York Castle i byen York i England er et befæstet kompleks, der er bygget i de seneste 900 år, og som består af fæstninger, fængsler, domhuse og andre bygninger på sydsiden af floden Foss. Keepet, som i dag ligger i ruiner, af den middelalderlige normanniske borg bliver ofte omtalt som Clifford's Tower. Den blev opført på ordre fra Vilhelm 1. for at dominere den tidligere vikingeby York, og den levede tumultarisk, før den udviklede sig til til et stort forsvarsværk med store voldgravsanlæg. En stor eksplosion i 1684 gjorde de resterende militære forsvarsværker ubeboelige, og York Castle blev brugt som fængsel til 1929.

Den første motte-and-baileyfæstning blev bygget i år 1068 efter den normanniske erobring af York. Borgen blev ødelagt af oprørere og en vikingehær i 1069, og York Castle blev genopbygget og forstærket med voldgrave og en kunstig sø. York Castle var en vigtig kongelig fæstning i Nordengland.

I 1190 døde 150 lokale jøder i en pogrom i fæstningens keep; de fleste begik selvmord for ikke at bliver taget af pøblen. Henrik 3. genopbyggede borgen i sten i midten af 1200-tallet og opførte et keep med et unikt firpas-grundplan, der blev støttet af en ydre borggård og en stor portbygning. Under de skotske krige mellem 1298 og 1338 blev York Castle brugt med jævne mellemrum som kongelig administration over England og en vigtig militærbase som udgangspunkt for operationer.

York Castle gik i forfald i 1400- og 1500-tallet, hvor den i højere grad blev brugt som fængsel til både kriminelle og politiske fanger. Under Elizabeth 1. havde borgen mistet sin militære værdi, men blev fortsat vedligeholdt for at synliggøre den kongelige magt i byen. Ved udbruddet af den engelske borgerkrig i 1642 blev borgen repareret og befæstet, og den spillede en vigtig rolle i royalisternes forsvar af York i 1644 mod parlamentarikernes tropper. York Castle havde en garnison til 1684, hvor en eksplosion ødelagde store dele af Clifford's Tower. Borgens bailey blev ombygget i nyklassicisme stil i 1700-tallet til countiets administration, og den blev brugt som fængsel. Fængselsreformer i 1800-tallet førte til opførelse af en nyt fængsel på stedet i 1825. Det blev først brugt som county-fængsel og herefter som militærfængsel, men det blev revet ned igen i 1935. I 1900-tallet er ruinen af Clifford's Tower blevet en turistattration og nationalt monument. York Castles ejes af English Heritage og er åbent for offentligheden. De øvrigt bygninger tjener som York Castle Museum og Crown Court.

Litteratur
 Brown, Reginald Allen. (2004) Allen Brown's English Castles. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Butler, Lawrence. (1997) Clifford's Tower and the Castles of York. London: English Heritage. .
 Clark, G. T. (1874) "The Defences of York," in The Archaeological Journal, Vol. 31 pp. 221–61.
 Cooper, Thomas Parsons. (1911) The History of the Castle of York, from its Foundation to the Current Day with an Account of the Building of Clifford's Tower. London: Elliot Stock. .
 Dobson, Barry. (2003) "The Medieval York Jewry Reconsidered," in Skinner (ed) (2003).
 Hillaby, Joe. (2003) "Jewish Colonisation in the Twelfth Century," in Skinner (ed) (2003).
 Hull, Lise E. (2006) Britain's Medieval Castles. Westport: Praeger. .
 McLynn, Frank. (2007) Lionheart and Lackland: King Richard, King John and the Wars of Conquest. London: Vintage. .
 Musson, Anthony. (2008) "Court Venues and the Politics of Justice," in Saul (ed) (2008).
 Pounds, Norman John Greville. (1990) The Medieval Castle in England and Wales: a Social and Political History. Cambridge: Cambridge University Press. .
 Saul, Nigel. (ed) (2008) Fourteenth Century England, Volume 5. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Sears, Robert. (1847) A New and Popular Pictorial Description of England, Scotland, Ireland, Wales and the British Islands. New York: Robert Sears. .
 Skinner, Patricia. (ed) (2003) The Jews in Medieval Britain: Historical, Literary, and Archaeological Perspectives. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Stenton, Doris Mary. (1976) English Society in the Early Middle Ages (1066–1307). Harmondsworth, UK: Penguin. .
 Timbs, John and Alexander Gunn. (2008) Abbeys, Castles and Ancient Halls of England and Wales: Their Legendary Lore and Popular History, Volume 3. Alcester, UK: Read Books. .
 Toy, Sidney. (1985) Castles: Their Construction and History. New York: Dover Publications. .
 Twyford, Anthony William. (2010) Records of York Castle – Fortress, Courthouse and Prison. Alcester, UK: Read Books. .
 Wedgwood, C. V. (1970) The King's War: 1641–1647. London: Fontana. .

Eksterne henvisninger

 English Heritage site for Clifford's Tower
 Gatehouse Gazette for York Castle
 York Castle Museum

Castle
Borgruiner i Storbritannien
Slotte i North Yorkshire

York Castle


Biserica evanghelică din Dârlos este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Dârlos, comuna Dârlos. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 144562.01.01.

Note

Galerie

Monumente istorice din județul Sibiu

Biserica evanghelică din Dârlos


Universitatea din Artois (în ) este o universitate franceză fondată în 1992 (prin decretul nr. 91-1160 din 7 noiembrie 1991) și situată în mai multe localități din partea de nord a Franței (Arras, Béthune, Douai, Lens, Liévin). Sediul central este situat în Arras.

Veche filială a Universității din Lille, Universitatea din Artois este membră a COMUE Lille Nord de France.

Istoric

Înființarea universității multipolare din Pas-de-Calais
În 1986 a început să se ia în considerare înființarea de filiale ale Universității din Lille. Parlamentarii aleși din Pas-de-Calais au fost îngrijorați de proliferarea acestor filiale și au solicitat crearea unei universități autonome cu scopul de a reduce decalajul în formarea profesională a locuitorilor acelei zone. În 1988 raportul TEN a indicat faptul că aproape trei sferturi din populația zonei Pas-de-Calais nu aveau calificări în comparație cu o medie națională de 67%. În 1990, Lionel Jospin, pe atunci ministru al educației, a lansat planul "Universités 2000" (unul dintre planurile de modernizare ale universităților franceze). În cele din urmă s-au înființat nu una, ci două universități multipolare. Departamentul de Nord a obținut un acord de solidaritate: Université du Littoral  cu o filială la Dunkerque și Université d'Artois cu o filială la Douai. Consiliul general a finanțat acest proiect cu o sumă de 280 de milioane de franci, din care 100 de milioane de franci în anul 1990.

De construcții de la universitatea, deschidere și dezvoltare
Înființarea Universității din Artois a necesitat construirea de spații cu suprafața de , care au costat o sumă totală de 492 de milioane de franci. Un decret al Ministerului Învățământului superior a formalizat în mod oficial crearea universității pe 7 noiembrie 1991.

Lista președinților
 Alain Lottin, profesor de istorie modernă, a fost primul președinte din 1991 până în 2000, mai întâi ca administrator provizoriu și apoi ca președinte din 17 ianuarie 1997.
 Jean-Jacques Pollet, profesor de limbă, literatură și civilizație germanică, a fost președinte din 2000 până în 2005. El a fost numit în funcția de rector al Academiei din Rouen înainte de sfârșitul mandatului său.
 Jacques Sys, profesor de limbă, literatură și civilizație britanică, a fost președinte din 2005 până în 2006. El a demisionat înainte de sfârșitul mandatului din motive de sănătate.
 Christian Morzewski, profesor de literatură contemporană, a fost ales președinte în 2006.
 Francis Marcoin, profesor de literatură franceză, a fost ales președinte pe 25 mai 2012.
 Pasquale Mammone, profesor de matematică, ales președinte pe 25 mai 2016.

Unități componente
Universitatea din Artois este compusă din 8 unități de formare și cercetare (UFR) și 2 institute universitare de tehnologie (IUT).

Unități de Formare și Cercetare

 UFR de istorie, geografie și patrimoniu - Arras
 UFR de limbi străine - Arras
 UFR de litere și arte - Arras
 UFR de economie, gestiune, administrație și științe sociale (EGASS) - Arras
 UFR de drept "Alexis de Tocqueville" - Douai
 UFR de științe aplicate (FSA) - Béthune
 UFR de științe "Jean Perrin" -  Lens
 UFR de științe și tehnici a activităților fizice și sportive (STAPS) - Liévin

IUT

 Institutul universitar de tehnologie din Béthune
 Institutul universitar de tehnologie din Lens

Campus
Universitatea din Artois este situată în mai multe campusuri:

 Arras (științe socio-umane, istorie și geografie, arte, litere, limbi străine, economie și științe sociale, management);
 Béthune (științe aplicate, inginerie și tehnologie);
 Douai (drept și științe politice);
 Lens (știință, tehnologie și sectorul terțiar);
 Liévin (STAPS: științe și tehnici a activităților fizice și sportive).

Instruire și cercetare

Educație
Universitatea din Artois este o universitate pluridisciplinară, care oferă o gamă largă de cursuri de formare de la nivelul bac + 1 la nivelul bac + 8, organizate conform schemei europene LMD Licență Master Doctorat.

Domenii de formare:

 Arte, Litere, Limbi
 Drept, Economie, Management
 Științe umaniste și sociale
 Științe, Tehnologii, Sănătate
 Științe și tehnici a activităților fizice și sportive

Personalități

Foști studenți
 Bruno Bilde, deputat al Frontului Național
 Martha Asunción Alonso, poetă spaniolă

Profesori
 Suzanne Varga, hispanistă
 Frédéric Turpin, istoric
 Agnès Walch, istoric
 Laurent Neyret, jurist
 Frédéric Leturque, politician

Note

Legături externe
 Site officiel de l'Université d'Artois
 MOOC de l'Université d'Artois sur le site FUN France Université Numérique/

Artois

Universitatea din Artois


Mâța Vinerii este un roman al scriitoarei române Doina Ruști, publicat la editura Polirom în 2017.

