Blackburn Hamlet is a suburban community in Innes Ward, in the east end of Ottawa, Ontario, Canada. Before the 2001 amalgamation of the city of Ottawa, it was in the city of Gloucester. It is surrounded by rural areas and contains several older and newer areas of settlement. According to the Canada 2021 Census, its population was 8,173. The community took its name from Robert Blackburn, former Member of Parliament for Russell.

Often referred to by the locals as simply "Blackburn," it is one of only two suburban areas (the other being Bells Corners) surrounded by National Capital Commission (NCC) Greenbelt lands as well as lands owned by the Royal Canadian Mounted Police (RCMP) which were formerly the National Defence Proving Grounds. Together, these lands form part of Ottawa's "Greenbelt" and provide Blackburn Hamlet residents and visitors with over 250 km of hiking and cross country skiing trails.

Blackburn is represented at city council but there is active community volunteer involvement as well through the Blackburn Community Association (BCA). Many activities, clubs, events and committees are run through the BCA.

History
The earliest settlers to the area arrived between 1803 and 1811, most of whom were of English or Irish descent. The area was called "Green's Creek" after Robert Green who operated a sawmill on the creek. By 1834, the timber was exhausted and the government lands had been sold to farmers who began to settle in the area. These people had to clear their own land and build their own roads and schools. In 1850, Richard Dagg donated the land for the first school in Blackburn. The area was subsequently called "Daggsville" after three families that settled there.

John Kemp and his family were one of the early settlers of Blackburn. When the first school burned down in 1915, a second school was built on the Kemp property where Blackburn Public School was located.
Agnes Purdy and her husband William settled on Lot 9 across from St Mary the Virgin Anglican Church on Navan Road. Four generations of Purdys farmed the land until the NCC expropriated the farm for the Greenbelt. Agnes is notable as a significant fundraiser for the church and as school board secretary for 20 years.

Innes Road running through the Hamlet was named after Alexander Innes who owned a farm further west than Blackburn Hamlet. He also ran the toll road -Russell Rd. heading east from St. Laurent Blvd. He was survived by John Innes who was reeve of Gloucester Township.
Isaiah Scharf settled on a lot near Emily Carr School, four generations lived in Blackburn on what is now Innes Road.
Some of the hamlet streets are named after these, and other early settlers, Kemp, Cleroux, Tauvette.

In 1858, Joshua Bradley settled in Blackburn. It was through the efforts of his son William Bradley and Robert Blackburn, (Reeve in 1864, then MP) that a post office was secured in 1876 and it was then that the area became known as "Blackburn".
The settlement during these times was divided in two, the area of "Blackburn Corners", located around the existing intersection of Navan and Innes Rds; and "Blackburn Station", the area around the existing intersection of Anderson and Innes Rds.

In 1958, the government gave authority to the NCC to establish a Greenbelt. Landowner Michael Budd and Costain Estates Ltd were key players in the creation and construction of the community as it is today. Most of the homes were built in the 1960s and 1970s and it was renamed "Blackburn Hamlet". In 1967 the first residents moved in. Budd Gardens is operated by Budd's two sons on land now rented from the NCC and both families live in Blackburn.

Bob MacQuarrie was a Gloucester Councillor from 1958 to 1966 and was instrumental in providing to the Council and the NCC the feasibility of installing services to the Hamlet. MacQuarrie served as Deputy Reeve and Reeve 1969 to 1978 and as MPP 1981–85.

Recreational facilities
Next to Blackburn is Hornet's Nest, an outdoor recreational facility containing 11 soccer fields. Also in Hornet's Nest is a multi-use, privately owned indoor sports dome called the SuperDome, which houses an additional FIFA-approved soccer pitch. The SuperDome runs throughout the year, allowing summer sports to be played in the winter. École secondaire publique Louis-Riel is home to the Hamlet's second dome, which is also the largest air-supported fabric structure indoor recreation facility in North America at 12,422 square meters (133,705 square feet). The Dome at Louis-Riel, like the SuperDome, also allows for year-round summer sports.

During the winter months, the Blackburn Arena opens its 3 ice rinks, where local residents can partake in hockey and public skating. The Green's Creek toboggan hill, located just next to the hamlet, also opens with the snowfall, and is maintained by the City of Ottawa.

Government

Blackburn Hamlet is represented on the municipal level as part of Innes Ward, with the current city councillor being Laura Dudas. On the provincial level, the Hamlet makes up part of the Orléans provincial electoral district, and is represented by Member of Provincial Parliament Stephen Blais. On the national level, Blackburn is part of the Orléans federal electoral district, with Marie-France Lalonde as Member of Parliament.

On the local level, community initiatives are organized by the Blackburn Community Association (BCA), a group of volunteers from around the Hamlet. The BCA works to promote local businesses as well as run events such as the Blackburn Fun Fair, the annual garage sale, and others. On top of that, the BCA also manages the Blackburn Community Hall and other community undertakings. Administering the BCA is a board of directors of at least four persons, with each director overseeing a different part of BCA operations. The current president of the Board of Directors is Ali Yassine.

Education

English Public
Elementary
Glen Ogilvie Public School
Emily Carr Middle School

High School
Norman Johnston Alternative School

English Catholic
Elementary
Good Shepherd School

French Public
High School
École secondaire publique Louis-Riel

French Catholic
Elementary
École élémentaire catholique Sainte-Marie

Demographics

According to the Canadian census, the population of Blackburn was 8,167 in 2016, a drop of 0.8% from the 2011 population of 8,237. About 17.5% of the population is under the age of 15, while those of retirement age (65 and over) comprise approximately 20.0%. In 2016, females made up about 52.5% of the population while males made up about 47.5%.

See also
List of Ottawa neighbourhoods
Bells Corners

References

Neighbourhoods in Ottawa

Blackburn Hamlet


හුලං කිරීම වනාහි ධාන්‍ය බීජ වෙතින් දහයියා වෙන් කරගැනීමට පුරාතන සංස්කෘතීන් විසින් ප්‍රවර්ධනය කෙරුනු  කෘෂීකාර්මික ක්‍රමයකි. ගබඩා ගත ධාන්‍ය වෙතින් ගුල්ලන් හෝ අනෙකුත් පලිබෝධයන්  ඉවත් කිරීමටද එය භාවිතා කෙරේ. බොල්, රොඩු හා පිදුරු වෙතින් ධාන්‍ය බීජ හෝ ඇට වෙන් කර ගැනීමට භාවිතා කරන  කොළමැඞීම,  දහයියා ඉවත් කිරීම සඳහා වූ  ක්‍රියාවලියෙහිදී  හුලං කිරීමට පෙර සිදුකෙරෙන පියවරයි.

කෘෂිකර්මය

හුලං කිරීම


الحبيب ثامر ولد بتونس العاصمة يوم 4 أفريل 1909 وتوفي في حادث طائرة بلاهور يوم 22 ديسمبر 1949، سياسي وطني وطبيب تونسي.

تكوينه
درس الحبيب ثامر بالمدرسة الصادقية بتونس قبل أن يتحول إلى فرنسا لدراسة الطب بتولوز أولا ثم بالعاصمة الفرنسية باريس. وهناك نشط بكل من الحزب الحر الدستوري الجديد وجمعية طلبة شمال أفريقيا المسلمين التي تولى رئاستها عام 1935.

في العمل الوطني السري
بعد أحداث أفريل 1938 وإلقاء القبض على القيادات الوطنية ومن ضمنها الحبيب بورقيبة وصالح بن يوسف وغيرهم، تولى رئاسة الديوان السياسي السري الذي يمثل القيادة السرية للحزب الدستوري الجديد. وخلال احتلال المحور لتونس خلال الفترة بين نوفمبر 1942 وماي 1943 أي الحرب العالمية الثانية، استغل الظرفية لتعزيز نشاط الحزب العلني. ثم فر من البلاد عند عودة الفرنسيين خوفا من محاكمته بدعوى التعامل مع الألمان.

نشاطه في الخارج
استقر أولا بألمانيا ثم اتجه إلى مصر وكان من مؤسسي مكتب المغرب العربي بالقاهرة عام 1947. وقد عرف هناك بمواقفه العروبية والإسلامية، وقد كان في شق مناهض لبورقيبة رئيس الحزب الدستوري الجديد. أرسل إلى باكستان لحضور مؤتمر الاقتصاد الإسلامي المنعقد بكراتشي في أواخر عام 1949، وقد توفي في حادث طائرة بلاهور صحبة رفيقيه أعضاء وفد المغرب العربي إلى المؤتمر وهما علي الحمامي من الجزائر ومحمد بن عبود من المغرب.

تخليدا له
أوتي برفاته لتدفن بمقبرة الجلاز بتونس يوم 9 أفريل 1968. وتخليدا لذكراه أطلق اسمه على حديقة وشارع رئيسي ومستشفى جامعي وكلها تقع بالعاصمة التونسية.

روابط خارجية

مراجع

أطباء تونسيون
حاصلون على الصنف الأكبر من وسام الاستقلال (تونس)
سياسيون تونسيون
ضحايا حوادث الطيران
مواليد 1327 هـ
مواليد 1909
مواليد في مدينة تونس
وفيات 1369 هـ
وفيات 1949
وفيات في باكستان
وفيات في لاهور
مدفونون في مقبرة الجلاز

الحبيب ثامر


Mircea Romașcanu () este un fost important ciclist român si Maestru Emerit al Sportului. Din anul 1988 a antrenat echipele de ciclism ale C.S. Dinamo București și C.S. Otopeni. Ca sportiv a concurat la cursa individuală pe șosea la Jocurile Olimpice de vară din 1980. Mircea Romașcanu a câștigat Turul Ciclist al României în 1974, 1983 și 1985, plasându-se al doilea în 1988. A mai câștigat etape in Turul Elvetiei GP Wilhelm Tell, Turul Italiei Giro delle Regioni, Turul Greciei, Turciei. A câștigat mai multe etape din Cursa Păcii în 1976, 1981, 1982 si 1983.

Palmares sportiv

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1953
Cicliști olimpici români
Oameni în viață
CS Dinamo București
Peace Race
GP Wilhelm Tell
Învingătorii Turului României
Deținători ai titlului de Maestru al Sportului
Giro delle Regioni
CS Otopeni
Cicliști la Jocurile Olimpice de vară din 1980

Mircea Romașcanu


Ný spor er plata með íslenska tónlistarmanninum Bubba Morthens sem kom út 3. apríl 1984. Hún var tekin upp í Hljóðrita frá 7. til 24. mars 1984. Fyrsta lag plötunnar, Strákarnir á Borginni, átti upprunalega að vera Egó lag af síðustu plötu upprunalegu hljómsveitarinnar, en svo keypti Bubbi lagið af Begga Morthens og Rúnari Erlingssyni og þá gat útgefandinn, Steinar ehf, ekkert gert.  Platan var fyrsta plata Bubba hjá plötuútgefandanum Safarí Records.

Lagalisti

 Strákarnir á Borginni
 Utangarðsmenn
 Pönksvíta no. 7
 Vilmundur
 Jakob Timmerman (Argentína)
 Þeir ákveða hvað er klám
 Lukku Jóki
 Syndandi í hafi móðurlífsins
 Fastur á gaddavír
 Ég hata þetta bít

Lög sem bættust við á sérútgáfu plötunnar, sem kom út 6. júní 2006, eru eftirfarandi

1. Pönksvíta no. 7 (ónotuð upptaka)

2. Utangarðsmenn (ónotuð upptaka)

3. Stríðum gegn stríði (af plötunni Línudans)

4. Litli hermaðurinn (af plötunni Línudans)

5. Strákarnir á Borginni (af tónleikum Vísnavina 3. apríl 1984)

6. Vilmundur (af tónleikum Vísnavina 3. apríl 1984)

7. Jakob Timmerman (Argentína) (af tónleikum Vísnavina 3. apríl 1984)

8. Þeir ákveða hvað er klám (af tónleikum Vísnavina 3. apríl 1984)

9. Lukku Jóki (af tónleikum Vísnavina 3. apríl 1984)

Bubbi Morthens
Hljómplötur gefnar út árið 1984

Ný spor


2005 MTV Film Ödülleri MTV kanalı tarafından 2005 yılında verilmiş olan film ödülleridir. Ödül töreninin sunuculuğunu Jimmy Fallon yapmıştır ve Mariah Carey, Eminem, Foo Fighters ve Yellowcard tören sırasında sahne alan şarkıcılardır.

1985 yapımı "The Breakfast Club" isimli filme "The Silver Bucket of Excellencex" ödülü verilirken Tom Cruise MTV tarafından 2005 yılında ilk kez verilen MTV Jenerasyon Ödülü'ne (MTV Generation Award) sahip olmuştur. Diğer ödüllerin aksine bu ödüller halk tarafından verilmemiştir.

2005 MTV Film Ödüllerinin bir özelliği de Nine Inch Nails adlı müzik grubunun törenlerde sahne almaktan son anda vazgeçmesidir. MTV'nin George W. Bush'un fotoğrafı önünde performans sergilemesine izin vermemesi üzerine adıgeçen grup çekilme kararı almıştır. MTV yetkilisi Trent Reznor konuya ilişkin olarak yaptığı açıklamada "Başkanımızın imgesi bana olduğu kadar MTV için de ofansif bir niteliğe haizdir" demiştir. Bahse konu grubun çekilmesi üzerine yerini Foo Fighters almıştır.

