Duklja (; ; ) was a medieval South Slavic state which roughly encompassed the territories of modern-day southeastern Montenegro, from the Bay of Kotor in the west to the Bojana River in the east, and to the sources of the Zeta and Morača rivers in the north. First mentioned in 10th– and 11th century Byzantine chronicles, it was a vassal of the Bulgarian Empire between 997 and 1018, and then of the Byzantine Empire until it became independent in 1040 under Stefan Vojislav ( 1034–43) who rose up and managed to take over territories of the earlier Serbian Principality, founding the Vojislavljević dynasty. Between 1043 and 1080, under Mihailo Vojislavljević ( 1050–81), and his son, Constantine Bodin ( 1081–1101), Duklja saw its apogee. Mihailo was given the nominal title King of Slavs by the Pope after having left the Byzantine camp and supported an uprising in the Balkans, in which his son Bodin played a central part. Having incorporated the Serbian hinterland (the core of the earlier Serbian Principality, known as Raška) and installed vassal rulers there, this maritime principality emerged as the most powerful Serb polity, seen in the titles used by its rulers ("Prince of Serbia", "of Serbs"). However, its rise was short-lived, as Bodin was defeated by the Byzantines and imprisoned; pushed to the background, his relative and vassal Vukan became independent in Raška, which continued the fight against the Byzantines while Duklja was struck with civil wars. Between 1113 and 1149 Duklja was the centre of Serbian–Byzantine conflict, with members of the Vojislavljević as protégés of either fighting each other for power. Duklja was then incorporated as a crown land of the Grand Principality of Serbia ruled by the Vukanović dynasty, subsequently known as Zeta, remaining so until the fall of the Serbian Empire in the 14th century.

Etymology
In historiography, K. Jirechek was the first to use "Duklja". Doclea was originally the name of the Roman city on the site of modern Podgorica (Ribnica), built by Roman Emperor Diocletian, who hailed from this region of Roman Dalmatia. The Romanized Illyrian tribe known as Docleatae that inhabited the area derived their name from the city. In later centuries, the Romans hypercorrected the name to Dioclea, wrongly guessing that an i had been lost due to vulgar speech patterns. Duklja is the later Slavic version of the name of this region, attributed to the principality under Byzantine suzerainty ("Diokleia", Διόκλεια). The demonym, or tribal name, appearing in De Administrando Imperio was "Dioklētianoi" (Διοκλητιανοί).

Geography
According to De Administrando Imperio (948–952), in chapter 35, Diokleia (Διόκλεια) included the "large, inhabited cities" of Gradetai, Nougrade, and Lontodokla. Gradetai may have been Starigrad, Nougrade may have been Prevlaka, while the location of Lontodokla is uncertain.

According to the later, somewhat dubious source, Chronicle of the Priest of Duklja, a ruler named Hvalimir who was alleged to be an ancestor of Jovan Vladimir (ca. 990–1016), held Zeta and its towns, and the following counties: Lusca (Luška), Podlugiae (Podlužje), Gorsca (Gorska), Cupelnich (Kupelnik), Obliquus (Oblik), Prapratna, Cermeniza (Crmnica) and Budua (Budva) with Cuceva (Kučevo) and Gripuli (Grbalj).

Since the 12th century, the term Zeta began to replace the name Duklja.

De Administrando Imperio
The DAI claims that Duklja had been made desolate by the Avars and "repopulated in the time of the Emperor Heraclius, just as were Croatia and Serbia" (i.e. in the first half of the 7th century), by Slavs. While he clearly states that the neighboring principalities of Serbia, Pagania, Zahumlje, Travunia and Kanalites had been settled by the 'unbaptized Serbs', he mentions Duklja simply as having been settled by 'Slavs'. The statements of various Byzantine writers in which the Diocleans are also called as Serbs, Croats, and Dalmati do not allow equalization of Duklja inhabitants until 12th century either with the Serbs or with the Croats. Scholars have debated at length as to the reliability of DAI. For example, Francis Dvornik and Florin Curta, among others, suggested that the DAI was a political document, rather than a strictly historical one and that it probably indicates that the coastal županijas were under the authority of the Serbian prince, Časlav Klonimirović, in the mid-10th century. Tibor Živković, Neven Budak and Hrvoje Gračanin also concluded that a closer reading suggests that the Constantine consideration about regional ethnic identity is based on Serbian political rule and expansion in the 10th century which does not necessarily indicate ethnic origin. Relja Novaković also came to a similar conclusion. John V.A. Fine argues "given that Serbs settled in regions along its borders, presumably this would have also been a Serb region". Ivo Banac proposed that the DAI mention that a part of the Croats "split off and took control of Illyricum and Pannonia" after settling western part of the province of Dalmatia could be connected to Duklja, while Chronicle of the Priest of Duklja calls that area as Red Croatia. According to historian Sima Ćirković, although Constantine VII does not mention tribes of whom peoples of Duklja originate, the authors of the XI century considered rulers of Zeta to be Serbs and sometimes call their land Serbia. Ćirković also considers that this narrow scientific question has been politicized by opposing Diocleans to Serbs and ignoring historical sources from 11th and 12th century. The dubious Chronicle of the Priest of Duklja, compiled in 1298–1301 by a Cistercian monk in the service of Paul I Šubić of Bribir, nevertheless if does again promote mere Byzantine confusion over Serbs and Croats, with other historical sources does allude to the existence of Croats and their political influence far into Montenegrin inland until the late 12th century.

Ultimately, the origins of Duklja are not known with certainty, for the literary evidence often rests on semi-legendary genealogies. Moreover, what actually constituted a people (gens) in the Middle Ages has been rigorously debated. There is no clear evidence that peoples known as Serbs or Croats migrated en masse as coherent nations able to resettle large territories, and that arrived as small military elites which assimilated and organized other already settled Slavs. Both Florin Curta and John Fine, among other medievalists, have argued that ethnonyms such as Serb or Croat were primarily political labels referring to a dux and his retinue of nobles as well as military elite, while on a lower level it also referred the mass of commoners who inhabited the territory under the often nominal and transient rule of such leaders. There is little evidence that a modern notion of nation-type ethnicity, and the values associated with it, existed in medieval societies. Rather, some sort of group identity began to form within the Balkans from the late 7th century as Slavic notables formed a system of alliances. This coincides with the final demise of Avar hegemony over the western Balkans. At the same time, the Byzantines had begun to re-establish some control in parts of the Balkans after the 7th-century collapse of imperial control. The establishment of the Byzantine theme of Dyrrhachium facilitated diplomatic contacts between the East Romans and the Adriatic Sclaviniae.

Rather, for the general masses, identity was rooted primarily with one's own clan, village and region. As Fine states, "In this large region settled by Slavs, all of whom spoke the same language, certain political entities emerged, and that is all that they were, political entities". Duklja was one such polity, and its subsequent history was closely intertwined with that of Serbia/Rascia and the Byzantine Empire, and as well as Rome and 'western' powers. As such Duklja is seen as one of the medieval Serb states and was the political and cultural predecessor of modern Montenegro.

Early history
Little is known about Duklja prior to the 11th century. The main source on the history of early South Slavic states is De Administrando Imperio by Emperor Constantine VII (compiled before 952). The work mentions virtually nothing about Duklja apart from that it was settled by Slavs and was ruled by the Byzantine Emperors. It probably did not exist as an established, independent polity before the late 10th century. The Byzantines ruled over coastal cities such as Doclea, Bar, Kotor, and the hinterland surrounding these. Archaeological evidence (a personal seal belonging to "Peter of Diokleia") suggests that local officials governed this small region in the name of the Emperor. The Slav regions that were not directly under Byzantine rule (such as Travunia) were organized into numerous župa, (roughly, a county) ruled by local families.

Slav raids on Eastern Roman territory are mentioned in 518, and by the 580s they had conquered large areas referred to as Sclavinia ("Slavdom", from Sklavenoi). Duklja was settled by Slavs predominantly during the 7th century, although the area was subject to raids by Avars and Slavs from the 6th century. Being a mountainous region, it perhaps served as an area of refuge for pre-Slavic populations. According to Noel Malcolm, today's western Serbia was area where Serbs settled in 7th century and from there they expanded their rule on territory of Duklja.
Prince Višeslav (fl. 768–814), the first known Serbian monarch by name, ruled the hereditary lands (Županias, "counties") of Neretva, Tara, Piva, Lim. He managed to unite several more provinces and tribes into what would become the Serbian Principality. Višeslav was succeeded by his son Radoslav and then Prosigoj, during that time the Serbs were people "who are said to hold a great/large part of Dalmatia" (ad Sorabos, quae natio magnam Dalmatiae partem obtinere dicitur, Royal Frankish Annals, 822), but according to John (Jr.) Fine, it was hard to find Serbs in this area since the Byzantine sources were limited to the southern coast, but it is possible that among other tribes existed a tribe or group of small tribes of Serbs. Prince Vlastimir further united Serbian tribes against the growing threat from the Bulgarian Empire, his realm spanned over southwestern Serbia, much of Montenegro, eastern Herzegovina and southeastern Bosnia. Prince Petar Gojniković defeated Tišemir of Bosnia, annexing the valley of Bosna. He then expanded along the Neretva, annexing the Narentines, where he seems to have come into conflict with Michael Višević, a Bulgarian ally and the ruler of Zahumlje (with Trebinje and most of what would later be Duklja). Michael Višević heard of the possible alliance between Serbia and the Byzantines, and warned Symeon. Symeon defeats Petar and in the following years there is a power struggle between the Bulgars and Byzantines over Serbian overlordship. Prince Časlav ruled over a confederacy of tribes covering an expansive area. He took over regions previously held by Michael, who disappears from sources in 925. According to some sources, Časlav's 'state' was based from the hinterland of Kotor.

After Časlav died in ca. 960, Rascia (the hinterland) was annexed by the Byzantines, and Serbia dissolved into several principalities, and the mentions of the first dynasty end. A Peter, whose seal has been found, was the archon Diokleias probably at the turn of the 11th century. A Serbian diplomatic mission, likely sent from Duklja, arrived at the Byzantine capital of Constantinople and was recorded in a charter of the Great Lavra Monastery, written in 993. In the 11th century, Jovan Vladimir ruled Duklja, with his court centered in Bar on the Adriatic coast; he held much of the Pomorje under his control including Travunija and Zachlumia. His realm may have stretched west- and northwards to include some parts of the Zagorje (inland Serbia and Bosnia) as well. Vladimir's pre-eminent position over other Slavic nobles in the area explains why Emperor Basil approached him for an anti-Bulgarian alliance. With his hands tied by war in Anatolia, Basil required allies for his war against Tsar Samuel, who ruled the Bulgarian empire stretching over Northern Bulgaria, Western Bulgaria, Macedonia, Serbia, Raška and Epirus. Samuel invaded Duklja in 997, and pushed through Dalmatia up to the city of Zadar, incorporating Bosnia and Serbia into his realm. After defeating Vladimir, Samuel reinstated him as a vassal Prince. We do not know what Vladimir's connection was to the previous Serbian dynasty as much of what is written in the Chronicles of the Priest of Duklja about the genealogy of the Doclean rulers is mythological. Vladimir was murdered by Vladislav, Samuel's brother and successor, circa 1016 AD. The last prominent member of his family, his uncle Dragimir, was killed by some local citizens in Kotor in 1018. That same year, the Byzantines had defeated the Bulgarians, and in one masterful stroke re-took virtually the entire Balkans.

Rise
The Byzantine victory over the Bulgarians was a critical development in Balkan history. The Byzantines ruled most of the Balkans – Bulgaria, Serbia, Duklja, and Bosnia all fell back under Byzantine rule for the first time since the 6th century.
Over much of the 11th century, we hear very little about events from the interior. Central Serbia was probably under the jurisdiction of the strategos (governor) of Sirmium – Constantine Diogenes. Some historians suggest that Duklja was ruled directly by the strategos of Dyrrhachium, while others posit that a native prince (whose name has not survived) was allowed to remain, ruling as a Byzantine vassal. Either way, the Slavic nobility was under Byzantine control.

Short-lived as it was, Vladimir's influence in Balkan politics shifted the centre of Serbian rule from inland Serbia to the coast. This was a "renewed Serbian state centered on Duklja".

