau, Fransız sembolist ressam (d. 1826)
 1936 - Ottorino Respighi, İtalyan besteci (d. 1879)
 1941 - Aleksandros Koryzis, Yunanistan Başbakanı (d. 1885)
 1943 - Hafız Burhan, Türk ses sanatçısı (d. 1897)
 1943 - Isoroku Yamamoto, Japon İmparatorluk Deniz Kuvvetleri Birleşik Filosu'nun Başkomutanı (d. 1884)
 1945 - Ernie Pyle, Pulitzer Ödüllü Amerikalı gazeteci ve savaş muhabiriydi (d. 1900)
 1945 - Wilhelm, Arnavutluk prensi (d. 1876)
 1949 - Leonard Bloomfield, Amerikalı dil bilimci (d. 1887)
 1949 - Otto Nerz, Alman futbolcu ve Almanya millî futbol takımının ilk teknik direktörü (d. 1892)
 1955 - Albert Einstein, Alman fizikçi ve Nobel Fizik Ödülü sahibi (d. 1879)
 1958 - Maurice Gustave Gamelin, Fransız general (d. 1872)
 1958 - Noah Young, Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1887)
 1964 - Ben Hecht, Amerikalı romancı, senarist ve yönetmen (d. 1894)
 1967 - Friedrich Heiler, Alman teolog ve dinler tarihçisi (d. 1892)
 1970 - Michał Kalecki, Polonyalı iktisatçı (d. 1899)
 1974 - Marcel Pagnol, Fransız yazar, oyun yazarı ve yönetmen (d. 1895)
 1976 - Carl Peter Henrik Dam, Danimarkalı bilim insanı (d. 1895)
 1979 - Esengül, Türk şarkıcı (d. 1954)
 1980 - Suut Kemal Yetkin, Türk deneme yazarı ve sanat tarihçisi (d. 1903)
 1984 - Leopold Lindtberg, Avusturya asıllı İsviçreli film ve tiyatro yönetmeni (d. 1902)
 1986 - Marcel Dassault, Fransız uçak üreticisi (d.1892)
 1986 - Heinrich Lehmann-Willenbrock, Alman deniz subayı (d. 1911)
 1988 - Oktay Rifat Horozcu, Türk şair (d. 1914)
 1988 - Antonín Puč, Çek eski millî futbolcu (d. 1907)
 1989 - Adil Atan, Türk güreşçi (d. 1929)
 1989 - Candan Tarhan, Türk futbolcu ve teknik adam (d. 1942)
 1990 - Frédéric Rossif, "sinema-gerçek"ten etkilenmiş olan belgeselci (d. 1922)
 1993 - Elisabeth Jean Frink, İngiliz heykeltıraş ve tasbaskı yapımcı (d. 1930)
 2002 - Thor Heyerdahl, Norveçli kâşif ve antropolog (d. 1914)
 2003 - Edgar Frank "Ted" Codd, İngiliz bilgisayar bilimcisi (d. 1923)
 2003 - Teoman Köprülüler, Türk siyasetçi ve eski Ticaret Bakanı (d. 1934)
 2004 - Gürdal Duyar, Türk heykeltıraş (d. 1935)
 2004 - Kamisese Mara, Fijili siyasetçi (d. 1920)
 2007 - Ali Dinçer, Türk siyasetçi (d. 1945)
 2008 - Joy Page, Amerikalı aktris (d. 1924)
 2012 - Richard Wagstaff "Dick" Clark Jr., Amerikalı radyo ve televizyon yapımcısı (d. 1929)
 2013 - Serkan Acar, Türk futbolcu (d. 1948)
 2013 - Pierre Drai, Fransız hakim (d. 1926)
 2013 - Storm Thorgerson, Britanyalı grafik tasarımcı (d. 1944)
 2015 - Kayıhan Keskinok, Türk ressam (d. 1923)
 2016 - Adnan Mersinli, Türk oyuncu (d. 1940)
 2017 - Yvonne Monlaur, Fransız oyuncu (d. 1939)
 2017 - Othman Wok, Singapurlu siyasetçi (d. 1924)
 2018 - Bruno Sammartino, İtalyan asıllı Amerikalı emekli profesyonel güreşçi (d. 1935)
 2018 - Ercan Vuralhan, Türk bürokrat ve siyasetçi (d. 1943)
 2018 - Dale Winton, İngiliz DJ, televizyon oyuncusu ve sunucusu (d. 1955)
 2019 - Lyra Catherine McKee, Kuzey İrlandalı kadın gazeteci (d. 1990)
 2020 - Erik Belfrage, İsveçli diplomat, bankacı ve siyasetçi (d. 1946)
 2020 - Gulshan Ewing, Hint gazeteci ve sosyetik (d. 1928)
 2020 - Eva Konrad Hawkins, Macaristan doğumlu Amerikalı deniz bilimcisi, biyolog, botanikçi ve akademisyen (d. 1930)
 2020 - Bob Lazier, Amerikalı otomobil yarışçısı (d. 1938)
 2020 - Urano Navarrini ya da Urano Benigni, İtalyan profesyonel futbolcu ve menajer (d. 1945)
 2020 - Jacques Rosny, Fransız oyuncu (d. 1939)
 2020 - Lobsang Thubten Trinley Yarphel, Tibet'in 5. Gangchen Tulku Rinpoche'siydi. Tibet Budizmi Gelug okulunun Tibet-İtalyan lamasıydı (d. 1941)
 2021 - Naïma Ababsa, Cezayirli şarkıcı (d. 1963)
 2021 - Erol Demiröz, Türk aktör ve yönetmen (d. 1940)
 2021 - Necdet Üruğ, Türk asker (d. 1921)
 2022 - Lidiya Alfeyeva, Sovyet-Ukraynalı atlet (d. 1946)
 2022 - Harrison Birtwistle, Britanyalı opera ve klasik batı müziği bestecisi (d. 1934)
 2022 - Valerio Evangelisti, İtalyan yazar (d. 1952)
 2022 - Vyaçeslav Trubnikov, Sovyet-Rus gazeteci, siyaset bilimci, istihbarat subayı ve diplomat (d. 1944)

Tatiller ve özel günler
 Dünya Anıtlar ve Sitler Günü
 Dünya Amatör Radyo ve Amatör Telsizciler Günü
 Van'ın Başkale ilçesinden Rus ve Ermeni birliklerinin geri çekilişi (1918)

0418
18

18 Nisan


Joey DeMaio (født 6. marts 1954) er en amerikansk bassist, mest kendt som medlem af heavy metal bandet Manowar.

Bassister fra USA

Joey DeMaio


Filip Stoilović (en ) est un joueur serbe de volley-ball né le . Il joue réceptionneur-attaquant.

Palmarès

Clubs
Coupe de Serbie:
  2009, 2011, 2013, 2014
Championnat de Serbie:
  2012, 2013, 2014, 2015
  2010
  2011
Supercoupe de Serbie:
  2011, 2012, 2013, 2014
Coupe de France:
  2017
Championnat de Tchéquie:
  2021

Équipe nationale
Championnat du monde des moins de 23 ans:
  2013

Distinctions individuelles
 2013: Meilleur réceptionneur-attaquant Championnat du monde des moins de 23 ans

Liens externes
  Profil PlusLiga
  Profil Volleybox
  Profil FIVB
  Profil CEV
  Profil greekvolley.eu
  Profil czechvolley.tv

Notes et références

Joueur serbe de volley-ball
Naissance en octobre 1992

Filip Stoilović


An Carex paleacea in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Christian Daniel von Schreber ngan Göran Wahlenberg. An Carex paleacea in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex paleacea


La ligne 86 est une ancienne ligne du tramway de Bruxelles qui a fonctionné jusqu'au .

Histoire
.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Tramway de Bruxelles

Liens externes

Ancienne ligne du tramway de Bruxelles

Ligne 86 du tramway de Bruxelles


Romario Kortzorg ()  un fotbalist neerlandez de origini surinameze, care evoluează pe postul de aripă stânga la clubul din , .

Palmares

ASA Târgu Mureș
Supercupa României: 2015

Note

Legături externe

Fotbaliști neerlandezi
Sportivi neerlandezi în viață
Fotbaliști ai FC Dinamo București
Fotbaliști ai ASA Târgu Mureș

Romario Kortzorg


Fantômette dans le piège est le  roman de la série humoristique Fantômette créée par Georges Chaulet.

Le roman, publié en février 1972 dans la Bibliothèque rose des éditions Hachette, comporte 154 pages.

Il évoque la tentative du Furet de se venger de Fantômette en raison des multiples avanies subies les années précédentes.

Notoriété
De 1961 à 2000, les ventes cumulées des titres de Fantômette s'élèvent à 17 millions d'exemplaires, traductions comprises.

Le roman Fantômette dans le piège a donc pu être vendu à environ  exemplaires.

Comme les autres romans, il a été traduit en italien, espagnol, portugais, en flamand, en danois, en finnois, en turc, en chinois et en japonais.

Personnages principaux
 Personnages « gentils » récurrents
 Françoise Dupont / Fantômette : héroïne du roman.
 Ficelle : amie de Françoise et de Boulotte.
 Boulotte : amie de Françoise et de Ficelle.
 Œil de Lynx : journaliste, ami de Fantômette.

 Personnages « méchants » récurrents
 Le Furet : bandit.
 Prince d'Alpaga : complice du Furet.
 Bulldozer : complice du Furet.

 Autres personnages importants
 Johnny Baratino : complice du Furet.
 Mykonos : complice du Furet.

Résumé
Remarque : le résumé est basé sur l'édition cartonnée non abrégée parue en 1972 en langue française.

 Mise en place de l'intrigue
Chapitre 1.

Le Furet réunit le prince d'Alpaga et Bulldozer, ses complices habituels, ainsi que Johnny Baratino et Mykonos, qui ont été contrés dans le passé par Fantômette. Il leur expose un plan pour se venger de la jeune aventurière.

 Trois affaires qui déstabilisent Fantômette
Chapitres 2 à 8.

Françoise / Fantômette est amenée à enquêter sur un projet du Furet visant à voler le soir même un prototype de voiture (« la Tornade ») entreposé au garage Patouillard. Elle se rend au garage, rencontre M. Patouillard et lui propose de surveiller les lieux, depuis la rue. Le gérant accepte. Mais la voiture est finalement volée en dépit de la surveillance de Fantômette. Celle-ci commence à douter d'elle-même, d'autant plus que M. Patouillard l'accuse même d'être complice du vol.