Adaylar ve Ödüller

En İyi Film

 Napoleon Dynamite- Kazandı
 Kill Bill Vol. 2
 The Incredibles
 Spider-Man 2
 Ray

En İyi Erkek Oyuncu
 Leonardo DiCaprio - The Aviator- Kazandı
 Jamie Foxx - Ray
 Will Smith - Hitch
 Brad Pitt - Troy
 Matt Damon - The Bourne Supremacy

En İyi Kadın Oyuncu
 Lindsay Lohan - Mean Girls- Kazandı
 Uma Thurman - Kill Bill Vol. 2
 Hilary Swank - Million Dollar Baby
 Rachel McAdams - The Notebook
 Natalie Portman - Garden State

En İyi Komedi Performansı
 Dustin Hoffman - Meet the Fockers- Kazandı
 Antonio Banderas - Shrek 2
 Will Ferrell - Anchorman: The Legend of Ron Burgundy
 Ben Stiller - Dodgeball: A True Underdog Story
 Will Smith - Hitch

En İyi Film Ekibi
 Lindsay Lohan, Rachel McAdams, Lacey Chabert, Amanda Seyfried - Mean Girls- Kazandı
 Craig T. Nelson, Holly Hunter, Spencer Fox, Sarah Vowell - The Incredibles
 Will Ferrell, Paul Rudd, David Koechner, Steve Carell - Anchorman: The Legend of Ron Burgundy
 Vince Vaughn, Christine Taylor, Justin Long, Alan Tudyk, Stephen Root, Joel David Moore, Chris Williams - Dodgeball: A True Underdog Story
 John Cho, Kal Penn - Harold & Kumar Go to White Castle

En İyi Kötü Karakter
 Ben Stiller - Dodgeball: A True Underdog Story- Kazandı
 Tom Cruise - Collateral
 Rachel McAdams - Mean Girls
 Jim Carrey - Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events
 Alfred Molina - Spider-Man 2

En İyi Çıkış Yapan Erkek Oyuncu
 Jon Heder - Napoleon Dynamite- Kazandı
 Tim McGraw - Friday Night Lights
 Zach Braff - Garden State
 Freddie Highmore - Finding Neverland
 Tyler Perry - Diary of a Mad Black Woman

En İyi Çıkış Yapan Kadın Oyuncu
 Rachel McAdams - Mean Girls- Kazandı
 Ashanti - Coach Carter
 Elisha Cuthbert - The Girl Next Door
 Bryce Dallas Howard - The Village
 Emmy Rossum - Yarından Sonra

En İyi Öpüşme Sahnesi
 Rachel McAdams & Ryan Gosling - The Notebook- Kazandı
 Natalie Portman & Zach Braff - Garden State
 Gwyneth Paltrow & Jude Law - Sky Captain ve Yarının Dünyası
 Jennifer Garner & Natassia Malthe - Elektra
 Elisha Cuthbert & Emile Hirsch - The Girl Next Door

En İyi Dövüş Sahnesi
 Uma Thurman vs. Daryl Hannah - Kill Bill Vol. 2- Kazandı
 The Battle of the News Teams - Anchorman: The Legend of Ron Burgundy
 Brad Pitt vs. Eric Bana - Troy
 Ziyi Zhang vs. The Emperor's Guards - House of Flying Daggers

En İyi Dans Sahnesi Performansı
 Jon Heder - Napoleon Dynamite- Kazandı
 Jennifer Garner & Nathan Edge - 13 Going on 30
 Will Ferrell, Paul Rudd, D. Koechner, Steve Carell - Anchorman: The Legend of Ron Burgundy
 John Cho & Kal Penn - Harold & Kumar Go to White Castle

En Korkunç Performans
 Dakota Fanning - Hide and Seek- Kazandı
 Cary Elwes - Saw
 Sarah Michelle Gellar - The Grudge
 Jennifer Tilly - Seed of Chucky
 Mýa - Cursed

En İyi Uyarlama Film
 The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay- Kazandı
 Spider-Man 2
 Van Helsing
 Harry Potter and the Prisoner of Azkaban
 The Incredibles

En İyi Aksiyon Sahnesi
 Destruction of Los Angeles, Roland Emmerich - Director, Yarından Sonra- Kazandı
 The Subway Battle - Spider-Man 2
 Beverly Hills Plane Crash - The Aviator
 The Moscow Car Chase - The Bourne Supremacy
 The Desert Terrorist Assault - Team America: World Police

MTV Jenerasyon Ödülü
 Tom Cruise

MTV Film Ödülleri
MTV Film Ödülleri

2005 MTV Film Ödülleri


Sead Ivan Muhamedagić (Skokovi kraj Cazina, 1954. – 4. kolovoza 2021.), hrvatski književni prevoditelj, pjesnik, publicist i samostalni umjetnik.

Diplomirao je germanistiku i južnoslavistiku na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Najviše prijevoda objavio je iz austrijske književnosti. Za prevoditeljski rad dobio je godišnju nagradu Društva hrvatskih književnih prevodilaca (1996.). Objavio je pjesničke zbirke Slijepčev vir i Pop i pop.

Bio je dugogodišnji suradnik Radio Marije i urednik emisije »Prostranstva riječi«.

Izvori

Životopisi, Cazin
Hrvatski prevoditelji
Hrvatski pjesnici
Hrvatski publicisti

Sead Ivan Muhamedagić


An Jacquiniella pedunculata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Louis Dressler. An Jacquiniella pedunculata in nahilalakip ha genus nga Jacquiniella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Jacquiniella

Jacquiniella pedunculata


Guld og grønne skove er en dansk dokumentarfilm fra 1990, der er instrueret af Anette Pilmark og efter manuskript af Per Schultz. Filmen er i tre dele.

Handling
Pigen Francini bor i Costa Rica. Hun skal have en skoleuniform, men forældrene har ikke råd. De prøver så at finde guld i floden, men det må de kun udenfor nationalparken. Den passer blandt andet drengen Carytons far på. Han er skovbetjent og skal se til, at regnskoven ikke ødelægges af tømmerhuggere, jægere og guldgravere. Engang dækkede regnskoven næsten hele landet. I dag er der ikke meget tilbage, og det skal der passes på. Francinis far er ved at komme i fængsel, da han leder efter guld, men datteren hjælper ham og får sin uniform.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1990

Guld og grønne skove (dokumentarfilm)


An Habenaria mannii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Joseph Dalton Hooker. An Habenaria mannii in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria mannii


Oscar Louis Alfred Mac Carthy fue un geógrafo y explorador francés, de ascendencia irlandesa, nacido en París en 1815 y muerto en Argel el 23 de diciembre de 1894.

Fue secretario general de la Sociedad Oriental de París y uno de los primeros exploradores de Argelia, llegando casi hasta Tombuctú. Desde 1869 hasta 1890, dirigió la Biblioteca Nacional de Argelia ubicada en Argel y fundada por Adrien Berbrugger en 1835.

También fue uno de los fundadores de la Sociedad de Geografía de París.

En 1869 fue nombrado bibliotecario de la Biblioteca y Museo de Argel. A principios de la década de 1880, Carlos de Foucauld recurrió a la autoridad de Mac Carthy como explorador y a su exigente disciplina para preparar el proyecto que lo conduciría a la exploración de Marruecos. Más tarde, esta exploración le valdría a Foucauld la medalla de oro de la Sociedad de Geografía de París y la adquisición de gran fama tras la publicación de su libro «Reconnaissance au Maroc».

Entre las obras de Oscar Mac Carthy se destaca Dictionnaire géographique, économique et politique de l'Algerie ancienne et moderne, Argel: Dubos Frères (1858).

Mac Carthy se retiró de la Biblioteca en 1891.  Murió en Argel en 1894.

Publicaciones

 Algeria Romana (Paris, 1858)
 Geographique physique (Paris, 1859)

Referencias

Argel
Historia de Argelia
Geógrafos de Francia del siglo XIX
Exploradores de Francia del siglo XIX

Oscar Mac Carthy


The Jewish Anti-Fascist Committee, abbreviated as JAC, was an organization that was created in the Soviet Union during World War II to influence international public opinion and organize political and material support for the Soviet fight against Nazi Germany, particularly from the West. It was organized by the Jewish Bund leaders Henryk Erlich and Victor Alter, upon an initiative of Soviet authorities, in fall 1941; both were released from prison in connection with their participation. Following their re-arrest, in December 1941, the Committee was reformed on Joseph Stalin's order in Kuibyshev in April 1942 with the official support of the Soviet authorities. In 1952, as part of the persecution of Jews in the last year part of Stalin's rule (for example, the "Doctors' plot"), most prominent members of the JAC were arrested on trumped-up spying charges, tortured, tried in secret proceedings, and executed in the basement of Lubyanka Prison. Stalin and elements of the KGB were worried about their influence and connections with the West. They were officially rehabilitated in 1988.

Activities

Solomon Mikhoels, the popular actor and director of the Moscow State Jewish Theatre, was appointed the JAC chairman. The JAC's newspaper in Yiddish was called Eynigkayt ( "Unity", Cyrillic: Эйникейт).

The JAC broadcast pro-Soviet propaganda to foreign audiences, assuring them of the absence of antisemitism in the Soviet Union. In 1943, Mikhoels and Itzik Feffer, the first official representatives of the Soviet Jewry allowed to visit the West, embarked on a seven-month tour to the United States, Mexico, Canada and the United Kingdom to increase their support for the Lend-Lease. In the US, they were welcomed by a National Reception Committee chaired by Albert Einstein and by B.Z. Goldberg, Sholem Aleichem's son-in-law, and American Jewish Joint Distribution Committee. The largest pro-Soviet rally ever in the United States was held on July 8 at the Polo Grounds, where 50,000 people listened to Mikhoels, Feffer, Fiorello H. La Guardia, Sholem Asch, and Chairman of World Jewish Congress Rabbi Stephen Samuel Wise. Among others, they met Chaim Weizmann, Charlie Chaplin, Marc Chagall, Paul Robeson and Lion Feuchtwanger.

In addition to the funds for the Soviet war effort – US$16 million raised in the US, $15 million in England, $1 million in Mexico, $750,000 in Mandatory Palestine – other help was also contributed: machinery, medical equipment, medicine, ambulances, clothes. On July 16, 1943, Pravda reported: "Mikhoels and Feffer received a message from Chicago that a special conference of the Joint initiated a campaign to finance a thousand ambulances for the needs of the Red Army." The visit drew the attention of the American public to the necessity of entering the European war.

Persecution

Towards the end and immediately after the war, the JAC became involved in documenting the Holocaust. This ran contrary to the official Soviet policy to present it as atrocities against all Soviet citizens, not acknowledging the specific genocide of the Jews.

Committee members had international contacts especially in the US at the outset of the Cold War and this may have contributed to them later being accused of treason and espionage.

The contacts with American Jewish organizations resulted in the plan to publish The Black Book of Soviet Jewry simultaneously in the US and the Soviet Union, documenting the Holocaust and participation of Jews in the resistance movement. The Black Book was indeed published in New York City in 1946, but no Russian edition appeared. The typeface galleys were broken up in 1948, when the political situation of Soviet Jewry  deteriorated.

In January 1948, Mikhoels was killed in Minsk by Ministry of State Security agents who staged the murder as a car accident. The members of the Jewish Anti-Fascist Committee were arrested. They were charged with disloyalty, bourgeois nationalism, cosmopolitanism, and planning to establish Jewish autonomy in Crimea to serve US interests.

In January 1949, the Soviet mass media launched a massive propaganda campaign against "rootless cosmopolitans", unmistakably aimed at Jews. Markish observed at the time: "Hitler wanted to destroy us physically, Stalin wants to do it spiritually." On 12 August 1952, at least thirteen prominent Yiddish writers were executed in the event known as the "Night of the Murdered Poets" ("Ночь казненных поэтов").

List of notable JAC members
The size of JAC fluctuated with time. According to Aleksandr Solzhenitsyn (200 Years Together), it grew to have about 70 members.

Solomon Mikhoels (Chairman), the actor-director of the Moscow State Jewish Theater
Solomon Lozovsky (Secretary), a former Soviet vice-minister of Foreign Affairs and the head of the Soviet Information Bureau
Shakne Epshtein (Secretary and editor of the Eynikeyt newspaper)
Itzik Feffer, a poet
Ilya Ehrenburg, a writer
Eli Falkovich, a writer
Solomon Bregman, a deputy minister of State Control
Aaron Katz, a Red Army general of the Stalin Military Academy
Boris Shimeliovich, the Chief Surgeon of the Red Army and director of Botkin Hospital
Joseph Yuzefovich, a historian
Leib Kvitko, a poet
Peretz Markish, a poet
Isaak Nusinov, a linguist and literature critic
David Bergelson, a writer
David Hofstein, a poet
Benjamin Zuskin, an actor
Ilya Vatenberg, an editor
Shlomo Shleifer, Chief Rabbi of Moscow
Emilia Teumin, an editor
Leon Talmy, a journalist, translator
Khayke Vatenberg-Ostrowskaya, a translator
Lina Stern, a biochemist, physiologist and humanist and the  first female full member of the Russian Academy of Sciences
Israel Fisanovich, submarine commander, Hero of the Soviet Union
 Shmuel Halkin, a poet

See also
All-Slavic Anti-Fascist Committee
History of the Jews in Russia and Soviet Union
Yevsektsiya
Doctors' plot
History of anti-Semitism
Vasily Grossman
Polina Zhemchuzhina
Jewish Bolshevism
Jewish left

Notes

References

Further reading
  Stalin's Secret Pogrom: The Postwar Inquisition of the Jewish Anti-Fascist Committee (by Joshua Rubenstein)
The Black Book (Chornaya Kniga), compiled and edited by: Vasily Grossman and Ilya Erenburg

External links

Memorandum concerning the Jewish Antifascist Committee sent to Mikhail Suslov in June 1946 (Library of Congress archives)
JAC case (in Russian language) at International Democracy Fund Archives
Stalin's secret pogrom: Commies who became politically incorrect (By Chuck Morse)
Beyond the Pale: The history of Jews in Russia
Group photo of the members of the Jewish Anti-Fascist Committee
Stalin's Bureaucracy in Action: The Creation and Destruction of the Jewish Anti-Fascist Committee Shimon Redlich, War, Holocaust and Stalinism: A Documented Study of the Jewish Anti-Fascist Committee in the USSR, Luxembourg: Harwood Academic Publishers, 1995. Reviewed by Theodore H. Friedgut
  JAC and its end
  JAC, Soviet repressions and its demise

1942 establishments in the Soviet Union
Anti-fascist organizations
Bundism in Europe
Jewish political organizations
Soviet state institutions
Jews and Judaism in the Soviet Union
Political repression in the Soviet Union
Organizations established in 1942
Jewish anti-fascists
Defunct Jewish organizations

Jewish Anti-Fascist Committee


Retrograd amnesi (RA) er tab af hukommelse i forhold til begivenheder eller information der blev lært før en skade eller under sygdommen. Det har en tendens til at påvirke episodisk, autobiografisk og deklarativ hukommelse negativt, mens procedural hukommelse forbliver intakt og ingen problemer med at lære ny viden. RA kan være midlertidigt eller mere permanent baseret på graden af dens årsag og den fungerer som regel sammen med Ribots lov: hvor subjekter har større risiko for at miste minder tæt på en traumatisk hændelse, end mere fjerne minder. Typen af information der glemmes kan være meget specifik, som en enkelt begivenhed eller mere generelt, hvorved det minder mere om generelt hukommelsestab. Det skal ikke forveksles med anterograd amnesi, der er en manglende evne til at danne nye minder efter en skade eller sygdom.