Rezumat

Este anul 1798. În București trăiește un sclav-bucătar, vrăjitor

Referințe critice
O atmosferă atât de puternică, încât te urmărește multă vreme după ce ai închis cartea (Bianca Burța-Cernat, Observator Cultural

Mâța Vinerii - o jubilație stilistică, o literatură vitală, cum era Parfumul lui Suskind până la un punct și Laur al lui Evgheni Vodolazkin, de la alt punct, mai departe. (Dan C Mihăilescu, Humanitas Cișmigiu Humanitas, video)

Ediții
 Mâța Vinerii, Polirom, Iași, 2017
 Freitagskatze (trad. Roland Erb), Klak Verlag, Berlin, 2018

Note

Bibliografie
 Bianca Burța-Cernat, Observator Cultural, nr 863, 2017
 Constantin Dram, Convorbiri literare, octombrie, 2017

Romane din 2017
Romane de Doina Ruști

Mâța Vinerii


Grčki jezik u filozofiji je razlikovao više riječi za ljubav od hrvatskog, glavnima se smatraju: agápē, érōs, philía, philautía, storgē i xenía. Ove riječi opisuju različite vrste ljubavi koje ljudi mogu osjećati. Neke nazive preuzeli su i kršćanski mislioci.

Agape
Agape (ἀγάπη, agápē) označava univerzalnu, nesebičnu ljubav, u kršćanstvu prema strancima, prirodi ili Bogu. Riječ je o neograničenu suosjećanju s drugima, bilo članovima obitelji ili potpunim strancima.

Ovakva se ljubav pojavljuje u kršćanstvu kao najveća ljubav koja nije prirodna ljudima, ali jest Bogu. Pojavljuje se i u drugim religijama.

Na latinski je prevedena kao caritas.

Eros
Eros (ἔρως, érōs) erotska je ljubav koja označava seksualnu strast i želju. To je impulzivna, površna, tjelesna i strasna ljubavi. Ime je dobila po bogu Erosu.

Grci su uz nju često vezali opasnost i smatrali je iracionalnom ljubavlju jer može preuzeti osobu. Kršćanstvo se uglavnom slaže s ovom idejom pa, iako je u braku potrebna i zdrava, oštro je osuđuje izvan braka jer može dovesti u ozbiljne probleme kao što je preljub, ovisnost o pornografiji, a može postati i idol sama po sebi.

Storge
Storge (στοργή, storgē) jest obiteljska ljubav. Riječ je o prirodnom odnosu između roditelja i djece te obrnuto. Istu ljubav, čini se, životinje pokazuju svojim mladuncima. Uključuje i ljubav prema kućnim ljubimcima i prijateljstvo koje nastaje od djetinjstva. Može opisivati i domoljublje ili vjernost istom timu.

U Bibliji se ta ljubav često pojavljuje i smatra se vitalnom za pravilno funkcioniranje obitelji.

Filija
Filija (φιλία, philía) obuhvaća prijateljsku ljubav, ali onu najdublju. U Antičkoj Grčkoj bila je najcjenjenija ljubav koja se razvijala među braćom po oružju, uključivala je spremnost dati život za drugog, ali i dijeljenje emocija s njima. Grci su ovo smatrali jednim od najsuptilnijih izraza jer nije uključivala površnost ili intenzitet erosa. Postoji nekoliko vrsta.

U kršćanstvu je to najviša ljubav izvan one koju pokazuje Bog. Podrazumijeva spremnost umrijeti za drugog.

Filautija
Filautija (φιλαυτία, philautía) podrazumijeva ljubav prema sebi. Dijeli se na pozitivnu (koja je poboljšavala mogućnost voljenja) i negativnu (koja je povezana s narcizmom i fokusirana na osobnu korist, slavu i sreću). Ideja je da, ako osoba voli i sigurna je u sebe, onda ima dovoljno ljubavi koju može dati drugima.

Ksenija
Ksenija (ξενία, xenía) jest gostoprimstvo. To je institucionaliziran odnos baziran na darežljivosti, izmjeni darova i uzajamnosti. Grci su je shvaćali kao moralnu obvezu. Rituali su stvarali i pokazivali uzajamnu vezu između gosta i gostoprimca materijalnim (darovi, zaštita, zaklon) i nematerijalnim (usluge i sl.) beneficijama.

Izvori

Grčki jezik
Psihologija
Filozofija
Ljubav

Grčke riječi za ljubav


La Guardia Amazónica fue la denominación no oficial de un cuerpo armado femenino que sirvió como la protección personal de Muamar el Gadafi, líder de la Gran Yamahiriya Árabe Libia Popular Socialista.

Composición

Durante las visitas al extranjero de Gadafi durante las décadas de 1980 y 1990, causaba sorpresa y curiosidad que el líder de un país con cultura islámica (donde generalmente se le otorga a la mujer un papel retirado, distinto al del varón), incluyera en su séquito un grupo de guardaespaldas que fueran precisamente solo mujeres. Para unos era otra excentricidad más de Gadafi, mientras otros opinaban que formaba parte de la práctica de la ideología del gobernante, autoproclamado emancipador de las mujeres. El grupo se seleccionaba y entrenaba en una academia militar, fundada en 1979, con la idea de incorporar mujeres en el ejército del país. Aquí es donde recibían el entrenamiento tanto militar como en defensa personal y capacitación en funciones de guardaespaldas.

Alrededor de doscientas mujeres formaban la guardia personal de Gadafi, que le acompañaban durante sus salidas al exterior. Existía un desconocimiento general y muchos rumores sobre ellas. Se decía que eran vírgenes, expertas en artes marciales, en el uso de armas de fuego o en otras múltiples formas de combate, expertas en pilotar aviones o helicópteros; sobre estas afirmaciones no existían fuentes fiables. En el documental Las guardaespaldas de Gadafi: sombras de un líder de la cineasta Rania Ajami del 2004 se mostró por primera vez la vida diaria corriente de estas mujeres, cocinando o comprando cosméticos. Muchas de ellas estaban casadas y tenían hijos.

En 1998, Aisha, una de sus guardaespaldas, puso en práctica su fidelidad y sacrificó su vida para salvar al coronel durante un viaje a Atenas. Cuando varios integristas islámicos abrieron fuego para atentar contra Gadafi, Aisha se abalanzó para protegerle. Otras siete guardaespaldas fueron heridas de gravedad. En 2004 la guardia amazónica acompañó a Gadafi durante su visita a Bruselas. En 2006 Gadafi produjo un incidente internacional cuando aterrizó en Nigeria, de visita para una reunión cumbre, con 200 miembros de la guardia amazónica fuertemente armadas. El gobierno de Nigeria le negó la entrada por varias horas, pero finalmente Gadafi cumplió con las reglamentaciones internacionales y aceptó ingresar al país sin armamento.

Escándalos sexuales: Violaciones
En septiembre de 2012 se publicó el libro "Las presas, en el harén de Gadafi", en el que se relacionó a Gadafi con diversos escándalos sexuales, incluidas varias violaciones a hombres, mujeres y niños.

Además, de acuerdo con el libro, Gadafi violaba diariamente a las miembros de su llamada Guardia Amazónica.

Final

Algunas de las mujeres de esta guardia desertaron durante la guerra de 2011 denunciando las violaciones a las que fueron sometidas por el dictador, otras dijeron que fueron obligadas a ejecutar rebeldes o cometer suicidio y otras cayeron en combate. Algunos medios próximos al dictador publicaron que las leales capturadas fueron estranguladas y torturadas hasta la muerte (violando la Convención de Ginebra) por miembros del nuevo régimen.

Referencias

Fuerzas armadas de Libia
Fuerzas armadas desaparecidas
Muamar el Gadafi

Guardia Amazónica


An Pitcairnia yaupi-bajaensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Werner Rauh. An Pitcairnia yaupi-bajaensis in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia yaupi-bajaensis


St. Anna ist eine römisch-katholische Kapelle im oberschwäbischen Spöck, einem Ortsteil von Kirchheim in Schwaben.

1760 gestand die Herrschaft Kirchheim Spöck einen Heiligenpfleger zu. Wegen Einsturzgefahr wurde der Kapellenbau schräg gegenüber der heutigen Kapelle an der Westseite der Straße 1870 geschlossen und abgebrochen. Der Neubau erfolgte 1872 nach einem von Kreisbaurat Mark aus Augsburg überarbeiteten Plan des königlich bayerischen Baubeamten Caemmerer. Maurermeister Schwarz und Zimmerermeister Johann Schmid aus Kirchheim waren die ausführenden Handwerker. Eine Renovierung der Kapelle fand 1955 statt.

Der Bau  im Osten des Ortes ist neuromanisch und besitzt drei Achsen mit einem dreiseitigen Schluss. Die Fenster haben Rundbögen, im Westen ist eine Empore eingebaut. Über der Kehle besitzt die Kapelle eine Flachdecke. Nur die Westfassade ist etwas reicher gestaltet. Die Kapelle besitzt ein Portal mit zweisäuliger Ädikula und einen barockisierenden achteckigen Dachreiter. An dessen Hauptseiten befinden sich Rundbogenöffnungen, an den schmalen Diagonalseiten Pilaster. Der Spitzhelm ist blechgedeckt.

Von 1873 bis 1874 fertigte der Schreiner März aus Kirchheim den Altar nach einem Entwurf des Münchner Malers Thomas Guggenberger. Er ist neuromanisch mit einer viersäuligen Ädikula und einem Gemälde der heiligen Anna von Thomas Guggenberger. Seitlich befinden sich die Figuren des heiligen Josef und des Johannes Baptista von Josef Hilber aus Krumbach sowie eine Anna selbdritt aus der ersten Hälfte des 18. Jahrhunderts. Weitere Ausstattungsgegenstände sind ein neugotisches Kruzifix und ein Gemälde Mariahilf aus dem 18. Jahrhundert.

Weblinks

Literatur

Erbaut in den 1870er Jahren
Annakirche
Kirchengebäude im Landkreis Unterallgäu
Anna
Anna
Kapelle im Bistum Augsburg
Kirchengebäude in Europa

St. Anna (Spöck)


Drijemovac (lat. Leucojum), rod lukovačastih trajnica iz porodice Amaryllidaceae, dio je tribusa Galantheae. Postoje dvije vrste raširene po Europi, Maloj Aziji, Kavkazu i Iranu.

Po životnom obliku su geofiti. U Hrvatskoj rastu dvije vrste, proljetni i ljetni drijemovac, koje su uvezene i po drugim državama, dok je treća vrsta, Leucojum ionicum, autohtona i raste samo u Grčkoj i Albaniji.

Vrsta Leucojum ionicum Kit Tan, Mullaj, Sfikas & Strid, sinonim je za Acis orientalis Strid.

Vrste
 Leucojum aestivum L.
 Leucojum vernum L.