In the 1030s, as Skylitzes and Kekaumenos have written, Stefan Vojislav, who held the title of "archont, and toparch of the kastra of Dalmatia, Zeta and Ston", led the "Serbs who renounced Byzantine rule". According to the CPD, he was a nephew of Vladimir. In 1034, he took "Duklja" while the Byzantines were switching thrones. The Byzantines retaliated by sending in troops from Dyrrhachium and captured Vojislav, who was taken prisoner to Constantinople. He managed to escape and began a guerrilla resistance from Duklja's mountains. He defeated several Byzantine expeditions and liberated most of Duklja. A Slav rebellion centered on Belgrade, organised by Peter Delian in the late 1030s, worked in Vojislav's favour by diverting attention from Duklja. He used this to assert rule from his capital in Scutari, and extended his rule from Duklja to Travunia and a part of Zachlumia. He besieged the Byzantine city of Dyrrhachium and held the lands surrounding it.

In 1042, another Byzantine attack was defeated. The Byzantines had sent a "coalition" of vassal Slavic chiefs to fight Voislav. The coalition consisted of the Župan of Bosnia, Knez (Prince) Ljutovid of Zachlumia and the Župan of Raska. Fine suggests that under Byzantine dominance, "Rascia" had in the 1040s emerged as yet another Serbian state (roughly centered on what is now southern Serbia and Kosovo. Vojislav won a great victory against his attackers. He overthrew ljutovid and placed the region entirely under his control. Duklja was undoubtedly the leading Slavic state.
Vojislav probably died in 1043. Of his 5 sons, Mihailo (Michael) eventually secured rule by 1046. He was an apt diplomat, he fostered good relations with the Byzantines by marrying one of the Emperor's relatives, earning himself the title protostrator. He also entered diplomatic relations with the western powers by marrying one of his sons, Constantine Bodin, to the daughter of the Norman governor of Bari. Michael conquered Rascia from the Byzantines in the 1060s and assigned one of his sons, Petrislav as ruler. In 1072, he supported another Slav rebellion in Macedonia by sending a force led by his son Constantine Bodin. After initial success, The Chronicle of the Priest of Duklja claims that Bodin was proclaimed Tsar Peter III of Bulgaria. A Byzantine retaliation, however, resulted in Bodin's capture, only to be freed by Venetian mercenaries hired by his father.

At some point during his rule, Michael acquired the title of King. Most scholars place this date to 1077, when he received a legate from the Pope referring to him as the King of Slavs. However, Curta suggests that Michael may have been King as early as 1053, since he proclaimed himself 'King' sometime after receiving the protostrator title from the Emperor. However, formal recognition as King in medieval Europe required acknowledgement either from the Pope or the Byzantine Emperor. Either way, he was King by 1077.

When Michael died in 1081, he was succeeded by his son Constantine Bodin. The Normans attacked southern Dalmatia, capturing Dyrrhachium and Ragusa. Bodin was expected to aid the Emperor at Dyrrhachium, instead he remained idle (possibly as part of a pre-conceived plan with the Normans) and watched the Byzantines get utterly defeated. During his early rule, energy spent consolidating his rule and meddling with Byzantine-Norman matters diverted Bodin's attention from other parts of his realm. The "Chronicle of the Priest of Duklja" notes that Bodin sent expedition into Bosnia and Rascia. Since his father, Michael, had already captured Raska earlier, it must have slipped out of Duklja's control. Bodin successfully marched against Raska and placed his cousins Vukan and Marko (the sons of Petrislav) as župans. He also captured Bosnia, and placed one of his courtiers, Stipan, to rule in his name. Although Bodin was recognised as 'King of Duklja and Dalmatia, there is no evidence to suggest that Bosnia, Zachlumia, Duklja and Rascia were incorporated into an integrated kingdom. Each region retained its own hereditary nobility, but were under the political and military sway of Duklja.
By 1085 the Byzantines got the upper hand in their wars with the Normans, recapturing Dyrrachium and Ragusa. In 1090, they punished Bodin for his impudence, possibly capturing him for the second time, and not much is known about him subsequently until he dies in c. 1101. Raska, Zahumlje and Bosnia probably broke free from Dukljan vassalage.

In the 10th century, following the Synod of Split, Split gained jurisdiction over much of the Dalmatian coast, except southern regions (including most of Duklja), which were under the Archbisphopric of Dyrrhachium. However, Split's pre-eminent position was soon challenged by other cities vying for metropolinate status – Bar and Dubrovnik (Ragusa). The East-West Schism would soon have a great impact upon Serbia, not only religiously, but also politically. Since Serbia was positioned at the border zone between Roman and Constantinopolitan jurisdiction, Serb rulers tried to exploit this rivalry to their advantage. The Slavs who lived along the southern Dalmatian coast fell under the religious jurisdiction of Rome, via the Archbishops of Split, Bar and Ragusa. The rest, in the hinterland stretching to Serbia, were under the Patriarch of Constantinople via the Archbishops of Ohrid, Sirmium and Dyrrhachium. King Mihailo's prerogative was to establish an autocephalous Slavic Church – an independent state requires an independent church. For political reasons, he turned to Rome, since at the time he was in less than amicable relations with Byzantium. Michael presumed that the Pope would jump at the chance to expand his jurisdiction in southern Dalmatia, but Michael's wish was not easily forthcoming. Although some studies have stated that his request to raise Bar to an Archbishopric was granted in 1067, it seems that the cited bull is not authentic. In 1089, Constantine Bodin managed to raise the bishopric of Bar to an Archbishopric, by supporting the pope against an antipope. The suffragan bishops were to be: Kotor, Ulcinj, Svač, Skadar, Drivast, Pula, Ras, Bosnia and Trebinje. In obtaining its promotion, it acquired a much larger diocese, including territory that earlier had not been under the pope – territories of the metropolitan of Durazzo and Archbishop of Ochrid, two sees that recognized the jurisdiction of the Ecumenical Patriarchate of Constantinople. The Bar Archbishopric's new territory were merely theoretical – the pope's edict could only affect the churches that recognized Rome. Making Rascia a suffragan to Bar had little meaning, as most of its churches were under Constantinople, and there is no evidence of Vukan changing adherence to Rome. Durazzo and Ochrid may have suffered minimal territorial losses along the coast, Duklja was briefly a subject to Rome, however inland Duklja was not affected, and along with much of Duklja's coast (like most of Kotor) was to retain its loyalty to Orthodoxy.

Decline

With Bodin gone, his Norman wife, Jaquinta, feared that Bodin's nephew, Branislav, would try to seize power before her young children could take the throne. She ordered the arrest of Branislav and his family and Branislav died in captivity, while his other 6 brothers and sons found asylum in Ragusa. Thus in the haste to claim the throne, seeds of family hatred were planted among the extended family. After Bodin died, his half-brother Dobroslav II gained the throne of Duklja. Seeing a weak Duklja, the Byzantines started to meddle, sending Kočopar, one of Branislav's exiled brothers to capture the throne. He managed to get assistance from Vukan of Raška, and together they beat Dobroslav. However, there was a falling out between Kočopar and Vukan. Vukan drove out Kočopar, who then died in exile. The Doclean nobles then elected a Vladimir, yet another relative, who ruled in peace as a Byzantine vassal. But Jaquinta had not given up. After Vladimir died, she had Dobroslav II (who was still in jail) castrated and blinded in case he were to gain the throne, thus securing the throne for her son Đurađ (George), c. 1114–18. She had gained support from an anti-Byzantine faction of nobles. Branislav's family again fled to Byzantine safety, this time in Dyrrhachium. There they gained support from the Byzantines, who ousted Đurađ and imprisoned Jaquinta. Grubeša, one of Branislav's sons, was placed on the throne in 1118. He ruled peacefully until 1125. Đurađ had fled to Rascia, and secured the support of the new Rascian Grand Župan, Uroš, believed to be the nephew of Vukan. Uroš was aligned with the Hungarians, and was anti-Byzantine. He invaded Duklja and placed Đurađ back on the throne. Yet another Byzantine intervention ousted Đurađ for the second time, capturing him, and he died in captivity. Gradinja, one of Grubeša's brothers was then placed as King, the last ruler to hold such a title in Duklja. He died a natural death in 1146, and was succeeded by his son Radoslav. Radoslav only bore the title Knez (Prince).

Duklja's long internecine strife was devastating for its status, as it was reduced back to a Principality dependent on Byzantine support, and was increasingly losing territory to Raska. By the time of Radoslav's reign as prince, he only held a small strip of land on the Dukljan coast (From Kotor to Ulcinj). By 1166, much of Duklja was occupied by Rascia, and in 1186, Stefan Nemanja annexed Duklja in its entirety after defeating the last Doclean prince – Mihailo.

List of rulers
 Petar, archon of Diokleia, 10th or 11th century
 St. Jovan Vladimir, c. 1000 – 22 May 1016
 Stefan Vojislav, archon, and toparches of the kastra of Dalmatia, Zeta and Ston, 1018 – c. 1043
 Mihailo I rex Sclavorum (King of Slavs), c. 1046 – 1081 (King in c. 1077)
 King Constantine Bodin of Duklja and Dalmatia 1081–1101
 King Mihailo II of Duklja 1101–1102
 King Dobroslav II of Duklja 1102
 King Kočopar of Duklja 1102–1103
 King Vladimir of Duklja 1103–1114
 King George I of Duklja 1114–1118
 Prince Grubeša of Duklja and Antivari 1118–1125
 King George I of Duklja 1125–1131 (reinstated)
 King Gradihna 1131–1148
 Prince Radoslav 1146–1148/1162
 Prince Mihailo III 1162–1186

The principality then came under the rule of the Nemanjić dynasty, through the branch of Vukan Nemanjić of Duklja, and his son George II of Duklja. At times, a royal title including "Duklja" was adopted, however, "of the Maritime lands" was mostly used throughout the Middle Ages.

See also

 Zeta (crown land)
 Doclean Academy of Sciences and Arts

Notes

References

Sources
Primary sources

Secondary sources

Further reading

Former countries in the Balkans
History of Dalmatia
Geographic history of Montenegro
Medieval Montenegro
History of Montenegro
Vojislavljević dynasty

Duklja


William  Forsythe (born June 7, 1955) is an American actor. He is best known for his portrayal of tough-guy, criminal characters, and has starred in films such as American Me (1992), Raising Arizona (1987), Dick Tracy (1990),  Gotti (1996), The Rock (1996), and The Devil's Rejects (2005). He has also played recurring characters in television series such as Boardwalk Empire (2010) and Justified (2010).

Forsythe was nominated for the Independent Spirit Award for Best Supporting Male for his performance in the indie film The Waterdance.

Early life
William Forsythe was born in the New York City borough of Brooklyn, and grew up in its Bedford–Stuyvesant neighborhood. He is of partial Italian descent.

Career
Forsythe started out in minor film roles and guest appearances in high-rated TV shows including CHiPs (1977), Hill Street Blues (1981) and T. J. Hooker (1982). He appeared in Once Upon a Time in America (1984), co-starred with John Goodman in Raising Arizona (1987) and as a renegade soldier in Extreme Prejudice.

Forsythe also portrayed comic book villain "Flattop" in Dick Tracy (1990), co-starred with Steven Seagal in Out for Justice (1991) and appeared with former National Football League player Brian Bosworth in the biker action film Stone Cold (1991). He portrayed Al Capone in the short-lived '90s revival of the classic '60s TV crime show The Untouchables (1993), and also starred in The Waterdance (1992) and the film noir Things to Do in Denver When You're Dead (1995).  Forsythe portrayed real-life mobster "Sammy The Bull" Gravano in Gotti (1996)
and supported another ex-NFL player's foray into film acting when L.A. Raider Howie Long debuted in Firestorm (1998).

Forsythe portrayed serial killer John Wayne Gacy in Dear Mr. Gacy, a film adaptation of The Last Victim, the memoirs of Jason Moss, a college student who corresponded with Gacy during his last year on death row. The film was released in 2010.

Filmography

Film

Television

References

External links

1955 births
American male film actors
American male television actors
Living people
Male actors from New York City
People from Bedford–Stuyvesant, Brooklyn
American people of Italian descent

William Forsythe (actor)


Pinus glabra, the spruce pine,  is a tree found on the coastal plains of the southern United States, from southern South Carolina south to northern Florida and west to southern Louisiana.

Description
This pine is a straight-growing, medium-sized species, attaining heights of . The leaves are needle-like, in bundles of two, , slender (), and glossy dark green. The small, slender cones are , with weak prickles on the scales that are soon shed.

Ecology
Pinus glabra differs markedly from most other pines in that it does not occur in largely pure pine forests, but is typically found as scattered trees in moist woodland habitats in mixed hardwood forest. To be able to compete successfully in such habitats, it has adapted to greater shade tolerance than most other pines.

Gallery

References

External links

What Is A Cedar Pine: Tips On Planting Cedar Pine Hedges

Trees of the Southeastern United States
glabra
Least concern plants
Trees of the United States

Pinus glabra


Nenad Zimonjić (født 4. juni 1976 i Beograd) er en professionel serbisk tennisspiller.