Puis la jeune aventurière est engagée par un riche châtelain, M. Sam Gratt, en qualité de garde du corps. La jeune aventurière accepte. Le week-end au sein du chateau de Sam Gratt se déroule correctement. L'homme quitte le château le dimanche et embarque à bord d'un avion privé dans un aérodrome situé à proximité. L'avion prend son envol mais s'écrase au sol : Fantômette voit les effets de l'explosion. Elle se juge sévèrement : elle a manqué à son devoir de protection.

Fantômette est ensuite contactée par le colonel Tortillon, membre des services secrets (DDT - « Département de la Défense du Territoire ») qui lui demande, comme un devoir civique, de transporter une carte magnétique importante jusqu'à Romorantin-Lanthenay. Cette carte garantie la sécurité d'un sous-marin de nouvelle génération, le Pusillanime. L'aventurière accepte. Arrivée à Romorantin, la carte magnétique lui est dérobée. De retour à Paris, elle apprend par le colonel Tortillon que le sous-marin a coulé, entraînant la mort de 300 marins.

Fantômette est déprimée : ces trois missions se sont révélées être des échecs complets.

 Riposte de Fantômette et dénouement
Chapitres 9 à 11 ; « Épilogue ».

Grâce à son ami Œil de Lynx, Fantômette comprend qu'elle a été manipulée depuis le début.

Ainsi, dans la première aventure, c'est M. Patouillard lui-même qui avait volé sa propre voiture. Concernant Sam Gratt, ce dernier n'a jamais existé : c'était le bandit Mykonos qui avait loué le château et avait organisé un faux crash d'avion. Enfin, Johnny Baratino s'était fait passer pour un colonel des services secrets et lui avait subtilisé la prétendue carte magnétique relative à un sous-marin qui en réalité n'avait jamais existé.

Par l'intermédiaire d'Œil de Lynx, Fantômette fait passer un faux entrefilet dans le journal local, qui déclare que Fantômette renonce désormais à s'occuper des délinquants. Sous cet entrefilet figure aussi l'information selon laquelle une forte somme d'argent issue de l'usine de mirlitons sera transportée depuis Framboisy à Paris. Lisant les deux informations, le Furet et ses complices sont heureux de voir que leur plan visant à démoraliser l'aventurière a été un succès complet, et envisagent de voler la somme d'argent transportée dans le train. Ils élaborent un plan d'action à ce sujet.

Le lendemain, les bandits passent à l'action. Les deux informations publiées dans le journal étaient fausses : le train ne contient aucune somme d'argent. Les bandits se disputent entre eux et se font arrêter par les forces de l'ordre.

Dans l'épilogue du roman, Ficelle annonce à Françoise et à Boulotte qu'elle a décidé, à la suite de la retraite de Fantômette, de prendre sa succession et de créer « l'Agence Ficelle », une agence de détectives privés qui sera la plus efficace du monde.

Autour du roman
 L'architecte Mykonos avait déjà été croisé dans  Fantômette et le Trésor du pharaon (1970).
 Johnny Baratino avait déjà été croisé dans le roman Fantômette et la Lampe merveilleuse (1969) et sera de nouveau croisé dans Fantômette et le Magicien (2009).
 Dans Fantômette amoureuse (2011), Ficelle proposera de nouveau à Françoise et Boulotte de créer « l'Agence Ficelle », une agence de détectives privés.

Notes et références

Bibliographie
 Pierre Bannier, Les microsociétés de la littérature pour la jeunesse - L'exemple de Fantômette, éd. L'Harmattan, collection « Logiques sociales », 2000 .
 Sylvie Bérard, « Les Exploits linguistiques de Fantômette : Le jeu de mots comme marqueur sériel », dans Paul Bleton (dir.), Amours, Aventures et Mystères, ou Les romans que l'on ne peut pas lâcher, éd. Nota Bene, Québec, 1998

 André-François Ruaud et Xavier Mauméjean, Le Dico des héros, Éditions Les Moutons électriques / Bibliothèque rouge, .

Articles connexes
 1972 en littérature
 Liste des romans de Fantômette

Liens externes

 Sur Bibliopoche

piège
Roman français paru en 1972
1972 en littérature policière
Vengeance dans la littérature
Roman se déroulant en France
Roman se déroulant dans les années 1970

Fantômette dans le piège


Die Orangenraute (Murraya paniculata), zuweilen auch als Orangenjasmin bezeichnet, ist eine Pflanzenart in der Familie der Rautengewächse (Rutaceae). Sie stammt aus dem südostasiatischen Raum und wird in den Tropen als Zierpflanze verwendet.

Beschreibung

Die Orangenraute ist ein immergrüner Strauch oder kleiner Baum, der Wuchshöhen von bis zu 12 Meter erreichen kann, meist aber deutlich kleiner bleibt (typischerweise 2 bis 3 Meter). Ältere Exemplare bilden häufig mehrere Stämme aus. Der Stammdurchmesser erreicht über 13 Zentimeter. Die gräuliche Borke ist rissig.

Die wechselständigen und kurz gestielten Laubblätter sind wechselnd gefiedert. Die meist drei bis sieben (neun) kurz gestielten, spitzen bis rundspitzigen, glänzenden und dunkelgrünen, steifledrigen, kahlen Blättchen sind bei einer Länge von bis 5 cm verkehrt-eiförmig, spatelförmig bis elliptisch mit ganzem oder gekerbtem Rand. Beim Zerreiben entwickeln die Blätter einen zitrusartigen Geruch.

Die end- oder seitenständigen und wenigblütigen Blütenstände erscheinen ganzjährig, meist jedoch zwischen April und Oktober. Die angenehm duftenden Blüten sind fünfzählig mit doppelter Blütenhülle. Die fünf kleinen Kelchblätter sind bei einer Länge von bis 2 mm eiförmig. Die fünf weißen, dachigen und ausgebogenen Kronblätter sind bei einer Länge von 12 bis 18 mm verkehrt-eiförmig. Es sind zehn kurze Staubblätter vorhanden. Der zweikammerige Fruchtknoten ist oberständig auf einem becherförmigen Diskus. Der kurze Griffel ist dicklich mit großer kopfiger, zweilappiger Narbe.

Die kleinen, dunkelorange bis zinnoberrot gefärbten, glatten Früchte, Beeren mit beständigem Kelch sind schmal ellipsoid bis eiförmig und erreichen bis 1,4 cm Länge. In die bitter schmeckende Pulpa sind ein bis zwei Samen eingebettet. Damit ähneln die Früchte denjenigen des Kaffeestrauchs. Murraya paniculata wird daher in Puerto Rico auch als "Café de la India" bezeichnet.

Die Chromosomenzahl beträgt 2n = 18.

Verbreitung
Das Verbreitungsgebiet der Orangenraute reicht von Pakistan über Indien und Südchina bis nach Taiwan, die Philippinen, die Ryūkyū-Inseln und die Marianen, nach Süden über Malaysia und Indonesien bis nach Neuguinea und Teile Australiens. In weiteren tropischen Gebieten ist sie inzwischen eingebürgert.

Die Orangenraute gedeiht insbesondere in Dickichten und Bergwäldern (in China steigt sie bis auf Höhenlagen von 1300 Meter). Sie bevorzugt sonnige bis leicht beschattete Lagen und toleriert eine große Bandbreite von sauren bis zu alkalischen Böden.

Verwendung
Wegen ihres attraktiven Erscheinungsbildes dient die Orangenraute in vielen tropischen Regionen als Zierpflanze. Auch als Bonsai ist sie beliebt. Die Früchte gelten als essbar.

Pflanzenteile (insbesondere Blätter und Rinde) der Orangenraute finden in ihren Heimatländern diverse Anwendungen in der Volksmedizin, etwa als Emetikum oder gegen Fieber und Entzündungen. Im Tierversuch konnten analgetische Wirkungen von Rindenextrakten nachgewiesen werden.

In Myanmar wird aus feingeriebener Rinde der Orangenraute oder Hölzern verwandter Arten Thanaka, eine als natürliches Kosmetikum verwendete Paste, hergestellt.

Das Holz, Satinholz, ist begehrt, allerdings eher selten, weil größere Pflanzenexemplare fehlen.

Systematik
Synonyme für Murraya paniculata  sind Chalcas paniculata  (Basionym) und Chalcas exotica  Ferner wurde eine Unterart Murraya paniculata var. ovatifoliolata  beschrieben, die aber auch von manchen Autoren als eigenständige Art Murraya ovatifoliolata  angesehen wird.

Einzelnachweise

Weblinks

 Murraya paniculata bei Useful Tropical Plants.
 Murraya paniculata in der Flora of China.
 Murraya paniculata in der Flora of Pakistan.
 John K. Francis: Murraya exotica (PDF; 180 kB).
 Murraya paniculata bei Pacific Island Ecosystems at Risk (PIER).

Rautengewächse
Ziergehölz
Holzart

Orangenraute


Otis Blackwell (February 16, 1931 – May 6, 2002) was an American songwriter whose work influenced rock and roll. His compositions include "Fever" (recorded by Little Willie John), "Great Balls of Fire" and "Breathless" (recorded by Jerry Lee Lewis), "Don't Be Cruel", "All Shook Up" and "Return to Sender" (with Winfield Scott; recorded by Elvis Presley), and "Handy Man" (recorded by Jimmy Jones).

Biography
Blackwell was born in Brooklyn, New York. He learned to play the piano as a child and grew up listening to both R&B and country music.

His first success was winning a local talent contest ("Amateur Night") at the Apollo Theater in Harlem in 1952. This led to a recording contract with RCA and then with Jay-Dee. His first release was his own composition "Daddy Rolling Stone", which became a favorite in Jamaica, where it was recorded by Derek Martin. The song later became part of the Who's mod repertoire. Enjoying some early recording and performing success, he found his first love was songwriting and by 1955 had settled into the groove that he would ride for decades. His first successes as a songwriter came in 1956, when Little Willie John's R&B hit with the sultry "Fever" was an even bigger pop success for Peggy Lee, and "Don't Be Cruel" began a highly profitable association with Elvis Presley.

Blackwell was one of the leading African-American figures of early rock and roll, although he was not well known by the public. His own records never cracked the Top 40, yet he wrote million-selling songs for Elvis Presley, Jerry Lee Lewis, Dee Clark and others. He also recruited other songwriters to write for Presley, such as Winfield Scott.