Referencer

Neurologiske sygdomme

Retrograd amnesi


Agrilus persolitarius é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, 1924.

Referências

persolitarius

Agrilus persolitarius


RISE Project este o comunitate de jurnaliști, programatori și activiști care investighează crima organizată și corupția care afectează România și țările din regiune.

RISE Project dezvăluie conexiuni ascunse dintre organizații criminale, politicieni și afaceriști – folosind tehnici avansate de investigație și tehnologii de analiza informațiilor.

RISE Project este membru al rețelei regionale Organized Crime and Corruption Reporting Project (OCCRP) a Rețelei Globale de Jurnalism Investigativ (Global Investigative Journalism Network).

Investigațiile RISE Project au fost citate în mass-media locală și internațională, iar unii membri ai RISE Project sunt câștigători a unor premii prestigioase internaționale de jurnalism, ca: "Daniel Pearl Award for Outstanding International Investigative Reporting" (parte a proiectului OCCRP), "The Global Shining Light Award" și "Investigative Reporters and Editors Tom Renner Award for crime reporting".

Lucrări
În anul 2016, RISE Project a realizat o investigație care urmărește banii, trece prin toate etapele tranzacțiilor financiare cu păduri seculare, studiază anatomia acestor afaceri de sute de milioane de euro și localizează corupția sistemică care anunță dezastrul. Investigația este prezentată într-un material video intitulat Clear Cut Crimes, care a fost filmat timp de un an în Munții Carpați.

În noiembrie 2018, o valiză găsită pe un câmp din Teleorman, și care ar conține documente secrete ale firmei Tel Drum, a ajuns în posesia RISE Project.

Vezi și
 RISE Moldova
 Corupția în România
 Corupție
 Abuz în serviciu
 Jurnalism investigativ

Referințe

Legături externe

Publicații din România
Fondări în 2012

RISE Project


O Aulacorhynchus wagleri, conhecido como tucaninho-da-serra-madre-do-sul é uma espécie de ave da família dos tucanos Ramphastidae.
É endêmica do sudoeste do México.

Espécies descritas em 1840
Aves do México

Aulacorhynchus wagleri


Azamiye Kalesi, Bağdad, Azemiye'deydi.

Kanuni Sultan Süleyman tarafından 1534 yılında yaptırılmıştır. 1648'de Melek Ahmed Paşa, 1856'da Gözlüklü Reşid Paşa tarafından tamir ettirilmiştir. 1935 yılından sonra yıkılmaya başlayan kale duvarları, İmâm-ı Azam külliyesinin genişletilmesi sırasında 1959'da tamamen ortadan kaldırılmıştır.

Şii saldırılarından ve Dicle taşkınlarından sık sık zarar gören İmâm-ı Azam Ebu Hanife külliyesini korumak amacıyla yapılan Azamiye Kalesi, aynı adlı mahallenin etrafını çeviriyordu. Kareye yakın, dikdörtgen bir plânla tuğladan yapılan sur duvarlarının uzunluğu, Evliya Çelebi'nin hesabına göre 8.000 adım idi. Aşağa (aşağı) ve Yukarı olmak üzere 2 kapısı bulunan kalenin burçları, Bağdad kalesine benzemekteydi.

2.10 m. kalınlığındaki duvarlar tamamen tuğladan yapılmış olup üzeri kırmızı tuğla çamuru ile sıvanmıştır. Kalenin kapıları eyvan şeklinde ele alınmış, dizdar odalarıyla teşkilatlandırılmıştır. Burçların bir kısmı da 2 katlı hale getirilerek kale muhafızları için tahsis edilmiştir.

Bugün kaleden hiçbir izi kalmamıştır.

Bağdat'taki yapılar
Irak'taki kaleler
Irak'ta Osmanlı mimarisi
Osmanlı kaleleri
Bağdat tarihi
Bilgi kutusu bulunmayan yapılar

Azamiye Kalesi


Steliana Rizeanu este profesor universitar doctor în psihologie la Universitatea Hyperion din București, Departamentul Psihologie.  Este decanul facultății de psihologie, președintele Comisiei de cercetare științifică a Universității Hyperion din București și membru în Senatul Universității și psihoterapeut în psihoterapie cognitiv comportamentală în cadrul Clinicii Aquamarin din București.

Bibliografie

Steliana Rizeanu a obținut titlul de doctor în psihologie la Universitatea din București cu teza "Jocul de șansă patologic. Model de consiliere cognitiv-comportamentală". Este absolvent al Facultății de Psihologie din cadrul Universității Hyperion din București și al Facultății de Comerț din cadrul Academiei de Studii Economice, București. A absolvit Master-ul de Psihoterapie Cognitiv-Comportamentală în cadrul Universității Titu Maiorescu din București și cursurile de formare în psihoterapie rațional emotivă și comportamentală în cadrul Institutului Albert Ellis din New York. Este psihoterapeut specialist în psihoterapie cognitiv-comportamentală și psiholog principal, supervizor în psihologie clinică. În prezent este directorul Deprtamentului Psihologie din cadrul Facultății de Jurnalism, Psihologie și Științe ale Educației, Universitatea Hyperion din București.

Carieră academică și profesională

În calitate de profesor la Universitatea Hyperion din București predă cursurile: Psihoterapie; Psihoterapii scurte; Psihologia adicției; Psihodiagnoză și evaluarea clinică a copilului și adolescentului.

în prezent este președintele Comisiei de Cercetare din Cadrul Universității Hyperion din București și membru în Senatul Universității.

Realizări științifice

Activitatea sa de cercetare s-a axat în principal pe tema jocului de șansă patologic, publicând cărțile "Dependența de jocuri de noroc", primul ghid de ajutor pentru jucătorii dependenți și familiile acestora (editura Universitară);  "Psihoterapia jocului de șansă patologic", primul manual ce se adresează în principal profesioniștilor din domeniul psihologiei clinice și al psihoterapiei, în care a conceput un model de terapie pentru persoanele cu probleme legate de jocurile de noroc (editura Universitară); "Pathological gambling în România", carte în care este descris profilul psihologic al jucătorului român dependent de jocuri de noroc (editura LAP Lambert Academic Publishing).Toate aceste cărți sunt recomandate de European Association for the Study of Gambling.

Atât la nivel național cât și internațional, a publicat o serie de articole în reviste de psihologie acreditate, cu peer review și comitet științific internațional: Procedia - Social and Behavioral Sciences; Romanian Journal of Experimental Applied Psychology; SchiTechnol - Addictive Behaviors, Therapy and Rehabilitation; Abnormal and Behavioural Psychology; Romanian Journal of Cognitive Behavioral Therapy and Hypnosis; Journal of Medical Life.

Realizări profesionale

Steliana Rizeanu  este atestată ca formator și supervizor în psihologie clinică și psihoterapeut în psihoterapie cognitiv-comportamentală și psihoterapie integrativă. Din anul 2010 este coordonatorul programului "Joc responsabil" prin care se oferă consiliere psihologică gratuită jucătorilor patologici de noroc și familiilor acestora.

Este membru în Comitetul editorial al ARJAR –American Research Journal of Addiction and Reahabilitation; membru în Comitetul științific și editorial al Gavin Journal of Addiction Research and Therapy; membru în Comitetul editorial al CRESCO Journal of Psychiatry and Behavioral Sciences; membru Comitetul Editorial al American Research Journal of Geriatrics and Aging; membru în Comitetul științific al RJEAP – Romanian Journal of Experimental Applied Psychology; membru în Comitetul științific al Conferinței Naționale de Psihologie Experimentală Aplicată – EAPSI; membru în Comitetul științific al Revistei de studii psihologice, Universitatea Hyperion, Departamentul Psihologie; membru în Comitetul de organizare al Conferinței internaționale PSIWORLD.

Referințe

 http://www.hyperion.ro/structura-facultati/jurnalism-psihologie-si-stiinte-ale-educatiei
 http://aquamarin.ro/colectiv/Steliana-Rizeanu_16.html
 http://positivepsychology.conferenceseries.com/ocm/2016/steliana-rizeanu-hyperion-university-of-bucharest-romania
 https://www.arjonline.org/medicine-and-health-care-journals/american-research-journal-of-addiction-and-rehabilitation/editorial-board
 http://crescopublications.org/journals/cjpbs.php
 http://gavinpublishers.org/index.php/addiction-research-and-therapy/about/editorialTeam
 http://www.psiworld.ro/home/organization
 http://www.rjeap.ro/scientific-board/journal/scientific-board
 http://www.hyperion.ro/jurnalism-psihologie-si-stiinte-ale-educatiei-departamente
 http://stelianarizeanu.ro/psiholog-psihoterapeut-steliana-rizeanu-despre-mine/
 http://www.editurauniversitara.ro/carte/psihologie-37/dependenta_de_jocuri_de_noroc_ghid_de_ajutor_pentru_jucatorii_patologici_de_noroc_si_familiile_acestora/10072
 https://www.linkedin.com/in/steliana
 http://www.sfatulmedicului.ro/clinici/clinica-aquamarin_247/echipa/steliana-rizeanu_3248
 https://www.researchgate.net/profile/Steliana_Rizeanu
 https://www.youtube.com/watch?v=h0mSesgdbWM
 https://scholar.google.ro/citations?user=A_5Ke3MAAAAJ&hl=ro
 http://jocresponsabil.ro/psihologi/
 http://www.eapsi.ro/program/2016/organizare
 http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1877042814023441
 http://psihoterapieintegrativa.ro/cv-steliana-rizeanu/
 https://www.arjonline.org/medicine-and-health-care-journals/american-research-journal-of-geriatrics-and-aging/editorial-board
 https://www.youtube.com/watch?v=h0mSesgdbWM

Profesori universitari români

Steliana Rizeanu


General elections were held in Fiji between 10 and 17 July 1982. The paradoxical results were both a triumph and a setback for the Alliance Party of the Prime Minister, Kamisese Mara.  The Alliance received 52% of the popular vote, only slightly down on its previous total, but won only 28 seats, eight fewer than in the previous elections of September 1977.  Part of the reason for this discrepancy was that the slight surge in support for Mara's Alliance in the Indo-Fijian community, from 14 percent to 16 percent, was not sufficient to translate into seats in Fiji's communal electoral system, and did not therefore off-set losses among the ethnic Fijian community, particularly in the west of the country. The Western United Front of Osea Gavidi won only two seats, but split the vote, allowing the National Federation Party (NFP), with which it tactically allied itself, to gain seven seats for a total of 22. The NFP, which had split into two factions before the previous elections, had been reunited.

Campaign
A total of 137 candidates contested the 52 seats in the House of Representatives. One candidate – Subramani Basawaiya of the National Federation Party –  was elected unopposed in the Savusavu–Macuatu East Indo-Fijian communal constituency, after his sole opponent, Alliance Party candidate Shiu Prasad, withdrew from the contest shortly before the elections. The Alliance claimed the withdrawal was tactical, as it would mean Indo-Fijian voters would be less likely to come out to vote, giving the Alliance an advantage in the national constituencies.

The Fijian Nationalist Party campaigned on a 'Fiji for the Fijians' platform, with their manifesto including policies of reserving 46 of the 52 seats in the House of Representatives for Fijians and returning all freehold and crown lands to the Fijian community.

The Fijian-dominated Western United Front, established in July 1981 and led by Osea Gavidi, formed an electoral pact with the Indo-Fijian dominated National Federation Party, resulting in the NFP standing down in six Fijian national constituencies to allow the WUF to run.

Results
The Alliance received 86% of the vote in the Fijian communal constituencies, with the WUF on 7% and the NFP just 0.8%. In Indo-Fijian communal constituencies the NFP received 84% of the vote and the Alliance 15%.

Three deputy ministers lost their seats; Bill Clark, Ishwari Prasad Bajpai and Sakiasi Waqnivavalagi.

Aftermath
Following the elections, Mara formed a fifteen-member cabinet.

See also
List of members of the Parliament of Fiji (1982–1987)

References

Elections in Fiji
General
Fiji
Fiji
Fiji

1982 Fijian general election


An Eriocaulon regnellii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Harold Norman Moldenke. An Eriocaulon regnellii in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon regnellii


ටාලියැසෙන් (fl. 6වන සියවස; (; ) යනු  අපර-රෝමානු යුගයෙහි ජීවත්වූ මුල් යුගයේ බ්‍රිතාන්‍ය කවියෙකු වන අතර මධ්‍යතන වේල්ස අත්පිටපතක් වන, බුක් ඔෆ් ටාලියැසෙන් යන්නෙහි බොහෝ විට ඔහුගේ කෘති අනිවිතව පවතිති. ටාලියැසෙන් කීර්තිමත් වන්දිභට්ටයෙක් වන අතර අවම වශයෙන් කෙල්ටික් බ්‍රිතාන්‍ය රජවරුන් තිදෙනෙතුගේ රාජ සභාවන්හිදී ඔහු ගායනා කල බවට විශ්වාස කෙරෙයි.