Grand Slam-titler
  Australian Open:
 Mixeddouble 2004 (sammen med Elena Bovina)
 Mixeddouble 2008 (sammen med Sun Tiantian)
  French Open:
 Mixeddouble 2006 (sammen med Katarina Srebotnik)
 Mixeddouble 2010 (sammen med Katarina Srebotnik)
 Double herrer 2010 (sammen med Daniel Nestor)
  Wimbledon:
 Double herrer 2008 (sammen med Daniel Nestor)
 Double herrer 2009 (sammen med Daniel Nestor)
 Mixeddouble 2014 (sammen med Samantha Stosur)

Kilder

Eksterne henvisninger

Tennisspillere fra Serbien
Tennisspillere ved sommer-OL 2000
Tennisspillere ved sommer-OL 2008
Tennisspillere ved sommer-OL 2012
Vindere af French Open
Vindere af Australian Open
Vindere af Wimbledon

Nenad Zimonjić


بلدية خُربة (بالكاتالانية: Jorba) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة قطلونية، شرق إسبانيا. يبلغ عدد سكانها 742 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات في أناويا
بلديات في مقاطعة برشلونة

خربة (برشلونة)


Anadolu Kavağı, İstanbul'un Beykoz ilçesinde yer alan bir mahalledir. İstanbul Boğazı'nın kuzey kıyısında bulunan bu mahalle, turistik bir balıkçı kasabası olmasıyla öne çıkmaktadır.

Anadolu Kavağı'nın Turistik Özellikleri
Mahallenin tepesinde, Marmara Denizi ile Karadeniz'in bağlantı noktasına hakim bir noktada konumlanan Doğu Roma döneminden kalma Yoros Kalesi, mahallenin turiziminin ana dayanağıdır. Bir diğer turistik öge de mahallenin balıkçı restoranları ve waffle gibi atıştırmalıklar satan büfeleridir. Bunlar sayesinde yaz aylarında mahalle nüfusunun 4-5 katı turist çekebilmektedir.

Anadolu Kavağı'na Ulaşım
 Ortaçeşme'den karayoluyla;  Kavacık'tan kalkan, Kanlıca-Çubuklu-Paşabahçe-Beykoz güzergâhından Anadolu Kavağı'na gelen 15A otobüsleri ile ulaşılabilir. Sarıyer'den Şehir Hatları motorlarıyla gelinebilir. Bunun dışında mahallenin turistik öneminden dolayı 15 Eylül-15 Nisan arası her gün bir defa, 15 Nisan-15 Eylül arası hafta içi iki defa, yaz sezonunda hafta sonları günde üç defa olmak üzere Eminönü'nden kalkan Özel Gezi vapur seferleri de düzenlenmektedir. Ayrıca yaz sezonu boyunca cumartesi günleri Bostancı'dan kalkan Mehtap Gezisi adı verilen, akşam 20:00'de Anadolu Kavağı'na gelip 22:00'de geri dönen canlı müzikli bir sefer yapılmaktadır.

Dış bağlantılar

 T.C. İstanbul Valiliği (Harika İstanbul) / Anadolukavağı tanıtım sayfası
 ANADOLU KAVAĞI
 Anadolukavağı Rehberi
 Otobüs sefer saatleri
 Vapur sefer saatleri
 Gezi vapuru sefer saatleri
 Uzaydan Anadolukavağı

Beykoz'un mahalleleri

Anadolu Kavağı


Lady Grey ist eine Stadt in der südafrikanischen Provinz Ostkap. Sie ist Sitz der Gemeinde Senqu im Distrikt Joe Gqabi.

Der Ort liegt 54 Kilometer östlich von Aliwal North und in der Nähe der Grenze zu Lesotho am Fuß der Witteberge, die den Ort von Norden, Osten und Süden einrahmen. Der Ort hat 1395 Einwohner (Volkszählung 2011). Im Südwesten liegt die Township Khwezinaledi.

Lady Grey wurde 1857 auf dem Gelände der Farm Waaihoek gegründet und nach Eliza Lucy Grey, der Frau des Gouverneurs der Kapkolonie, Sir George Grey, benannt. 1893 erhielt der Ort Gemeindestatus.

Im  Zentrum des Ortes steht eine niederländisch-reformierte Kirche aus dem 19. Jahrhundert.

Lady Grey liegt nahe der Straße R58, die Aliwal North mit Elliot im Südosten verbindet. Eine weitere Straße führt nordwärts nach Sterkspruit. Lady Grey liegt an der ehemaligen Bahnstrecke Aliwal North–Barkly East.

Weblinks
  (englisch)

Einzelnachweise

Ort in der Provinz Ostkap
Senqu
Ort in Afrika
George Edward Grey

Lady Grey (Südafrika)


Osman Nuri Pașa (turcă otomană: عثمان نوری پاشا; n. 1832, Tokat, Imperiul Otoman - d. 5 aprilie 1900, Constantinopol/Istanbul, Imperiul Otoman) a fost un feldmareșal otoman (pașă). Este unul dintre eroii implicați în Asediul Plevnei din cadrul Războiului Ruso-Româno-Turc (1877–1878). În cele din urmă, refugiat într-o moară, Osman a primit delegația condusă de colonelul român Mihail Cerchez și a acceptat condițiile de capitulare oferite de aceasta. Deși a eșuat în a apăra orașul fortificat Plevna, a fost recompensat ulterior cu titlul de Ghazi (erou al veteranilor).

Osman a mai primit Mecidiye Nișanı (Ordinul Medjidie) și İmtiyaz Madalyası (Medalia İmtiyaz) - unele dintre cele mai importante distincții militare otomane pentru cavalerism.

Referințe și note

Legături externe

Baumann, Robert F. "Leadership at Plevna, 11-12 September 1877" Studies In Battle Command U.S. Army Command and General Staff College, Fort Leavenworth, KS;
Osman Nuri Pasa "Otoman" 1832 Turcia
 The anthem of Ghazi Osman Pacha by the Ottoman Mehteran

Nașteri în 1832
Decese în 1900
Pași
Generali otomani
Otomani

Osman Pașa


Gran Hotel es una serie de televisión española de género dramático, suspenso, policial producida por Bambú Producciones, creada y dirigida por Ramón Campos, Gema R. Neira y Carlos Sedes para su emisión en Antena 3. Se comenzó a emitir el 4 de octubre de 2011 y la cadena televisiva la dividió en tres temporadas, emitiéndose el último episodio el 25 de junio de 2013. Está protagonizada, entre otros, por Yon González y Amaia Salamanca, con las participaciones antagónicas de Adriana Ozores, Pedro Alonso y Marta Larralde, y rodada en diferentes puntos de Cantabria, con el Palacio de la Magdalena de Santander como el principal escenario de la serie. En el estreno se superaron los 3,7 millones de espectadores, con un 20% de audiencia.

La segunda temporada de la serie empezó a grabarse en enero de 2012 y se empezó a emitir el 3 de octubre de 2012, participaron los actores Juan Luis Galiardo, Silvia Marsó, Andrea Trepat, Marian Arahuetes, Alfonso Bassave y Víctor Clavijo. Esta segunda temporada consta de 8 episodios.

La tercera temporada se estrenó el 22 de enero de 2013, contando con las incorporaciones de grandes nombres de la ficción española: Lydia Bosch -que ya aparecía en los capítulos finales de la segunda temporada-, Lluis Homar, Megan Montaner y Marta Hazas.

El viernes 31 de mayo de 2013, la cadena Antena 3 anunció que la serie finalizaba. Según el grupo de comunicación, Atresmedia junto con la productora de la serie Bambú Producciones, «Gran Hotel ha cumplido su ciclo en el canal». La ficción se despidió de los espectadores el 25 de junio de 2013.

Sinopsis

Los acontecimientos transcurren en 1905. Julio Olmedo (Yon González), un joven de origen humilde, llega hasta el idílico Gran Hotel, situado a las afueras de un pueblo llamado Cantaloa, para visitar a su hermana Cristina (Paula Prendes) que trabaja en el mismo como encargada de planta. Allí, Julio descubrirá que hace más de un mes que nadie sabe nada de ella (tras ser expulsada del hotel por el supuesto robo a un cliente). Julio decide quedarse como camarero e investigar su desaparición. De este modo irá conociendo al personal y entablará una relación con Alicia Alarcón (Amaia Salamanca), una de las hijas de doña Teresa (Adriana Ozores), la propietaria del hotel. Alicia le ayudará en sus investigaciones junto con Andrés (Llorenç González), un humilde camarero hijo de la gobernanta del hotel (Concha Velasco) con quien entabla una gran amistad. Entre Julio y Alicia nace algo más que amistad, pero la diferencia de clases les pondrá muchas trabas en su relación. Juntos irán descubriendo mentiras y secretos celosamente guardados entre las paredes del Gran Hotel.

Primera temporada

Julio Olmedo llega al Gran Hotel. Al conocer a Andrés le pregunta por su hermana Cristina y este le contesta que hace más de un mes que no sabe nada de ella. Julio se infiltra en el Gran Hotel como el nuevo camarero con la ayuda de Andrés. Conoce a Alicia, la hija de Doña Teresa, y esta descubre que se está haciendo pasar por alguien de la alta sociedad, le pregunta el porqué y él le cuenta sobre la desaparición de su hermana y juntos empiezan a encontrar pistas.

Segunda temporada

Después de que Andrés sufriera un accidente al caerse mientras cambiaba las bombillas del comedor del Gran Hotel, Julio decide quedarse en el hotel porque sospecha que el accidente que sufrió su amigo podría ser un intento de asesinato. Cuando Alicia regresa de su luna de miel, Julio deberá retomar su confianza otra vez para que le ayude en esta nueva pesquisa en la que descubrirán secretos del hotel relacionados con el antiguo propietario del hotel, Carlos Alarcón, que podrían llevar al final del Gran Hotel.

Tercera temporada

Esta temporada sigue las mismas investigaciones que se llevaban a cabo en la anterior temporada, pero con la diferencia de que esta vez Alicia, Julio y Andrés tendrán la ayuda del detective Ayala y su ayudante Hernando y la mejor amiga de Alicia la abogada Maite. También, se descubren nuevos secretos sobre Diego Murquía que tienen que ver con un documento de identidad y con un nuevo enemigo que propicia una explosión en el Gran hotel.

Reparto

Equipo técnico
Ramón Campos y Teresa Fernández-Valdés están detrás de la producción ejecutiva de esta serie para la que han reunido de nuevo al equipo creador de sus principales éxitos: el director Carlos Sedes, el director de fotografía Jacobo Martín, el músico Lucio Godoy y los guionistas Gema R. Neira y Eligio R. Montero. Gran Hotel cuenta con Juan José Luna como asesor histórico, conservador jefe del Museo del Prado.

Escenarios

Los hechos suceden en un hotel, llamado Gran Hotel, que se ubica a las afueras del ficticio municipio de Cantaloa. Esta serie se graba principalmente en la Península de La Magdalena, en Santander. El Palacio de La Magdalena da vida en la serie al idílico hotel, siendo este el principal escenario y donde transcurren la mayoría de los hechos. También se graban secuencias en los alrededores del palacio, en los prados, los bosques o las playas de la península. Otras localizaciones en Cantabria son el pueblo de Bárcena Mayor, donde se sitúa la acción del pueblo de Cantaloa, o las playas de Liencres y Mataleñas.

Episodios y audiencias

Productos oficiales de la serie

DVD/Blu-ray
 Gran Hotel: Primera temporada. Contiene los nueve capítulos de la temporada y unos extras inéditos.

 Gran Hotel: Segunda temporada. Salió a la venta el 2 de enero de 2013. Contiene los ocho capítulos de la temporada y unos extras inéditos.

 Gran Hotel: Tercera temporada. Contiene los Veintidós capítulos de la temporada y unos extras inéditos. Salió a la venta el 28 de agosto de 2013.

Libros
 El secreto de Ángela. Es una novela escrita por María López Castaño, que narra la vida de Ángela, personaje que interpreta Concha Velasco, su amor con don Carlos Alarcón y los comienzos del asesino del cuchillo de oro. Está basada en la idea original de Ramón Campos. Salió a la venta el 8 de noviembre de 2012.

Estrenos internacionales
Gran Hotel se emite en varios países. La serie es la misma pero ha sido doblada en diferentes idiomas.