Sinonimi
 Erinosma Herb.
 Narcissoleucojum Ortega
 Nivaria Heist. ex Fabr.
 Polyanthemum Bubani

Izvori

Vanjske poveznice

Galantheae

Drijemovac


Fifth Harmony, uneori scris și 5H, a fost o trupă americană de fete, compusă din Ally Brooke, Normani, Dinah Jane, Lauren Jauregui, și anterior Camila Cabello până la plecarea ei din trupă în decembrie 2016. Grupul a semnat un acord de înregistrare comună cu casa de discuri a lui Simon Cowell, Syco Records și casa de discuri a lui LA Reid, Epic Records, după ce s-a format și a terminat pe locul 3 în cel de-al doilea sezon al seriei de concurs de canto american The X Factor în 2012. Ridicându-se la proeminență prin social media, atât EP-ul cât și cele 3 albume de studio s-au clasat în top 10 al Billboard 200 în Statele Unite.

După ieșirea din The X Factor, și-au lansat single-ul de debut "Miss Movin 'On", precedând EP-ul "Better Together", certificat cu aur în Statele Unite. Videoclipul musical a câștigat MTV Video Music Award for Artist to Watch. Grupul și-a lansat albumul de debut Reflection în 2015 (certificat cu aur în SUA). Albumul include single-urile "Bo$$", "Sledgehammer" și "Worth It". Acesta din urmă a obținut triplă certificare de platină în Statele Unite și a ajuns în top 10 în treisprezece țări. Anul următor, "Work from Home", single-ul principal din cel de-al doilea album 7/27, a devenit primul single al grupului în top 10 al Billboard Hot 100 și primul loc cinci al unui grup de fete într-un deceniu în acel top. Și-au lansat al treilea album autointitulat în 2017.

Premiile lor includ trei MTV Europe Music Awards, patru MTV Video Music Awards, patru iHeartRadio Music Awards, un American Music Award, un Billboard Women in Music Award și zece Teen Choice Awards. În decembrie 2016, în Statele Unite, Fifth Harmony a vândut un total de 456.000 de albume, șapte milioane de melodii digitale și a câștigat 1,6 miliarde de stream-uri, potrivit Nielsen SoundScan. Grupul a luat o pauză nedefinită în mai 2018, permițând membrilor să continue proiecte solo.

Note

Legături externe

Formații americane
Cvintete muzicale
Formații muzicale fondate în 2012

Fifth Harmony


Michael O'Keefe (født Raymond Peter O'Keefe Jr., 24. april 1955) er en amerikansk film- og tv-skuespiller, kendt for sine roller som Danny Noonan i Røven fuld af penge og Ben Meechum i En helvedes karl - som han modtog en Golden Globe Award for New Star of the Year, samt en nominering til en Oscar for bedste mandlige birolle.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Personer fra New York
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

Michael O'Keefe


Ronald William Lacey (født 28. september 1935 i Harrow, England, død 15. maj 1991 i London) var en britisk skuespiller. Han var mest kendt som skurken Major Arnold Toht i Jagten på den forsvundne skat fra 1981.

Lacey var to gange gift. Oprindeligt var han gift med skuespillerinden Mela White i 1962. Han blev far til to børn, Rebecca og Jonathan Lacey i 1960'erne. Parret blev skilt i 1971, og Lacey blev gift med Joanna Baker i 1972. De fik sammen sønnerne Matthew og David Lacey. Desværre døde Joanna Baker allerede i 1989.

Ronald Lacey fik konstateret leverkræft den 25. april 1991. Han døde en måned senere i en alder af 55 år.

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra England

Ronald Lacey


الراشدية هي منطقة تقع في مدينة دبي في الإمارات العربية المتحدة. سميت بهذا الاسم نسبة للشيخ راشد بن سعيد آل مكتوم، الذي أعاد بناءها وترميمها. تجاور الراشديةَ منطقةُ ند الحمر من الجنوب، ومردف من الشرق، ومطار دبي الدولي من الشمال، ومنطقة أم رمول من الغرب.

يوجد بها أكبر مسجد في دبي، وهو مسجد الراشدية الكبير، وفيها المحطة الأولى التي ينطلق منها مترو دبي عبر مدينة دبي، والتي تحوي أكبر مرآب للسيارات بين محطات المترو. وفيها أيضًا مركز للشرطة ومركز صحي اتحادي ومركز صحي محلي ومركزٌ للدفاع المدني.
ويوجد بها المقر الرئيسي لجمعية الهلال الأحمر بدبي، كما يوجد فيها حديقةُ ند شــما وخزان كبير للمياه موجود في هذه الحديقة تحديدًا، وتواجد أحد أكبر حدائق دبي

مراجع

أحياء دبي

الراشدية (دبي)


التهوية الميكانيكية  يعني استخدام جهاز ميكانيكي لمساعدة التنفس وهو بذلك يختلف عن المصطلح الأشمل التهوية الاصطناعية والذي يعني مساعدة تنفس المريض سواء بواسطة جهاز أو آلة أو عن طريق النفخ في فم أو أنف المريض خلال عملية الإنعاش القلبي الرئوي.

في الطب التنفس الميكانيكي أو التهوية الميكانيكية:  هي طريقة ميكانيكيه لمساعدة أو استبدال التنفس التلقائي في حال حدوث توقف للتنفس الطبيعي أوحدوث فشل في وظائف التنفس.

ويعتبر تطور مفهوم وتكنولوجيا التنفس الصناعي حجر الأساس في تطور علم طب الحالات الحرجة الحديث.

نظرة عامة

يتم التنفس الصناعي من خلال جهاز ميكانيكي يسمى جهاز التنفس الصناعي (Mechanical ventilator) أو في الحالات الطارئة من خلال بالون مطاطي متصل بصمام وقناع (Bag Valve Mask) يستخدمه يدويا الطبيب أو أي شخص مناسب لضخ الهواء لفم أو لقصبة المريض الهوائية لإحداث عملية شهيق اصطناعية والسماح بالزفير (غالبا يتم ذلك من خلال عملية الإنعاش القلبي الرئوي CPR) وذلك لحين توافر جهاز التنفس الصناعي أو تحسن حالة المريض.

تقليديا ينقسم مفهوم التنفس الصناعي إلي:

•التنفس الصناعي سلبي الضغط، ويتم من خلال جهاز يساعد علي امتصاص الهواء إلى الرئتين (وهذا الشكل من مساعدة التنفس لم يعد يستخدم حالياً).

•التنفس الصناعي إيجابي الضغط ،وهو المستخدم حاليا بشكل حصري.

ويوجد أشكال كثيرة لتوفير المساعد التنفسية إيجابيه الضغط، يعتمد اختيار أنسبها لحالة المريض علي عوامل كثيرة وأهمها التالي:

1-	التكوين الطبيعي(التشريح) الخاص بالجهاز النفسي الأعلى في الإنسان والذي يتضمن الفم والأنف والحنجرة إلي جانب وجود مدخل البلعوم والمريء خلف مدخل الحنجرة مباشرةً.

2-	ضرورة ضمان دخول الهواء (المدفوع بضغط عالي) عبر الحنجرة إلي القصبة الهوائية ومن ثم إلي الرئة. وعدم دخوله عبر البلعوم للمريء.

3-	ضرورة ضمان عدم حدوث استنشاق المريض لمواد ضارة (مثل القيء أواللعاب) ويتطلب كل ذلك تأمين لمجري الهواء وبخاصة في المرضي ذوي الوعي المضطرب (الغيبوبة أو المخدرين).

4-	ضرورة عدم حدوث تسرب للهواء لضمان حدوث تنفس مجدي.

و بناء علي العوامل السابقة ينقسم التنفس الصناعي إيجابي الضغط إلي:

تنفس صناعي غير غازي (Noninvasive)

حيث الهواء (أو مزيج من الهواء الجوي والأكسجين النقي) يتم دفعه إلي الفم عن طريق قناع مثبت بإحكام علي وجه المريض.و يستخدم فقط في حالة المريض الواعي والقادر علي حماية مجري الهواء الخاص به.

تنفس صناعي غازي (Invasive)

وهو الأكثر شيوعا، حيث الهواء(أو مزيج من الهواء الجوي والأكسجين النقي) يتم دفعه إلي القصبة الهوائية عن طريق أنابيب بلاستيكية تدعيأنبوب حنجري (endotracheal tube) يتم إدخالها إلي القصبة الهوائية. وهذه الأنبوبة تدخل إما عبر الفم أو عبر فتحة الأنف أو يتم عمل فتحة جراحية مباشره إلي القصبة الهوائية.

كما يمكن استخدام أنابيب خاصه تدعي القناع الحنجري (laryngeal mask) يتم إدخالها عبر الفم وتثبيتها علي مدخل الحنجرة بدون إدخال، وتستخدم بشكل محدود في العمليات قصيرة المدي وأيضا عندما يكون إدخال الأنبوب الحنجري متعذراً.

ويمكن استخدام التنفس الصناعي كتدبير على المدى القصير، على سبيل المثال، خلال العمليات الجراحية (في غرفة العمليات) أو المرض الحرج (في أغلب الأحيان داخل وحدة العناية المركزة).

كما يمكن استخدامه علي المدي الطويل في المنزل أو في مؤسسات التمريض أو إعادة التأهيل في حالة المرضى الذين يعانون من أمراض مزمنة تتطلب على المدى الطويل مساعدة أجهزة التنفس الصناعي.

التنفس الصناعي غالبا ما يكون تدخل لإنقاذ الحياة، ولكنه يحمل الكثير من المضاعفات المحتملة بما في ذلك استرواح الصدر (Pneumothorax)، وإصابة المجري الهوائي، والأضرار بالحويصلات الهوائية ونسيج الرئة وذات الرئة المرتبطة بالتنفس الصناعي.

في الكثير من أنظمة الرعاية الصحية استخدام أجهزة التنفس الصناعي كجزء من وحدة العناية المركزة محدود من حيث أعداد الأجهزة(غالية الثمن) وطواقم الأطباء والتمريض والفنيين المدربين علي التعامل علي هذه الأجهزة. كما أن بعض المرضي يمضون فترات طويلة علي جهاز التنفس مما يقلل عدد الأجهزة المتوافرة للاستخدام الطارئ بالمستشفيات.

و يحدث في بعض الأحيان أن يكون هناك مريض في حالة عاجلة لجهاز تنفس صناعي (ولمكان بالعناية المركزة) مع عدم توافر جهاز في المستشفي الذي يعالج بها، مما يؤدي إلى تأخر العلاج أو محاولة نقل المريض إلي مستشفي أخرى، مما يعرض المريض الحرج للمزيد من الأخطار.