ටාලියැසෙන්


Friedrich Loeffler (24 Haziran 1852 - 9 Nisan 1915), difteri bakterisini keşfeden Alman bakteriyolog.

1852 doğumlular
1915 yılında ölenler
Alman mikrobiyologlar

Friedrich Loeffler


O dashiki é uma vestimenta colorida que cobre a metade superior do corpo, usada principalmente na África Ocidental. Também é conhecido como quitenge na África Oriental e é um item de vestuário comum na Tanzânia e no Quênia. Tem versões formais e informais e varia de simples roupas drapeadas a ternos totalmente sob medida. Uma forma comum é um pulôver folgado, com gola ornamentada em forma de V, com linhas de pescoço e mangas costuradas e bordadas. É frequentemente usado com um kufi (espécie de boné sem abas, usado em comunidades islâmicas na África e na diáspora africana) e calças. Foi popularizado e reivindicado por comunidades da diáspora africana, especialmente afro-americanos.

O design dashiki, agora marca registrada, nasceu da "impressão de Angelina", um padrão de impressão de cera do designer holandês Toon van de Mannaker para a Vlisco, com sede na Holanda, cujos designs são "inspirados na África". A inspiração exata para o padrão de impressão Angelina foram as tradicionais túnicas bordadas em seda usadas pelas mulheres etíopes. A popularidade da estampa Angelina coincidiu com o lançamento do hit ganês "Angelina", um nome que o mercado da África Ocidental começaria a chamar de estampa de cera. No Congo, seria chamado de "Ya Mamado!" e mais tarde "Miriam Makeba", a primeira sendo a letra de um hit de uma banda local que ajudou a popularizar o padrão e a última sendo uma lendária cantora sul-africana que costumava usar estampas de cera.

A palavra "dashiki" vem de , um empréstimo Yoruba do Hausa "", que significa literalmente 'camisa' ou 'vestimenta interna' (em comparação com a vestimenta externa, babban riga).

Versões

A versão informal do dashiki é uma estampa tradicional ou dashiki bordado. Existem três versões formais. O primeiro tipo consiste em um dashiki, sokoto (calça com cordão) e um kufi combinando. Esse estilo é chamado de terno dashiki ou conjunto de calças dashiki e é o traje usado pela maioria dos noivos durante as cerimônias de casamento. A segunda versão consiste em uma camisa até o tornozelo, combinando com kufi e sokoto e é chamada de cafetã senegalês. O terceiro tipo consiste em um dashiki e calças combinando. Um vestido esvoaçante é usado sobre eles. Este tipo é chamado de grand boubou ou agbada.

Existem vários estilos diferentes de ternos dashiki disponíveis em lojas de roupas. O tipo de camisa incluída no conjunto determina o nome. O traje tradicional dashiki inclui uma camisa na altura da coxa. A manga curta, estilo tradicional é a preferida pelos puristas. Um terno longo dashiki inclui uma camisa na altura do joelho ou mais longa. Porém, se a camisa chegar até os tornozelos, trata-se de um kaftan senegalês. Finalmente, o terno dashiki de renda inclui uma camisa de renda. Um híbrido do dashiki e caftan usado por mulheres é um dashiki masculino tradicional com uma saia ocidental.

Cores para os casamentos
O cinza é a cor tradicional para alguns casamentos da África Ocidental, que é composta pelos países Benim, Burquina Fasso, Cabo Verde, Costa do Marfim, Gâmbia, Gana, Guiné, Guiné-Bissau, Libéria, Mali, Mauritânia, Níger, Nigéria, Senegal, Serra Leoa e Togo. Alguns noivos usam ternos dashiki brancos durante as cerimônias de casamento. Alguns casais usam cores não tradicionais. As cores não tradicionais mais comuns são:

 Roxo e lavanda: cor da realeza africana.
 Azul: cor do amor, da paz e da harmonia.

Cores para os funerais

Preto e vermelho são as cores tradicionais do luto.

Nos Estados Unidos
O dashiki encontrou um mercado na América durante o Movimento dos direitos civis dos negros nos Estados Unidos e o Black Power. O termo dashiki começou a aparecer em documentos de 1967. Relatando os distúrbios de Newark em 1967 no Amsterdam News em 22 de julho de 1967, George Barner se refere a uma nova vestimenta africana chamada "dan shiki". Um artigo de Faith Berry na The New York Times Magazine o inclui em 7 de julho de 1968. Dashiki apareceu formalmente no Webster's New World Dictionary de 1970/72. Ele cita J. Benning com o primeiro uso escrito da palavra em 1967. J. Benning, M. Clarke, H. Davis e W. Smith foram os fundadores da New Breed of Harlem, em Manhattan, na cidade de Nova York, a primeira fabricante do vestuário nos Estados Unidos.

O dashiki foi apresentado nos filmes Uptight (1968), Putney Swope (1969) e na série de televisão semanal Soul Train (1971). O episódio "Lamont Goes African" de Sanford and Son apresenta o filho de Sanford, Lamont, vestindo um dashiki como parte de sua tentativa de retornar às suas raízes africanas. Jim Brown, Wilt Chamberlain, Sammy Davis Jr. e Bill Russell estavam entre os conhecidos atletas e artistas afro-americanos que usavam o dashiki em talk shows. Os hippies também adotaram dashikis em seu guarda-roupa como um meio de expressar os valores da contracultura. A ex-prefeita do Distrito de Columbia e membro do conselho Marion Barry era conhecida por usar um dashiki antes das eleições. Dashikis foram vistos em muitos músicos, rappers e cantores, principalmente afro-americanos, incluindo Beyoncé, Rihanna, Chris Brown, Wiz Khalifa, ScHoolboy Q, Q-Tip e muitos outros.

Fred Hampton, do Partido dos Panteras Negras, notou que empresários negros usavam dashikis em seu discurso de 1969 intitulado "Poder em qualquer lugar onde haja pessoas": "qualquer pessoa que entra na comunidade para lucrar com as pessoas, explorando-as, pode ser definido como um capitalista. E não nos importa quantos programas eles têm, quanto tempo de dashiki eles têm. Porque o poder político não flui da manga de um dashiki; o poder político cresce do cano de uma arma."

História da moda
Vestuário de origem africana

Dashiki


Bernd von Arnim ist der Name folgender Personen:
 Bernd von Arnim (Politiker) (1850–1939), deutscher Politiker
 Bernd von Arnim (Kapitänleutnant) (1885–1917), deutscher Kapitänleutnant
 Bernd von Arnim (Slawist) (1899–1946), deutscher Slawist
 Bernd Graf von Arnim (1868–1945), preußischer Politiker und Großgrundbesitzer
 Bernd Jakob von Arnim (1719–1797), preußischer Beamter und Numismatiker

Bernd von Arnim ist der Name folgender Schiffe:
 Z 11 Bernd von Arnim, ein Zerstörer der deutschen Kriegsmarine

Bernd von Arnim


Pokémon Pikachu, also known as  in Japan, is a limited series of two portable Pokémon digital pets (similar to Tamagotchi) featuring the famous yellow electric-type Pokémon, Pikachu. It debuted on March 27, 1998, in Japan, on November 2, 1998 in North America, and in December 1998 in Europe.

Gameplay
The first release, a yellow unit resembling a Game Boy, features a black and white LCD screen used to display animations of Pikachu's activities. Gameplay differs slightly from other portable virtual pets in that Pikachu does not need to be fed, watered, or cleaned up after. Instead, the Pokémon Pikachu unit can be strapped to a belt and used as a pedometer. With every twenty steps it counts, the Pokémon Pikachu credits its user with one watt, a virtual currency used to buy Pikachu presents. Additional activities become available as the player spends more time with their virtual Pikachu. If neglected, Pikachu will express anger and eventually refuse to recognize the player.

The second release, Pokémon Pikachu 2 GS, is available in clear and silver casing with a color display featuring more animations. It features an infrared port for interacting with Pokémon Gold, Silver, and Crystal via the Mystery Gift option, which utilizes the Game Boy Color's built-in infrared communication port. This allows players to trade watts for items in the Game Boy games. Although there is a limitation on how much the Mystery Gift mode can be used between Game Boy cartridges, Pokémon Pikachu's only limit is that of available watts (and it is region locked). Watts can also be sent to other Pokémon Pikachu 2 units.

Other models
Pokémon and its character Pikachu are not the only media franchises that are used by this Nintendo-made device. Sakura Taisen, a media franchise of SEGA and licensed by RED Entertainment released a virtual-pet with pedometer, in the same style as the Pokémon Pikachu 2 GS, called Pocket Sakura (ポケットサクラ) and Sakura Taisen GB, developed by Jupiter. Sega could not publish either, due to their rivalry with Nintendo.

Similarly, Sanrio, responsible for the Hello Kitty franchise, licensed to Nintendo the development of the Pocket Hello Kitty. This featured a similar design to the first Pokémon Pikachu, with a game based on Hello Kitty and her friends, available in a pink-colored case. Pocket Hello Kitty was released in Japan on August 21, 1998.

Pokéwalker
In 2009, a device similar to the Pokémon Pikachu called the Pokéwalker, came packaged with Pokémon HeartGold and SoulSilver which communicates directly with the Nintendo DS game cards via infrared. It allowed the player to transfer one Pokémon at a time from their HeartGold or SoulSilver. The user is able to catch Pokémon and find items by spending watts.

References

External links

 Pokémon Pikachu on IMDB

1998 video games
Handheld electronic games
Video games about mice and rats
Video games developed in Japan
Virtual pets
Pokémon spin-off games
Monochrome video game consoles

Pokémon Pikachu


Bruno Petković (; n. 16 septembrie 1994) este un fotbalist profesionist croat, care joacă pe postul de atacant pentru echipa Dinamo Zagreb din Prima Ligă Croată și pentru Echipa națională de fotbal a Croației.

Primii ani
Născut în Metkovic, Croația, Petkovic și-a început cariera la tineret la cluburile din orașul natal ONK Metković și NK Neretva, înainte de a se transfera la Dinamo Zagreb în 2007. A rămas acolo până pe 4 septembrie 2009, când a fost transferat la academia de tineret a rivalei din oraș, NK Zagreb. În următoarele două sezoane, el a jucat pentru NK Hašk (2010-2011) și Hrvatski Dragovoljac (2011-2012), înainte de transferul său în Italia, în Seria A, la Catania.

Cariera pe echipe

Calcio Catania
La 27 august 2012, Petkovic a transferat de Calcio Catania. Suma de transfer implicată nu a fost dezvăluită, deși Petkovic a fost trimis direct la academia de tineret a clubului după sosirea acestuia. A fost trecut pentru prima dată pe foaia de joc a echipei mari pe 27 ianuarie 2013, într-o victorie acasă cu 2-1 împotriva Fiorentinei într-un meci de campionat. Debutul său în campionat a venit în ultimul meci de Serie A 2012-2013, când a intrat în minutul 89 într-un meci din deplasare, scor 2-2 cu Torino. Înaintea sezonului de Serie A 2013-2014, Petkovic a fost a promovat oficial la prima echipă și i s-a atribuit tricoul cu numărul 32.

Trapani și Bologna
În ianuarie 2016, Petkovic s-a transferat în Seria B la Trapani, înainte de a se întoarce în Serie A la Bologna în ianuarie 2017.

Dinamo Zagreb
La 6 august 2018, el a fost împrumutat la Dinamo Zagreb pentru un sezon, iar Dinamo are obligația de a-l cumpăra la sfârșitul împrumutului, dacă sunt îndeplinite anumite condiții.

La 11 martie 2019, după o serie de meciuri bune făcute atât în campionatul Croației, cât și în fazele eliminatorii ale Ligii Europei, unde a marcat și a primit titlul de omul meciului în partidele cu Viktoriei Plzeň și Benfica, el a primit prima sa convocare la naționala mare a Croației în locul lui Marko Pjaca. El a debutat pentru națională la 21 martie 2019 într-un meci de calificare la Euro 2020 împotriva Azerbaidjanului.

Statistici privind cariera

Club
Actualizat la 20 iunie 2018

Referințe

Legături externe

 Goal.com
 It.eurosport.yahoo.com

Fotbaliști internaționali croați
Atacanți
Fotbaliști croați
Oameni în viață
Nașteri în 1994
Oameni din Metković

Bruno Petković


Bolghar (în , în , în ) a fost capitală a Bulgariei de pe Volga din secolul al VIII-lea până prin secolul al XV-lea împreună cu orașele Bilär și Nur-Suvar. Era situat pe malul râului Volga la o distanță de 30 km de Kazan. În 2014 comitetul UNESCO, a declarat Bolghar ca fiind Patrimoniu Mondial.

Istoria
Orașul a început să fie capitală a Bulgariei de pe Volga încă din secolul al VIII-lea. Desele incursiuni ale rușilor de-a lungul Volgăi și luptele interne, i-au forțat pe conducătorii Bulgariei de pe Volga să-și mute capitala la Bilär. După distrugerea orașului Bilär în timpul invaziei mongole, vechea capitală (Bolghar), devine reședință de provincie în Hoardei de Aur. În perioada dominației mongole, Bolgar a dobândit o bogăție imensă, multe clădiri impunătoare și a crescut de zece ori în dimensiune.

După Războiul dintre Tokhtamish și Timur a înregistrat o scădere semnificativă a averii sale. A fost distrusă de către Bulaq-Temir în 1361, pe cale de dispariție de către Timur-Lenk, prădată de pirații ruși (ushkuiniki) și distrusă în 1431 de Vasile cel Orb. Ca un centru religios musulman, Bolgar a persistat până la mijlocul secolului al XVI-lea, când a fost cucerit de țarul rus Ivan cel Groaznic și încorporat în statul rus.