Versiones
 En Italia, Rai 1 transmitió en septiembre de 2015 su propia versión de la serie titulada Grand Hotel, protagonizada por Eugenio Franceschini y Valentina Bellè.
 En México Televisa realiza en 2016 su propia versión titulada El hotel de los secretos, producida por Roberto Gómez Fernández y protagonizada por Erick Elías e Irene Azuela.
 En Egipto, el canal Capital Broadcast Center (CBC) ha producido en 2016 una popular adaptación titulada Grand Hotel para el mercado árabe. Protagonizada por Amr Youssef y Amina Kalil.
 En Estados Unidos la cadena ABC realizó en 2019 una nueva versión de época contemporánea. La encabezaron Demián Bichir, Roselyn Sánchez y Denyse Tontz. La serie fue cancelada después de una temporada al aire.
 En Francia, TF1 produjo y estrenó el 3 de septiembre de 2020 una adaptación llamada Grand Hôtel, ambientada en la Riviera francesa en la actualidad. Fue cancelada en diciembre de 2020 después de solo una temporada.

Premios y nominaciones
 Premios Ondas:

 Premios Iris:

 Premios TP de Oro:

 Premios Fotogramas de Plata:

 Premios de la Unión de Actores:

 Premios Zapping:

 Festival de Televisión y Radio de Vitoria:

 Festival de Cine y Televisión Camino de Santiago:

Referencias

Bambú Producciones
Series de televisión ambientadas en los años 1900
Series de televisión situadas en Cantabria
Series de televisión de crímenes de España
Series de televisión históricas
Sirvientes ficticios
Series de televisión de España iniciadas en 2011

Gran Hotel (serie de televisión)


නීතිය - ගිවිසුම් ප්‍රතිෂ්ටාව පරිබාධකය.
ප්‍රතිෂ්ටාව යනු පොදු නීතිය යටතේ ගිවිසුමක අන්තර්ගත වන විවාදයට බඳුන් වූ කාරණයකි. (මුල්‍යමය) සිවිල් නීතිය එය වැදගත් නොවේ. මෙහි මුලික අදහස නම් ගිවිසුමට අදාල පාර්ශවයන් කේවල් කිරීම සඳහා වටිනාකමක් ඇති යමක් ඉදිරිපත් කළ යුතු වීමයි. එම තත්ත්වය එක් පාර්ශවයකට වාසිදායක වීමහෝ හානිදායක විය හැක ප්‍රතිෂ්ටාව රීතින් 3 මඟින් පාලනය වේ.

1.	ප්‍රතිෂ්ටාව සරිලන ප්‍රමාණයට විය යුතු අතර ප්‍රමාණවත්ම නොවිය යුතුයි. උදා: පැන්සයකට කාරයක් මිලදී ගැනිම සඳහා නෛතිකව  බැඳීසිටින ගිවිසුමක් ඇතිකර ගත හැක. මෙහිදී ප්‍රතිෂ්ටාව ප්‍රමාණවත් නොවීම අත්‍යාවශ්‍ය කාරණයක් නොවීම, එක් පාර්ශවයක ප්‍රතිෂ්ටාව අනෙක් පාර්ශවයේ ප්‍රතිෂ්ටාව  වඩා විශාල වශයෙන් වැඩි වීම එම  ගිවිසුම අවලංගු වීමට හේතුවක් වීමට ඉඩඇත. එවැනි ගිවිසුම් වංචාව, බලකිරිම හා අසමාන කේවල් කිරීමේ බලය හෝ මහජන ප්‍රතිපත්ති වලට බටහැනි වීම වැනි හේතූන් නිසා අවලංගු කල හැක. තවත් අවස්ථාවක දී සමපාර්ශ්වීය ගිවිසුම් පැවතිය හැකි අතර එහි දී එක් ගිවිසුමක් තවත් ගිවිසුමක් සඳහා ප්‍රතිෂ්ටාවක් වේ. කෙසේ වෙතත් ප්‍රතිෂ්ටාව අර්ථ විරහිත දෙයක් බවට පවතින විව්චන ඉතාමත් අල්පය.

2.	ප්‍රතිෂ්ටාව අතීත දෙයක් නොවිය යුතුය. Eastwoos Vs Kengon නඩුවේ දී තරැණියකගේ භාරකරැ විසින් ඇගේ අධ්‍යාපනය හා අනාගත දියුණුවටත් විවාහය සඳහාත් ණයක් ලබාගත් අතර විවාහයට පසුව ඇගේ ස්වාමිපුරැෂයා එම ණය ගෙවා දැමීමට එකඟ විය. අධිකරණ තීන්දුව වුයේ භාරකරැට එම පොරොන්දුව බලාත්මක කළ නොහැකි බවත් ඇගේ අධ්‍යාපනයට ණය ලබා ගැනීම අතීත ප්‍රතිෂ්ටාවක් බවත් එය ඇගේ සැමියා ගෙවීමට පොරොන්දු වීමට පෙර සම්පූර්ණ වූ බවත් ය.

3.	ප්‍රතිෂ්ටාව පොරොන්දුව ලැබූ තැනැත්තාගෙන් විය යුතුය. A පුද්ගලයා විසින් C පුද්ගයාට B පුද්ගයා කළ සේවයට ගෙවිමට පොරොන්දු වීම එවැනි පොරොන්දු ලාභීන් කිහිපයන් සිටින වටයක දී ප්‍රතිෂ්ටාව ඉන් එක් අයෙකුගෙන් පමණක් විය යුතුය.

සිවිල් නීති සම්ප්‍රදායේ දී නම් පොරොන්දු හුවමාරැ කර ගැනීම  හෝ ඒකමතිකව සිටිම වටිනා දේවල් හුවමාරැ කරගැනීම වඩා නිවැරදි ක්‍රමයක් බව පිළිගැනේ.

ඔබ ම‍ට පොතක් පොරොන්දු වුවහොත් මම ඔබට කිසිවක් ආපසු නොදී එම ත්‍යාගය පිළිගන්නේ නම් මට ඒ පොත සඳහා නීතිමය අයිතිවාසිකමක් ඇති අතර ඔබ මට පොත ත්‍යාගයක් වශයෙන් දුන්නාය යන සිතුවිල්ලද වෙනස් කල නොහැක.
පොදු නීති සම්ප්‍රදායේ දී කුප්බා සංකල්පය (Culpa) නමනි පරිබාධකය ප්‍රභේදයක් පූර්ව ගිවිසුම් ගණුදෙනු වලදී භාවිතයට ගැනීම ඉහළ යමින් පවතී. පරිබාධකය සාධාරණත්වය මත පදනම් වූ මතවාදයක් වන අතර එහි දී එක්පාර්ශවයක් අනෙක් පාර්ශවයට සහතික වන අතර එම පාර්ශවය  එම සහතික වීම මත රඳාපැවතීමෙන් හානිදායක අවස්ථාවන් වලදී නෛතික බැඳීම ඇති කරයි. විශ්ලේෂණයන් ගණනාවක් පරිබාධකය ඒ වෙනුවට භාවිත කළ හැකි බවට ද යෝජනා කරයි. කෙසේ වෙතත් අධිකරණ තීන්දුවලට වඩා මෙම සංකල්පය ඉවත් කිරිමේ හැකියාව  ඇත්තේ ව්‍යවස්ථාදායකයට ය.

ගිවිසුම් නීතිය
ප්‍රතිෂ්ඨාව

නීතිය - ගිවිසුම් ප්‍රතිෂ්ටාව පරිබාධකය


An Chloris mensensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Georg August Schweinfurth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Georg Cufodontis. An Chloris mensensis in nahilalakip ha genus nga Chloris, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Chloris

Chloris mensensis


Le Portugal participe aux Jeux olympiques de 2020 à Tokyo au Japon. Il s'agit de sa  à des Jeux d'été.

Médaillés

Athlètes engagés

Résultats

Athlétisme

Aviron

Canoë-kayak

Cyclisme

Sur piste

Sur route

VTT

Équitation

Gymnastique

Artistique

Trampoline

Handball

Judo

Natation

Skateboard

Surf

Taekwondo

Tennis

Tennis de table

Tir

Triathlon

Voile

Notes et références

Portugal
2020
Jeux olympiques d'été

Portugal aux Jeux olympiques d'été de 2020


Tehuasca, rod glavočika smješten u tribus Gochnatieae, dio potporodice Gochnatioideae. Jedona vrsta je T. magna, grm ili manje drvo sa široko jajastim listovima iz središnjeg sjeveroistočnog Meksika. T. magna dijeli s većinom vrsta Anastraphia pubescentne vjenčiće za razliku od golih kao u Nahuatlea. Ime Tehuasca, anagram je od Huasteca (indijanskog naroda iz Meksika)

Sinonimi
 Gochnatia magna M.C.Johnst. ex Cabrera, 1971, bazionm

Izvori

Gochnatioideae

Tehuasca


ليلى السلمان (11 يناير 1961 -)، ممثلة سعودية.

عن حياتها
ولدت في مدينة الزبير العراقية، حيث كان والداها يعيشان منتقلان بين العراق والكويت ولها شقيقتان وثلاث أشقاء. في منتصف تسعينات القرن العشرين كانت تملك فرقة شعبية تحمل اسم «لآليء» تحيي خلالها الأعراس، كما قدمت عدة تسجيلات صوتية في الأسواق وتوقفت عن الغناء بعد دخولها التمثيل.

دخولها التمثيل
في أواخر تسعينات القرن العشرين التقت بالفنانة حياة الفهد وطلبت منها مساعدتها للعمل كممثلة، وأكدت لها أنها لديها موهبة التمثيل لكنها لم تحصل على الفرصة ومنعتها الظروف في شبابها، فوعدتها أن تساعدها وأن ترشحها للتمثيل معها. بعد فترة قصيرة رشحتها حياة الفهد لدور البطولة كبديلة عنها في مسلسل خطوات على الجليد. ورغم أنه أول أدوارها إلا أنها حققت فيه النجاح وعرفها الجمهور. تنوعت أعمالها الفنية ما بين التراجيديا وكوميدياكوميديا، وتوزعت أعمالها الفنية بين دول الخليج.

حياتها الأسرية
هي متزوجة ولديها عدد من الأبناء، منهم الممثلة نوال محمد.

أعمالها

من المسلسلات

في السينما

في المسرح

روابط خارجية

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
ممثلات سعوديات في القرن 21
ممثلات سعوديات مغتربات في الكويت
مواليد في الزبير (العراق)
مواليد 1380 هـ
مواليد 1961
ممثلات أفلام سعوديات
ممثلات تلفزيون سعوديات
ممثلات مسرح سعوديات

ليلى السلمان


Frosinn 2 (enska: Frozen II) er bandarísk Disney-kvikmynd frá árinu 2019 sem er framhaldsmynd kvikmyndarinnar Frosinn.

Disney-kvikmyndir
Kvikmyndir frumsýndar 2019

Frosinn 2


Le laboratoire Physico Chimie Curie est un laboratoire de l'Institut Curie (Paris) travaillant à l'interface entre la physique, la chimie et la biologie, depuis sa création en 1996. C'est un laboratoire de recherche interdisciplinaire explorant le rôle des lois physiques dans l'architecture et les fonctions des systèmes cellulaires. Depuis près d'une quinzaine d'années, le laboratoire est un des membres du Labex CellTisPhyBio.

Le laboratoire est composé de 12 équipes de recherche qui étudient l'émergence des comportements du vivant à travers les échelles spatiales et temporelles, depuis l'étude de polymères et protéines (moteurs moléculaires, interactions ADN-protéines, propriétés des protéines membranaires) jusqu'à l'étude des fonctions cellulaires (expression génétique, transport intracellulaire, mécanobiologie) et des comportements collectifs dans les tissus et les organismes (embryogenèse, croissance de tumeur, différentiation de cellules souches).

Le Laboratoire Physico-Chimie Curie est l'héritier du Laboratoire Curie, dirigé par Marie Curie, et faisant partie des deux laboratoires d'origine de l'Institut du Radium, avec le Laboratoire Pasteur. Là où le Laboratoire Pasteur, dirigé par le médecin Claudius Regaud, est dédié aux recherches en biologie, le laboratoire Curie se concentre dès l'origine sur les recherches en physique-chimie.

Équipes

 Membranes and cellular functions (Patricia Bassereau)
 Genome functions in Space and Time (Antoine Coulon)
 Light-based observation and control of cellular organization (Mathieu Coppey)
 Macromolecules and microsystems in biology and medicine (Stéphanie Descroix)
 Genetics and mechanics of tumoral and embryonary development (Emmanuel Farge)
 Dynamic control of signaling and gene expression (Pascal Hersen)
 RNA dynamics and biomolecular systems (Hervé Isambert)
 Quantitative developmental biology (Wolfgang Keil)
 Structural analysis of membrane proteins and membrane systems by electron microscopy (Daniel Levy)
 Active mechano-sensitivity of inner ear cells (Pascal Martin)
 Quantitative Immuno-Hematology (Leila Perié)
 Physical approach of biological problems (Pierre Sens)
 Biology inspired physics at mesoscales (Pascal Silberzan & Axel Buguin)

Références

Laboratoire de recherche en France
Centre ou institut de recherche en biologie moléculaire
Centre ou institut de recherche en biologie

Laboratoire Physico-Chimie Curie


Banco de Occidente puede referirse a
 Banco de Occidente (Colombia), banco de Colombia.
 Banco de Occidente (Honduras), banco de Honduras.