وهذه المحدودية في الموارد تستلزم في بعض الأحيان اتخاذ قرارات صعبة تتضمن عدم وضع المريض الذي يعاني من مرض شديد ميؤوس الشفاء منه (مثل السرطان المتقدم وموت جذع المخ) علي جهاز التنفس، وأيضاً هناك الكثير من الجدال الأخلاقي حول مسألة فصل المريض عن جهاز التنفس الصناعي وجدوي استمرار المريض علي جهاز التنفس لفترات طويلة إذا لم يكن هناك أي تحسن مأمول علي المدى القريب أو البعيد.

التاريخ

أول من تحدث عن التنفس الصناعي كان الطبيب العلامة الروماني جالينوس (Galen)، حيث تحدث عن أمكانية تمدد رئة الحيوان الميت إذا ما نفخ في قصبته الهوائية، أما العلامة أندرياس فيساليوس (Andreas Vesalius) كان أول من وصف إمكانية تركيب قصبة داخل حنجرة الحيوانات ونفخ رئتهم بهذة الطريقة. كما كان العالم جورج بو (George Poe, Jr ولد عام 1846 وتوفي عام 1914) أول من صمم جهاز تنفس صناعي لمعالجة الكلاب التي قام بخنقها معملياً.

التنفس الصناعي سلبي الضغط

الرئة الحديدية : طورت عام 1929 ،و أستخدمت بكثافة خصوصاً مع وباء شلل الأطفال الذي أصاب العالم في الأربعينات من القرن الماضي. ,هي مكونة من صندوق طويل يوضع فيه جسم المريض كله ما عدا رأسه ورقبته تخرج من فتحة مطاطية تحيط بالرقبة لمنع تسريب الهواء.

ثم يغلق هذا الصندوق بإحكام ويشفط الهواء من حول جسم المريض بواسطة مضخة ميكانيكية فيتمدد قفصه الصدري وتمتلئ رئته بالهواء. وهكذا يحدث الشهيق وبعد ذلك يضخ الهواء داخلا مرة أخرى فتعود الرئة لحجمها الأصلي ويحدث الزفير وهذه الخطوات تمثل دورة تنفسية واحدة تحدث عدد من المرات كل دقيقة. وبينما الجسم مطمور داخل الصندوق فإن رأس المريض حر الحركة ويستطيع أن يأكل ويتحدث. ويوجد بجانب الصندوق فتحات تسمح للممرضات برعاية جسد المريض.

الرئة الحديدية ما زالت مستخدمة بشكل نادر وبالذات في عنابر شلل الأطفال في إنجلترا وفي بعض البيوت، وتوجد محاولات لصناعة بديل عصري يشبه الدرع ليستخدم من قبل مرضي شلل عضلات التنفس.

التنفس الصناعي إيجابي الضغط

تطور التنفس الصناعي إيجابي الضغط يعود إلي التكنولوجيا التي أستخدمت في تزويد الطيارين بالأكسجين في الحرب العالمية الثانية. وبدأ أستخدامها بشكل واسع مع وباء شلل الأطفال في الخمسينات الذي أصاب المنطقة الأسكندنافية والولايات المتحدة، مما أدي انخفاض كبير في وفيات المرضي بفشل التنفس.

ويعتمد هذا الشكل من التنفس الصناعي علي تركيب أنابيب بلاستيكية في القصبة الهوائية للمريض وتقوم ماكبنة بضخ الهواء مختلطا بالأوكسجين لداخل رئة المريض فتنتفخ الرئة الشهيق، ثم السماح بعد ذلك للهواء بالخروج فتعود الرئة لحجمها السابق الزفير.

دواعي استخدام التنفس الصناعي

يستخدم التنفس الصناعي عموما في حالتين:

الحالة الأولي : خلال العمليات الجراحية الكبرى التي تتطلب تخديرا كليا وربما شل متعمد للعضلات، وبالتالي يكون المريض غير قادر علي القيام بوظائف التنفس مما يستلزم استخدام التنفس الصناعي خلال العملية الجراحية وفي بعض لحالات (عمليات القلب والصدر والعمليات الكبرى مثل زراعة الكبد) بعد خروج المريض من غرفة العمليات في وحدة العناية المركزة وذلك لحين استرداد المريض لوعيه بالكامل واستطاعته القيام بوظائف التنفس بدون صعوبة.

الحالة الثانية : فشل وظائف التنفس أي عندما يكون التنفس الطبيعي غير كافي للاستمرار الحياة، وفي هذه الحالة يكون جهاز التنفس الصناعي مساندا للتنفس وليس علاجا ويستمر هذا السند مادامت هناك حاجة له وذلك حتى شفاء المرض الذي أدي إلي فشل وظائف الرئة.

الأسباب الشائعة لاستخدام التنفس الصناعي

1- متلازمة العسرة التنفسية الحادة ARDS: هي حالة خطرة تهدد الحياة، حيث يحدث التهاب بنسيج الرئة وتجمع لسائل في الأسناخ الرئوية (الحويصلات الهوائية) مما يؤدي إلى انخفاض خطير مستوى الأكسجين بالدم، وفيها يتم استخدام مستويات مرتفعة من ضغط نهاية الزفير الإيجابي مع عوامل أخرى.

2- انقطاع التنفس: يحدث عندما يقف تنفس المريض بسبب أنواع معينة من السموم أو بسبب مرض عصبي أو عضلي .

3- انسداد الطرق الهوائية المزمن COPD: هو مرض شائع , ينتج غالباً عن التدخين المزمن، والذي يؤدى إلى رد فعل التهابي للطرق الهوائية الصغيرة نتيجة التعرض لغازات وجزيئات سامة (مثل دخان السجائر)، ينتج عنه ضيق هذه الشعب وحبس الهواء داخل الحويصلات الهوائية، مما يؤدي إلي تعطلها.

وكل هذا يؤدي إلي قصور تدفق الهواء في الرئتين وقصور في وظائف التنفس (فشل تنفسي من النوع الثاني). وهذا القصور يتزايد تدريجيا وهو غير قابل للرجوع كلياً بواسطة الأدوية الموسعة للشعب الهوائية.

4-حالات عوز الأكسجين: أي انخفاض نسبة (ضغط) الأكسجين بالدم أقل من 55 ملم زئبق برغم إعطاء أكسجين عبر الاستنشاق من الفم والأنف.

وتحدث هذة المشكلة كمضاعفة خطيرة جداً للكثير منأمراض الجهاز التنفسي (مثل ذات الرئة ورضوح الرئة والانصمام الرئوي) وأيضاً نتيجة فشل عضلة القلب  أو الارتشاح الرئوي.

وهذه الحالة المهددة للحياة (يطلق عليها فشل تنفسي من النوع الأول)، ينتج عنها قصور في إيصال الأكسجين لأعضاء الجسد المختلفة (مثل المخ والقلب والكلي والكبد) مما يؤدي إلي اختلال وظائف الأعضاء وربما تلفها لو لم يتم علاج هذا النقص بالشكل والسرعة الملائمين.

5- حالات قصور الدورة الدموية والصدمة : مثل الصدمة النزفية والصدمة الإنتانية والصدمة القلبية.

6-حالات الارتفاع في نسبة ثاني أكسيد الكربون : عادةً ما يصاحبها انخفاض في نسبة الأكسجين (يطلق عليها فشل تنفسي  من النوع الثاني). وتحدث نتيجة قصور في تدفق الهواء خلال التنفس أما لضيق الشعب الهوائية (مثل انسداد الشعب الهوائية المزمن أو الربو الشعبي الحاد أو الانسداد المزمن لمجرى الهواء العلوي) أو لضعف عضلات التنفس أو الأعصاب المتحكمة في هذه العضلات.

انظر أيضًا

 تهوية اصطناعية
 جهاز التنفس الصناعي
 تنبيب (طب)
 ثقب القصبة الهوائية
 تنفس السائل
 تخدير بالاستنشاق
 أكسجة غشائية خارج الجسم

الهامش

إجراءات الجهاز التنفسي
خدمات طبية طارئة
طب الطوارئ
طب العناية المركزة
علاج تنفسي

تهوية ميكانيكية


El río Rituerto es un curso de agua del interior de la península ibérica, afluente del Duero por la izquierda. Discurre por la provincia española de Soria.

Curso
Su origen se encuentra cerca de la localidad de Valdegeña, en la provincia de Soria, en la comunidad autónoma de Castilla y León. Es un afluente del río Duero, con el que confluye cerca de la localidad de Rituerto. En su recorrido atraviesa por varias poblaciones de la comarca del Campo de Gómara. Uno de sus afluentes es el río Araviana. Aparece descrito en el decimotercer volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz de la siguiente manera:

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Río Rituerto

Río Rituerto


Laura Malin (que nasceu em 27 de abril de 1974) é uma escritora brasileira. Ela tem escrito romances, biografias e roteiros de televisão e filmes, além de ter trabalhado como repórter e editora.

Início da vida e carreira
Laura Malin nasceu no Rio de Janeiro em 1974, a única filha de Ana Maria B. Malin e Mauro Malin. Por causa dos problemas políticos, ela passou a primeira parte da  infância mudando-se de um lugar para outro: primeiro para Petrópolis, depois Salvador (ambos no Brasil), depois para Santa Bárbara, na Califórnia, e finalmente Paris . Ela voltou para o Brasil em 1980, ano em que escreveu seu primeiro livro (que ainda não foi publicado) chamado "O Caso da Lista Punjabi" para dar como presente de Natal à sua família.

Quando ela tinha 15 anos ela passou o verão de 1990 numa kibutz, em Israel, e no próximo ano ela voltou à França para perseguir seus estudos na literatura francesa. Durante seu tempo lá, ela desenvolveu um interesse em cinema enquanto estava assistindo ao Festival de Cinema de Cannes . Em 1997 ela se formou em Jornalismo pela Pontifícia Universidade Católica do Rio de Janeiro .

Durante o início dos anos 1990, Laura trabalhou como tradutora e jornalista. Em 1998 ela regressou à Califórnia para estudar a escrita e roteiro na Universidade de UC Berkeley. Depois de completar seus cursos, ela mudou-se para Los Angeles por dois anos, e depois voltou ao Brasil em 2000.

Jornalismo
O primeiro emprego de Laura como repórter foi no Jornal do Brasil enquanto ela ainda era estudante universitária, em 1993. Ela evitou ser uma repórter por quase 20 anos, até que ela foi contratada para trabalhar pela Rede Globo e seu Departamento de Jornalismo da em 2012. Agora, Laura é uma editora sênior do site da emissora.