Micul Pelerinaj
În timpul perioadei sovietice, Bolgar a fost un centru local al Mișcării Islamice cunoscută ca Micul Hajj: Musulmanii din Tatarstan și alte părți ale URSS nu puteau participa la marele pelerinaj de la Mecca, așa că mergeau către Bolgar.

Importanța

Tătarii se referă la capitala medievală a statului Bulgaria de pe Volga ca Shahri Bolghar (), cea ce înseamnă, "Orașul Bolghar". Orașul face parte din patrimoniul lor cultural, deoarece Bulgaria de pe Volga este văzută de mulți tătari ca fiind statul predecesor al Hanatul Kazanului, care la rândul său are legături culturale cu republica rusă de astăzi, Tatarstan.

Astăzi, capitala Tatarstanului este Kazan, dar mulți tătari consideră că Bolghar ca fiind capitala lor veche și religioasă și să permită o viziune asupra vieții de musulman bulgar înainte de Invazia mongolă a Bulgariei de pe Volga.

Note

Legături externe

Vezi și

Patrimoniul mondial în Rusia

Bolghar


وكالة إيتار تاس (ИТАР-ТАСС، اختصار Информационно телеграфное агентство России-Телеграфное агентство Советского Союза، وكالة روسيا الإعلامية التلغرافية-الوكالة التلغرافية للاتحاد السوفيتي) هي وكالة الأنباء الحكومية الرئيسية في روسيا، مقرها في موسكو، كان اسمها في السابق تاس ومنذ عام 1992 تعمل هذه الوكالة تحت اسم إيتار تاس، لها شبكة اتصالات ومكاتب في الخارج تقوم على إعداد التقارير والمواضيع.

تاريخ
كانت الوكالة منذ عام 1925 وحتى عام 1991 أي مع تفكك الاتحاد السوفياتي تعمل على جمع وتوزيع الأنباء والمعلومات على الصحف في جميع أنحاء الاتحاد السوفييتي سابقاً وعلى بلدان العالم أيضاً.

مراجع

وصلات خارجية
 موقع وكالة إتار تاس (باللغة الإنكليزية)

إعلام حكومي
تأسيسات سنة 1902 في روسيا
تأسيسات سنة 1925 في الاتحاد السوفيتي
تأسيسات سنة 1992 في روسيا
شركات إعلامية أسست في 1902
شركات إعلامية في الاتحاد السوفيتي
شركات حكومية روسية
شركات مقرها موسكو
منظمات الدعاية الروسية
وكالات أنباء
وكالات أنباء مقرها روسيا

إيتار تاس


Artabanus ( Artabanos;  Ardawān) may refer to various rulers/monarchs of ancient Persia and Parthia:

 Artabanus (son of Hystaspes), brother of Darius I and uncle of Xerxes I
 Artabanus of Persia, Hyrcanian by birth, commander of Xerxes's guard, and Xerxes's assassin (465 BC)
 Artapanus (general), general under Xerxes I (486–465 BC)
 Artabanus I of Parthia, c. 127–124 BC
 Artabanus II of Parthia, c. 12 to 38/41 AD
 Artabanus III of Parthia, 79/80 – 81
 Artabanus IV of Parthia, c. 213 to 224
 Artabanus of Khwarazm, c.1st-2nd century AD

Confusingly, two systems exist for the regnal numbers of the Artabanuses; in older works, they may be numbered as a regnal number higher than listed above; i.e. Artabanus IV might refer to Artabanus III.

The Mandaic variant of the name is Ardban (also Ardwan).

See also
 Artapanus (disambiguation)
 Artapanus of Alexandria, whose name is sometimes rendered as "Artabanus"
 Artabanes (general)

Artabanus


Tadashi Nakamura (født 10. juni 1971) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1995||3||0
|-
|1996||4||0
|-
|1997||8||0
|-
|1998||1||0
|-
!Total||16||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan
Fodboldtrænere fra Japan

Tadashi Nakamura


Clitennestra (título original en italiano; en español, Clitemnestra) es una ópera (definida como "tragedia musicale") en un preludio y dos actos con música de Ildebrando Pizzetti y libreto del propio compositor, extraído de obras de Esquilo y de Sófocles. Se estrenó en el Teatro alla Scala de Milán el 1 de marzo de 1965 dirigida por Gianandrea Gavazzeni, con Clara Petrella en el papel de la protagonista.

Notas

Enlaces externos

 Diccionario de la ópera (incluye también la trama).

Óperas de Ildebrando Pizzetti
Óperas en italiano
Óperas de 1965
Óperas estrenadas en Milán
Guerra de Troya en la ópera
Adaptaciones de obras de Esquilo
Adaptaciones de obras de Sófocles
Agamenón

Clitennestra


An Dryadella wuerstlei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer. An Dryadella wuerstlei in nahilalakip ha genus nga Dryadella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dryadella

Dryadella wuerstlei


El palacio de Blérancourt (), antiguo castillo de los duques de Gesvres, es un château francés situado en la comuna de Blérancourt, departamento de Aisne, en la región de Alta Francia. Actualmente es la sede del museo franco-americano del palacio de Blérancourt. El palacio fue objeto de varias clasificaciones e inscripciones en el título de los monumentos históricos en 1925, 1932, 1933 y 2002.

Los Jardines del Nuevo Mundo () son un jardín botánico y un pequeño arboreto de 1 hectárea de extensión, administrado por una sociedad sin ánimo de lucro, que se encuentra en Blérancourt, Francia. Está abierto al público todo el año.

Historia

El castillo, rodeado de fosos, fue construido en piedra tallada, según los planos del arquitecto Salomon de Brosse desde 1612 hasta 1619 para servir como residencia de campo a la familia Potier de Gesvres. El corps de logis central y dos pabellones separados se construyeron sobre una terraza artificial. Los dos pabellones anunciaron, por su elegancia, las folies del sigloXVIII (pequeños edificios de placer dispuestos en los parques). Se accede al palacio por un puente y un portal monumental.

En la Revolución francesa fue declarado bien national y el edificio principal fue demolido. Se subastaron los elementos decorativos y los materiales de construcción recuperables. Solo se conservaron en el lugar el gran portal y los dos pabellones separados.

Durante la Primera Guerra Mundial, lo que quedaba del palacio quedó muy dañado.

Desde 1917, los edificios restantes albergaron el cuartel general del Comité estadounidense para las regiones devastadas (Comité américain pour les régions dévastées, CARD)) a instancias de una rica filántropa estadounidense, Anne Morgan, hija del financiero J. Pierpont Morgan. En 1918, la ofensiva alemana completó la destrucción del edificio. Anne Morgan compró las ruinas en 1919. La reconstrucción comenzó en 1924 bajo la dirección del arquitecto Jean Trouvelot (1897-1985). De 1928 a 1930, se construyó un nuevo edificio en el sitio del antiguo palacio para albergar un museo. En 1938, el pabellón sur, el pavillon des volontaires ('Pabellón de Voluntarios'), fue reconstruido para acoger los recuerdos de los voluntarios estadounidenses en la Gran Guerra.

Lo que queda del palacio de Blérancourt alberga hoy el museo francoamericano del palacio de Blérancourt, rodeado por su parque, llamados jardines del Nuevo Mundo.

Clasificación y protección
El edificio fue protegido como monumento histórico en cuatro entregas entre 1925 y 2002.
 La puerta de entrada, así como sus dos pabellones de esquina, fue objeto de una clasificación en el título de los monumentos históricos el 2 de abril de 1925.
 El conjunto formado por la puerta de entrada principal, así como las fachadas y cubiertas de los dos pabellones contiguos, fue objeto de una nueva clasificación el 19 de agosto de 1932.
 La puerta de piedra llamada du potager  fue objeto de una nueva clasificación el 16 de mayo de 1933.
 Los muros y protecciones (el puente, los fosos, la terraza, los muros de cierre que rodean los jardines), así como los comunes y las partes del suelo que presentan interés arqueológico fueron inscritas por orden del 28 de septiembre de 2001 en un primer momento. Este conjunto se revisó y fue objeto de una inscripción en el título de los monumentos históricos el 1 de febrero de 2002.

Museo francoamericano del palacio de Blérancourt

El museo francoamericano del palacio de Blérancourt fue creado por iniciativa de Anne Morgan. Entonces denominado Museo histórico franco-americano, el museo, así como sus colecciones, serán luego donados a la comuna de Blérancourt y se convertirán en 1931 en el museo nacional de la cooperación franco-estadounidense y después en el museo franco-americano del palacio de Blérancourt.

El museo alberga en especial una colección de obras de arte relacionadas con el nacimiento de la amistad franco-estadounidense en el sigloXVIII y con los intercambios artísticos entre los dos países en los siglosXIX y XX, en especial obras de Joseph-Félix Bouchor. También alberga recuerdos de la Primera Guerra Mundial y fotografías y películas de los fondos documentales de Anne Morgan.

El museo ha sido objeto de una primera campaña de renovación en 1989 confiada a los arquitectos Yves Lion y Alan Levitt. Una segunda fase de renovación y expansión comenzó en 2006. Diseñado nuevamente por Yves Lion y Alan Levitt, aumentará el espacio de exposición en un 50%. El museo se renovó y volvió a abrir el 4 de julio de 2017. La renovación fue inaugurada el 24 de junio de 2017 por Françoise Nyssen.

Jardines del Nuevo Mundo
El jardín botánico fue creado en 1986 en los terrenos que ocupaba el jardín de hierbas de la cocina del Château de Blérancourt. Creados por los paisajistas francés y estadounidenses, Michel Boulcourt, Madison Cox, y Mark Rudkin y financiado por mecenas estadounidenses —American Friends of Blérancourt y Colonial Dames of America—, los jardines del Nuevo Mundo (Jardins du Nouveau Monde) fueron plantados con especies nativas de Norteamérica rodean el castillo.

Un arboreto completa el jardín y reagrupa una sobresaliente colección de especies americanas que han sido elegidos por sus arce caída colores otoñales: roble, castaño, liquidambar, magnolia de Virginia.

Colecciones
El jardín botánico alberga plantas del hemisferio occidental, distribuidas en 4 secciones:

 Le jardin de printemps ('Jardín de primavera'): aquileas, iris, jazmines, peonias, amapolas, y wisteria; diseñado por Mark Rudkin en 1997.

 Le jardin d'été ('Jardín de verano'): Árboles tuliperos de Virginia junto a plantas ornamentales de flor incluyendo plantas del tabaco y parterres de lirios americanos; diseñado por Madison Cox en 1989.

 Le jardin d'automne ('Jardín de otoño'): aster, cosmos, dalias, heliotropios, y girasoles; diseñado por Mark Rudkin y Michel Boulcourt en 1989.

 Arboreto: liquidambar, acer, roble, sequoia, etc.; diseñado por Mark Rudkin y Michel Boulcourt en 1986.

Véase también
 Arquitectura barroca francesa
 Castillo de Vayres y jardines
 Jardines del Bosque Garvan
 Jardines del Château de Malle
 Jardines del Manoir d'Eyrignac
 Musée de France

Referencias

Enlaces externos

 Jardins du Nouveau Monde
 Entrada en la página de Parcs et Jardins de France
 Entrada en la página de Gralon.net

 Where to find North America in Paris and the suburbs…

 El castillo de Blérancourt en el sitio web American Friends of Blérancourt
 El castillo de Blérancourt en el sitio web del museo francoamericano
 El castillo de Blérancourt en el sitio web de l'association des conservateurs des musées de Picardie

Castillos de Francia del siglo XVII
Castillos de Francia del siglo XIX
Castillos de la región de Alta Francia
Castillos de Francia clasificados monumento histórico
Arquitectura barroca en Francia
Monumentos históricos de Francia
Monumentos históricos de la región de Alta Francia
Museos nacionales de Francia
Museos de Francia del siglo XX
Museos monográficos de Francia
Museos de la región de Alta Francia
Museos inaugurados en 1938
Aisne
Nuevo Mundo
Nuevo Mundo
Arquitectura de 1619

Palacio de Blérancourt y Jardines del Nuevo Mundo


Events from the year 1742 in Canada.

Incumbents
French Monarch: Louis XV
British and Irish Monarch: George II

Governors
Governor General of New France: Charles de la Boische, Marquis de Beauharnois
Colonial Governor of Louisiana: Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville
Governor of Nova Scotia: Paul Mascarene
Commodore-Governor of Newfoundland: Henry Medley

Events
 First scientific report on the North Pacific fur seal.
 First Fort Paskoya built by La Vérendrye at Cedar Lake.

Births
 Esteban José Martínez Fernández y Martínez de la Sierra, naval officer (died 1798)
 Benjamin Frobisher, fur-trader (died 1787)

Historical documents
Without Île-Royale "and other Indulgencies at the Treaty of Utrecht," France's fisheries would have "by this time been totally destroyed"

"What humanity!" - French missionary surprised by Indigenous travel companions' generosity with game they hunt (Note: "savages" used)

"Indefatigable, artful, insinuating" priests among Six Nations assert France's "Power and Grandeur" and "render the English[...]contemptible"

Poor crop at Lorette means people must forage for food, "which is prejudicial[...]to their spiritual interests" (Note: "savages" used)

Montreal renews law requiring ladders on roofs and by chimneys and attic battering rams, all in case of fire

When Northwest Passage not found, Arthur Dobbs suggests locating trading posts up rivers that flow to Hudson Bay and James Bay

Joseph La France canoes down Nelson River in warm, leafy spring and arrives at York Factory on June 29 to find ice and snow

Nova Scotia Council president reminds Board of Trade that without their directives, he can maintain authority only through deputies

Mascarene tells Bishop of Quebec that priests "who presume to exercise any ecclesiastical power" in Nova Scotia violate British law

Rumours of war with France have not lessened Acadians' fidelity and obedience, except when growing families take "unappropriated lands"

Unmistakable warning to Acadians: "By continuing in your disobedience, you will oblige us to make use of force to reduce you to your duty"

Council hears first that ship's cables cut and ship robbed, then that cables and robbers found by Acadian deputies and "Indian Captains"

"Offensive and unwholsome" - Heating Hudson's Bay Co. buildings includes capping chimneys when fires burn down to coals, causing headache

References

1740s in Canada
1742 in New France
Canada
42

1742 in Canada


Seyyid Hüseyin Nasr (d. 7 Nisan 1933, Tahran, İran), George Washington Üniversitesi'nde İslâmî ilimler uzmanı İranlı profesör, müslüman mütefekkir.