Banco de Occidente


Planinski koprenjak (majčinsko zelje, lat. Mutellina purpurea, sin. Ligusticum mutellina), biljna vrsta u porodici štitarki, nekada uključivana u rod koprenjak (Ligusticum), a danas rodu Mutellina.

Vrsta je raširena po Europi, uključujući i Hrvatsku

Galerija

Vanjske poveznice

Izvori

Apioideae

Planinski koprenjak


Miroslav Kulmer, mlađi (Šestine kraj Zagreba, 10. rujna 1860. – Zagreb, 18. travnja 1943.), hrvatski gospodarstvenik, pravnik i političar koji je pridonio razvitku hrvatskoga športa.

Životopis
Potječe iz hrvatske plemićke obitelji Kulmer, podrijetlom iz Koruške. Rođen je u Šestinama gdje je obitelj imala dvorac. Završio je Klasičnu gimnaziju u Zagrebu 1878. godine., a u Zagrebu i Beču je studirao pravo. Djelovao u Hrvatsko-slavonskome gospodarskom društvu od 1885. godine. Godine 1902. postao je predsjednikom tog društva sve do likvidacije te ustanove. Pokazao se učinkovitim jer je pridonio poboljšanju gospodarskih prilika u Hrvatskoj.

Djelovao je i u politici. Obnašao je dužnosti tajnog carskog savjetnika za poljodjelstvo. Ušao je u Hrvatski državni sabor kao zastupnik Hrvatsko-srpske koalicije. Poslije je bio član Privremenoga narodnog predstavništva u Beogradu.

Obnašao je dužnost viceguvernera Narodne banke. Predsjedavao je u nekoliko gospodarskih subjekata, od financijskih do industrijskih: Prva hrvatska štedionica, Našička tvornica tanina, tekstilna tvornica "Dugaresa" i dr. Isticao se humanitarnim radom.

Predsjedavao je Hrvatskim planinarskim društvom skoro tridesetak godina, od 1892. do 1921. godine.

Izvori

Hrvatski pravnici
Hrvatski političari do 1918.
Hrvatski političari u Kraljevini Jugoslaviji
Planinarstvo u Hrvatskoj
Hrvatski športski djelatnici

Miroslav Kulmer (mlađi)


Hamacul (din spaniolă hamaca, împrumutat de la Taino și Arawak hamaka) este un leagăn din țesătură, frânghie sau plasă, suspendat între două sau mai multe puncte, acesta este folosit pentru legănat, dormit sau odihnă. În mod normal este format  din unul sau mai multe panouri de pânză sau o împletitura de sfoară sau frânghie subțire întinsă cu cabluri între două puncte ferme de ancorare, cum ar fi copaci sau stâlpi. Hamacurile au fost dezvoltate de către locuitori nativi din America Centrală și de Sud pentru dormit. Mai târziu, acestea au fost utilizate la bordul navelor de marinari pentru a permite confortul și pentru a maximiza spațiul disponibil, au fost folosite și de exploratori sau de soldați atunci când aceștia călătoreau în regiuni împădurite. În cele din urmă, în anii 1920, părinții din întreaga Americă de Nord  au folosit hamace din material să susțină copiii pentru a învăța să meargă de-a bușilea. Astăzi, ele sunt populare în întreaga lume pentru relaxare; ele sunt, de asemenea, utilizate și pentru camping și excursii, acestea oferind un pat confortabil și ușor de transportat. Hamacul este adesea văzut ca un simbol al verii, relaxării și a unui stil de viață ușor.

Istoria

Europa

Un hamac este înfățișat în Psaltirea Luttrell care este datat în jurul anului 1330. Miniatura din manuscrisul medieval al Angliei dovedește existența unor hamace în Europa înainte de descoperirea Americii de către Cristofor Columb.

Primul contact al europenilor

Coloniștii spanioli au remarcat utilizarea hamacului de către Nativi Americani, în special în Indiile de Vest, în momentul cuceririi spaniole.

Columb, în povestea sa despre primul său voiaj, a spus: "Un mare număr de Indieni în canoe  au venit la navă pentru, cu scopul de a face troc cu bumbac, și hamacas, sau plase, în care ei dormeau."

Se presupune ca originea cuvantului hamac provine din Taino, grupul Arawakan, populatie de indigeni din zona Caraibelor si a Floridei. In limba vorbita de aceste triburi, cuvantul folosit pentru hamac insemna plasa tesuta sau plasa de peste.

 Hamacurile timpurii au fost țesute din coajă de copac, iar mai târziu acest material a fost înlocuit cu fibre de sisal, deoarece era mai des.Unul dintre motivele pentru care hamacurile au devenit populare în America Centrală și de Sud a fost capacitatea lor de a oferi siguranță de la transmiterea bolilor, intepaturi de insecte sau mușcături de animale. Prin suspendarea paturilor deasupra solului, locuitorii erau mai bine protejați de șerpi, mușcături de furnici și alte creaturi dăunătoare.

Originea hamacului din America este adesea ascunsă în sursele de limbă engleză de la sfârșitul secolului al XVIII-lea. Samuel Johnsona susținut că cuvântul hamac era de origine Saxon. Această etimologie a fost în curând dezvăluită, iar sursele din secolul al XIX-lea au atribuit invenția politicianului atenian Alcibiade. Acest lucru a fost dedus de la Plutarh, care a scris că Alcibiades avea patul suspendat cu funii, dar nu la descris în mod specific ca o plasă sau o sforă. Câteva surse europene menționează utilizarea istorică a curelelor de pânză ca scaune de transport, dar nu ca paturi obișnuite.

Hamacurile folosite pe nave
În jurul anului 1590, hamacurile au fost adoptate pentru a fi utilizate în navele de navigație; Royal Navy a adoptat în mod oficial hamacul din pânză în 1597. La bordul navei, hamacurile erau folosite în mod regulat pentru marinari dormind pe punțile de arme ale navelor de război, unde spațiul limitat a împiedicat instalarea unor paturi supraetajate.Din moment ce un hamac se deplasează în concert cu mișcarea navei, ocupantul nu este în pericol să fie aruncat pe punte (care poate fi la 5 sau 6 picioare mai jos) în timpul umflăturilor sau mărilor agitate. De asemenea, un hamac oferă un somn mult mai confortabil decât un pat, fiindcă persoana care doarme se află într-un perfect echilibru, indiferent de mișcare navei.Înainte de adoptarea hamacelor navale, marinarii erau  adesea răniți sau chiar uciși, deoarece ei cădeau din paturile lor sau se rostogoleau pe punțile navelor, în timpul furtunilor sau atunci când marile erau agitate. Partea laterală a hamacurilor navale tradiționale de pânză se înfășoară în jurul persoanei care dormea si forma un fel de  cocon, făcând o cădere neașteptată practic imposibilă.

Hamacele au fost folosite de asemenea și pe navele spațiale datorită spațiului mic pe care îl aveau. În timpul programului Apollo, Modulul Lunar a fost echipat cu hamace pentru comandantul și pilotul modulului lunar, să doarmă între moonwalks.

Hamacurile Mexicane și Maya
În Mexic, hamace sunt făcute în satele din jurul capitalei din Yucatán, Mérida, și sunt vândute în întreaga lume, precum și la nivel local. Ei nu au făcut parte din epoca Clasică a civilizatiei Maya; ei au declarat că au ajuns în Yucatan din Caraibe mai puțin de două secole înainte de cucerirea spaniolă. În plus față de scoarță și sisal, hamacele au fost construite din diverse materiale, inclusiv frunze de palmier. Calitatea hamacurilor native și moderne depinde în mare măsură de calitatea materialului, de fir și de numărul de fire utilizate. Hamacurile maya se fac pe un război de țesut și sunt țesute manual de bărbați, femei și copii. Hamacurile sunt elemente simbolice și culturale pentru Yucatecas chiar și cele mai umile case au cârlige pentru hamac în pereți.

Referințe

Elemente ale navelor

Hamac


108 (CVIII) cumartesi günü başlayan bir artık yıldır.

Olaylar
 Appius Annius Trebonius Gallus ve Marcus Appius Bradua Roma konsülü seçildi.

Doğumlar

Ölümler
 Kayserili Hyacinth, Hristiyan aziz

108


Yoel Ben Nun (în ebraică:יואל בן נון, născut la 9 mai 1946 la Haifa) este un rabin sionist israelian,unul din fondatorii ieșivei Har Etzion și promotorul principal al așa numitei "Revoluții Biblice" în învățămantul religios sionist

Biografie
Rabinul dr.Yoel Ben Nun s-a născut în 1946 la Haifa în familia lui Dr.Yehiel Ben Nun și a soției sale, Shoshana, pedagogi și cercetători ai iudaismului și limbii ebraice. Fratele său, rabinul Elhanan Ben Nun, este rabinul așezării Shilo și directorul ieșivei Beit Orot.
Yoel Ben Nun a învățat la Ieșiva Merkaz Harav a rabinului Tzvi Yehuda Kook. Ca soldat în brigada de parașutiști rezerviști 55 a participat în cursul Războiului de Șase Zile  la luptele din Orașul Vechi al Ierusalimului  și Muntele Templului.

În 1968 cu Hanan Porat, Ben Nun a apelat la rabinul Yehuda Amital și împreună au înființat ieșiva "Har Etzion" la Alon Shvut. Deja atunci la 23 ani, a predat la ieșivă și în paralel, a fost profesor în școli la Kfar Etzion și la Ofra, de asemenea a predat în cadrul cursurilor de perfecționare a călăuzelor Societății pentru Ocrotirea Naturii. Pe urmele rabinului Tzvi Yehuda Kook, el și Hanan Porat s-au orientat spre studiul Bibliei ebraice (Tanah) în ieșive, unde în trecut lecțiile se concentrau numai asupra Talmudului.
Activitatea sa de profesor și rabin in ieșivă, de asemenea in cadrul Colegiului Herzog etc a contribuit substanțial la ceea ce s-a numit "Revoluția Biblică" a publicului evreiesc național-religios.
După Războiul de Yom Kipur  Ben Nun a fost unul din fondatorii mișcării Gush Emunim. Întrunirea constitutivă a mișcării a avut loc în 1974 in casa sa din Elon Shvut. Vreme de mulți ani a fost membru al secretariatului lui Gush Emunim. În 1976 a urcat cu alți membri ai Gush Emunim în regiunea Samaria și a luat parte la fondarea așezării evreiești Ofra.
În anul 1985 a înființat școala Ulpaná de fete din Ofra și a condus-o vreme de un deceniu.În 1986 a înființat Buletinul religios pentru studii biblice  "Megadim" în cadrul Institutului de perfecționare a profesorilor de pe Muntele Har Etzion (în zilele noastre Colegiul Yaakov Herzog)
În anul 1996 împreună cu Yaakov Shapira a creat Seminarul (Midrasha) "Yiud" în scopul pregătirii în cadrului Serviciului național a unor profesori de iudaism pentru școlile laice.În anii 2000-2006 a stat în fruntea ieșivei Hashiluv a organizatiei Hakibutz Hadati  - "Kibuțulul religios" din Eyn Tzurim.
În anul 2008 a terminat lucrarea sa de doctorat la Universitatea Ebraică cu subiectul "Sursa dublă de inspirație și autoritate în învățătura rabinului Avraham Itzhak Hacohen Kook"

Concepția sa
O parte însemnată din gândirea rabinului Ben Nun se axează pe Biblia ebraică - Tanah sau Mikrá și pe studiul ei. Mergând pe urmele lui Yehuda Elitzur el aspiră spre cristalizarea unor semnificații moderne ale cărților biblice și interpretarea lor literală.
A fost unul din purtătorii de cuvânt principali în polemica "Tanahul pe înțelesul tuturor", în care a criticat pe rabinii de la Ieșiva de pe Muntele Har Hamor, susținând că personajele Bibliei trebuie privite ca oameni în carne și oase și nu ca îngeri din sferele înalte (Malahey Elion). Numai așa, a considerat el, se pot extrage semnificații valorice și morale din povestirile Patriarhilor.
Ben Nun se ocupă și de Midreshey Hazal, învățăturile părinților iudaismului, mai ales de disputa principială dintre Rabbi Akiva și Rabi Ishmael, de asemenea de elaborarea unor comentarii originale a învățăturii Rabinului Avraham Itzhak Kook.
Rabinul Ben Nun a chemat la adaptarea rugăciunilor - ca de exemplu Zkhor Brit, Avinu Malkenu etc la viața contemporană.