In the liner notes of Elvis' Golden Records (1958), Anne Fulchino, of RCA, wrote,

While sipping coffee, Steve Sholes pulled out a demonstration record of 'Don't Be Cruel' and told Elvis it was a new song written by Otis Blackwell, whom Elvis had long admired as a rhythm and blues artist. It took just a few bars to convince Presley that it was a perfect song for him, and he decided to cut it right away. Presley learned the song within minutes—he had an inherent musical sense—and in short order a great master was put on tape.

It is not often that the title of a song will create a whole new expression in Americana. 'All Shook Up' did exactly that. Youngsters and adults alike have made the phrase a common part of everyday usage. The background to the song itself is a rather interesting one. Since the huge success of 'Don't Be Cruel', Elvis had been anxious to record another song from the pen of Otis Blackwell. Eventually, Blackwell came around with 'All Shook Up' (first recorded by David Hill on Aladdin). Presley was not completely satisfied with the song, and with Blackwell's consent re-wrote part of the lyrics. Thus, as co-writer as well as artist, Presley produced his ninth consecutive gold record, his first in the year 1957.

During an appearance on Late Night with David Letterman, Blackwell said he never met Presley in person. When he was having a contract dispute with his publishing company, he also wrote under the white-sounding pen name John Davenport. Blackwell composed more than a thousand songs, garnering worldwide sales of close to 200 million records. Presley's manager, Colonel Tom Parker, asked Blackwell to appear in the Presley movie Girls! Girls! Girls!, for which he had written "Return to Sender", but a superstition about meeting Presley kept him from accepting.

In 1956, Blackwell gave "Don't Be Cruel" to friend Frankie Valli's group, the Four Lovers, but as they were recording it he asked to take it back and in turn gave it to the up-and-coming Presley. In exchange for this song, he gave them "You're the Apple of My Eye", which became a chart hit for the Four Lovers (Billboard number 64).

As the tide of rock and roll receded, Blackwell recorded R&B songs for numerous labels, including Atlantic, MGM and Epic. In later years, he was in semi-retirement, making only occasional live appearances.

In the 1980s, Blackwell toured and recorded with the Smithereens as his backing band for both live shows and studio recordings. The partnership produced two self-funded albums, Let's Talk About Us and From the Beginning, which were released independently on Blackwell's ROC-CO imprint.

In 1991, Blackwell was paralyzed by a stroke. Three years later, Shanachie released the album Brace Yourself! A Tribute to Otis Blackwell, containing 15 songs written by Blackwell and recorded by the likes of Kris Kristofferson ("All Shook Up"), Blondie's Debbie Harry ("Don't Be Cruel"), the Smithereens ("Let's Talk About Us"), Graham Parker ("Paralyzed"), and Ronnie Spector ("Brace Yourself").

Blackwell died of a heart attack in 2002 in Nashville, Tennessee, and was interred in Woodlawn Memorial Park Cemetery.

Awards and recognition
Otis Blackwell was inducted into the Nashville Songwriters Hall of Fame in 1986 and in 1991 into the National Academy of Popular Music's Songwriters Hall of Fame. Blackwell's crowning moment came in the late 1980s when the Black Rock Coalition, a prominent organization of black rock musicians, led by Vernon Reid, the lead guitarist of the band, Living Colour, held a tribute for him at the Prospect Park Bandshell in his native Brooklyn. Many prominent musicians and singers took part including Blackwell himself, who performed an assortment of his best songs, including "One Broken Heart for Sale", "Back Trail", "Don't Be Cruel" and "Daddy Rolling Stone".

Blackwell was named one of the 2010 recipients of Ahmet Ertegun Award in the Rock and Roll Hall of Fame. This category encompasses those who primarily work behind the scenes in the music industry.

In 2022, Blackwell was inducted into the Blues Hall of Fame.

Legacy
Blackwell is considered one of the greatest R&B songwriters of all time. His songwriting style is as uniquely identifiable as that of Leiber and Stoller, Chuck Berry, or Willie Dixon and helped redefine popular music in America in the 1950s. This is true even though he often collaborated with such partners as Winfield Scott, Eddie Cooley, and Jack Hammer. Blackwell was one of the most important innovators who helped invent the musical vocabulary of rock and roll at its very beginning. His works have been recorded by a host of major artists, including Elvis Presley, Jerry Lee Lewis, Ray Charles, Otis Redding, James Brown, the Who, Johnny Thunders, Billy Joel, James Taylor, Dolly Parton, Conway Twitty, the Judds, Carl Perkins, Lonnie Lee, and Peggy Lee, among numerous others. At other times in his career, Blackwell was also successful as a record producer, having helped turn out hits for artists as diverse as Connie Francis, Mahalia Jackson, and Sal Mineo.

Songs
Songs composed by Blackwell, with the performers who made them famous, include the following:
 "All Shook Up" (Elvis Presley)

 "Breathless" (Jerry Lee Lewis, X)
 "Don't Be Cruel" (Elvis Presley); inducted into the Grammy Hall of Fame in 2002
 "Fever" as "John Davenport" with Eddie Cooley (Peggy Lee, inducted into the Grammy Hall of Fame in 1998; Little Willie John, Madonna, the McCoys, Elvis Presley, Bob Dylan, Over the Rhine, and numerous other performers).
 "Great Balls of Fire" (Jerry Lee Lewis); inducted into the Grammy Hall of Fame in 1998
 "Handy Man" (Jimmy Jones, Del Shannon, James Taylor)
 "Hey Little Girl" (Dee Clark)
 "Let's Talk About Us"  (Jerry Lee Lewis)
 "Nine Times Out of Ten" with Waldense Hall (Cliff Richard, Ral Donner)
 "One Broken Heart for Sale"(Elvis Presley)
 "Paralyzed" (Elvis Presley)
 "Return to Sender" (Elvis Presley)

Selected discography

References

Sources and further reading
 Wilmer, Val. "Rock and Roll Genius" [interview with Otis Blackwell]. Melody Maker. February 5, 1977, Vol. 52: pp. 8, 44.
 Wilmer, Val. "'I'm Happy as All Hell that the Man Took My Songs'" [interview with Otis Blackwell]. Time Out. March 6–12, 1981, pp. 12–13

External links
 Spectropop obituary
 1979 interview
 Otis Blackwell, 1931–2002
 View full discography

 Grammy Hall of Fame

1931 births
2002 deaths
African-American rock musicians
American rock pianists
American male pianists
American rock singers
American rock songwriters
Musicians from Brooklyn
Cub Records artists
RCA Victor artists
Groove Records artists
Urban blues musicians
East Coast blues musicians
African-American male songwriters
Singer-songwriters from New York (state)
20th-century American pianists
African-American pianists
20th-century African-American male singers
Burials at Woodlawn Memorial Park Cemetery (Nashville, Tennessee)
Rock and roll musicians

Otis Blackwell


An Colpodium tibeticum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Norman Loftus Bor. An Colpodium tibeticum in nahilalakip ha genus nga Colpodium, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Tibet. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Colpodium

Colpodium tibeticum


Ne Win (búrmíska: နေဝင်း; 10. júlí 1910, eða 14. eða 24. maí 1911 – 5. desember 2002) var búrmískur stjórnmálamaður og herforingi sem var forsætisráðherra Búrma frá 1958 til 1960 og frá 1962 til 1974 og forseti Búrma frá 1962 til 1981. Ne Win var einræðisherra sem fór fyrir sósíalískri herforingjastjórn frá 1962 til 1988. Stjórn Ne Wins einkenndist af einangrunarhyggju, pólitísku ofbeldi, andúð á Kínverjum, alræðishyggju og efnahagskreppu. Á stjórnartíð hans varð Búrma að einu fátækasta og vanþróaðasta ríki í heimi.

Æviágrip
Ne Win fæddist í Paundale í miðhluta Búrma undir nafninu Shu Maung, þar sem faðir hans var aðstoðarmaður á stjórnarskrifstofu bresku nýlenduyfirvaldanna. Eftir að hafa lokið prófi í miðskóla var hann sendur til náms í íþróttum í Prome en náði litlum árangri. Hann ákvað að ferðast til Rangoon, þar sem hann nam læknisfræði í háskóla og útskrifaðist með líffræðipróf árið 1931. Hann hætti síðan háskólanámi og hóf vinnu við póstþjónustuna í Búrma.

Líkt og margir aðrir íbúar Búrma varð Shu Maung óánægður með bresku nýlendustjórnina og gekk því í sjálfstæðishreyfingu sem stúdentar höfðu stofnað árið 1930. Í hreyfingunni kynntist hann búrmísku sjálfstæðisleiðtogunum Aung San og U Nu. Shu Maung lak upplýsingum frá ríkispóstþjónustunni til sjálfstæðishreyfingarinnar.

Árið 1941 þáði Shu Maung boð japanska keisaradæmisins til búrmískra ungmenna um að hljóta þjálfun í hernaðarfræði. Shu Maung var einn "félaganna þrjátíu" sem var smyglað til Hainan til þess að gangast undir herþjálfun í boði Japana. Hann þótti áhugasamur og dugnaðarmikill og var því meðal þeirra sem voru valdir til að hljóta liðsforingjamenntun. Á tíma sínum í þjálfun tók Shu Maung upp nýtt nafn, Ne Win, sem merkir "bjartur eins og sólin".

Ne Win sneri aftur til Búrma eftir hernaðarþjálfunina til að byggja upp sjálfstæðishreyfinguna gegn yfirráðum Breta. Í desember 1941 réðust Japanir inn í Búrma, sem varð ein mikilvægasta vígstöð seinni heimsstyrjaldarinnar í Suðaustur-Asíu. Á styrjaldarárunum missti Ne Win smám saman trú á því að Japanir myndu veita Búrma sjálfstæði eftir að Bretar yrðu hraktir burt. Árið 1943 settu Japanir á fót stjórn í Búrma sem var óháð að nafninu til þar sem Aung San varð forsætisráðherra en Ne Win varð varnarmálaráðherra. Þegar Bretar tóku aftur við stjórn Búrma fór Ne Win á Irrawaddy-svæðið og stýrði þaðan skæruhernaði gegn Japönum þar til landið var aftur komið undir breska stjórn.