Seyyid Hüseyin Nasr, İslâm ve tasavvuf ile ilgili Farsça, Arapça, İngilizce ve Fransızca 50'den fazla kitabın ve 500'den fazla makalenin yazarıdır. İslâmî gelenek, İslâmî telakkî ve İslâm kültürü alanındaki çalışmalarıyla, bu alanda günümüzün en önemli şahsiyetleri arasında kabul edilmektedir.

Nasr, 1980/81 eğitim mevsiminde "Knowledge and the Sacred" başlıklı makalesi ile Edinburgh Üniversitesi'nin düzenlediği ve bilim câmiasında saygın bir yere sahip Gifford Seminerleri'ne dâvet edilen ilk müslüman bilim insanı oldu. Northwestern Üniversitesi, 2000 yılında "Library of Living Philosophers" adlı çağdaş filozoflar dizisinde Seyyid Hüseyin Nasr'a da yer verdi.

Prof. Seyyid Hüseyin Nasr pereniyal felsefe anlayışıyla din, felsefe, İslâm, tasavvuf, sanat, müzik, mimârî, hikmet ve edebiyat hakkında çalışmaktadır. Çok iyi seviyede Farsça, Arapça, İngilizce, Fransızca, Almanca ve İspanyolca bilen Nasr, bu lisanlara hâkim olduğu gibi İtalyanca, eski Yunanca ve Latince de bilmektedir.

Hayatı
Seyyid Hüseyin Nasr, 7 Nisan 1933'te Tahran'da doğdu. Ailesi, şah ailesi ile yakınlığı bulunan saygın bir aileydi. Fizikçi olan babası, İran'da modern eğitim sisteminin kuruluşunda rol oynayan șahsiyetlerden biriydi. Annesi 1909'da ilân edilen meşrutiyet aleyhtârı olduğu gerekçesiyle idâm edilen Fazlullah Nuri'nin torunudur.

Tahran'da başladığı üniversite eğitimini 1954'te Massachusetts Institute of Technology'de fizik ve Harvard Üniversitesi'nde tarih dallarında aldığı lisans diplomasi ile bitirdi. 1956'da Harvard Üniversitesi'nde jeofizik alanında yüksek lisans, 1958 yılında bilim tarihi alanında doktora yaptı. 1958'de İran'a geri döndü. Tahran Üniversitesi edebiyat fakültesinde asistan olarak göreve başladı. 1968 yılında aynı fakültenin dekanlığına atandı. 1972'de yine Tahran'da Şerif Teknoloji Üniversitesi'nin rektörlüğüne getirildi. 1973'te Șahbanu Farah Pevlevî'nin himayesinde kurulan İmparatorluk Felsefe Akademisi'nin başkanlı görevi kendisine verildi.

1979 İran Devrimi sırasında ve ardından kurulan İran İslâm Cumhuriyeti'nde görevlerine devam eden Seyyid Hüseyin Nasr, 1984'te ABD'ye gitti ve George Washington Üniversitesi'nde İslâmî ilimler profesörü olarak göreve başladı. İran İslam Devrimi'nden sonra ülkesinden temelli ayrılıp ABD'ye yerleşti. Edinburgh ve Temple üniversitelerinde öğretim üyeliği de yapmış olan Nasr, 1984 yılından beri George Washington Üniversitesi'nde İslam Araştırmaları profesörüdür.

Seyyid Hüseyin Nasr, gelenekselci felsefî akımın yaşayan önemli temsilcilerinden biridir. Oğlu Vali Nasr günümüzün önde gelen ortadoğu uzmanları arasında sayılır.

Türkçe yayınlanan eserleri
 Modern Dünyada Geleneksel İslam, İnsan Yayınları, 2017, ISBN 9789755740188
 Genç Müslümana Modern Dünya Rehberi, İnsan Yayınları, 2016, ISBN 9789755748276
 Bir Kutsal Bilim İhtiyacı, İnsan Yayınları, 2016, ISBN 9789755740287
 Üç Müslüman Bilge, İnsan Yayınları, 2016, ISBN 9789757732969
 İslam ve Modern İnsanın Çıkmazı, İnsan Yayınları, 2015, ISBN 9789755743103
 İslam'da Bilim ve Medeniyet, İnsan Yayınları, 2015, ISBN 9789755745046
 Bilgi ve Kutsal, İz Yayıncılık, 2012, ISBN 9789753551601
 İslam İdealler ve Gerçekler, İz Yayıncılık, 2009, ISBN 9789753551724
 Söyleşiler, İnsan Yayınları, ISBN 9789755740381
 Ebedi Hikmetin Peşinde, İnsan Yayınları, ISBN 9789755744704
 İslam Sanatı ve Maneviyatı, İnsan Yayınları, ISBN 3990000012545
 İslam'da Düşünce ve Hayat, İnsan Yayınları, ISBN 3990000012546
 Makaleler-1, İnsan Yayınları, 2007, ISBN 9789755740473
 Kutsalın Peşinde Geleneğin Işığında Modern Dünya (Katherine O'Brien ile birlikte), İnsan Yayınları, ISBN 3990000012547
 Tabiat Düzeni Ve Din, İnsan Yayınları, ISBN 9799755743072
 Tasavvufi Makaleler, İnsan Yayınları, ISBN 9799755743256
 Yol Şiirleri, İnsan Yayınları, 2003, ISBN 9799755743485
 İslam ve İlim, İnsan Yayınları, ISBN 3990000012549

İngilizce'de Yayınlanan Bazı Eserleri
 An Introduction to Islamic Cosmological Doctrines: Conceptions of Nature and Methods Used for Its Study by the Ikhwan al-Safa, al-Biruni, and Ibn Sina, 1964
 Three Muslim Sages: Avicenna—Suhrawardi—Ibn Arabi, 1964
 Ideals and Realities of Islam, 1966
 Science and Civilization in Islam,1968
 Islamic Studies: Essays on Law and Society, the Sciences, and Philosophy and Sufism,1967
 The Encounter of Man and Nature: The Spiritual Crisis of Modern Man, 1968
 Sufi Essays, 1972
 Islam and the Plight of Modern Man, 1975
 Islamic Science: An Illustrated Study, with photographs by Roland Michaud, 1976
 Sadr al-Din Shirazi and His Transcendent Theosophy: Background, Life and Works, 2nd edition, 1977
 Knowledge and the Sacred: The Gifford Lectures, Ücretsiz E-Kitap  , 1981
 Islamic Life and Thought, 1981
 Islamic Art and Spirituality, 1986
 Traditional Islam in the Modern World, 1987
 A Young Muslim's Guide to the Modern World, 1993
 The Need for a Sacred Science, 1993
 The Islamic Intellectual Tradition in Persia, edited by Mehdi Aminrazavi, 1994
 Muhammad: Man of God, 1995
 Religion and the Order of Nature: The 1994 Cadbury Lectures at the University of Birmingham, 1996
 Poems of the Way, 1999
 Islam: Religion, History, and Civilization, 2001
 The Heart of Islam: Enduring Values for Humanity, 2002, Ücretsiz E-Kitap
 Islamic Philosophy from its Origin to the Present: Philosophy in the Land of Prophecy, 2006
 The Pilgrimage of Life and the Wisdom of Rumi: Poems and Translations, 2007
 The Garden of Truth: The Vision and Promise of Sufism, Islam's Mystical Tradition, 2007
 Islam, Science, Muslims, and Technology: Seyyed Hossein Nasr in Conversation with Muzaffar Iqbal, 2007
 The Essential Seyyed Hossein Nasr, edited by William Chittick, 2007
 Islam in the Modern World, 2012

Hakkında
 William Chittick (Der.): The Works of Seyyed Hossein Nasr Through His Fortieth Birthday. University of Utah, Utah 1977.
 Zailan Moris (Der.): Knowledge is Light. Essays in Honor of Seyyed Hossein Nasr. ISBN 9781930637016
 Mohammad Faghfoory (Der.): Beacon of Knowledge. Essays in Honor of Seyyed Hossein Nasr. Fons Vitae, Louisville, Kentucky 2003, ISBN 1887752560
 Lewis Edwin Hahn, Randall E. Auxier, Lucian W. Stone (Der.): The Philosophy of Seyyed Hossein Nasr. Open Court, ISBN   9780812694147
 Seyyed Hossein Nasr, Ramin Jahanbegloo (Der.): In Search of the Sacred. Praeger/ ABC-CLIO, Santa Barbara, California 2010, ISBN 9780313383243
 Chi-chung (Andy) Yu: Thinking between Islam an the West. The Thoughts of Seyyed Hossein Nasr, Bassam Tibi and Tariq Ramadan. Peter Lang, Oxford, Bern (etc.) 2014, ISBN 9783034307956

Ayrıca bakınız
 Ezeli hikmet
 Tradisyonalizm

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Google Scholar Page
 S. H. Nasr in the Context of the Perennialist School
 Wikipedia Nasr maddesi
 The Thought of Seyyed Hossein Nasr PDF
 The Interior Life in Islam
 Islam and Modern Science
 The Relation Between Religions in the Shadow of the Environmental Crisis
 Islam and the Question of Violence
 An Interview with Seyyed Hossein Nasr
 Dinler ve Mutlak Hakikat Kavramı-Seyyid Hüseyin Nasr ile söyleşi

1933 doğumlular
Yaşayan insanlar
Tahran doğumlular
Tradisyonalistler
İranlı yazarlar
İranlı filozoflar
İranlı akademisyenler
İranlı Şiiler
İranlı mutasavvıflar
Amerikalı mutasavvıflar
İran asıllı Amerikalılar
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki İranlı göçmenler
Harvard Üniversitesinde öğrenim görenler
Edinburgh Üniversitesi öğretim üyeleri
Massachusetts Teknoloji Enstitüsünde öğrenim görenler
George Washington Üniversitesi öğretim üyeleri

Seyyid Hüseyin Nasr


Pyraloidea, natporodica leptira, dio klade Obtectomera. Sastoji se od dvije porodice, to su moljci trava (Crambidae) i plamenci (Pyralidae )

Neke vrste su štetnici šuma; u Hrvatskoj su to: Dioryctria abietella Schiff. - plamenac smrekovih češera i Dioryctria splendidella H.S. - borov smolar

Porodice
 Crambidae Latreille, 1810
 Pyralidae Latreille, 1809

Izvori

Moljci

Pyraloidea


Michael Shurtleff, geboren als Charles Gordon Shurtleff, (* 3. Juli 1920 in Oak Park (Illinois); † 28. Januar 2007 in Los Angeles) war ein US-amerikanischer Autor und Casting Director für den Film und am New Yorker Broadway.

Leben
Shurtleff besuchte das Lawrence College in Appleton (Wisconsin). Anschließend studierte er an der Yale University. Danach ging er nach New York, wo er seinen ersten Vornamen in Michael änderte. Hier arbeitete Shurtleff als Produktionsassistent für Jed Harris, der Sartres Drama Die schmutzigen Hände inszenierte.

Für den Theaterproduzenten David Merrick (1911–2000) war Shurtleff als Casting Director tätig. Im Rahmen seiner Tätigkeiten entdeckte und förderte er die Schauspieler Elliott Gould, Barbra Streisand, Gene Hackman, Dustin Hoffman, Bette Midler und Jerry Orbach. Für Bob Fosse war Shurtleff an den Uraufführungen der Musical Pippin (1972) und Chicago beteiligt. Am Musical Jesus Christ Superstar arbeitete er für Andrew Lloyd Webber.

1962 hatte Michael Shurtleff seine eigene Castingfirma unter dem Namen Casting Consultants gegründet. In dem von ihm geschriebenen Theaterstück Call Me By My Rightful spielten Robert Duvall und Alvin Ailey die Hauptrollen.

Veröffentlichungen
 Audition. Everything an Actor Needs to Know to Get the Part. Walker, New York 1978.
 Deutsche Ausgabe: Erfolgreich Vorsprechen − Audition. Aus dem Amerikanischen von Petra Schreyer. Mit einer Einleitung von Keith Johnstone und einem Vorwort von Bob Fosse. Alexander Verlag, Berlin 1999. (5. Auflage. 2009, ISBN 978-3-89581-044-2)

Filmografie (Auswahl)
 1963: East Side/West Side (Fernsehserie)
 1963: All the Way Home
 1972: 1776 - Rebellion und Liebe (1776)
 1973: Jesus Christ Superstar

Weblinks

Einzelnachweise

Person (Theater)
Person (Film)
Autor
US-Amerikaner
Geboren 1920
Gestorben 2007
Mann

Michael Shurtleff


මායා රට, මාපා රට හෙවත් දක්ඛිණ දේශය; ලංකාදීපයේ බටහිර ප්‍රදේශයේ තිබූ ඓතිහාසික කලාපයකි.මෙම භුමි ප්‍රදේශය කලු ගඟ  හා දැදුරු ඔය අතර බෙදී වෙන්වූ  භුමි ප්‍රදේශයයි. විවිධ කාලවලදී ස්වාධීන රාජධානිනක් ලෙසද, උප රාජධානියක් ලෙසද, පරිපාලන කලාපයක් ලෙසද පැවතී ඇත.