Criadora de séries de tv
Laura estreou sua primeira série de TV como criadora e roteirista em 2002 com a Turma do Gueto (Rede Record). A série de drama de TV, um projeto revolucionário sobre as "favelas de rua", foi imediatamente popular. Em 2005, Laura colaborou na criação de Cilada, sitcom brasileiro que durou seis temporadas e foi ao ar a canal a cabo Multishow, depois passando para a revista eletrônica Fantástico na Rede Globo. Em 2010 e 2011 Laura criou duas séries documentárias de TV documentários que foram ao ar na Rede Bandeirantes: Turma da Biblioteca e Tempo e Movimento .

Autora do livro
Quando ela tinha 30 anos, Laura publicou seu primeiro romance, Julio & Juliano, um thriller que se passa no Rio de Janeiro. Seu segundo livro, uma biografia sobre a atriz brasileira Débora Duarte, chegou oito anos depois do primeiro. Em 2011 ela lançou Livro de Joaquim, o primeiro livro na saga épica Tempo Perdido . Em 2013,  o segundo volume for lançado, Livro de Leah. No mesmo ano Laura também lançou uma biografia sobre a "top model" Luíza Brunet. Seu primeiro livro infantil, Nada D+, foi escrito com o cantor Gabriel O Pensador, e será lançado em 2014. [ necessita atualização ]

Trabalho no exterior
Laura começou a escrever para projetos de cinema e televisão fora do país. Em Angola, ela escreveu a série de TV chamada Novos Quilombos. Em Paris, ela desenvolveu uma série de drama para celulares. E nos Estados Unidos Laura trabalhou como roteirista no set de The River Murders, longa-metragem, um filme que ela adaptou para um personagem brasileiro in situ (Spokane, WA). Em 2009, Laura foi a Diretora Artística para a primeira edição do Hollywood Brazilian Film Festival em Los Angeles . No próximo ano, Laura escreveu e produziu um curta-metragem, Viver! que estreou no Cannes Short Film Corner.

Roteiro e roteirização
O primeiro trabalho de Laura como roteirista principal foi no filme A Cartomante (2004). Mais tarde, ela escreveu as primeiras versões do filme Eliana em o Segredo dos Golfinhos, que foi lançado em 2005. Ela ajudou o diretor Eric Eason a filmar o thriller americano Journey to the End of the Night (2006) em locais brasileiros. Em 2009, Laura colaborou na comédia Embarque Imediato e, em 2010, um outro filme no qual Laura ajudou como a roteirista, Nosso Lar, foi lançado com muito sucesso, alcançando o quinto lugar de todos os tempos no Brasil. Agora, Laura tem dois roteiros em pré-produção: Deserto, uma coprodução com Chile; e O Fio, uma coprodução com Itália.

Vida pessoal
Laura Malin tem duas filhas, Luisa (2001) e Alice (2003), [citation needed] do seu casamento com o ator brasileiro Danton Mello.

Referências

Ligações externas

 Autobiografia

Mulheres romancistas do Brasil
Mulheres jornalistas do Brasil

Laura Malin


Jan Kupecký sau Ján Kupecký (în germană: Johann Kupetzky, în maghiară: Kupecky János sau Kupeczky János, 1667, Bazin, Regatul Ungariei (astăzi în Slovacia) – 16 iulie 1740, Nürnberg) a fost un pictor portretist ceh în stil baroc. El s-a născut în Slovacia, a lucrat în Ungaria, Slovacia, Viena și Nürnberg. Bernhard Vogel a realizat un număr mare de gravuri după picturile lui Kupecký.

Viața
Kupecký, la fel ca mulți oameni din acele timpuri, a fost fiul unor părinți protestanți (Frații Cehi) din Boemia (în special din Mladá Boleslav) care au căutat refugiu în Slovacia (care făcea parte pe atunci din Regatul Ungariei) din cauza persecuției religioase la care au fost supuși de către catolici. El s-a născut în Pezinok - un oraș de lângă Bratislava.

Potrivit surselor, el a început studiile cu pictorul elvețian Benedikt Klaus, care activa atât la Viena, cât și în Regatul Ungariei. La vârsta de douăzeci de ani, Kupecký a mers într-o călătorie lungă de studii în Italia. Prințul Aleksander Benedykt Sobieski, fiul regelui polonez Ioan Sobieski al III-lea, pe care l-a întâlnit la Roma, l-a ajutat să devină celebru. S-a întors la Viena în anul 1709, după douăzeci și doi de ani petrecuți la Veneția și Roma. Se cunosc puține informații despre activitatea sa pe pământ italian, precum și despre primele sale lucrări și stabilirea sa la Viena.

Potrivit biografului său contemporan, elvețianul Johann Caspar Füssli, protestantul Kupecký, care a păstrat cu încăpățânare religia strămoșilor săi, a trăit retras și izolat în mediul catolic din Viena, care era sub influența curții și aristocrației imperiale. Cu toate acestea, această teorie este contrazisă parțial de faptul că maestrul a primit un număr mare de comenzi din partea curții, în timp ce lucra la Viena. A pictat portrete ale diferiților membri ai dinastiei, prințul Eugeniu de Savoia, mai multe aristocrați, și, în Karlovy Vary, chiar a țarului rus Petru I. Operele numeroase din această perioadă cuprind o serie de portrete superbe ale familiei și prietenilor lui Kupecky, precum și ale pictorului  însuși, precum și a mai multor persoane, a căror identitate este necunoscută.

În 1733 Kupecký, temându-se de persecuții religioase, a fugit împreună cu familia sa de la Viena la Nürnberg și a lucrat acolo până la moartea sa, în anul 1740. În calitate de cel mai important pictor portretist din Germania, a primit comenzi din partea unui număr mare de prinți germani, demnitari ai bisericii, negustori bogați și oameni de știință, iar lucrările sale au fost popularizate prin gravuri chiar în timpul vieții sale. Prin elevii și urmașii săi, influența artistică a lui Kupecký a rămas vie și răspândită pe scară largă pentru o lungă perioadă de timp.

Deși Kupecký și-a petrecut o mare parte a vieții sale în afara patriei, el s-a considerat întotdeauna un pictor ceh.

Lucrări

Picturile sale au fost inspirate de lucrările lui Caravaggio, Reni și Rembrandt.

Printre lucrările sale se află:
 Portretul țarului Petru I al Rusiei
 Portretul lui Alexei Petrovici, Țarevici al Rusiei
 Portretul lui Matej Bel
 Războinic curut
și multe alte picturi

Galeria Municipală din Bratislava deține cea mai completă colecție de reprezentări grafice ale picturilor sale.

Referințe

Bibliografie
 (în limba germană) Safarik, Eduard A.: Johann Kupezky. Ein Meister des Barockportraits (catalog de expoziție) 2002

Nașteri în 1667
Decese în 1740
Pictori cehi
Cehi

Jan Kupecký


Searchlight er det sjette studiealbum fra den skotske keltiske rockband Runrig. Det blev udgivet i 1989.

Spor
Alle sange er skrevet af Calum Macdonald og Rory Macdonald.

 "News from Heaven" - 3:36
 "Every River" - 4:46
 "City of Lights" - 4:25
 "Èirinn" (Ireland) - 4:55
 "Tìr A' Mhurain" (Land of the Marram Grass) - 3:54
 "World Appeal" - 2:20
 "Tear Down These Walls" - 4:08
 "Only the Brave" - 3:58
 "Sìol Ghoraidh" (The Genealogy of Goraidh) - 5:21
 "That Final Mile" - 3:07
 "Smalltown" - 4:02
 "Precious Years" - 4:46

Personel
Iain Bayne: trommer, percussion
Malcolm Jones: guitar, sækkepiber, mandolin
Calum Macdonald: percussion
Rory Macdonald: vokal, basguitar
Donnie Munro: Forsanger
Peter Wishart: keyboard

Referencer

Eksterne henvisninger
 Searchlight på Discogs

Runrig-album
Album fra 1989

Searchlight (album)


Arheoastronomia și etnoastronomia încearcă să descifreze importanța astronomiei în viața strămoșilor dar și a contemporanilor noștri. De la aspectele istorice, arheologice și până la cele etnologice, astronomia a impactat mereu societatea în care trăim. Arheoastronomia este o știință umanistă interdisciplinară aflată la granița dintre arheologie, astronomie, istorie și etnologie. Prin studiul acesteia, cercetătorii încearcă să descifreze și să explice importanța astrelor asupra omului în vechime. Pe de altă parte, etnoastronomia se ocupă cu studiul importanței astrelor în societatea modernă. Cele două științe fac parte din ceea ce numim astăzi astronomia culturală. Aceasta este definită ca un set de domenii interdisciplinare ce studiază sistemele astronomice din societățile și culturile moderne și din vechime.

Astfel de domenii includ:

 Arheoastronomia: studiul folosirii astronomiei de către civilizații si culturi antice
 Etnoastronomia: studiul folosirii astronomiei de către culturile contemporane
 Astronomia istorică: analiza datelor astronomice istorice
 Istoria astronomiei: studiul evoluției astronomiei de-a lungul istoriei umanității
 Istoria astrologiei: înțelegerea rolului astrologiei în originea astronomiei precum și înțelegerea diferențelor dintre cele două

Profesorul emerit Clive Ruggles definește arheoastronomia ca fiind studiul credințelor și practicilor legate de cer din trecut, îndeosebi în preistorie precum și al modului în care cunoștințele omului despre cer au fost folosite.

Scurt istoric
Inițial, studiul acestor aspecte a fost înglobat în ceea ce s-a numit astro-arheologie, concentrându-se pe identificarea pe baza descoperirilor arheologice a unor interese astronomice antice. Astronomii erau principalii actori în aceste demersuri. Pe măsură ce studiile au început să cuprindă informații antropologice, termenul a fost schimbat în arheoastronomie. În prezent, arheoastronomia, istoria astronomiei și etnoastronomia sunt grupate în ceea ce numim generic astronomie culturală, deși nu toți cercetătorii sunt de părere că aceste discipline aparțin aceluiași grup. Unii dintre ei consideră arheoastronomia ca fiind mai degrabă o ramură a arheologiei, deoarece scopul principal al studiilor este descoperirea arheologică, fapt care necesită în mod obligatoriu considerarea contextului cultural. Un alt argument care plasează arheoastronomia în rândul subramurilor arheologiei este faptul că obiectivele studiilor sunt mult mai relevante pentru arheologie decât pentru astronomie. Există însă numeroase cazuri în care dovezile antropologice, istorice și arheologice lipsesc, iar atunci nu putem ignora pur și simplu considerentele astronomice, deseori statistice care pot arăta un posibil interes pentru stele manifestat în sânul unei culturi despre care știm foarte puține lucruri.