Búrma hlaut sjálfstæði frá breska heimsveldinu í janúar 1948 og varð U Nu þá forsætisráðherra en Ne Win varnarmálaráðherra. Eftir tíu ára stjórn U Nu rambaði ríkið á barmi borgarastyrjaldar og Ne Win var því falið að mynda eigið varnarráð til að stýra landinu og koma á röð og reglu áður en nýjar kosningar yrðu haldnar. Ne Win tók við stjórn landsins þann 29. október 1958 og gegndi embætti forsætisráðherra í um eitt og hálft ár. Þegar kosningar voru haldnar á ný árið 1959 var U Nu kjörinn forsætisráðherra á ný en staða stjórnarinnar var áfram veik og undirliggjandi ólga í samfélaginu mikil. Í mars árið 1962 framdi Ne Win því valdarán gegn stjórn U Nu með hjálp búrmískra herforingja og lét handtaka Nu. Ne Win stofnaði einræðisstjórn undir byltingarráði sem hann leiddi sjálfur í viðleitni til að binda enda á átök í landinu milli þjóðernishópa, kommúnískra skæruliða og ópíumsmyglara.

Stjórnartíð
Ne Win setti á fót stjórnarkerfi sem blandaði saman þjóðernishyggju, marxisma og búddisma undir nafninu "leið Búrma til sósíalisma". Hann stofnaði jafnframt Sósíalíska stefnuskrárflokkinn (BSPP), sem varð eini löglegi stjórnmálaflokkur Búrma, og var leiðtogi hans frá 4. júlí 1962 til 23. júlí 1988.

Ne Win lét að mestu loka landinu fyrir útlendingum og setti veruleg höft á verslun Búrma með höfuðútflutningsvöru sína, hrísgrjón, til þess að reyna að gera landið sjálfbært. Hann þjóðnýtti allan iðnað, bannaði erlendar fjárfestingar og afþakkaði efnahagsaðstoð frá erlendum ríkjum. Efnahagsstjórn Ne Wins leiddi til verulegrar verðbólgu og til uppgangs stórtæks svartamarkaðar á landamærunum þar sem Búrmar versluðu með útflutningsvörur sínar við Kínverja án hafta ríkisstjórnarinnar. Árið 1973 lét Ne Win formlega gera Búrma að sósíalísku ríki með nýrri stjórnarskrá sem hann setti og þjóðin samþykkti í þjóðaratkvæðagreiðslu með meintum níutíu prósentum atkvæða.

Stjórn Ne Wins mismunaði kerfisbundið múslimum og kristnum íbúum Búrma auk þess sem Kínverjar búsettir í landinu sættu ofsóknum. Ofsóknirnar leiddu til fólksflótta Kínverja frá Búrma á stjórnartíð Ne Wins.

Ne Win sagði af sér sem forseti Búrma árið 1981 og lét valinn eftirmann sinn, hershöfðingjann San Yu, taka við. Ne Win sat þó áfram sem formaður Sósíalíska stefnuskrárflokksins og var því áfram æðsti stjórnandi Búrma næstu árin. Á áttunda og níunda áratugnum urðu stúdentamótmæli gegn herforingjastjórninni tíð og árið 1988 braust út meiriháttar uppreisn gegn stjórn Ne Wins. Ne Win lýsti yfir afsögn sinni sem flokksformaður í júlí 1988 en varaði mótmælendurna við því að stjórnin myndi áfram berjast með kjafti og klóm gegn hvers kyns uppreisn. Í september 1988 bældi búrmíski herinn niður uppreisnarhreyfinguna. Talið er að Ne Win hafi átt hlut að máli í aðgerðum hersins á bak við tjöldin og að hann hafi áfram haft nokkur áhrif á stjórnina næstu árin.

Áhrif Ne Wins fóru að dala undir lok tíunda áratugarins og hann var að endingu settur í stofufangelsi. Ne Win lést árið 2002 í stofufangelsinu. Stjórnin tilkynnti ekki opinberlega um dauða hans né fékk hann ríkisútför og fyrrum samstarfsmenn hans voru hvattir til að mæta ekki í jarðarför hans.

Tilvísanir

Forsetar Mjanmar
Forsætisráðherrar Mjanmar

Ne Win


Bonifaz Krug OSB, auch Bonifacio Maria Krug (* 9. September 1838 in Hünfeld, Kurfürstentum Hessen als Hermann Joseph Krug; † 4. Juli 1909 in Montecassino) war ein italienischer Benediktinerabt deutscher Abstammung.

Leben
Krug entstammte einem protestantischen Elternhaus im katholisch geprägten hessischen Städtchen Hünfeld bei Fulda. Im Jahre 1844 wanderte die Familie in die USA aus. Dort konvertierte er zur Katholischen Kirche, trat 1859 in die Benediktinerabtei St. Vincent in Pennsylvania ein und erhielt dort von dem ebenfalls aus Deutschland stammenden Gründerabt Bonifaz Wimmer den "Apostel der Deutschen", St. Bonifatius, als Ordensnamenspatron. 1860 legte Krug in St. Vincent die einfache Profess ab und empfing 1861 die Priesterweihe. Krug übersiedelte aber 1863 in das von Benedikt von Nursia 529 gegründete Urkloster des Benediktinerordens auf dem Monte Cassino in Italien, wo er 1864 seine feierliche Profess ablegte. 1874 zum Prior ernannt, bestimmte man ihn u. a. wegen seiner Sprachkenntnisse 1883 zum Apostolischen Visitator der englischen Benediktiner. 1888 erfolgte seine Wahl und Weihe zum Abt der Benediktinerabtei Santa Maria del Monte bei Cesena. 1895 war Bonifaz Krug auch Abtpräses der Cassinesischen Benediktinerkongregation.

1897 wählten ihn die Mönche von Montecassino durch einstimmige Wahl als Nachfolger des verstorbenen Giuseppe Quandel zum Erzabt. Erzabt Krugs hervorragendes Verdienst liegt im geistlichen und ökonomischen Wiederaufbau des Stammklosters der Benediktiner, nachdem es durch den italienischen Staat weitgehend seiner wirtschaftlichen Grundlagen beraubt worden war.

Kunst
Die Unterkirche (Krypta) des Klosters ließ Erzabt Bonifaz Krug durch die Mönchskünstler der Beuroner Kunstschule unter Leitung von Desiderius Lenz um 1900 künstlerisch ausgestalten. Deren Vollendung (um 1910) und Weihe (1913) erlebte Krug aber nicht mehr. Als Musiker hinterließ Krug mehrere von ihm komponierte polyphone Werke, das bekannteste ist Dormi, non piangere.

Literatur
 Faustino Avagliano: Art. Krug, Bonifaz Maria, in: LThK, 3. Auflage, Bd. 6, Sonderausgabe, Herder, Freiburg 2006, Sp. 494;
 Ursmar Engelmann: Art. Krug, Bonifaz, in: LThK, 2. Auflage, Bd. 6, Herder, Freiburg 1961, Sp. 650;
 Maurus Pfaff: P. Desiderius Lenz. Der Meister von Beuron. 1832–1928, Persönlichkeit und Werk, Beuroner Kunstverlag, Beuron 1978 (Sonderdruck aus Erbe und Auftrag, 54 (1978), H. 3), S. 11–13.

Weblinks

Benediktiner
Abt
Römisch-katholischer Theologe (19. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Theologe (20. Jahrhundert)
Deutscher Emigrant in den Vereinigten Staaten
Deutscher Emigrant in Italien
Komponist (Italien)
Komponist (Kirchenmusik)
Italiener
Geboren 1838
Gestorben 1909
Mann
Abtei Montecassino
Person (Cassino, Latium)

Bonifaz Krug


Ruth Ford (7 de julio de 1911 - 12 de agosto de 2009) fue una modelo, actriz de teatro y cine estadounidense.

Biografía
Nacida en Brookhaven (Misisipi), su hermano era el bohemio y surrealista Charles Henri Ford, y sus padres dirigían el Hotel Tennessee en Clarksville (Tennessee).

Como modelo Ford posó para Harper's Magazine, Town & Country y Mademoiselle.

Estuvo casada con el actor Peter Van Eyck, pero la pareja acabó divorciándose. Tuvieron una hija, Shelley, nacida en 1941.  Ford se casó posteriormente con la estrella cinematográfica Zachary Scott, permaneciendo juntos hasta fallecer Scott en 1965.

Antes de viajar a Hollywood, Ford era miembro de la compañía teatral de Orson Welles, la Mercury Theatre. Gracias al apoyo de Welles ella consiguió contratos cinematográficos con los estudios Columbia Pictures y Warner Bros..

Más adelante, como actriz teatral trabajó en la obra representada en el 1976 en el circuito de Broadway Poor Murderer.

Ruth Ford falleció en 2009, a los 98 años de edad, en la ciudad de Nueva York, en el famoso Edificio Dakota, en Manhattan, donde poseía dos apartamentos. Según The Wall Street Journal su patrimonio era de 8.4 millones de dólares, y uno de los apartamentos había pertenecido a su hermano Charles, fallecido antes que ella.

Trayectoria en Teatro
 Harold and Maude, 1980
 Poor Murderer, 1976
 The Grass Harp, 1971
 The Ninety Day Mistress, 1967
 Dinner at Eight, 1966
 The Milk Train Doesn't Stop Here Anymore, 1964
 Requiem for a Nun, 1959
 Island of Goats, 1955
 The House of Bernarda Alba, 1951
 Clutterbuck, 1949
 This Time Tomorrow, 1947
 No Exit, 1946
 Swingin' The Dream, 1939
 Danton's Death, 1938
 The Shoemakers' Holiday, 1938

Referencias

Enlaces externos

 Obituario de Ruth Ford en The Daily Telegraph
 Obituario de Ruth Ford en The Times
 "I leave it all to my butler – the dying wish of reclusive star"

Actrices de Misisipi
Actrices de cine de Estados Unidos
Actrices de teatro de Estados Unidos

Ruth Ford


A Eparquia de Thamarassery (Latim:Eparchia Thamarasserrensis) é uma eparquia pertencente a Igreja Católica Siro-Malabar com rito Siro-Malabar. Está localizada no município de Thamarassery, no estado de Querala, pertencente a Arquieparquia de Thalassery na Índia. Foi fundada em 28 de abril de 1986 pelo Papa João Paulo II. Com uma população católica de 151.782 habitantes, sendo 2,1% da população total, possui 129 paróquias com dados de 2020.

História

Em 28 de abril de 1986 o Papa João Paulo II cria a Eparquia de Thamarasserry através do território da Eparquia de Tellicherry. Desde sua fundação em 1986 pertence a Igreja Católica Siro-Malabar, com rito Siro-Malabar.