මායිම්
 උතුර - කලා ඔය
 නැගෙනහිර - දුම්බර කඳුයාය
 ගිණිකොන - සමනොල කන්ද
 දකුණ - බෙන්තර ගඟ
 බස්නාහිර - මූද

අයත්වූ ජනාවාස
 සිදුරුවාන
 බලවිට
 මාතලේ
 බෝගම්බර
 දුම්බර පන්සියපත්තුව
 මායාදුන්න
 කිඳිගොඩ
 හලම්ගොමු රට
 කුඹුරුගොමු රට
 අටකලන්දය
 මාහියංගොමු රට
 දෙනවක
 කළුගලබඩ

ආශ්‍රිත ලිපි
 තුන් සිංහලේ
 රුහුණු රාජධානිය

මායා රට

මායා රට


Caspar Richard George Lee (født 24. april 1994) er en britisk-sydafrikansk Youtuber, der på sin youtubekanal har over 7,5 millioner følgere (januar 2018).

Youtube
Caspar Lee oprettede sin youtubekanal i 2011, og kanalen har i dag mere end 868 millioner visninger (januar 2017). Kanalen hed oprindeligt "Dicasp", men har senere ændret navn til "Caspar". I 2012 oprettede han en second channel under navnet "morecaspar", som i dag har næsten 2 millioner følgere og mere end 117 millioner visninger (januar 2017). På sin primære youtubekanal har Caspar Lee blandt andet lavet videoer sammen med youtuberne Alfie Deyes, Zoe Sugg, Joe Sugg og Troye Sivan. Caspar Lee har også i en årrække boet sammen med Joe Sugg.

Film
Caspar Lee har også medvirket i flere film, herunder Spud 3: Learning to Fly i 2014, Svampebob: En rigtig landkrabbe i 2015 og Laid in America i 2016 sammen med youtuberen KSI.

Referencer

Eksterne henvisninger

YouTubere fra Storbritannien
Personer fra Sydafrika

Caspar Lee


Heidrun Gerzymisch (* 8. Mai 1944 in Gusow) ist eine deutsche Übersetzungswissenschaftlerin und Professorin an der Universität des Saarlandes.

Leben und Weg
Heidrun Gerzymisch studierte am Institut für Übersetzen und Dolmetschen (IÜD) der Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg sowie am Holborn College of Law, Languages and Commerce in London (heute: University of Westminster) mit deutschen und amerikanischen Abschlüssen als Diplom-Übersetzerin (1969) der Universität Heidelberg und als Bachelor of International Business Administration (1976) der Schiller International University (London Campus).

Nach praktischer Berufstätigkeit im In- und Ausland sowie dem Beginn einer Lehrtätigkeit am Institut für Übersetzen und Dolmetschen der Universität Heidelberg von 1979 bis 1993 erfolgte 1986 die Promotion an der Johannes Gutenberg-Universität Mainz (Fachbereich Translations-, Sprach- und Kulturwissenschaft) bei Karl-Heinz Stoll (Englische Literaturwissenschaft), Jörn Albrecht (Allgemeine Linguistik/Sprachwissenschaft) und Hans J. Vermeer (Angewandte Linguistik/Sprachwissenschaft).

Ihre Habilitation mit Verleihung der venia legendi für Übersetzungswissenschaft (Englisch) erfolgte 1992 an der Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg (Gutachter: Kurt Kohn, Jörn Albrecht und Herbert Ernst Wiegand). 1993 wurde sie auf den Lehrstuhl für Sprach- und Übersetzungswissenschaft der Universität des Saarlandes berufen, den sie bis 2009 innehatte. Akademische Lehrtätigkeiten führten sie an das Monterey Institute of International Studies in Monterey, Kalifornien (1987/1988 sowie 1990 und 1991), an die Karls-Universität Prag (1999), die Karl-Franzens-Universität Graz (2002) und an das Translationszentrum der Universität Wien (2010). Von 2008 bis 2018 lehrte sie am Institut für Übersetzen und Dolmetschen der Zürcher Hochschule für Angewandte Wissenschaften (ZHAW).

Forschung
Im Mittelpunkt des Forschungsinteresses von Heidrun Gerzymisch steht die Translationswissenschaft (Translatologie) als "gemittelte" Kommunikation mit der Frage nach der Systematisierbarkeit und Transparenz ihrer Einflussgrößen und individuellen Entscheidungsprozesse. Ausgehend von der gemittelten Fachkommunikation und Terminologielehre entwickelte sie ein Verfahren zur Disambiguierung des Terminus im Kontext und ergänzte die Begriffe der Thema-Rhema-Gliederung, der Isotopie, des Kontextes und der Kohärenz aus translatorischer Sicht. Mit ihrem akademischen Lehrer, dem Physiker und Sprachwissenschaftler Klaus Mudersbach, hat sie auf der Basis seines Dividuenbegriffs eine wissenschaftliche Methodik des Übersetzens entwickelt, die von Doktoranden des Lehrstuhls und des Doktorandenkollegs MuTra weitergeführt und theoretisch um die Operationalisierung des Übersetzungszwecks (2012 von June Sunwoo) ergänzt wurden. Die Dissertationen führten in den Bereichen Kulturtransfer, Dolmetschen, Literaturübersetzen und Audiodeskription zu neuen translatorischen Begriffen und Handlungsschemata wie den "kulturellen Konstellationen" (Georgios Floros, 2002), der "dolmetschorientierten Terminologiearbeit DOT" (Martin Will, 2009), dem "Diskursdolmetschen" (Lihua Jiang-Qi, 2010) und der Multimodalität bei der "Audiodeskription als partielle Translation" (Bernd Benecke, 2013).

Sonstige Aktivitäten
Heidrun Gerzymisch gründete 1994 an der Universität des Saarlandes die Arbeitsstelle Advanced Translation Research Center (ATRC) mit Forschungsschwerpunkten zu Begriffen und Methoden in der Translationswissenschaft (Translatologie). Das ATRC richtete von 1999 bis 2007 eine Serie von Marie-Curie-Eurokonferenzen mit begleitenden "PhD Schools" aus, die 2010 mit dem Doktorandenkolleg in das Graduiertenprogramms GradUS an der Universität des Saarlandes integriert wurde. 1996 gründete sie die Gerzymisch-Stiftung zur Förderung des wissenschaftlichen Nachwuchses in der Übersetzungs- und Dolmetschwissenschaft (Translationswissenschaft), die Nachwuchswissenschaftler in ihren translatorischen Dissertations- und Publikationsvorhaben fördert und unterstützt. Sie ist Mitbegründerin der Deutschen Gesellschaft für Übersetzungs- und Dolmetschwissenschaft und Gutachterin für Universitäten, nationale und internationale Wissenschaftsorganisationen und Verbände sowie 2008 und 2009 für das Forschungsrahmenprogramm der Europäischen Kommission.

Publikationen (Auswahl)
 1987: Zur Thema-Rhema-Gliederung in amerikanischen Wirtschaftsfachtexten. Eine exemplarische Analyse. Narr, Tübingen (Dissertation).
 1994: Übersetzungswissenschaftliches Propädeutikum. UTB 1782. Francke, Tübingen–Basel.
 1996: Termini im Kontext: Verfahren zur Erschließung und Übersetzung der textspezifischen Bedeutung von fachlichen Ausdrücken. Reihe Forum für Fachsprachenforschung (FFF). Narr, Tübingen (Habilitationsschrift).
 1998 (Zusammen mit Klaus Mudersbach): Methoden des wissenschaftlichen Übersetzens. UTB 1990. Francke, Tübingen-Basel.
 2003: Norm and Translation Theory. Some Reflections on its Status, Methodology and Implications. In: Klaus Schubert (Hrsg.): Übersetzen und Dolmetschen: Modelle, Methoden, Technologie (= DGÜD Jahrbuch Übersetzen und Dolmetschen Band 4/I). Narr, Tübingen, S. 47–68.
 2004: On the Translatability of Isotopies. In: F. Antin/W. Koller (Hrsg.): Les limites du traduisible. In: FORUM. Presses de la Sorbonne Nouvelle KSCI, Paris. Vol. 2 No. 2, S. 177–197
 2008 (Hrsg.): Mutra – Multidimensional Translation. Proceedings of the Marie Curie Euroconferences 2005–2007. Hrsg. von Heidrun Gerzymisch-Arbogast et al.
 2013 (Hrsg.): Translation als Sinngebung. Reihe mit Sprache. Translatorische Forschungsbeiträge. LIT Verlag, Münster.

Literatur
Festschrift anlässlich des 60. Geburtstages von Heidrun Gerzymisch (2004): Neue Perspektiven in der Übersetzungs- und Dolmetschwissenschaft, hrsg. von Juliane House, Werner Koller und Klaus Schubert. Verein zur Förderung des AKS.

Weblinks

 MuTra: A Labour of Love – EU-Pressebericht
 Advanced Translation Research Center (ATRC)
 Artikel Fundamentals of LSP Translation (englisch) (PDF; 2,0 MB)
 Website der Gerzymisch-Stiftung

Einzelnachweise

Dolmetschen
Übersetzungswissenschaftler
Autor
Angewandte Linguistik
Hochschullehrer (Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg)
Hochschullehrer (Universität des Saarlandes, Saarbrücken)
Deutscher
Geboren 1944
Frau

Heidrun Gerzymisch


El pan de Ambato es un tipo de pan ecuatoriano asociado a la ciudad de Ambato, son elaborados con harina de trigo y de cebada, manteca de puerco, huevos, pero su sabor característico proviene de la cocción en hornos de leña, en el cual usan madera de eucalipto. El pan de Ambato se ha popularizado en todo Ecuador y también se elaboran y consumen en España y Estados Unidos por inmigrantes ecuatorianos.

Dentro del área de Ambato existen 2 tipos de panes adicionales que por su localización geográfica toman nombre propios; los panes de Pinllo, que son elaborados manualmente sin el uso de equipos eléctricos, y el pan de Santa Rosa, este último se diferencia por no usar Manteca de chancho en su preparación.

Historia
La elaboración del pan en Ambato comenzó en la época de la colonia, con la llegada de los Jesuitas, quienes elaboraban roscones, con el pasar de los años la población mestiza local usaría la masa para elaborar panes, a los cuales le añadieron productos y técnica de horneado local.

Variedades
Existen cerca de 30 variedades de panes de Ambato, entre los más populares son:

 Tapados
 Mestizos
 Bizcochos
 Rositas
 Tornillos
 Empañadas

Referencias

Ambato
Ambato

Pan de Ambato


An oblong is an object longer than it is wide, especially a non-square rectangle.

Oblong may also refer to:

Places
 Oblong, Illinois, a village in the United States
 Oblong Township, Crawford County, Illinois, United States
 A strip of land on the New York-Connecticut border in the United States nicknamed the "Oblong", running north from the Connecticut panhandle

Other uses
 Oblong (company), an American a cloud-based communication service provider
 Oblong Industries, a spin-off of the MIT Media Lab
 Angus Oblong, American author and actor born David Walker (born 1976)
 The Oblongs, a short-lived 2001 American animated television program co-created by Angus Oblong
 Bob Oblong, a character in The Shapies, an Australian computer-animated children's television series
 Oblong, a leaf shape

Oblong


est un film d'horreur américain réalisé par David Bruckner, sorti en 2022. Il s'agit d'un reboot de la saga , inspiré du roman du même nom () de Clive Barker publié en 1986.

Il est présenté au Fantastic Fest 2022.

Synopsis
La jeune Riley active un étrange cube puzzle volé avec l'aide de son petit ami.Ce même cube semble être a l'origine de la disparition de son frère. Riley se met alors en tête de le retrouver tout en essayant d'échapper a des forces sombres et démoniaques.

Fiche technique

 Titre original et français :
 Réalisation : David Bruckner
 Scénario : David S. Goyer, Ben Collins et Luke Piotrowski, d'après l'histoire de David S. Goyer basée du roman court Hellraiser de Clive Barker
 Musique : Ben Lovett
 Direction artistique : Szedlacsek Balazs et Bojana Nikolic
 Décors : Djurdjevic Olga
 Costumes : Momirka Bailovic
 Photographie : Eli Born
 Montage : David Marks
 Production : Clive Barker, David S. Goyer, Keith Levine et Marc Toberoff
 Production déléguée : Todd Williams
 Sociétés de production : Spyglass Media Group et Phantom Four Films
 Société de distribution : Hulu
 Pays de production :
 Langue originale : anglais
 Format : couleur
 Genre : fantastique, horreur
 Durée :
 Dates de sortie :
 États-Unis :  (Fantastic Fest) ;  sur Hulu
 France :  (DVD) ;  (Paramount+)

Distribution
 Odessa A'zion  : Riley
 Jamie Clayton  : Pinhead
 Adam Faison  : Colin
 Drew Starkey  : Trevor
 Brandon Flynn  : Matt
   : Nora
 Jason Liles : Chatterer, le cénobite
 Yinka Olorunnife : Weeper, un cénobite femelle
   : Gasp, un cénobite femelle
 Zachary Hing : The Asphyx
 Kit Clarke  : Joey
 Goran Višnjić  : Roland Voight
 Hiam Abbass  : Serena Menaker

Production

Développement
En , Clive Barker annonce, sur son site officiel, écrirait un scénario du remake du film original Le Pacte (, 1987) et que le film serait produit par Dimension Films. Pascal Laugier serait choisi comme réalisateur, avant qu'il ne soit retiré du projet en raison de différences créatives avec les producteurs : Pascal Laugier désirait travailler très sérieusement sur le film, alors que les producteurs voulaient que le film soit plus commercial et conçoive pour plaire au jeune public.