Cu secole înainte de a avea arheoastronomi și arheologi, au existat astronomi și anticari care începând cu sfârșitul secolului al XVII-lea au interpretat alinierile astronomice ale unor structuri antice (megaliți precum Stonehenge sau marile piramide din Egipt) dar și moderne (biserici). Conform spuselor arheoastronomului britanic Clive Ruggles, primul arheoastronom în adevăratul sens al cuvântului a fost probabil Heinrich Nissen în secolul al XIX-lea, iar profesorul Vito Francesco Polcaro îl indică pe Sir W.M. Flinders Petrie ca fiind primul care a testat alinierea la solstițiu a monumentului de la Stonhenge. Munca lui Alexander Thom din anii 1960 cu privire la alinierile de la Stonehenge a avut însă primul impact major asupra comunității academice și societății umane în general. Absența unei metodologii clare referitoare la arheoastronomie a generat, și continuă să o facă într-o oarecare măsură și în prezent, o doză de scepticism în rândul arheologilor și al astronomilor deopotrivă. Principalul motiv îl constituie, probabil, lipsa unei comunicări eficiente între comunități.

Arheoastronomia a înregistrat un avânt uriaș în ultimele decenii, în parte și datorită unor ingineri, artiști sau simpli amatori care prin observațiile lor au scos la iveală unele coincidențe (deloc întâmplătoare) astronomice uimitoare. Polcaro o menționează în studiile sale pe pictorița Anna Sofaer care studiind picturile rupestre din Chaco Canyon a observat faptul că Soarele iluminează printr-o crăpătură în stâncă diferite zone ale acestora la momentul solstițiilor.

România
În România, rezultate notabile au apărut odată cu cercetările de la Sarmizegetusa Regia efectuate de către arheologul și istoricul Constantin Daicoviciu în anii 1960, când se emit primele ipoteze referitoare la un presupus calendar dacic. De atunci, o parte a comunității academice dar și unii pasionați au realizat o serie întreagă de studii legate de posibile interpretări astronomice ale unor așezări, necropole și inscripții sau decorațiuni regăsite în clădirile de acum sau de demult.

Remarcăm aici studiile din ultimele decenii ale lui Florin Stănescu asupra civilizației dacice, cele ale lui Leonard Dorogostaisky asupra fortificației de la Cornești-Iarcuri, cele ale lui Iharka Szücs-Csillik asupra astronomiei neolitice, și cele ale lui Dan-George Uza asupra cadranelor solare din România.

Organizații care se ocupă de studiul arheoastronomic
În 2010 ia ființă Societatea Română de Arheometrie, fondată cu ocazia Simpozionului Național de Arheometrie din 28-29 octombrie de la București. Membrii fondatori au fost: Bogdan Constantinescu (cercetător științific 1 - fizician), Eugen-Silviu Teodor (cercetător științific 1 - arheolog), Zoia Maxim (cercetător științific - arheolog), Petre-Ralli Frangopol (chimist), prof. univ. dr. Florin Stănescu (matematician), Florina-Cătălina Chiojdeanu (asistent cercetare - fizician), Daniela Stan (geolog). În 2010, respectiv 2013 aceasta a organizat Simpozionul Național de Arheometrie.

În 2017 ia ființă Societatea Română pentru Astronomie Culturală (SRPAC), fondată la Timișoara de către conf. univ. dr. habil. Marc Frîncu (informatician și arheoastronom), drd. Simina Frîncu (lingvist), Dan-George Uza (specialist în gnomonică) și Andrei Juravle (astronom amator). Aceasta organizează anual Sesiunea Internațională de Comunicări. În 2022, SRPAC a organizat la Timișoara ediția cu nr. 29 a Conferinței Societății Europene pentru Astronomie în Cultură (SEAC).

Clasificare
De-a lungul timpului, au luat amploare două direcții de studiu numite arheoastronomia verde și arheoastronomia maro. Dezvoltarea lor a ținut mai degrabă de locul în care s-au conturat și de datele disponibile. În Europa, lipsa unor date istorice și etnografice a fost însoțită de numărul mare de construcții megalitice. Acest fapt a condus la dezvoltarea unor studii bazate exclusiv pe analiza statistică care, din păcate, deși poate indica o preocupare a populației pentru orientări astronomice, nu explică de ce a existat acest interes (arheoastronomia verde). În Americi însă, datele etnografice abundă, ele fiind folosite pentru a explica în numeroase cazuri anumite interese ale populației indigene pentru astre precum Venus (arheoastronomia maro).

Note

Bibliografie

Marc Frîncu, Simina Frîncu (editori) (2019), Astronomia Străbunilor: arheoastronomie și etnoastronomie pe teritoriul României, editura JatePress Szeged, ISBN 978-963-315-408-3.
Marc Frîncu (2019), Timpul și calendarele , editura Universității de Vest Timișoara, ISBN 978-973-125-677-1
Marc Frîncu, Simina Frîncu (2018), Cerul de piatră, editura Universității de Vest Timișoara, ISBN 978-973-125-605-4
Florin Stănescu (2015). Soarele de Andezit, Editura Techno Media, ISBN 978-606-616-201-2
Dan Uza (2014), Cadrane solare din Transilvania, Banat, Crișana și Maramureș, ISBN 978-973-017-698-8

Legături externe
Societatea Europeană pentru Astronomie în Cultură
International Society for the Study of Archaeoastronomy and Astronomy in Culture

Vezi și
Archaeoastronomy

Arheoastronomie


Le Carrier Air Wing Eight (CVW-8) est une escadre aérienne embarquée de l'US Navy, connue sous le nom de "Freedom Fighters", basée au Naval Air Station Oceana en Virginie. Il est embarqué par l' . Le code de queue des avions du CVW-8 est AJ.

Historique
Le Carrier Air Wing Eight a été créé le  sous le nom de Carrier Air Group Eight (CVG-8). C'était le deuxième groupe aérien à porter la désignation CVG-8; le premier CVG-8 existait de juin 1943 à novembre 1945 et a été en fonctionnement continu depuis cette date. La plupart des escadrons embarqués étaient des escadrons de réserve.

des années 1950 aux années 1970
Le CVG-8 a effectué son premier déploiement en mer Méditerranée à bord de l' en 1951-1952. Jusqu'en 1957, le CVG-8 a effectué trois déploiements à bord des porte-avions ,  et , suivis de la croisière de test à bord du  nouvellement mis en service à la fin de 1957. L'année suivante, le CVG-8 a été affecté à l' jusqu'en mi-1966, effectuant cinq déploiements en Méditerranée. C'est le  qu'il a pris le nom définitif de CVW-8.

Il a été réaffecté, pour trois déploiements, au porte-avions beaucoup plus petit de classe Essex  en 1966, ce qui a nécessité le remplacement du chasseur F-4B Phantom II par des F-8D Crusader. Son dernier déploiement avec Shangri-La en 1970, sera une mission de combat durant la guerre du Vietnam. Il est réaffecté à l' en 1971. Il a reçu les derniers modèles du F-4 Phantom II, A- 7 Corsair II et A-6 Intruder avant d'être déployé au Vietnam du 5 juin 1972 au 24 mars 1973. En 1975, il est réaffecté à l' à propulsion nucléaire en 1975.

Des années 1980 à maintenant

En 2022 il est affecté au Carrier Strike Group 12.

Les unités subordonnées

Voir aussi

Notes et références

Liens internes
 Naval Air Station Oceana
 Histoire de l'United States Navy

Aéronautique navale

Carrier Air Wing Eight


An Aechmea paniculata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hipólito Ruiz López ngan Pav.. An Aechmea paniculata in nahilalakip ha genus nga Aechmea, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aechmea

Aechmea paniculata


New World Order is a 2002 online team-based tactical first-person shooter video game, similar to Counter-Strike. The game was developed by Swedish studio Termite Games.

Reception

The game received "generally unfavorable reviews" according to the review aggregation website Metacritic. GameSpot stated that it "fails in every imaginable way", and Eurogamer described it as "horrendously bad" and "a total farce".

References

External links

2002 video games
First-person shooters
Multiplayer online games
Video games about police officers
Video games about terrorism
Video games developed in Sweden
Windows games
Strategy First games

New World Order (video game)


වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලිය යනු ඒකාන්තරික ශ්‍රේණි ගත වූ නාමාවලියකි. එහි ප්‍රධාන අංග ද්විත්වය වන්නේ වංශ ප්‍රවේණික හැඳින්වීම් සහ ආනිවාර්ය ශ්‍රේණි ගත කිරීම්වලින් ඈත් වීමය. මෙය දැනට නියාමනය වී නැති නමුත් ඉදිරියේදී ක්‍රියාත්මක වීමට බොහෝ ඉඩ ඇත්තේය.