Lista de eparcas
A seguir uma lista de eparcas desde a criação da eparquia em 1986.

Ligações externas

Thamarasserry
Thamarasserry

Eparquia de Thamarassery


Barbara Claire Ling (* 4. August 1952 in Los Angeles) ist eine US-amerikanische Filmarchitektin.

Leben
Barbara C. Ling hatte an der UCLA Politische Wissenschaft studiert, ehe sie sich für den Wechsel in einen künstlerischen Beruf entschied. Sie ließ sich zur Szenenbildnerin ausbilden, begann Anfang der 80er Jahre als Lichtgestalterin von Bühnenshows wie die von Pee-Wee Herman und legte 1986 mit "True Stories" ihre erste Arbeit als Chefdesignerin beim Film vor.

Aus ihrem Œuvre stechen vor allem die finsteren Gotham City-Dekors zweier Batman-Filme hervor, bemerkenswert sind aber auch ihre Bauten zu der Rockband-Biografie The Doors und das Ensemble eines abgeschiedenen Südstaaten-Provinznests in der Filmnostalgie Grüne Tomaten.

Zusammen mit Nancy Haigh gewann sie bei der Oscarverleihung 2020 einen Oscar in der Kategorie Bestes Szenenbild für Once Upon a Time in Hollywood.

Filmografie

 1986: True Stories
 1986: Making Mr. Right – Ein Mann à la Carte (Making Mr. Right)
 1986: Alles über Himmel und Hölle (Heaven, Dokumentarfilm)
 1987: Unter Null (Less Than Zero)
 1988: Checking Out (Checking Out)
 1988: Verrückte Zeiten (Men Don't Leave)
 1990: The Doors
 1990: V.I. Warshawski – Detektiv in Seidenstrümpfen (V.I. Warshawski)
 1990: Grüne Tomaten (Fried Green Tomatoes)
 1992: Falling Down – Ein ganz normaler Tag (Falling Down)
 1993: Ein genialer Freak (With Honors)
 1995: Batman Forever
 1997: Batman & Robin
 1999: Begegnung des Schicksals (Random Hearts)
 2001: Hearts in Atlantis
 2007: Rezept zum Verlieben (No Reservations)
 2007: Mission Zero (Kurzfilm)
 2012: The Lucky One – Für immer der Deine (The Lucky One)
 2016: Fallen – Engelsnacht (Fallen)
 2019: Once Upon a Time in Hollywood

Auszeichnungen (Auswahl)
Oscarverleihung 2020

 Auszeichnung für das Beste Szenenbild in Once Upon a Time in Hollywood

Literatur
 Kay Weniger: Das große Personenlexikon des Films. Die Schauspieler, Regisseure, Kameraleute, Produzenten, Komponisten, Drehbuchautoren, Filmarchitekten, Ausstatter, Kostümbildner, Cutter, Tontechniker, Maskenbildner und Special Effects Designer des 20. Jahrhunderts. Band 5: L – N. Rudolf Lettinger – Lloyd Nolan. Schwarzkopf & Schwarzkopf, Berlin 2001, ISBN 3-89602-340-3, S. 49.

Weblinks

Szenenbildner
US-Amerikaner
Geboren 1952
Frau
Oscarpreisträger

Barbara Ling


Arruiz (Arruitz en euskera y de forma oficial) es una localidad española y un concejo de la Comunidad Foral de Navarra perteneciente al municipio de Larráun.

Está situado en la Merindad de Pamplona, en la comarca de Norte de Aralar, en el valle de Larraún y a 31 km de la capital de la comunidad, Pamplona. Tiene una población de  habitantes (INE ), una superficie de  km² y una densidad de población de  hab/km².

Geografía física

Situación
La localidad de Arruiz está situada en la parte oriental del municipio de Larráun a orillas del río Larráun. Su término concejil tiene una superficie de  km² y limita al norte con el concejo de Aldaz; al este con el municipio de Basaburúa Mayor; al sur con el concejo de Astiz y al oeste con el de Muguiro.

Demografía

Evolución de la población

Véase también
 Larráun
 Lista de concejos de Navarra

Referencias

Enlaces externos
 Datos del Concejo de Arruiz - Gobierno de Navarra - Información y datos de entidades locales de Navarra.

Concejos de Larráun
Localidades de Larráun

Arruiz


Daniel Owen James (Kingston upon Hull, 10 de novembro de 1997) é um futebolista anglo-galês que atua como ponta e meia. Atualmente joga pelo Leeds United e pela Seleção Galesa.

Carreira

Início
James nasceu na cidade de Kingston upon Hull, em East Riding of Yorkshire, filho de Elaine e Kevan James. Cresceu perto da vila de South Cave e estudou na South Hunsley School, em Melton.

Swansea City
Após alguns anos na base do Hull City, clube de sua cidade natal, James ingressou no Swansea em 2014 por uma taxa de 72.000 de euros, entrando no Sub-18. Na temporada 2016-17, James foi integrado ao time sub-23 de Swansea, que ganhou a promoção para a Divisão 1 do USL League Two, ganhando o campeonato com 11 pontos de vantagem. Além disso, também contribuiu para o time ganhar a Copa da Premier League e chegar às semifinais da Copa Internacional da Premier League, de chegar às quartas-de-final do Troféu EFL.

Com seus bons desempenhos na categoria de base, James foi integrado pela primeira vez a uma partida do time profissional em janeiro de 2016, na derrota de 3–2 para o Oxford United na FA Cup. Apesar de James não ter feito nenhuma partida pelo time profissional na época, na semana seguinte teve seu contrato estendido por mais três anos. Em outubro de 2016, foi novamente integrado para a artigo contra o Stoke City na Premier League.

Shrewsbury Town
Em 30 de junho de 2017, foi anunciado seu empréstimo ao Shrewsbury Town até o fim da temporada. Acabou não atuando em nenhuma partida pelo clube, tendo sido apenas integrwdo a uma partida pelo time na Primeira Rodada da EFL Cup contra o Nottingham Forest. Com isso, acertou sua rescisão de contrato amigavelmente em 31 de agosto de 2017.

Retorno ao Swansea
Em 6 de fevereiro de 2018, fez sua estreia na equipe principal do Swansea e marcou um dos gols da goleada de 8–1 sobre o Notts County na FA Cup de 2017–18.

Em dezembro de 2018, tendo se firmado na equipe e sendo um dos destaque, o técnico Graham Potter revelou que o clube estava procurando abrir negociações com James sobre um novo contrato por sua importância no time. Marcou seu segundo gol na temporada em um empate de 3–3 com o Birmingham.

Em 31 de janeiro de 2019, com James expressando seu desejo de deixar Swansea para se juntar, um valor de 10 milhões de euros foi acordado entre os dois clube. Entretanto, após a especulação de um desacordo entre os proprietários de Swansea e seu presidente a respeito da estrutura do negócio apenas uma hora antes do prazo da janela de transferência, a transferência acabou não se concretizando.

Depois que Swansea não completou o acordo, seu agent disse que foi "muito decepcionante" e afirmou que o "Swansea não fez nenhuma tentativa de manter o jogador e ao primeiro sinal de dinheiro eles não puderam mostrar-lhe a porta com rapidez suficiente".

Manchester United

Em 6 de junho de 2019, James foi submetido a um exame médico no Manchester United, antes de transferir-se por 15 milhões de libras esterlinas com potencial para pagamentos adicionais. No dia seguinte, o United anunciou que tinha chegado a um acordo, "em princípio", com o Swansea para a assinatura do contrato. Em 12 de junho de 2019, foi anunciado oficialmente como novo reforço dos Red Devils por cinco anos, com opção de prorrogação por mais um ano.

Marcou seu primeiro gol pelo clube em sua estreia, saindo do banco para marcar o gol final do United em uma vitória de 4–0 sobre o Chelsea. Também marcou na derrota do United por 2–1 para o Crystal Palace. Em apenas seu quarto jogo pelo United, fez seu terceiro gol pelo no empate de 1–1 com Southampton, que mais tarde foi votado como o "gol do mês" pelos torcedores do United. James também foi eleito Jogador do Mês do United para agosto. Em março de 2020, Daniel James encerrou uma seca de sete meses sem gols ao marcar um gol na vitória de 5–0 sobre o LASK, o último jogo antes da suspensão do futebol causada pela pandemia de COVID-19.

No dia 20 de dezembro de 2020, James marcou seu primeiro gol na temporada na goleada por 6–2 sobre o Leeds United. Em 2 de fevereiro de 2021, marcou um dos gols na goleada de 9–0 sobre Southampton.

Leeds United
Em 31 de agosto de 2021, foi anunciado como novo reforço do Leeds e assinou contrato por cinco anos, com a transferência girando em torno de 25 milhões de euros. Fez seu primeiro gol pelo Leeds na derrota de 2–1 para o Tottenham Hotspur em 21 de novemhro de 2021.

Fulham
Em 1 de setembro de 2022, James foi emprestado para o Fulham até o fim da temporada de 2022–23.

Seleção Galesa

Base
Apesar de nascido na Inglaterra, James pode jogar por País de Gales devido a seu pai, Kevan, ter nascido em Aberdare. Convocado para representar Gales no Torneio de Toulon, fez o gol da vitória sobre o Bahrein por 1–0 após converter o pênalti sofrido si mesmo.

Principal
James recebeu sua primeira convocação à Seleção Galesa Principal nas Eliminatórias para Copa de 2018, na partida contra a Sérvia em 2017 e fez sua estreia em novembro de 2018 em partida contra a Albânia, atuando nos 58 primeiros minutos da partida. Marcou seu primeiro gol em sua segunda partida pela Seleção, na vitória por 1–0 sobre a Eslováquia. Fez também um gol na vitória sobre a Bielorrússia em setembro de 2019.

Em maio de 2021, foi um dos convocados para representar seu país na Eurocopa de 2020. E em novembro de 2022, foi um dos convocados para disputar a Copa do Mundo FIFA de 2022 no Catar.

Estilo de jogo
James também pode atuar como ala e meia atacante, Destacando-se pela qualidade no passe e habilidade.

Estatísticas
Atualizadas até dia 22 de novembro de 2022.