En , on annonce qu'officiellement, Patrick Lussier et Todd Farmer seront réalisateur et scénariste du reboot de la saga . L'histoire du film semblerait différente de l'originale, puisque ces derniers ne voulaient pas raconter l'histoire originale par respect pour l'œuvre de Clive Barker. Le film devait plutôt se concentrer sur le monde, en fonction du cube casse-tête. En 2011, Todd Farmer confirme que le réalisateur et lui sont retirés du projet.

En , Clive Barker annonce qu'il écrirait et réaliserait le film, aux côtes de l'acteur Doug Bradley qui reprendrait son rôle de Pinhead.

En 2014, Clive Barker déclare qu'il vient de finir sa deuxième version du scénario, précisant que le film est un remake très général du film original et qu'il ne le réalisera pas.

En , Clive Barker avoue que . Après le succès du film Halloween (2018), Miramax Films confirme qu'elle envisage de commencer la production des nouveaux volets pour la saga .

Pré-production
En , Gary Barber annonce que Spyglass Media Group serait en plein développement du remake de , écrit et co-produit par David S. Goyer.

En , David Bruckner rapporte qu'il réaliserait le remake, avec Ben Collins et Luke Piotrowski en tant que scénaristes après avoir collaboré pour le film La Proie d'une ombre (, 2020) dont le producteur est David S. Goyer.

Distribution des rôles
En , on apprend qu'Odessa A'zion est engagée dans le rôle principal. En , une interview avec Entertainment Weekly révèle que la drag queen Gottmik est auditionnée pour le rôle de Pinhead, après avoir montré une tenue inspirée de Pinhead lors de l'épisode final de la treizième saison de .

Tournage
Le tournage a notamment lieu en Serbie et prend fin à l'automne 2021.

Accueil
Le film est diffusé en exclusivité sur la plate-forme de vidéo à la demande Hulu.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Hellraiser

Liens externes

Film américain sorti en 2022
Film d'horreur américain
Film fantastique américain
Film en anglais
Film d'Hulu
Suite de film américain
Film sur l'homosexualité masculine
Film sorti directement en vidéo
Film Hellraiser

Hellraiser (film, 2022)


A República Francesa, nação anfitriã dos Jogos Olímpicos de Verão de 2024, representada pelo Comité Olímpico Nacional e Desportivo da França, está programada para competir em Paris entre os dias 26 de Julho a 11 de Agosto de 2024. Atletas franceses participaram de todos os Jogos Olímpicos de Verão da era moderna, ao lado de Austrália, Grã-Bretanha, Grécia e Suíça.

Competidores

Por modalidade esportiva
Abaixo um resumo da quantidade de vagas destinadas a atletas franceses conquistadas aos Jogos Olímpicos de 2024 por modalidade até fevereiro de 2023. Como país sede, o CON francês tem direito a pelo menos uma vaga em todos os eventos.

Futebol

 Sumário

Torneio Masculino
Como nação anfitriã, a Seleção Francesa de Futebol Masculino se classificou diretamente para o torneio olímpico.

 Elenco

 Evento por equipes masculinas - uma equipe de 18 jogadores

Torneio Feminino
Como nação anfitriã, a Seleção Francesa de Futebol Feminino se classificou diretamente para o torneio olímpico

 Elenco

 Evento por equipes femininas - uma equipe de 18 jogadores

Ginástica

Artística
Como nação anfitriã, a França recebe automaticamente uma vaga garantida na ginástica artística masculina e feminina nos Jogos.

 Masculino

 Feminino

Rítimica
Como nação anfitriã, a França recebe automaticamente uma vaga garantida na competição individual e por equipe nos Jogos..

Trampolim
Como nação anfitriã, a França recebe automaticamente uma vaga garantida no trampolim masculino e feminino nos Jogos..

Handebol

 Sumário

Torneio Masculino
Como nação anfitriã, a Seleção Francesa de Handebol Masculino se classificou diretamente ao torneio olímpico.

 Elenco

 Evento por equipes masculinas – 1 equipe de 14 jogadores

Torneio Feminino
Como nação anfitriã, a Seleção Francesa de Handebol Feminino se classificou diretamente ao torneio olímpico.

 Elenco

 Evento por equipes femininas - 1 equipe de 14 jogadores

Hipismo
Como nação anfitriã, a França inscreveu automaticamente um esquadrão completo de cavaleiros, cada um para as competições de adestramento, CCE e saltos em equipe nos Jogos..

Adestramento

Legenda da Qualificação: Q = Qualificado para a final com base na posição no grupo; q = Classificado para a final com base na classificação geral

CCE

Saltos

Tiro
Como nação anfitriã, a França recebe automaticamente um mínimo de doze lugares de cota com um em cada um dos eventos de tiro individuais. Além disso, um atirador qualificado para um evento pode competir em outros sem afetar as cotas se obtiver uma pontuação mínima de qualificação (MQS) de 14 de agosto de 2022 a 9 de junho de 2024.

 Masculino

 Evento

Triatlo
Como nação anfitriã, a França reserva quatro vagas com duas para cada gênero nos eventos de triatlo individual e misto.

 Individual

 Misto

Surfe
Como nação anfitriã, a França reserva uma cota única para cada gênero nos eventos de surfe masculino e feminino.

Ligações externas

 Página do COI .

Brasil
França nos Jogos Olímpicos
Desporto na França em 2024

França nos Jogos Olímpicos de Verão de 2024


3-Fluoroanfetamina (3-FA; PAL-353) é uma droga estimulante que atua como agente de liberação de monoaminas. Possui potência semelhante à da metanfetamina, mas possui maior seletividade para a liberação de dopamina e noradrenalina do que serotonina. Em estudos, é autoadministrados por ratos de forma semelhante a outras anfetaminas, como 4-fluoroanfetamina e 3-metilanfetamina.

Legalidade
Em outubro de 2015, a 3-FA se tornou uma substância controlada na China.

Agentes de liberação de noradrenalina e dopamina
Drogas sintéticas
Anfetaminas substituídas

3-Fluoroanfetamina


George Foulkes ist der Name folgender Personen:

* George Foulkes, Baron Foulkes of Cumnock (* 1942), britischer Politiker
 George Ernest Foulkes (1878–1960), US-amerikanischer Politiker

George Foulkes


Baron Hayter, of Chislehurst in the County of Kent, is a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created in 1927 for the businessman Sir George Chubb, 1st Baronet. He had already been created a baronet of Newlands in the Baronetage of the United Kingdom in 1900. Chubb was chairman and managing director of the firm Chubb and Sons Lock and Safe Co Ltd, established by his grandfather Charles Chubb in the early 19th century. "Hayter" was the maiden name of George Hayter Chubb's mother, and was selected in preference to "Chubb", as it was not considered appropriate for names of corporations to be attributed to members of the House of Lords. He was succeeded by his son, the second baron. He was managing director of Chubb and Sons Lock and Safe Co Ltd. His son, the third baron, was managing director and chairman of Chubb and Sons Lock and Safe Co Ltd and also served as deputy chairman of the House of Lords from 1981 to 1995.  the titles are held by the latter's son, the fourth baron, who succeeded in 2003.

Chubb Baronets, of Newlands (1900)
Sir George Hayter Chubb, 1st Baronet (1848–1946) (created Baron Hayter in 1927)

Barons Hayter (1927)
George Hayter Chubb, 1st Baron Hayter (1848–1946)
Charles Archibald Chubb, 2nd Baron Hayter (1871–1967)
George Charles Hayter Chubb, 3rd Baron Hayter (1911–2003)
(George) William Michael Chubb, 4th Baron Hayter (born 1943)

The heir apparent is the present holder's only son, Hon. Thomas Frederick Flackl Chubb (born 1986).

Arms

Notes

References
Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990,

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1927

Baron Hayter


Two ships of the United States Navy have borne the name Richard E. Byrd, in honor of polar explorer Rear Admiral Richard E. Byrd (1888–1957).

  was a  guided missile destroyer, launched in 1962 and struck in 1992. The ship was sold to Greece to provide spare parts for other ships, and sunk as a target in 2003.
  is a , launched in 2007.

United States Navy ship names

USS Richard E. Byrd


اسلنطة هي بلدة تقع في الجبل الأخضر جنوب مدينة البيضاء بحوالي 27 كم، وتتبع إداريا محافظة الجبل الأخضر.

تاريخ

عرفت حضارة اسلنطة في وقت من الأوقات باسم «لاساميكس»، ويعتقد أن اسلنطة تأسست من قبل البسيليين، وترجع أهمية اسلنطة كونها تحتوي على مجموعة من الآثار القديمة للفنانين الليبيين الأصليين القدماء من بقايا آثار وتماثيل نحتت في الصخر، وذلك وسط منطقة الجبل الأخضر التي تنتشر بها الآثار الإغريقية والرومانية، وقد ذكر الكهف أو المعبد الرحالة اليوناني هيرودوت ' إضافة لذكره كون الأضحيات والقرابين كانت تقدم للقمر والشمس.

معبد اسلنطة

يوجد باسلنطة المعبد الصخري أو معبد اسلنطة أو كهف اسلنطة، هذا المعبد الذي يعد تحليله بشكل متكامل غامضا للعديد من الباحثين والأثريين حول طبيعة الأحداث التي جرت به بشكل دقيق ويؤرخ إنشاؤه إلى القرن الثاني قبل الميلاد.
وتعود بداية الاستكشافات الأثرية للمنطقة إلى العام 1886 حيث اكتشف الرحالة الألماني هايمان كهف اسلنطة التاريخي الذي يحوي نقوشا ومنحوتات على الجدران تمثل مشاهد جنائزية وتماثيل حجرية تمثل نواحا وصراخا، بينها أفاعي برؤوس بشرية ورؤوس لحيوانات مختلفة دون آذان ورؤوس دون أجساد. فيما يعتقد أن الأمر يرتبط بقبيلة «البسليين» القديمة التي أبيدت نتيجة حروبها مع قبيلة «الناسومين» القديمة، والأخيرة اشتهر أفرادها «بمناعتهم من لدغ الأفاعي»، في حين تعتقد دراسات أخرى أن الأمر له علاقة بتقديم القرابين البشرية. إلا أن أول حفريات أثرية بالمنطقة جرت بين الأعوام 1912-1920 استهدفت معبد اسلنطة التي كشفت عن نوع من فن ليبي قديم لفترة ما قبل التاريخ.

مصادر

وصلات خارجية
 صور من آثار اسلنطه
 Slonta, The Splendor of Libyan Temples.
 stoa.org

أماكن مأهولة في شعبية الجبل الأخضر
قرى ومدن الجبل الأخضر
مواقع أثرية في ليبيا

اسلنطة


رجاء بن سلامة باحثة وكاتبة تونسية، ولدت في . تحصلت على شهادة الأستاذية في اللغة والآداب والحضارة العربية عام 1985 من دار المعلمين العليا بتونس، ثم على شهادة التبريز في اللّغة والآداب والحضارة العربيّة عام 1988 من كلية الآداب والعلوم الإنسانية بتونس، ثم على شهادة دكتوراه الدولة في اللغة والآداب والحضارة العربية بأطروحة عنوانها «العشق والكتابة: قراءة في الموروث». درست أيضا  بتونس وبفرنسا، وهي أحد الأعضاء المؤسسين لرابطة العقلانيين العرب، ولجمعية «بيان الحريات بفرنسا»، و"". وهي حاليًا محللة نفسية، كما تعمل كرئيسة تحرير لمجلة الأوان.

مؤلفاتها
 الشعرية، تأليف: تزيفتان تودوروف، ترجمة: شكري المبخوت ورجاء بن سلامة، دار توبقال، الدار البيضاء 1987.
 الموت وطقوسه من خلال صحيحي البخاري ومسلم، دار الجنوب، تونس (مدينة) 1997.
 صمت البيان، القاهرة، المجلس الأعلى للثقافة، 1999.
 العشق والكتابة، دار الجمل، كولونيا 2003.
 نقد الثوابت: آراء في العنف والتمييز والمصادرة، دار الطليعة ورابطة العقلانيين العرب، بيروت 2005.
 بنيان الفحولة: أبحاث في المذكر والمؤنث، دار بترا، دمشق 2005، دار المعرفة، تونس 2006.
 في نقد إنسان الجموع، دار الطليعة ورابطة العقلانيين العرب، بيروت 2008.
 الإسلام والتحليل النفسي، تأليف: فتحي بن سلامة، ترجمة: رجاء بن سلامة، دار الساقي ورابطة العقلانيين العرب، لندن 2008.

انظر أيضا

وصلات خارجية
 روافد الربيع العربي: حوار توثيقي مع رجاء بن سلامة)16 يونيو 2011(. العربية نت
 روافد: حوار توثيقي مع رجاء بن سلامة. العربية نت
 الدكتورة رجاء بن سلامة على موقع ديوان العرب.
 مقالة بعنوان «رجاء بن سلامة ترى أن الحب العذري ظاهرة ثقافية. الموضوعية في دراسة التراث وهم!!» على موقع الأهرام العربي.
 موقع الأوان

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
خريجو جامعة تونس
كاتبات تونسيات
محللون نفسيون
مواليد 1962
مواليد 1968
نساء تونسيات

رجاء بن سلامة


El nombre Aeropuerto de Morón puede hacer referencia a:

 el Aeropuerto de Morón, en la localidad de Morón, Buenos Aires, Argentina;
 la Base Aérea Militar Morón, base militar de la Fuerza Aérea Argentina;
 el Aeropuerto de Mörön, cercano a la ciudad de Mörön, Mongolia;
 la Base Aérea de Morón, base militar en Morón de la Frontera, Sevilla, España.

Aeropuerto de Morón


تطير الخطوط الجوية السعوديةإلى أكثر من 90 مدينة في آسيا، أوروبا، أفريقيا وأمريكا الشمالية من محاورها جدة، الرياض، الدمام، المدينة المنورة وأبها.

الوجهات

مراجع

الخطوط السعودية
قوائم متعلقة بالنقل في المملكة العربية السعودية
وجهات شركات الطيران

وجهات الخطوط السعودية