Activitatea și concepțiile sale politice
Asemănător cu concepțiile sale în domeniul studiului religios, și concepțiile sale politice sunt independente și originale.
Opiniile sale, bazate pe vederea printr-o anumită prismă a trecutului poporului evreu, pun accentul pe nevoia de consens și prevenirea sciziunilor și a conflictelor fraterne în sânul poporului evreu. În acest context el se interesează de opinia publicului evreiesc general - mai ales a majorității laice -
și încearcă să evite disputele cu acesta.
Rabinul Ben Nun a regretat într-un articol în revista "Nekuda" faptul că publicul coloniștilor evrei pe teritoriile palestiniene din Cisiordania și Fâșia Gaza aflate sub controlul Israelului după 1967 s-a mulțumit cu crearea de noi așezări dar nu a izbutit "să se așeze" în inimile conaționalilor și să ajungă la o cooperare cu ceilalți locuitori ai Israelului.
Ben Nun s-a aflat între semnatarii "Convenției Kineret" care tindea să creeze un numitor comun între diversele curente de idei din publicul evreiesc din Israel.

După asasinarea primului ministru Itzhak Rabin Ben Nun a condamnat atmosfera care domnea în publicul național-religios înaintea asasinatului, și a declarat că posedă informații în legătură cu rabini care au formulat contra lui Rabin sentințe religioase de condamnare numite "Din Rodéf" și au legitimat actul crimei. În urma acestei luări de poziție a fost criticat cu asprime de o parte din coloniștii din Cisiordania, ceea ce l-a silit să părăsească Ofra și să se mute la Alon Shvut.
În 2002 la aniversarea a 20 ani de la evacuarea așezării Yamit din nordul Sinaiului, Ben Nun a chemat la negocieri și înțelegere între curentele politice din Israel, pentru a împiedica noi pierderi teritoriale.
Ben Nun a condamnat deconectarea Israelului de Fâșia Gaza și abandonarea așezărilor create de israelieni în acea zonă. În cazul distrugerii de către armata israeliană a clădirilor din așezarea evreiască evacuată Amona din zona Samaria, Ben Nun a criticat rezistența violentă a coloniștilor și a susținut că, chiar dacă democrația permite nesupunerea civilă față de autoritățile statului, tocmai Tora interzice aceasta credincioșilor.
În alegerile pentru parlament din martie 2006 și-a exprimat sprijinul pentru partidul laic de centru Kadima.
În anul 2009 și-a anunțat sprijinul pentru partidul național-religios Habait Hayehudi (Vatra Evreiască).
Rabinul Ben Nun este preocupat și de alte subiecte actuale precum combaterea accidentelor de circulație, discrepanțele sociale și îmbunătățirea calității mediului înconjurător.

Între elevii săi se numără rabinul Yuval Cherlow și rabinul Yaakov Madan

Legături externe
situl oficial al lui Yoel Ben Nun
Shlomo Zuckier - Creativity, not Formalism:Towards a Survey of Rav Yoel Ben Nun's Halakhic Methodology în buletinul "Kol Hamevasser" al studenților de la Yeshiva University din New York, 6 iulie 2010
what-threatens-the-world-and-the-rabbinate  pe situl Morethodoxy 4 iulie 2013
the Textual Source for the 39 Melachot of Shabbat
- articol critic al lui Moshe Reiss la adresa interviului dat rabinul Ben Nun  în ziarul israelian Haaretz 28 ianuarie 2005 "Apocalipsa acum"

Nașteri în 1946
Nașteri pe 9 mai
Rabini israelieni
Absolvenți ai Universității Ebraice din Ierusalim

Yoel Ben Nun


A Nutrição na gravidez refere-se à ingestão de nutrientes e ao planejamento alimentar que são realizados antes, durante e após a gravidez. A nutrição do feto começa na concepção. Por esta razão, cuidar da nutrição da mãe é importante antes da concepção, (preferencialmente vários meses antes), durante a gravidez e na amamentação do bebê. Um número cada vez maior de estudos mostrou que a nutrição da mãe terá um efeito sobre a criança, incluindo o risco de desenvolvimento de câncer, doenças cardiovasculares, hipertensão e diabetes ao longo da vida.

Uma quantidade inadequada ou excessiva de alguns nutrientes pode causar malformações ou problemas de saúde no feto, assim como distúrbios e deficiências neurológicas são um risco que correm as mães desnutridas. Estima-se que 24% dos bebês em todo o mundo nascem com peso abaixo do ideal devido à falta de nutrição adequada. Hábitos pessoais como o consumo de álcool ou grandes quantidades de cafeína podem afetar negativa e irreversivelmente o desenvolvimento do bebê que acontece nas primeiras fases da gravidez.

O consumo de cafeína durante a gravidez está associado ao aumento do risco de aborto espontâneo.  Pesquisas disponíveis demonstram que os benefícios superam os riscos quanto ao consumo de peixe durante a gravidez; no entanto, saber escolher o tipo de peixe é importante. O ácido fólico, que é a forma sintética da vitamina folato, é considerado crítico e merece atenção tanto na pré quanto na periconcepção.

A Nutrição antes da gravidez
Como na maioria das dietas, há chances de suplementação excessiva, no entanto, como conselho geral, as recomendações médicas e estaduais são de que as mães sigam as instruções listadas em embalagens de vitaminas específicas quanto à dose diária correta ou recomendada (RDA). O uso pré-natal diário de ferro melhora substancialmente o peso ao nascer, reduzindo potencialmente o risco de baixo peso ao nascer .

 A suplementação com ácido fólico é recomendada antes da concepção, para prevenir o desenvolvimento de espinha bífida e outros defeitos do tubo neural . Deve ser considerado como pelo menos 0,4 mg/dia durante o primeiro trimestre da gravidez, 0,6 mg/dia durante a gravidez e 0,5 mg/dia durante a amamentação. Além da suplementação, é recomendada a ingestão de alimentos ricos em ácido fólico, como vegetais de folhas verdes.
 Os níveis de iodo são frequentemente muito baixos em mulheres grávidas, e o iodo é necessário para a função tireoidiana normal e o desenvolvimento mental do feto, prevenindo o cretinismo . As mulheres grávidas devem tomar vitaminas pré-natais contendo iodo.
 Os níveis de vitamina D variam com a exposição à luz solar. Embora se presumisse que a suplementação era necessária apenas em áreas de altas latitudes, estudos recentes dos níveis de vitamina D nos Estados Unidos e em muitos outros países mostraram um grande número de mulheres com níveis baixos. Por esta razão, há um movimento crescente para recomendar a suplementação com 1000 UI de vitamina D diariamente durante a gravidez.
 Um grande número de mulheres grávidas apresentou baixos níveis de vitamina B12, mas a suplementação ainda não demonstrou melhorar o resultado da gravidez ou a saúde do recém-nascido.
 Os ácidos graxos poli insaturados de cadeia longa, especificamente o ácido docosahexaenóico (DHA) e o ácido eicosapentaenóico (EPA), são benéficos para o desenvolvimento fetal. Vários estudos mostraram menor risco de parto prematuro e baixo peso ao nascer em mães com maior consumo.
 O ferro é necessário para o crescimento saudável do feto e da placenta, especialmente durante o segundo e terceiro trimestres. Recomenda-se que o primeiro e terceiro trimestre retenham concentrações superiores a 11 gramas/decilitro e que o segundo trimestre tenha níveis acima de 10,5 gramas por decilitro. O ferro também é essencial antes da gravidez para a produção de hemoglobina. Não há evidências de que um nível de hemoglobina de 7 gramas/100 ml ou superior seja prejudicial para a gravidez, mas deve-se reconhecer que a hemorragia materna é uma das principais fontes de mortalidade materna em todo o mundo, e uma capacidade de reserva para transportar oxigênio é desejável. De acordo com as conclusões da revisão Cochrane, a suplementação de ferro reduz o risco de anemia materna e deficiência de ferro na gravidez, mas o efeito positivo em outros desfechos maternos e infantis é menos claro.

A Nutrição durante a gravidez
Os Estados Unidos e a União Européia estabeleceram recomendações de vitaminas e minerais durante a gravidez e lactação. Os valores na tabela abaixo são os maiores dos dois. As citações listam separadamente recomendações para gravidez e lactação. As recomendações (RDAs = Ingestão Dietética Recomendada e PRIs = Ingestão de Referência da População) são definidas acima do que foi determinado como requisitos médios, de modo a atender mulheres que têm necessidades acima da média. Para alguns nutrientes não há informações suficientes para estabelecer uma recomendação, então o termo Ingestão Adequada (IA) é usado com base no que parece ser suficiente.

 Ingestão Adequada†Não estabelecido. A UE não identificou um AI para sódio ou cloreto e não considera o cromo um nutriente mineral essencial.

Suplementos de vitaminas e minerais
Suplementos de múltiplos micronutrientes tomados com ferro e ácido fólico podem melhorar os resultados do parto para mulheres em países de baixa renda. Esses suplementos reduzem o número de bebês com baixo peso ao nascer, bebês pequenos para a idade gestacional e natimortos em mulheres que podem não ter muitos micronutrientes em suas dietas habituais. Mulheres desnutridas podem se beneficiar de sessões de educação dietética e suplementos energéticos e proteicos equilibrados. Uma revisão mostrou que a educação alimentar levou ao aumento da ingestão de proteínas pela mãe, o que contribuiu para um crescimento maior do bebê dentro do útero. A suplementação equilibrada de proteína e energia reduziu o risco de natimortos e bebês pequenos ao nascer e aumentou o ganho de peso para a mãe e o bebê. Embora sejam necessárias mais pesquisas sobre os efeitos de longo prazo na saúde das mães e dos bebês, os efeitos de curto prazo parecem promissores. Uma revisão realizada em 2018 constatou que houve um leve benefício dos suplementos nutricionais à base de lipídios (LNS) para o peso ao nascer, para o comprimento, o tamanho para a idade gestacional e o nanismo do recém-nascido, quando comparado com a suplementação com ácido fólico (IFA). No mesmo estudo, IFA e múltiplos micronutrientes (MMN) reduziram a anemia materna melhor do que LNS, mas recomenda-se cautela na interpretação e aplicação dos resultados devido às limitações da revisão.

As vitaminas de uso pré-natal geralmente contêm quantidades aumentadas de ácido fólico, iodo, ferro, vitamina A, vitamina D, zinco e cálcio em relação às quantidades encontradas em multivitaminas padrão. Atualmente, não há evidências suficientes de que suplementos de zinco durante a gravidez resultem em melhores resultados neonatais ou maternos. A Organização Mundial da Saúde não recomenda rotineiramente a suplementação de zinco para todas as mulheres grávidas.

Aproximadamente  de cálcio é acumulado durante a gravidez, quase todo no esqueleto fetal (25 g). Não há evidências qualitativas de que no caso de mulheres com dietas com baixo teor de cálcio, a suplementação de cálcio durante a gravidez possa reduzir o risco de pré-eclâmpsia. Evidências não qualitativas também sugerem que a suplementação de cálcio pode reduzir o risco de a mãe ter o bebê antes da 37ª semana de gravidez (parto prematuro). O efeito protetor da suplementação de cálcio não é claro e não há pesquisas de qualidade suficiente que possam sugerir as melhores doses e horários de suplementação de cálcio.

Acredita-se que a ingestão nutricional da mãe durante a gravidez influencie e possivelmente ofereça efeitos protetores contra o desenvolvimento de doenças alergênicas e asma em crianças. A ingestão materna de vitamina D, vitamina E e zinco foi associada a uma menor probabilidade de sibilância na infância, sugerindo um efeito protetor. Além disso, a ingestão materna de ácidos graxos poliinsaturados de cadeia longa ômega-3 (n-3 LC-PUFAs) foi associada a um risco reduzido de desenvolvimento de eczema na infância e probabilidade reduzida de bebês apresentarem sensibilidade a alimentos no primeiro ano de vida .

Ácido fólico
O ácido fólico, que é a forma sintética da vitamina folato, é considerado crítico e merece atenção tanto na pré quanto na periconcepção. Deficiências de ácido fólico podem causar defeitos do tubo neural (DTNs). Mulheres que consumiram 0,4 mg de suplementação de ácido fólico 3 meses antes do parto apresentaram redução significativa no risco de DTNs. Mais de 80 países usam a fortificação de certos alimentos com ácido fólico como medida para diminuir a taxa de DTNs.