Clubes

Seleção Galesa

Gols pela Seleção

Títulos
Swansea Sub-23

 Premier League 2 Division 2: 2016–17
 Copa da Premier League: 2016–17

Naturais de Kingston upon Hull
Ingleses de ascendência galesa
Futebolistas do País de Gales
Futebolistas do Swansea City A.F.C.
Futebolistas do Shrewsbury Town F.C.
Futebolistas do Manchester United F.C.
Futebolistas do Leeds United F.C.
Futebolistas do Fulham F.C.
Jogadores da Eurocopa de 2020
Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 2022

Daniel James


Baron Moran, of Manton in the County of Wiltshire, is a title in the peerage of the United Kingdom. It was created on 8 March 1943 for the physician Charles Wilson (10 November 1882 – 12 April 1977). He is chiefly remembered as Winston Churchill's personal physician during the Second World War and was president of the Royal College of Physicians from 1941 to 1949. His diary of his association with Churchill—that continued to Winston's death in 1965—was published in 1966.

He was succeeded in 1977 by his eldest son, the second baron, a diplomat who notably served as British Ambassador to Hungary and Portugal and as British High Commissioner to Canada from 1981 to 1984. He was one of the 90 hereditary peers elected to remain in the House of Lords after the passing of the House of Lords Act 1999, where he sat as a crossbencher.

In 2014 the title passed to the latter's son, James McMoran Wilson, the 3rd Baron Moran.

Barons Moran (1943–)

Charles McMoran Wilson, 1st Baron Moran (1882–1977)
(Richard) John McMoran Wilson, 2nd Baron Moran (1924–2014)
James McMoran Wilson, 3rd Baron Moran (b. 1952)

The heir apparent is the present holder's son, Hon. David Andrew McMoran Wilson (b. 1990).

Notes

References
Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990.

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1943

Baron Moran


Fossá er en fraflyttet bygd på Færøerne. Den ligger på Borðoy, lige nord for Norðdepil ved et sted, hvor flere fosser møder Atlanterhavet, deraf navnet. Fossá blev grundlagt i 1860'erne som en niðursetubygd, men i de senere år har ingen boet ved Fossá.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Billeder af Fossá  på Flickr

Fraflyttede bygder på Færøerne
Borðoy

Fossá


Scott Nathaniel Arfield ()  și pentru echipa națională canadiană, pe care îl conduce. Și-a început cariera la Falkirk înainte de a se muta în ligile engleze timp de opt ani cu Huddersfield Town și Burnley. Născut în West Lothian, Arfield a reprezentat Scoția la nivel internațional de tineret înainte de a trece la Canada în 2016.

Viața personală
Arfield s-a născut la Dechmont, în Scoția din părinte scoțian și părinte canadian.

Note

Fotbaliști canadieni
Fotbaliști scoțieni
Britanici în viață
Nașteri pe 1 noiembrie

Scott Arfield


Lille dreng på Østerbro - en film om by og barndom er en portrætfilm fra 1991 instrueret af Lasse Spang Olsen efter manuskript af Ib Spang Olsen og Lasse Spang Olsen.

Handling
Dokumentarfilm om udviklingen på Østerbro set med kunstneren Ib Spang Olsens øjne. Ib Spang Olsen - og sønnen Lasse - fortæller om dengang, Ib var en lille dreng på Østerbro. Historien er her delt op i 6 børnevenlige dele af ca. 10 minutters varighed. Stoffet er grupperet i overskrifter. Første del er en introduktion, de følgende hedder "Hjemme i gaden", "På cykel og på skinner", "Legesteder og gemmesteder", "Skoleveje og krigsstier" og "I havnen og i vandet". Denne udgave er således fyldigere i sin beskrivelse af tegneren og forfatterens spændende barndomsland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Portrætfilm fra Danmark
Danske film fra 1991
Novellefilm


Dubno este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 167 de locuitori.

Istoric
Localitatea Dubno este atestată documentar din 1427.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Dubno, Rimavská Sobota


U zaljevu svetaca je kratki dokumentarni film Dražena Zetića iz 2017. godine. Posvećen je kotorskom perzeju Viktoru Vidi.

Izvori

Vanjske poveznice
Službeni trailer

Dokumentarni filmovi

U zaljevu svetaca


The City of Frankston (officially known as Frankston City Council) is a local government area (LGA) in Victoria, Australia in the southern suburbs of Melbourne. It has an area of 130 square kilometres, and in June 2018, the City of Frankston recorded a population of 141,845.

Despite its similar area and name, the City of Frankston is a different entity to the former City of Frankston which existed from 1966 until 1994, which was a continuation of the former Shire of Frankston and was abolished under state government reforms. This is similar to the situation for the Shire of South Gippsland and Shire of Glenelg, but is unlike the City of Melbourne, City of Knox, City of Whittlesea and City of Melton, whose administrations stayed intact through the amalgamations of the early 1990s.

Geography

The city is located on the eastern shores of Port Phillip, and is bounded on the north by the City of Kingston and the City of Greater Dandenong, on the east by the City of Casey, and on the south by the Shire of Mornington Peninsula. The boundaries of the city are defined largely on the north by Eel Race Road and Thompsons Road, on the east by the Dandenong-Hastings Road, and on the south by a complex boundary featuring Baxter-Tooradin Road, Golf Links Road and Humphries Road.

History

The City of Frankston was created in 1994 out of the remains of three abolished councils – all but the suburb of Mount Eliza from the former City of Frankston; the suburbs of Carrum Downs, Langwarrin and Skye from the City of Cranbourne; and part of Carrum Downs from the City of Springvale.

The major part of the city was first incorporated in 1860 as the Mornington Roads District, which became a shire in 1871 and was renamed Shire of Frankston and Hastings in 1893, losing its western riding to form the Shire of Mornington, which has since been amalgamated into the Shire of Mornington Peninsula. On 19 October 1960, the Shire of Frankston and Hastings split in two, with the western part remaining as the Shire of Frankston, and the eastern part being incorporated as the Shire of Hastings.

Frankston was officially proclaimed as a City on 24 August 1966.

In 1993 the state government announced a major statewide program of local government amalgamations, most of which took effect on 15 December 1994. Most councils and their LGA's were abolished with new ones being created to replace them.

Some changes occurred between the release of the Local Government Board report in July and the actual amalgamation – the original plan was to merge with the City of Chelsea and take Braeside and Carrum Downs from the City of Springvale. However, Frankston City Council submitted that it should expand eastwards instead, as well as taking Mount Eliza and Baxter. By October, the present boundaries had been agreed upon, but the new entity was to be known as the City of Nepean. This appeared in the Board's final report in November 1994. However, the State Government ultimately decided to use the old name for the new entity, departing from the Board's recommendation.

Council

The current council, as of November 2020, in order of election, is:

Mayors
The following Frankston councillors have served as mayor since the inaugural elections in 1997:

 1997-1998 Wayne Woods
 1998-1999 Wiliam Parkin
 1999-2000 David-Jon Dawn
 2000-2001 Mark Conroy
 2001-2003 Cathy Wilson
 2003-2004 Barry Priestly
 2004-2005 Rochelle McCarther
 2005-2006 Vicki McClelland
 2006-2007 Glenn Aitken
 2007-2008 Alistair Wardle
 2008-2009 Colin Hampton
 2009-2010 Christine Richards
 2010-2011 Kris Bolam JP
 2011-2012 Brian Cunial
 2012-2013 Sandra Mayer
 2013-2014 Darrel Taylor
 2014-2015 Sandra Mayer
 2015-2016 James Dooley
 2016-2017 Brian Cunial
 2017-2018 Colin Hampton
 2018-2019 Michael O'Reilly
 2019-2020 Sandra Mayer
 2020-2021 Kris Bolam JP
 2021-2022 Nathan Conroy
 2022-2023 Nathan Conroy

Townships and localities
The 2021 census, the city had a population of 139,281 up from 134,143 in the 2016 census

Wards
Ratepayers within the municipality are represented by elected city councillors. In the 2005 elections, held on 26 November 2005, where the previous single-councillor ward system was replaced with three, multi-councillor wards. These wards are known as North-West Ward (covering mostly Seaford, Frankston North and parts of Frankston), South-West Ward (covering the southern parts of Frankston and Frankston South) and East Ward (covering Langwarrin and Carrum Downs). Voting is compulsory and conducted by postal ballot, and is based on a preferential voting system.

Elections were last held in October 2020, and councillors were elected for a four-year term. Current councillors are:

 North West Ward: Steven Hughes, Kris Bolam JP and Sue Baker
 North East Ward: Nathan Conroy, David Asker and Suzette Tayler
 South Ward: Brad Hill, Claire Harvey and Liam Hughes

Facilities
Notable facilities/locations within the LGA include;

 Peninsula Aquatic and Recreation Centre or PARC; a $49.7 million aquatic facility constructed in 2014 owned wholly by the Frankston City Council
 Frankston Park; known commercially as Skybus Stadium, is a suburban Australian rules football ground located in Frankston, Victoria, in Australia. It is home to the Frankston Football Club, which plays in the Victorian Football League. It is also the location of the first ever Australian Scout Jamboree in 1935 attendees by Lord Robert Baden-Powell
 Robinsons Reserve; The home of Frankston Softball Association and Frankston Tomatoes Baseball Club located in Frankston South
 Jubilee Park; a 13ha site in Frankston currently hosting both community cricket and Football clubs
 Ballam Park; 30 hectares of open areas and sporting fields including a premier athletics track which is home to the Frankston Little Athletics Club, AFL, soccer and cricket. It also The Park is also home to Ballam Park Homestead, an historic home and museum from the 1850s run by the Frankston Historical Society.
 Frankston Arts Centre; a purpose-built 800 seat performing and visual arts venue designed by renowned Australian Architect, Daryl Jackson, it was opened in 1995 by then Prime Minister, the Hon. Paul Keating.

Sister Cities
  Susono, in Shizuoka, Japan (established in 1982)
  Wuxi, in Jiangsu Province, China (established in 2011)
  Suva, in Rewa Province, Fiji (established in 2021)

See also

 City of Frankston (former)
 List of places on the Victorian Heritage Register in the City of Frankston
Mornington Peninsula and Western Port Biosphere Reserve

References

Frankston population data – page 36

External links

Metlink local public transport map
Link to Land Victoria interactive maps

Local government areas in Melbourne

1994 establishments in Australia
Populated places established in 1994

City of Frankston


Jonathan Vervoort (født 13. august 1993) er en belgisk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger
 nr.soccerway.com
 fcn.dk

Referencer

Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra RSC Anderlecht
Fodboldspillere fra FC Eindhoven
Fodboldspillere fra FC Nordsjælland

Jonathan Vervoort


انفا هو الاسم القديم لمدينة الدار البيضاء،  وكلمة انفا كلمة أمازيغية تعني القمة. أسس الأمازيغ المدينة في القرون الوسطى والآن يطلق اسم انفا على مقاطعة غرب المدينة والتي تشمل أقدم حي بمدينة الدار البيضاء في وقتنا الحاضر.