ජීව විද්‍යාත්මක වර්ගීකරණය,ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් ආදිය කාණ්ඩගත කිරිම හා වර්ගීකරණය කිරීම ජීව විද්‍යාත්මක ප්‍රභේදය පදනම් කර ගනිමින් සිදු කරනු ලබන්නා වු ක්‍රමයකි.වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලිය ශ්‍රේණි පදනම් කරගත් නාමකරණයට විකල්ප වු ක්‍රමවේදයක් ලෙස හැඳින්විය හැකිය.ශ්‍රේණි පදනම් කරගත් (rank based) කේත ක්‍රමයේදී ජීව විද්‍යාත්මකනාමකරණයේදි, ලැබෙන නාමයන් සඳහා අර්ථ දැක්වීම් නොමැත.මේවායේදී අර්ථ දැක්වීම් වෙනුවට වර්ගීකරණය කරන ලද කාණ්ඩයකට සම්බන්ධ වීම සිදුවේ.ඇතැම් ජීව විද්‍යාඥයින් මේසේ කාණ්ඩගත කිරීම විවේචනයට ලක් කොට තිබේ.වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලි ක්‍රමවේදයේදී නාමකරණය ප්‍රවේණික , එකම ආදිතමයාගෙන් පරිණාමය වු බවට ලක්ෂණ පෙන්වන ජීවීන් කණ්ඩායමක් වෙතට සම්බන්ද වීම සිදුවෙ.මෙමගින් ඛණ්ඩනයක් හෝ එකතු වීමක් සිදු වීම වැළකේ.සාම්ප්‍රදායිකව වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලියේදී කාණ්ඩගත වන අවශ්ථාවේදී ප්‍රධාන වශයෙන් ඒක වංශික හෙවත් එකම ආදිනමයාගෙන් පැවත එන අවස්ථාව යටතට ගැනේ.ශ්‍රේණිගත කිරීම පදනම් වු ක්‍රමවේදය සහ වංශ ප්‍රවේණික නාමකරණය න්‍යායාත්මක වශයෙන් වෙනස්කම් වලින් යුක්ත වේ.
වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලිය සහ නාමකරණය චාල්ස් ඩාවින් ගේ පරිණාමවාදය සංකල්පයත් සමග වර්ධනය වුවක් ලෙස හැඳින්විය හැකිය.මෙම සොයාගැනීම මගින් එතෙක් පැවතුන හා භාවිතා කරන ලද වර්ගීකරණය ඉක්මන් වෙනසකට භාජනය විය.උදාහරණයක් ලෙස ගත් විට ,1860 දී පමණ ජෝන් හොග් විසින් 'ප්‍රොටෝක්ටීස්ටා' යන නම ශාකමය හෝ සත්වමය දෙකොට්ඨාෂයට ම සමීප නොවු ජීවීන් වෙනුවෙන් නම් කරන ලදි.1860 දී අර්තස්ට් හෙකල් විසින් සියළු ජීවී කාණ්ඩ අන්තර්ගත කොට සංකල්පීය වෘක්ෂයක් නිර්මාණය කරන ලද අතර එය ක්‍රමවත් වර්ගීකරණ ක්‍රමවේදයක් වෙත යොමු විය.හෙකල් විසින් වංශයන්ඩේ ශ්‍රේණිගත කිරීමක් ඉදිරිපත් කරන ලදි.

වංශ ප්‍රවේණික නාමාවලිය


An Epiblastus sciadanthus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Ferdinand von Mueller, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Epiblastus sciadanthus in nahilalakip ha genus nga Epiblastus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epiblastus

Epiblastus sciadanthus


An Epidendrum tonduzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Lank.. An Epidendrum tonduzii in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Costa Rica. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum tonduzii


Çoktanrıcılık ya da Politeizm, politeizm sözlük anlamıyla birden çok tanrıya inanmak, tapınmak manalarına gelmektedir. Sözcük, etimolojik açıdan, Yunanca πολύς poly (çok) ve θεοί theoiz (tanrı) sözcüklerinden türemiştir.

Birçok antik din, geleneksel tanrıların toplandığı panteonlarla, politeistik bir yapıya sahipti. Bu panteonlar ve farklı tanrılar uzun bir zaman dilimi içerisinde kültürel değiş tokuş ve deneyimle yoğrularak gelişmiştir. Eski toplumların birçoğu politeistti. Politeizmdeki önemli bir nokta, birçok tanrıya tapınmanın her şeyi bilen ve her şeyden güçlü bir ilahi varlığa inancı da içerebilecek olmasıdır. Nitekim çoğu politeistik dinde, panteonun başında, her şeyden ve diğer tanrılar da dahil herkesten güçlü ve bilge bir baş tanrı figürü bulunur.

Politeistik inanç sistemlerinde, tanrılar bireysel yetenek, ihtiyaç, hikâye, arzu ve özelliklere sahip karmaşık kişilikler olarak ortaya çıkar. Çoğu zaman bu tanrılar sınırsız güç ve bilgiye sahip değildir, bunun yerine, insan benzeri kişisel özelliklere sahip, ek olarak bazı bireysel (doğaüstü) güç, yetenek ve bilgiye sahip olarak tasvir edilirler.

Politeistik bir panteonda, tanrıların birden çok ismi olabilir ve her isim tanrının belirli bir rolüne veya hikâyesine gönderme yapıyor olabilir. Politeizm'in genel prensipleri arasında tanrılarının sayısının belirsiz olması ve her tanrının kendine özgü görevlerinin bulunması vardır.

Eski Anadolu uygarlıklarından olan Hitit ve Friglerin dinleri, Antik Yunan ve Roma dinleri, Arapların eski dini ve günümüze ulaşmış olan dinlerden Hinduizm çok tanrılı dinlere örnektir.

Değişim ve gelişimler
Politeizm dönemindeki tanrıların aşama aşama aile, kabile ve şehir ve ulus tanrılarına dönüştüğü düşünülmektedir. Bir sonraki aşama ise tanrılara soyut sıfatlar verilmesi, panteonda yer alan diğer tanrıların isim, sıfat ve eylemlerinin baştanrılarda toplanmasıdır. Bazen de bu tanrılar bir sonraki kültürde baştanrının yardımcılarına, melek, cin, şeytan gibi varlıklara dönüşür. Bu gelişime en açık örneklerden birisini Marduk oluşturur. Sümerlerin 50 kadar tanrısının ismi sonraları Marduk'a verilmiş ve tektanrıcılık yönünde adımlar atılmıştır. Ne var ki Buhtunnasr, Marduk'un tektanrı olduğu inancını sadece kendi taşımış, ulusuna yaymak gücünü gösterememiştir. Bu tanrının birçok özelliklerinin Yahudi tanrısı Yahova'ya taşındığı, Hammurabi kanunlarının da Yahudi şeriatının temelini oluşturduğu ifade edilmiştir. Samuel Reinach, Orpheus adlı kitabında "Eğer Musevi kanunlarının Musa'ya Tanrı tarafından yazdırıldığı doğruysa, Tanrı, Hammurabi'nin yapıtını aşırmış demektir." ifadesini kullanmıştır.

Çoktanrıcılıktan Tektanrıcılığa doğru gelişimin 4000 yıl kadar önce eş zamanlı olarak Mısır, Babil ve Hint toplumlarında ortaya çıkmaya başladığı ifade edilmektedir. Orhan Gökdemir'e göre tek tanrılı dinlere gidiş bir dinde sadeleşme ve devrim hareketidir. Bu devrim eski dini anlayışları dümdüz ederek yıkar. Ancak başlangıçta görülen hızlı bir yıkım sonrasında devrim yavaşlar ve eski pagan inançlar yeni kimliklere bürünerek yeniden ortaya çıkarlar. Musevilik, İsevilik ve Muhammedilik kurucuları kadar bu karşılaşmanın da ürünü olan dinlerdir. Tek tanrılı dinlerde eski ilahların bir kısmı melek, cin, şeytan, aziz ve peygamberlere  dönüştürülmüşlerdir. Yeniden kurgulanan mitolojik anlatımlarda Sümerlilerin eski tanrılarının tek tanrılı dinlerde Hızır, İlyas gibi peygamberlere ya da azizlere, velilere ve hatta meleklere, cinlere dönüştüğü görülebilmektedir. Allah'ın isimlerinden bir kısmı da Arap ve diğer Orta Doğu mitolojilerinde eski ilahlara verilen isimlerle ortak kök isimlerden oluşur.

Ayrıca bakınız
 Antik Mısır dini
 Fetişizm
 Putperestlik
 Paganizm
 Neopaganizm

Kaynakça

Politeizm


André Campra (botezat pe 4 decembrie 1660, Aix-en-Provence – d. 29 iunie 1744, Versailles) a fost un compozitor francez.

Biografie
Din punct de vedere cronologic  în istoria muzicală este situat între Jean-Baptiste Lully și Jean-Philippe Rameau, participând la apariția unor forme noi în opera franceză.

După ce a fost format la catedrala Saint-Sauveur din Aix-en-Provence, accede în doar câțiva ani la postul de profesor muzician la Notre-Dame de Paris, după ce a fost în aceeași postură la Toulon, Arles (la catedrala Saint-Trophime) și la catedrala Saint-Etienne din Toulouse. Va deveni astfel inspector general, dirijând de asemenea muzicienii și pajii Capelei regale (cu precădere cântăreți –cântăreți bisericești – adulți și tineri în curs de formare) fiind unul dintre cei doi compozitori "obișnuiți", până ce se retrage în 1735 din motive de sănătate.
Este autorul a numeroase opere profane mai ales în domeniul operei de balet (pentru care a fost un adevărat creator). Va compune un număr important de partituri religioase. Unele dintre marile sale motete au rămas celebre (mai ales Requiemul).

Culmea gloriei sale a fost  în perioada Regenței (1715-1723), Campra fiind adulat până în ultimii ani ai vieții sale.

Deces
Moare la Versaille în 29 iunie 1744, la vârsta de 83 de ani. Testamentul său ni-l arată, destul de curios, sărac, infirm, izolat în micul său apartament, în compania a doi servitori. Când a murit, opera sa, deși era încă vie difuzată în provincie se va menține în repertoriu pentru mai mult de douăzeci de ani.

Note

Nașteri în 1660
Decese pe 29 iunie
Decese în 1744
Compozitori francezi

André Campra


Crkva sv. Stjepana i arheološko nalazište u selu Donjim Rašćanima, Grad Vrgorac, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Vrijeme nastanka: 15. do 20. stoljeće. Jednobrodna crkva sv. Stjepana na starom groblju u Donjim Rašćanima sagrađena je krajem 17. ili početkom 18. st. Krajem 18. st. produžena je te joj je dodana polukružna apsida na sjeveru. Na pročelju je jednostavna kamena rozeta, dvije monofore i kameni križ na vrhu zabata. Početkom 20. st. uz apsidu dograđen je kameni zvonik. U fasade crkve uzidano je šesnaest neukrašenih sanduka dok jedan sanduk ima urezani natpis. Zapadno od crkve su još tri sanduka koja svjedoče o postojanju srednjovjekovnog groblja starijeg od same crkve. U svetištu je sačuvan drveni ukrašeni oltar izrađen u radionici Rako u Imotskom. Pod crkve popločan je kamenim pločama između kojih su srednjovjekovne grobnice.

Zaštita
Pod oznakom Z-5533 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Katoličke crkve u Vrgorcu
Groblja u Hrvatskoj
Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Donji Rašćani

Crkva sv. Stjepana u Donjim Rašćanima


Mantis is the common name of any insect in the order Mantodea, also commonly known as praying mantises.