Vitaminas C e E
A combinação de vitamina E e vitamina C suplementada para mulheres grávidas não parece ser eficaz para reduzir o risco de natimorto, morte neonatal, parto prematuro, pré- eclâmpsia ou qualquer outro desfecho materno ou infantil, seja em mulheres saudáveis ou consideradas de risco para complicações na gravidez. A suplementação das vitaminas E e C para mulheres grávidas durante a gestação tem sido consideradas benéficas. No entanto, uma revisão de 21 ensaios clínicos proposta pela organização Cochrane envolvendo a combinação de vitamina E e vitamina C suplementada para mulheres grávidas concluiu que os dados não são conclusivos quanto à eficácia da vitamina E – a maioria dos ensaios de alfa-tocoferol a 400 UI/dia mais vitamina C a 1000 mg/dia – como sendo eficaz para reduzir o risco de natimortalidade, mortalidade perinatal, parto prematuro, pré-eclâmpsia ou qualquer outro desfecho materno ou infantil, seja em mulheres saudáveis ou naquelas consideradas de risco para complicações na gravidez. A revisão identificou apenas três pequenos estudos nos quais a vitamina E foi suplementada sem co-suplementação com vitamina C. Nenhum desses estudos relatou qualquer informação clinicamente significativa. Uma segunda revisão de 29 ensaios da organização Cochrane publicada no mesmo ano relatou os mesmos ensaios de combinação, mas acrescentou à análise ensaios com vitamina C isolada. A conclusão foi que a suplementação de vitamina C de rotina sozinha ou em combinação com outros suplementos não contribuem para a prevenção da morte fetal ou neonatal, nem para a prevenção do baixo crescimento fetal, do parto prematuro ou da pré-eclâmpsia.

Vitamina B12
A ingestão dietética de vitamina B12 recomendada pelo Recommended Dietary Allowance (RDA) dos Estados Unidos durante a gravidez  é de 2,6 µg/dia, e durante a lactação é de 2,8 µg/dia. A determinação desses valores foi baseada na RDA de 2,4 µg/dia para mulheres não grávidas somada ao que será transferido para o feto durante a gravidez e ao que será expelido no leite materno durante a lactação. No entanto, olhando para as mesmas evidências científicas, a Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos (EFSA) define a ingestão adequada (IA) em 4,5μg/dia durante a gravidez e 5,0 μg/dia durante a  lactação. A baixa vitamina B 12 materna, definida como concentração sérica inferior a 148 pmol/L, aumenta o risco de aborto espontâneo, de baixo peso do recém-nascido e de parto prematuro. Durante a gravidez, a placenta concentra B 12, de modo que os recém-nascidos têm uma concentração sérica maior do que suas mães. O que a futura mãe consome durante a gravidez é mais importante do que as reservas do tecido hepático, pois é o conteúdo vitamínico recém-absorvido que chega mais efetivamente à placenta. As mulheres que consomem uma porcentagem reduzida de B12 em sua dieta a partir de alimentos de origem animal, ou que, por opção, adotam uma dieta vegetariana ou vegana, correm maiores riscos de se tornarem debilitadas em vitaminas durante a gravidez do que aquelas que consomem quantidades maiores de alimentos de origem animal. Isso pode levar à anemia, e também a um risco aumentado de que seus bebês amamentados se tornem deficientes em vitaminas.

Segurança alimentar na gravidez
As mulheres grávidas são aconselhadas a prestar atenção aos alimentos que ingerem durante a gravidez, a fim de reduzir o risco de exposição a substâncias ou bactérias que podem ser prejudiciais ao feto em desenvolvimento. Isso pode incluir patógenos potencialmente nocivos, como listeria, toxoplasmose e salmonela . A ingestão de grandes quantidades de retinol tem sido associada a defeitos congênitos e anormalidades.

Ingestão de Água
Durante a gravidez, a massa de uma mulher aumenta em cerca de 12 kgs (26 Libra). A European Food Safety Authority recomenda um aumento de 300 mL por dia em relação à ingestão normal para mulheres não grávidas, elevando assim a ingestão total adequada de água (a partir de alimentos e líquidos) para 2.300 mL ou aproximadamente 1.850 mL/dia apenas de líquidos.

Consumo de Cafeína
O consumo de cafeína durante a gravidez está associado ao aumento do risco de aborto espontâneo e aumento do risco de baixo peso do bebê ao nascer, definido como abaixo de 2.500 gramas (5,5 libras). A European Food Safety Authority e o American Congress of Obstetricians and Gynecologists concordam que o consumo habitual de cafeína de até 200 mg por dia por mulheres grávidas não suscita preocupações de segurança para o feto. A Agência de Padrões Alimentares do Reino Unido havia recomendado que mulheres grávidas limitassem a ingestão de cafeína a menos de 300 mg de cafeína por dia, porém, em 2009, diminuiu a recomendação para uma ingestão de menos de 200 mg de cafeína por dia.

Altas doses de ingestão de cafeína durante a gravidez podem aumentar o risco de aborto espontâneo e de alguns impactos negativos como a natimortalidade ou o baixo peso ao nascer.

Uma revisão de 2020 questionou os níveis seguros propostos pela European Food Safety Authority, o American Congress of Obstetricians and Gynecologists, o National Health Service e as Dietary Guidelines for Americans . Esse novo estudo descobriu que as evidências científicas atuais não apóiam o consumo moderado de cafeína durante a gravidez como seguro e aconselhou mulheres grávidas e mulheres que pretendem engravidar a evitar a cafeína.

Os distúrbios do espectro alcoólico fetal são um grupo de condições que podem ocorrer em uma pessoa cuja mãe bebeu álcool durante a gravidez. A forma mais grave da doença é conhecida como síndrome alcoólica fetal. Os problemas podem incluir uma aparência anormal, baixa estatura, baixo peso corporal, tamanho pequeno da cabeça, má coordenação, baixa inteligência, problemas de comportamento, perda auditiva e problemas de visão. Os afetados são mais propensos a ter problemas na escola, problemas de ordem legal, participar de comportamentos de alto risco e ter problemas com o uso de álcool e drogas recreativas. A síndrome alcoólica fetal geralmente ocorre quando uma mulher grávida toma mais de quatro bebidas por dia. Sintomas mais leves foram encontrados com dois drinques por dia durante o início da gravidez. A evidência de dano de menos de dois drinques por dia ou 10 drinques por semana não é clara.

A Academia Americana de Pediatria estabeleceu um conjunto conservador de recomendações em 2015: "Durante a gravidez nenhuma quantidade de ingestão de álcool deve ser considerada segura; não há trimestre seguro para beber álcool; todas as formas de álcool, como cerveja, vinho e licor, representam um risco semelhante; e o consumo excessivo de álcool representa um risco para o feto em desenvolvimento". A Organização Mundial da Saúde recomenda que o álcool seja totalmente evitado dados os efeitos relativamente desconhecidos que envolvem até mesmo quantidades que sejam consideradas pequenas durante a gravidez.

Consumo de Peixe e ácidos graxos ômega-3
O consumo de peixe durante a gravidez é incentivado pelas diretrizes europeias, australianas e americanas. A razão dada é que peixes contendo gordura, como salmão e atum, contêm ácido eicosapentaenóico (EPA) e ácido docosahexaenóico (DHA) . Estes são denominados ácidos graxos poliinsaturados de cadeia longa, ômega-3, e são considerados importantes para o neurodesenvolvimento fetal. Além disso, os peixes são boas fontes de vitaminas A, D e B12, bem como do mineral iodo.

Muitas mães ficam preocupadas em consumir peixe durante a gravidez devido  aos riscos de toxicidade de metais pesados no neurodesenvolvimento fetal.  A pesquisa atual favorece a noção de que os benefícios do consumo de peixe durante a gravidez superam os riscos; porém, saber escolher o tipo de peixe é importante. A pesquisa atual sugere que 2-3 porções de peixe contendo baixo teor de metilmercúrio por semana na gravidez é seguro e benéfico. Como o mercúrio acumula-se nos peixes através da sua própria alimentação ( bioacumulação ), os peixes situados nos níveis mais altos na cadeia alimentar e com maior expectativa de vida contêm níveis mais altos de mercúrio. Por outro lado, os peixes mais abaixo na cadeia alimentar e com menor expectativa de vida terão menor teor do metal. No entanto, é importante observar que a bioacumulação de metais em peixes também depende da localização geográfica de onde são pescados, e por isso é difícil fazer recomendações globais sobre espécies específicas de peixes. Uma alternativa ao consumo de peixe é usar suplementos dietéticos de óleo de peixe contendo EPA e DHA, ou óleos derivados apenas de DHA. O New York Times relatou uma avaliação laboratorial de 30 suplementos populares de óleo de peixe. Alguns deles tinham quantidades de DHA inferiores às indicadas no rótulo. Quanto à segurança, "todos os produtos testados continham apenas níveis muito baixos de mercúrio, variando de uma a seis partes por bilhão por porção. Essa faixa está muito abaixo do limite superior de segurança de 100 partes por bilhão estabelecido pela Organização Global para EPA e DHA Omega-3, um grupo comercial da indústria."

A Nutrição após a gravidez
A nutrição adequada é importante após o parto para ajudar a mãe a se recuperar e fornecer energia alimentar e nutrientes suficientes para  amamentar seu filho. Mulheres com ferritina sérica inferior a 70 µg/L podem precisar de suplementos de ferro para prevenir a anemia ferropriva  durante a gravidez e no período pós-parto.

Durante a lactação, pode ser necessário aumentar a ingestão de água. O leite humano é composto por 88% de água, e o IOM recomenda que as mulheres que amamentam aumentem a ingestão de água em cerca de 300 mL/dia para um volume total de 3.000 mL/dia (de alimentos e bebidas), aproximadamente 2.400 mL/dia de líquidos.

Ver também

 Transtorno do espectro alcoólico fetal
 nutrição pré-natal
 Tabagismo e gravidez

Leitura adicional

 Health Education Authority (1996) Folic acid - what all women should know (leaflet) London:HEA
Nutrição

Nutrição na gravidez


Harmanpreet Singh (en , et en ) est un joueur indien de hockey sur gazon qui joue en tant que défenseur de l'équipe nationale indienne. Il faisait partie de l'équipe de hockey qui a remporté la médaille de bronze pour l'Inde aux Jeux olympiques d'été de Tokyo 2020.

Il a été nommé dans l'équipe indienne pour les Jeux olympiques d'été de 2016.

Il a été nommé "Joueur de l'année" masculin aux prix du meilleur joueur pour l'année 2020-2021.

Références

Liens externes

Harmanpreet Singh sur Hockey India

Naissance en janvier 1996
Joueur indien de hockey sur gazon
Joueur de hockey sur gazon aux Jeux olympiques d'été de 2016
Joueur de hockey sur gazon aux Jeux olympiques d'été de 2020
Médaillé de bronze olympique indien
Naissance à Amritsar

Harmanpreet Singh


Grobnica Triklinija (talijanski: Tomba del Triclinio) ili Pogrebni krevet (talijanski: del Letto Funebre) je etruščanska grobnica u nekropoli Monterozzi kod grada Tarquinije, u Italiji. Otkrivena je 1830. godine. Stefan Steingraber, izvanredni profesor talijanskog istraživačkog sveučilišta Roma Tre, grobnicu datira na oko 470 pr. Kr. i smatra je jednom od najpoznatijih etruščanskih grobnica. Smatra da je umjetnička kvaliteta freski grobnica bolja od kvalitete većine drugih etruščanskih grobnica. Grobnica je dobila ime po trikliniju, formalnoj blagovaonici koja se pojavljuje na freskama grobnice.

Od vremena otkrića, freske na grobnici su se pogoršale i izgubile dio boje i detalja. Godine 1949. preseljeni su u Nacionalni muzej Tarquinia kako bi ih sačuvali. Zahvaljujući akvarelnim kopijama koje je napravio Carlo Ruspi nedugo nakon otkrića grobnice, još uvijek je moguće vidjeti freske kakve su bile u vrijeme otkrića.

Opis

Grob se sastoji od jedne prostorije. Freska na stražnjem zidu prikazuje prizor banketa, rađen prema prikazima scena pijenja u atičkoj keramici s crvenim figurama iz ranog petog stoljeća. Banketeri se naslanjaju na tri kauča zvana klinai. Na podu ispod klinaija, mačka se proteže prema pijetlu i jarebici. Na lijevom zidu pojavljuju se tri plesačice, jedan plesač i glazbenik s barbitonom. Smješteni su između malih stabala s pticama. Na desnom zidu prikazan je sličan prizor. Na ulaznom zidu dvoje mladića skaču s konja. Oni mogu biti apobati ili referenca na Dioskurije kao posrednike između zemaljskog i zagrobnog života.