التاريخ

قام أمازيغ مملكة بورغواطة بتأسيس مدينة انفا سنة 768 م. وحسب الزياني المولود سنة 1734 المدينة اسسها أمراء زناتة بتامسنا وتادلة.

العصر المرابطي

الملك يوسف بن تاشفين تعثر في تامسنا (منطقة تمتد من واد ام الربيع إلى نهر أبو رقراق) بمقاومة مملكة بورغواطة. لكنه تمكن من السيطرة على انفا في 1068 م. في القرن الثاني عشر العالم الجغرلفي الادريسي وصف المدينة كميناء تجاري نشيط.

العصر الموحدي والمريني والوطاسي

من القرن الثالث عشر إلى القرن الخامس عشر انفا مدينة رئيسية سيتنازع عليها الموحدون والمرينيون ثم المرينيون والوطاسيون. في عصر انحطاط الوطاسيين ستشكل عاصمة لالجهاد البحري.

تدمير المدينة

ستدمر المدينة في المرة الأولى سنة 1468 نتيجة حملة عقابية من طرف البرتغال بسبب الهجمات على سفنه التجارية.

العصر العلوي
بعد ثلاثة قرون الأمازيغ بقيادة السلطان محمد الثالث سيشيدون مدرسة ومسجدا وفي القرن الثامن عشر سيوفرون للأسبان الحق في التجارة في ميناءها ثم سيسمونها الدار البيضاء

من انفا إلى الدار البيضاء

في 1794 المدينة تصبح مقر حاكم ولاية الشاوية.

الحماية الفرنسية

لتثبيت وضعهم قام الفرنسيون ببناء ميناء المدينة. هدا القرار اعطى نفسا جديدا للمدينة. في عشرينيات القرن الماضي تم توضيب الهضبة لاستقبال الوافدين من الفرنسيين حيت تم بناء فلات فاخرة شبيهة بتلك التي في ميامي ولوس انجليس.

مؤتمر انفا

في 1943 في خضم الحرب العالمية الثانية استضافت مؤتمر انفا حيث حضر كل من روزفلت وتشرشيل والسلطان محمد الخامس وانداك الأمير مولاي الحسن (الحسن الثاني) لمناقشة الحرب على جبهة أفريقيا الشمالية.

تجديد المدينة

مند الثلاثينيات من القرن الثامن عشر عرفت انفا وصولا هائلا لعائلات أمازيغ الجنوب (عائلات سوسية). مند دلك الحين وسمعة انفا كالحي الارقى والأشهر في المغرب لم تكف عن الظهور. ينافس الحي الارقى بالعاصمة الاقتصادية الآن مع اثمنة اراضيه المدن العالمية.
الحي يحتوي على القصور الفاخرة والفنادق وهو أيضا مكان للترفيه بملاهيه ودور عرضه ومطاعمه ونواديه الرياضية.

الديموغرافيا

في 1850 لم يكن سوى بضع مئات في المدينة في 1866 أصبحوا 8000 منهم 6000 مسلم و1800 يهودي وبضع مئات من الأوروبيين. ارتفت الساكنة بالمدينة بشكل ملموس في عهد الحسن الأول إلى 20000 في 2004 قارب سكان حي انفا إلى 150000 نسمة.

أهم شوارع انفا هي
شارع ليدو
شارع جون كينيدي
شارع فرانكلين روزفلت
شارع المحيط الهادي
شارع عبد الكريم الخطابي
شارع الكورنيش

بانفا يوجد مطار انفا الدار البيضاء.

مراجع

انظر أيضا

الدار البيضاء

تاريخ الدار البيضاء
مديريات الدار البيضاء

آنفا


ඔබට අවැසි ලිපිය තෝරාගන්න

තිස්ස වැව (අනුරාධපුරය) -  ශ්‍රී ලංකාවේ, අනුරාධපුරය ප්‍රදේශය තුල පිහිටා තිබෙන වැවකි.
තිස්ස වැව (තිස්සමහාරාමය) -  ශ්‍රී ලංකාවේ, තිස්සමහාරාමය තුල පිහිටා තිබෙන වැවකි.

තිස්ස වැව


Backbone es una herramienta de desarrollo/API para el lenguaje de programación Javascript con una interfaz RESTful por JSON, basada en el paradigma de diseño de aplicaciones Modelo Vista Controlador. Está diseñada para desarrollar aplicaciones de una única página y para mantener las diferentes partes de las aplicaciones web (p.e. múltiples clientes y un servidor) sincronizadas.

Fue desarrollado por Jeremy Ashkenas, que también escribió CoffeeScript. La biblioteca comenzó su vida como parte de la  base de código de DocumentCloud, un proyecto de código abierto que ofrece a los periodistas con la capacidad de cargar y anotar documentos en forma colaborativa.

Uso
Las siguientes aplicaciones web están construidas con Backbone.js:
 Airbnb
 BitTorrent.com
 Diaspora
 DocumentCloud
 Groupon Now
 LinkedIn Mobile
 Pandora Radio
 SugarCRM
 Trello

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial

Bibliotecas de JavaScript

Backbone.js


Yakwawiak (Yakwawi'ak, Ya'kwahewak, Yakwawi, Ya'kwahe, Yakwahe), Yakwawiak su opisani kao čudovišna stvorenja, ljudožderi nalik ogromnim medvjedima bez dlake s ukočenim nogama. (Yakwawiak je oblik množine njihova imena; Yakwawi i Ya'kwahe oblici su jednine koji se odnose na samo jednog divovskog medvjeda.) Iako je "Yakwawiak" najčešće ime za ova čudovišta u plemenima Lenape, Shawnee i drugim sjeveroistočnim Algonquian plemenima, to nije algonkijska riječ i vjerojatno je posuđena iz irokeškog imena Nia'gwahe, što znači "Veliki medvjed". Yagesho i Tagesho možda su više iskrivljena imena irokeških imena. Izvorno algonkijsko ime za čudovište vjerojatno je bila jedna od varijanti Amanachktiata ("maxkwe" i "mecehqua" potječu od riječi za "medvjed".) Neki folkloristi vjeruju da je Ya'kwahe možda bio nadahnut fosilima mamuta ili mastodonta. Neki moderni pripovjedači kod Lenapea, opisuju Yakwawija kao mamuta ili slona iako su ga priče zabilježene u prošlosti češće spominjale kao vrstu medvjeda.

Mit kod Lenapea
"Yakwawi, Mastodont, bio je jedna takva zvijer, postavljena na Zemlju da bude korisna čovjeku; ali velika monstruozna zvijer bila je žestoka, moćna i nepobjediva. Koža joj je bila tako jaka i tako debela da je najoštriji koplja i strijele jedva su ga mogle probiti... Stvoritelj je rekao Lenapima da i oni trebaju sudjelovati u ovoj borbi, i ako bude potrebno neka ubiju Yakwawi'àk. Naši Stari su nam rekli da je došao i legendarni Veliki medvjed da pomogne, i da je bio ozbiljno ranjen u ovoj bitci, za koju se kaže da se dogodila u dolini rijeke Ohio, zapadno od planina Alleghenny. Tijekom bitke, Kishelamàkânk, Stvoritelj, došao je i sjeo na ravnu stijenu za promatranjena vrhu planine Alleghenny. Došao je veliki broj divovskih Yakwawi'àka i još veći broj drugih životinja. Bitka je bila žestoka, a pokolj strašan! Mastodonti su pobjeđivali, a dolina rijeke Ohio bila je puna krvi životinja. Ali polako se bojno polje pretvorilo u veliku močvaru, a mnogi Yakwawi'àk su, zbog svoje velike težine, potonuli u blato i utopili se."

Ostali nazivi: Big Rump Bear, Naked Bear, Amangachtiat, Amangachktiat, Amankaxkti'at Maxkwe, Ahamagachktiât Mecehquá, Ahamagachktiat Me-cehqua, Yagesho, Tagisho, Tagesho.

Izvori

Indijanska mitologija (čudovišta)
Shawnee mitologija
Lenape mitologija
Mahican mitologija

Yakwawiak


Robert Colin Holmes (2 April 1926 – 24 May 1986) was a British television scriptwriter. For over 25 years he contributed to some of the most popular programmes screened in the UK. He is particularly remembered for his work on science fiction programmes, most notably his extensive contributions to Doctor Who, which included working as its script editor from 1974 to 1977.

Holmes suffered ill health from the early 1980s. He died in May 1986 while working on scripts for the second and final Sixth Doctor season The Trial of a Time Lord.

Early career
In 1944, at the age of 18, Holmes joined the army, fighting with the Queen's Own Cameron Highlanders regiment in Burma. He rapidly earned a commission, and as such became the youngest commissioned officer in the entire British army during the Second World War. The fact that he lied about his age to get into the army was discovered at his commissioning, but apparently the only reaction was by a general who praised him, adding that he had done the same thing himself.

Soon after the end of the war, Holmes returned to England and left the army, deciding to join the police. He trained at Hendon Police College, graduating the top of his year and joining the Metropolitan Police in London, serving at Bow Street Police Station.

It was whilst serving as a police officer that Holmes first began to develop an interest in writing as a career. When giving evidence in court for prosecutions against offenders, he would often note the excitement and frantic work of the journalists reporting on the cases, and decided that he would like to do similar work. To this end, he taught himself shorthand in his spare time and eventually resigned from the Police force.

He quickly found work writing for both local and national newspapers, initially in London and later in the Midlands. He also filed reports for the Press Association, which could be syndicated to a variety of sources, such as local or foreign newspapers. In the late 1950s he worked for a time writing and editing short stories for magazines, before receiving his first break in television when he contributed an episode to the famous medical series Emergency – Ward 10 (1957).

Television
Holmes found himself working almost exclusively in television drama after 1957. He began contributing episodes regularly to the adventure series Knight Errant before becoming that programme's story editor in 1959. He wrote several episodes of another medical drama, Dr. Finlay's Casebook, before in the early 1960s writing for a range of crime-related dramas: Dixon of Dock Green, The Saint, Ghost Squad, Public Eye and Intrigue all dealt with law enforcement, and benefiting from Holmes' real-life experiences.

It was in 1965 that he first began writing in the science-fiction genre, when he contributed scripts to Undermind, a body-snatching drama from ITV. He also worked in film once, storylining the movie Invasion, several elements from which would later crop up in his 1970 Doctor Who serial Spearhead from Space, and which had also been inspired by Nigel Kneale's 1955 Quatermass II serial.

Doctor Who
The same year, he wrote on-spec an idea for a stand-alone science-fiction serial entitled The Space Trap, which he submitted to the BBC. There, the Head of Drama Serials wrote back to Holmes, informing him that they were no longer interested in producing such serials, but that he might have better luck if he tried submitting it to the Doctor Who production office. This he did, and had a fruitful meeting with the show's then story editor Donald Tosh; but when Tosh left the programme shortly afterwards, the script was forgotten and Holmes moved on to other projects.

In 1968, after some work on other projects appeared to be falling through, Holmes decided on the off-chance to re-submit The Space Trap to the Doctor Who office, and again found a favourable response, this time from Assistant Script Editor Terrance Dicks, who developed it with Holmes to cover the eventuality of an agreed script falling through. At the beginning of the sixth season, there was no slot available for Holmes' script, but the production staff began experiencing a number of problems with scheduled scripts. The Dominators, the first story in the season, ended one episode earlier, resulting in an extra episode being tacked onto the following story, The Mind Robber. When the fourth six-part storyline fell through, the story before was extended by two episodes while Dicks worked with Holmes to adapt The Krotons to fill the rest of the gap in the schedule.

The story was regarded as a success by the production team, who quickly commissioned Holmes to write a second story for the season, The Space Pirates.  This was originally planned to be four episodes long but was extended to become a six-parter when another story fell through. Holmes and Dicks got on very well, so when Dicks officially took over as script editor he frequently turned to Holmes for contributions.

Holmes wrote Jon Pertwee's debut serial as the Third Doctor, Spearhead from Space, in 1970.  During the early 1970s he also wrote for another BBC science-fiction show, Doomwatch, as well as other programmes such as the ATV series Spyder's Web.

Holmes was commissioned to write the first story of season eight in 1971, Terror of the Autons. The story was considered a great success. Holmes would go on to contribute two more stories in 1973, Carnival of Monsters and The Time Warrior.  Holmes introduced two recurring alien races to Doctor Who: the Autons and the Sontarans. Terrance Dicks intended to have Holmes replace him as script editor after he left. Holmes accepted the offer while the season was still in production, editing (uncredited) Death to the Daleks.

Holmes was known for his morbid sense of humour and his inclination to write dark and disturbing material. The previous producer Barry Letts often had Holmes tone down his writing, but Letts's successor Philip Hinchcliffe wanted to take the programme in a darker and more dynamic direction along with the introduction of its new lead actor, Tom Baker.

Holmes continued as script editor for the next three years, seeing Doctor Who through one of its most successful eras in terms of both viewing figures and critical acclaim. Despite this, a number of stories came under fire from Mary Whitehouse of the National Viewers' and Listeners' Association for their alleged excessive violence or frightening tone. Some of the most controversial stories were written by Holmes himself. A scene from Holmes' story The Deadly Assassin, in which the Fourth Doctor's head is held under water as the cliffhanger, led to BBC Director General Sir Charles Curran apologising to Mary Whitehouse for the offence caused. On 11 February 1977, the Daily Express published an interview with Holmes by Jean Rook under the title "Who do you think you are, scaring my innocent child?", in which Holmes said "Parents would be terribly irresponsible to leave a six-year-old to watch it alone. It's geared to the intelligent fourteen-year-old, and I wouldn't let any child under ten see it."  The scene was removed from the master tape, and was absent from all rebroadcasts and home releases of the story until it was restored from home recordings for the DVD release.

During this time, Holmes wrote three of his own credited stories for the programme, performed complete ground-up rewrites on at least two other stories (which were broadcast under pseudonyms) and had a strong hand in almost every other script. It was very much his era of the show, although by 1977 he felt that he had done all he could for the programme. He had intended to leave at the end of the fourteenth season, but was persuaded to stay on for a short while by the new producer Graham Williams. While he script-edited the first two stories he commissioned for season 15, he left the third to his successor, Anthony Read. He also requested a last minute re-write so that K-9 would become an ongoing character. The difficult task of working him in was left to Read.

Nonetheless, Read was quick to turn to Holmes when it came to commissioning scripts for the sixteenth season, being keen to use writers who knew how the Doctor Who format was best used and could be relied upon to come up with usable scripts in good time. Holmes wrote two stories for the season, but after its broadcast in 1978, Holmes felt that he needed to distance himself from the programme. It would be six years before he wrote for Doctor Who again.

During this time he wrote for various series, such as the BBC science-fiction show Blake's 7, on which he had been offered the Script Editor's post when it began in 1978, but declined as he had only just finished his role as such on Doctor Who and was not keen to go back to such strenuous work so quickly. Instead, he recommended writer Chris Boucher, who he had used on Doctor Who, to the Producer, and thus it was Boucher who in turn commissioned Holmes to write for the show. One of the most notorious moments in the series occurred in Holmes' episode "Orbit" in the fourth season of Blake's 7, when Avon stalks Vila in a shuttle wanting to throw him off the ship. Other programmes Holmes worked on in the late seventies and early eighties included the police series Juliet Bravo and an adaptation of the science-fiction novel Child of the Vodyoni, which was screened as The Nightmare Man in 1981.  He also script-edited detective series Shoestring.

In 1983, the then-current Doctor Who production team of producer John Nathan-Turner and script editor Eric Saward contacted Holmes about returning to script the planned twentieth anniversary special, due for broadcast that November. Holmes agreed and began writing the script. However, he found it increasingly difficult to include the many elements from the show's past that Nathan-Turner had insisted on. After the rejection of his first outline, he eventually gave up on the assignment (the special was eventually scripted by Terrance Dicks). The ordeal did lead to a friendship between Saward and Holmes that would eventually lead to Holmes return to the series for the following season.

When it came to writing the final story for the Fifth Doctor (played by Peter Davison), Saward commissioned Holmes to write the storyline as he felt that Holmes's experience would allow him to create an epic departure for Davison and introduction of the Sixth Doctor.  The Caves of Androzani, as the 1984 story came to be titled, is widely regarded by fans as being one of the best in the programme's entire run from 1963 onwards, being voted "all-time number one" story in a 2009 poll.

Holmes felt that Davison's adventures had been too easy, and decided to "put him through hell".

John Nathan-Turner wanted to shoot a story abroad for season 22, similar to previous seasons. The show's then US distributor Lionheart initially offered to co-fund filming in America. Holmes was commissioned to write the story which was originally set in New Orleans. However, Lionheart suddenly backed out, and a number of other locations were considered. The production team settled on shooting in Seville. Holmes found The Two Doctors a difficult story, as Nathan-Turner had insisted that the Sontarans appear in it.  Like much of season 22, the story came under fire for violence and disturbing content. Holmes was a vegetarian, so many themes in the story were deliberately intended to represent his views about eating meat and slaughtering animals for consumption.

When Doctor Who returned from hiatus in 1986, a new 14-episode story entitled The Trial of a Time Lord was conceived to span the entire length of the season. Holmes was asked to write the first four-part segment of the season, which he subtitled "The Mysterious Planet". Production of the season was far from smooth – the growing tension between Nathan-Turner and Saward, a lack of faith in the production from BBC executives and Holmes's own poor health made the process difficult.

Holmes was particularly upset at comments made by BBC drama executive Jonathan Powell regarding his opening four episodes. He eventually agreed to write the closing two episodes of the season. Holmes began writing the first episode, but died in May 1986 after a short illness. Eric Saward intervened and completed episode 13. Saward had agreed to write the final episode, but quickly left the production when he and Nathan-Turner were unable to agree on the ending. Nathan-Turner was forced to stand in as script editor while Pip and Jane Baker (who had written episodes nine through twelve) wrote episode 14.

His last work to be broadcast was an episode of the detective series Bergerac, another show script-edited by Chris Boucher, transmitted in 1987. He did little work outside of television, although he did novelize his script of The Two Doctors for Target Books in 1986. It was the 100th Doctor Who novelization published by Target Books.

Legacy
Holmes' work on Doctor Who has been discussed in numerous DVD documentaries, most notably Behind the Sofa, produced by Richard Molesworth, which appears on the DVD release of The Two Doctors.

Holmes' friend, fellow TV writer Roger Marshall, claimed Holmes' work never received the acclaim it deserved because Holmes did most of his work in series television as opposed to television plays or serials. "In retrospect, he spent too much time tinkering around with lesser writers' work rather than getting on with his own".

Russell T Davies, head writer and producer for Doctor Who'''s 21st-century revival, stated Holmes' serial The Ark in Space as his favourite story from the original series. He said he considered Holmes to be comparable with the greatest screenwriters, describing the first episode of The Talons of Weng-Chiang'' as having "the best dialogue ever written. It's up there with Dennis Potter... When the history of television drama comes to be written, Robert Holmes won't be remembered at all because he only wrote genre stuff. And that, I reckon, is a real tragedy".

Doctor Who scripts

Writing credits

Awards and nominations

References

External links

1926 births
1986 deaths
20th-century English novelists
British Army personnel of World War II
English male non-fiction writers
English male screenwriters
English science fiction writers
English television writers
British male television writers
Metropolitan Police officers
People from Tring
Queen's Own Cameron Highlanders officers
Queen's Own Cameron Highlanders soldiers
20th-century English screenwriters
20th-century English male writers

Robert Holmes (scriptwriter)


Les Deux cantiques de première communion, op. 142 et 146, sont un ensemble d'œuvre de la compositrice Mel Bonis, datant de 1933.

Composition
Mel Bonis compose ses Deux cantiques de première communion pour voix ou chœur à l'unisson et accompagnement d'orgue ou de piano en 1933. Le manuscrit d'Ô mystère d'amour est daté de 1933. Les deux œuvres sont publiées aux éditions Hamelle en 1934 et en 1936.

Structure
Le corpus se compose de deux mélodies :

 Troupe innocente, op. 142
 Ô mystère d'amour, op. 146

Analyse

Réception

Discographie

Références

Sources

Liens externes

Œuvre de Mel Bonis
Musique chorale
Œuvre réalisée en 1933

Deux cantiques de première communion