Sličnost freski u grobnici Triclinium s onima u grobnici 5513 (također u nekropoli Monterozzi) navela je Steingrabera da zaključi da su proizvodi iste radionice. Snažan utjecaj atičkih vaza s crvenim figuricama uvjerio je neke stručnjake da je umjetnik koji je ukrasio grob bio grčki metik.

Izvori

Vanjske poveznice

Images of the tomb at The Mysterious Etruscans

Arheološki lokaliteti u Italiji

Grobnica Triklinija


ජෝන් ඔෆ් ආර්ක් හෙවත් ඔරිලීන්හි තරුණිය ප්‍රංශ ජාතික වීරවරියක් මෙන්ම රෝමානු කතෝලික ශාන්තුවරියක් ලෙස සලකයි.ඇය ඊශානදිග ප්‍රංශයේ පිහිටි ඩොම්රෙමි ගමෙහි ගොවි පවුලක උපත ලබයි.

ජෝන් ඔෆ් ආර්ක්


The burning bush (or the unburnt bush) refers to an event recorded in the Jewish Torah (as also in the biblical Old Testament).  It is described in the third chapter of the Book of Exodus as having occurred on Mount Horeb. According to the biblical account, the bush was on fire, but was not consumed by the flames, hence the name. In the biblical narrative, the burning bush is the location at which Moses was appointed by Yahweh to lead the Israelites out of Egypt and into Canaan.

The Hebrew word in the narrative that is translated into English as bush is seneh ( ), which refers in particular to brambles; seneh is a biblical dis legomenon, only appearing in two places, both of which describe the burning bush. The use of seneh may be a deliberate pun on Sinai (), a feature common in Hebrew texts.

Biblical narrative
In the narrative, an angel of the Lord is described as appearing in a bush, and God is subsequently described as calling out from it to Moses, who had been grazing Jethro's flocks there. When Moses starts to approach, God tells Moses to take off his sandals first, due to the place being holy ground.
The voice from the bush (who later self-discloses as Yahweh) reveals that he is "the God of Abraham, the God of Isaac, and the God of Jacob." Moses hides his face.

Some Old Testament scholars regard the account of the burning bush as being spliced together from the Yahwist and Elohist texts, with the angel of Yahweh and the removal of sandals being part of the Yahwist version, and the Elohist's parallels to these being God and the turning away of Moses's face, respectively.

The text portrays Yahweh as telling Moses that he is sending him to the Pharaoh in order to bring the Israelites out of Egypt, an action that Yahweh is described as having decided upon as a result of noticing that the Israelites were being oppressed by the Egyptians. Yahweh tells Moses to tell the elders of the Israelites that Yahweh would lead them into the land of the Canaanites, Hittites, Amorites, Hivites, and Jebusites, a region generally referred to as a whole by the term Canaan; this is described as being a land of "milk and honey".

Moses asks "When I come to the Israelites and say to them, 'The God of your fathers has sent me to you,' and they ask me, 'What is His name?' what shall I say to them?" (Ex 3:13) The voice of God from the bush reveals that he is Yahweh. The text derives Yahweh () from the Hebrew word hayah ( ) in the phrase ehyeh ašer ehyeh, meaning "I shall be whatever I shall be", or "I am that I am".

According to the narrative Yahweh instructs Moses to confront the Egyptians and Israelites and briefs the prophet on what is to take place. Yahweh then performs various demonstrative miracles in order to bolster Moses's credibility. Among other things, his staff was transmuted into a snake, Moses's hand was temporarily made leprous, and water was transmuted into blood. In the text, Yahweh instructs Moses to take a staff in his hands, in order to perform miracles with it, as if it is a staff given to him, rather than his own; some textual scholars propose that this latter instruction is the Elohist's version of the more detailed earlier description, where Moses uses his own staff, which they attribute to the Yahwist.

Despite the signs, Moses is described as being very reluctant to take on the role, arguing that he lacked eloquence, and that someone else should be sent instead; in the text, Yahweh reacts by angrily rebuking Moses for presuming to lecture the one who made the mouth on who was qualified to speak and not to speak. Yet Yahweh concedes and allows Aaron to be sent to assist Moses, since Aaron is eloquent and was already on his way to meet Moses. This is the first time in the Torah that Aaron is mentioned, and here he is described as being Moses's mouthpiece.

Alternative theories
Alexander and Zhenia Fleisher relate the biblical story of the burning bush to the plant Dictamnus. They write:

They conclude, however, that Dictamnus spp. are not found in the Sinai peninsula, adding: "It is, therefore, highly improbable that any Dictamnus spp. was a true 'Burning Bush', despite such an attractive rational foundation."

Colin Humphreys replies that "the book of Exodus suggests a long-lasting fire that Moses went to investigate, not a fire that flares up and then rapidly goes out."

Another theory is that it is sunlight on Har Karkom reflected in a surprising way to appear like fire.

Location

Christian hermits originally gathered at Mount Serbal, believing it to be the biblical Mount Sinai. However, in the 4th century, under the Byzantine Empire, the monastery built there was abandoned in favour of the newer belief that Mount Saint Catherine was the Biblical Mount Sinai; a new monastery – Saint Catherine's Monastery – was built at its foot, and the alleged site of the biblical burning bush was identified. The bush growing at the spot (a bramble, scientific name Rubus sanctus), was later transplanted several yards away to a courtyard of the monastery, and its original spot was covered by a chapel dedicated to the Annunciation, with a silver star marking where the roots of the bush had come out of the ground. The Monks at Saint Catherine's Monastery, following church tradition, believe that this bush is, in fact, the original bush seen by Moses, rather than a later replacement, and anyone entering the chapel is required to remove their shoes, just as Moses was said to have done so in the biblical account.

However, in modern times, it is not Mount Saint Catherine, but the adjacent Jebel Musa (Mount Moses), which is currently identified as Mount Sinai by popular tradition and guidebooks; this identification arose from Bedouin tradition.

Mount Serbal, Mount Sinai, and Mount Saint Catherine all lie at the southern tip of the Sinai peninsula, but the peninsula's name is a comparatively modern invention. It was not known by that name at the time of Josephus or earlier. Some modern scholars and theologians, favor locations in the Hijaz (at the north west of Saudi Arabia), northern Arabah (in the vicinity of Petra, or the surrounding area), or occasionally in the central or northern Sinai Peninsula. Hence, the majority of academics and theologians agree that if the Burning Bush ever existed, then it is highly unlikely to be the bush preserved at St Catherine's Monastery.

Symbolism and interpretations

Judaism
The logo of the Jewish Theological Seminary of America is also an image of the burning bush with the phrase "and the bush was not consumed" in both English and Hebrew.

Kabbalistic book of Zohar suggests that the burning bush was a hint that even though the Israelites were suffering in Egypt, they had God's protection, like the bush that was burning but not consumed.

Christianity

Eastern Orthodoxy

In Eastern Orthodoxy a tradition exists, originating in the early Christian Church Fathers and its Ecumenical Synods (or Councils), that the flame Moses saw was in fact God's Uncreated Energies/Glory, manifested as light, thus explaining why the bush was not consumed. It is viewed as Moses being permitted to see these Uncreated Energies/Glory, which are considered to be eternal things; the Orthodox definition of salvation is this vision of the Uncreated Energies/Glory, and it is a recurring theme in the works of Greek Orthodox theologians such as John S. Romanides.

In Eastern Orthodox parlance, the preferred name for the event is The Unburnt Bush, and the theology and hymnography of the church view it as prefiguring the virgin birth of Jesus; Eastern Orthodox theology refers to Mary, the mother of Jesus as the Theotokos ("God bearer"), viewing her as having given birth to Incarnate God without suffering any harm, or loss of virginity, in parallel to the bush being burnt without being consumed. There is an Icon by the name of the Unburnt Bush, which portrays Mary in the guise of God bearer; the icon's feast day is held on 4 September ().

While God speaks to Moses, in the narrative, Eastern Orthodoxy believes that the angel was also heard by Moses; Eastern orthodoxy interprets the angel as being the Logos of God, regarding it as the Angel of Great Counsel mentioned in the Septuagint version of Isaiah 9:6; (it is Counsellor, Mighty God in the Masoretic Text).

Reformed tradition
The burning bush has been a popular symbol among Reformed churches since it was first adopted by the Huguenots (French Calvinists) in 1583 during its 12th National Synod. The French motto Flagror non consumor – "I am burned but not consumed" – suggests the symbolism was understood of the suffering church that nevertheless lives. However, given the fire is a sign of God's presence, he who is a consuming fire (Hebrews 12:29) the miracle appears to point to a greater miracle: God, in grace, is with his covenant people and so they are not consumed.

 The current symbol of the Reformed Church of France is a burning bush with the Huguenot cross.
 The motto of the Church of Scotland is Nec tamen consumebatur, Latin for "Yet it was not consumed", an allusion to the biblical description of the burning bush, and a stylised depiction of the burning bush is used as the Church's symbol. Usage dates from the 1690s.
 The burning bush is also used as the basis of the symbol of the Presbyterian Church in Ireland, which uses the Latin motto Ardens sed virens, meaning "Burning but flourishing", and is based on the biblical description of the burning bush. The same logo is used from the separated Free Presbyterian Church of Ulster.
 The burning bush is also the symbol of the Presbyterian Church in Canada, Presbyterian Church in Australia crest, Presbyterian Church of Eastern Australia with the motto in English since its foundation in 1846: 'And the Bush was not consumed', Presbyterian Church in New Zealand, Presbyterian Church in Taiwan, Presbyterian Church in Singapore, Presbyterian Church of Brazil, the Presbyterian Church in Malaysia, the Free Reformed Churches of North America, and the Christian Reformed Churches in the Netherlands.

Islam
According to the Qur'án, Moses (Musa) departed for Egypt along with his family after completing the time period. The Qur'án states that during their travel, as they stopped near the Tur, Musa observed a fire and instructed the family to wait until he returned with fire for them. When Musa reached the Valley of Tuwa, God called out to him from the right side of the valley from a tree, on what is revered as Al-Buq'ah Al-Mubārakah (Arabic: الـبُـقـعَـة الـمُـبَـارَكَـة, "The Blessed Ground") in the Qur'án. Musa was commanded by God to remove his shoes and was informed of his selection as a prophet, his obligation of prayer and the Day of Judgment. Musa was then ordered to throw his rod which turned into a snake and later instructed to hold it. The Qur'án then narrates Musa being ordered to insert his hand into his clothes and upon revealing it would shine a bright light. God states that these are signs for the Pharaoh, and orders Musa to invite Pharaoh to the worship of one God.

Bahá'í Faith

The Bahá'í Faith understands the Burning Bush to represent the Voice of God. The term Burning Bush appears frequently in the writings of Bahá'u'lláh, the Prophet-Founder of the faith. In the teachings of the Bahá'í Faith, the Voice of God as spoken from the Burning Bush, is now, through the Revelation of Bahá'u'lláh, speaking directly to humanity; "a Revelation," Bahá'u'lláh proclaims, "the potency of which hath caused every tree to cry out what the Burning Bush had aforetime proclaimed unto Moses."
In recounting the association between Moses and the Burning Bush, Bahá'u'lláh writes,Call thou to mind the days when He Who conversed with God tended, in the wilderness, the sheep of Jethro, His father-in-law. He hearkened unto the Voice of the Lord of mankind coming from the Burning Bush which had been raised above the Holy Land, exclaiming, "O Moses! Verily I am God, thy Lord and the Lord of thy forefathers, Abraham, Isaac and Jacob." He was so carried away by the captivating accent of the Voice that He detached Himself from the world and set out in the direction of Pharaoh and his people, invested with the power of thy Lord Who exerciseth sovereignty over all that hath been and shall be. The people of the world are now hearing that which Moses did hear, but they understand not.

-from Tablets of Bahá'u'lláh

Rastafari
Some Rastafari believe that the burning bush was cannabis.

See also
 Theophany
Rod of Aaron
Ark of the Covenant
Staff of Moses
Manna

Notes

External links

 Icon of the Mother of God "the Unburnt Bush" Icon and Synaxarion of the feast
 The Burning Bush History of the use of the burning bush symbol among Reformed churches

Theophanies in the Hebrew Bible
Angelic apparitions in the Bible
Biblical phrases
Hebrew Bible words and phrases
Book of Exodus
Christian symbols
Jewish symbols
Fire in religion
Moses
Presbyterianism

Burning bush