Mantis may also refer to:

Science and technology

Biology
 Mantis (genus), a genus of mantises
 Mantis shrimp, also known as stomatopods, predatory crustaceans
 Mantispidae or mantis-flies, small predatory insects whose front legs are similar to those of a praying mantis

Computing
 MANTIS, a programming language or an application generator marketed by Cincom
 Mantis Bug Tracker, a bug tracking system

Spacecraft
MANTIS (spacecraft), "Main-belt Asteroid and NEO Tour with Imaging and Spectroscopy", a proposed NASA spacecraft that would flyby multiple asteroids
MANTIS (space telescope), "Monitoring Activity from Nearby Stars with UV Imaging and Spectroscopy", a planned NASA space telescope

Arts and entertainment
 Mantis (album), a 2009 studio album by progressive rock/jam band Umphrey's McGee
 The Mantis, a 2023 novel in the Hitman franchise by Kōtarō Isaka

Comics
 Mantis (DC Comics), a supervillain in Jack Kirby's Fourth World
 Mantis (Marvel Comics), a member of The Avengers
 Mantis (Marvel Cinematic Universe), the Marvel Cinematic Universe version of the character

Games
 Psycho Mantis, a boss in the videogame Metal Gear Solid
 Mantis, an alien insect-like race in the real-time strategy computer game Conquest: Frontier Wars
 Mantis, an alien race in the MMORPG Pirate Galaxy
 XF5700 Mantis, a space sim by MicroPlay in 1992
 The Mantis, an alien insect-like race in the roguelike computer game FTL: Faster Than Light

Film and television
 M.A.N.T.I.S., a superhero television series
 La Mante, a 2017 French miniseries

Military
 BAE Systems Mantis, an unmanned air vehicle developed by BAE Systems
 Nächstbereichschutzsystem MANTIS, a very short-range protection system of the German Army intended for base-protection

Other uses
 Jeremy Coney, former New Zealand cricket captain's nicknamed "The Mantis"
 Cagn, a god of the San of southern Africa, who often takes the shape of a praying mantis
 Mantis (roller coaster), a former stand-up roller coaster at Cedar Point
 Marcos Mantis, a British sports car
 Mantis, the ancient Greek word for seer or soothsayer, one cognizant of the will of divinity, which he learns through divination

See also
 UltraMantis Black, a professional wrestler, who performs primarily in the Chikara professional wrestling promotion
 Northern Praying Mantis, a martial art
 Southern Praying Mantis, a martial art
 Praying mantis (disambiguation)
 Mantissa (disambiguation)
 Manta (disambiguation)

Mantis (disambiguation)


An Digitaria orbata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dorothy Kate Hughes. An Digitaria orbata in nahilalakip ha genus nga Digitaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Digitaria (Poaceae)

Digitaria orbata


Maurice Le Forestier est un réalisateur, scénariste et directeur de la photographie français.

Biographie

Filmographie

Comme réalisateur
 1911 : Le Cœur d'Yvonnette
 1911 : Un mauvais garnement
 1912 : À bas les hommes
 1912 : Les Étapes de l'amour
 1912 : La Bien-aimée (ou Douce Alsace)
 1912 : Les Caprices du Roi Soleil
 1913 : Le Mariage de l'amour
 1914 : La Tache
 1915 : Loin des yeux, près du cœur
 1921 : Le Portrait de l'amiral

Comme scénariste
 1921 : Le Portrait de l'amiral

Comme directeur de la photographie
 1914 : Le Chevalier de Maison-Rouge d'Albert Capellani
 1922 : Prix de beauté de René Carrère
 1923 : Le Chemin de l'abîme de Adrien Caillard

Liens externes

Réalisateur français
Réalisateur du muet
Scénariste français
Directeur de la photographie français
Date de naissance non renseignée (XIXe siècle)
Date de décès non renseignée (XXe siècle)

Maurice Le Forestier


Uluağaç, Samsun ilinin Bafra ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin ilk adı Canikli yurdu  olarak bilinmekte iken daha sonra Uluağaç adı verilmiştir.

Coğrafya
Samsun iline 67 km, Bafra ilçesine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Bafra'nın mahalleleri

Uluağaç, Bafra


Marion Elise Ravn (Lørenskog, Norveška, 25. svibnja 1984.) norveška je pjevačica i spisateljica tekstova.

Životopis
Na scenu se probila sa sastavom M2M kojeg je osnovala sa svojom prijateljicom Marit Larsen.

Vanjske poveznice

Norveški pjevači

Marion Raven


Arca lui Yogi (engleză Yogi's Ark Lark) este un film de televiziune animat din anul 1972, produs de studioul Hanna-Barbera și făcut cu intenția de a ridica conștientizarea ecologică. A fost difuzat prima dată pe 16 septembrie 1972 ca parte a programului The ABC Saturday Superstar Movie și de asemenea servește ca un episod pilot pentru serialul Gașca lui Yogi (en. Yogi's Gang).

În afară de mesajul în legătură cu mediul înconjurător, filmul a marcat un moment important în istoria sudioului Hanna-Barbera: o grămadă de personaje din diferite seriale ale studioului se reunesc într-o singură poveste pentru prima dată. Acest lucru a lansat ideile serialelor și filmelor viitoare ale studioului ca Laff-A-Lympics și filmul Yogi's First Christmas.

Această arcă zburătoare va reapărea în serialul Yogi și vânătoarea de comori (en. Yogi's Treasure Hunt), unde este redenumită "SS Jelly Roger".

În România filmul a fost difuzat, în varianta în limba engleză, pe Boomerang ca parte a programului Boomerang Cinema.

Premis
Yogi, Boo-Boo și mulți dintre prietenii săi (ca Huckleberry Hound, Quick Draw McGraw, Snagglepuss, Gorila Magilla, Leul Lippy, Hardy Har Har și Super motanul) decid să construiască o arcă pentru a căuta miticul "Loc Perfect" ("Perfect Place"), un loc liniștit ce nu a fost afectat vreodată de oameni și poluare. Ei îl angajează pe îngrijitorul parcului Jellystone, Noah Smith, pe post de căpitan ca să călătorească prin întreaga lume pentru a găsi astfel de loc. Chiar dacă ei cred că fiecare loc unde ajung este un "Loc Perfect", în final își dau seama că nu există absolut nici un loc ca acasă.

Personaje
Următoarele personaje Hanna-Barbera au apărut în acest film:

 Atom-furnica
 Augie Doggie și Doggie Daddy
 Urșii rustici (en. The Hillbilly Bears)
 Hokey Wolf și Ding-A-Ling
 Huckleberry Hound
 Lambsy (din Cattanooga Cats)
 Leul Lippy și Hardy Har Har
 Gorila Magilla
 Moby Dick (din Moby Dick and Mighty Mightor)
 Hipopotamul Peter și So-So
 Pixie și Dixie
 Quick Draw McGraw și Baba Looey
 Ruff și Reddy
 Castorul Sawtooth (din Curse Trăsnite)
 Veverița spion
 Snagglepuss
 Squiddly Diddly
 Super motanul și gașca sa (Benny Bilă, Spionul, Choo Choo, Dichisitul și Istețul)
 Țestosul Touché și Dum Dum
 Aligatorul Wally
 Yakky Doodle și Chopper
 Ursul Yogi și Boo Boo

Voci
 Daws Butler – Ursul Yogi, Huckleberry Hound, Quick Draw McGraw, Snagglepuss, Aligatorul Wally, Hipopotamul Peter, Augie Doggie, Leul Lippy, Dixie, Baba Looey, Lambsy, Super motanul
 Henry Corden – Paw Rugg, Șofer de camion #1
 Walker Edmiston – Squiddly Diddly, Yakky Doodle
 Allan Melvin – Gorila Magilla, Șofer de camion #2, Bărbat
 Don Messick – Boo Boo, Atom-furnica, Țestosul Touché, Pixie, So So, Moby Dick
 John Stephenson – Benny Bilă, Doggie Daddy, Hardy Har Har
 Jean Vander Pyl – Flo Rugg, Maw Rugg, Femeie
 Lennie Weinrib – Căpitanul Noah Smitty

Legături externe

Filme de televiziune din 1972
Filme americane
Filme crossover
Filme de animație din anii 1970
Filme de animație
Boomerang
Hanna-Barbera
Ursul Yogi

Arca lui Yogi


Antonio Leocadio Guzmán Blanco (28 February 1829 – 28 July 1899) was a Venezuelan military leader, statesman, diplomat and politician. He was the president of Venezuela for three separate terms, from 1870 until 1877, from 1879 until 1884, and from 1886 until 1887 and General during the Venezuelan Federal War.

He was a member of the movement known as Liberalismo Amarillo.

Early life and education
Guzmán was born in Caracas as the son of Antonio Leocadio Guzmán, a Venezuelan journalist, politician as well as founder of the Liberal Party and Carlota Blanco Jerez de Aristeguieta.

Career

Military career and ambassador
He was banished by the administration of General Julián Castro, and accompanied General Juan Crisóstomo Falcón in his invasion of Venezuela, becoming his general secretary.  After the final defeat of Falcón at the Battle of Coplé in September, 1860, Guzmán accompanied his chief in his flight, and was sent to the West Indies to solicit assistance.  Toward the end of 1861 he landed again with Falcón on the coast of Coro, and after numerous engagements signed on 22 May 1863, the Treaty of Coche, by which arms were laid down, and a general assembly called at La Victoria, which elected Falcón president and Guzmán vice president. Guzmán was at the same time Minister of Finance, and went to London to negotiate a loan.

In 1863, he served as Minister of Foreign Affairs of Venezuela.

On 7 August, 1863, Guillermo Tell Villegas was appointed Minister of Foreign Affairs of Venezuela (Ministerio de Relaciones Exteriores) when he temporarily assumed the role of Guzman during Guzman's absence. Tell Villegas remained the 65th Minister of Foreign Affairs of Venezuela until 21 January 1864, when Guzman returned to the role to finish out his term.

Guzman was the Venezuelan ambassador to Spain from 1863 until 1866.

1868-1877: Return to Venezuela and president
Upon his return he was for a short time in charge of the executive, and afterward was elected president of congress. After the overthrow of Falcón in 1868, Guzmán left the country, but headed a revolution in 1869, and in 1870 became provisional president with extraordinary powers, ruling the country for seven years as a dictator.

In 1871 Blanco created by decree the Territorio Colón (Columbus Territory) which included Los Roques and other adjacent islands.

The Palacio Federal Legislativo, also known as the Capitolio, is a historic building in Caracas, Venezuela which now houses the National Assembly. It was built in 1872 by Guzman to a design by the architect Luciano Urdaneta Vargas. In 1876, under Guzmán, the Universidad de Caracas was moved to the Palacio de las Academias building, whose former colonial façade was rebuilt in the Neo-Gothic style.

1878-1884: Second term as president

His successor, General Francisco Linares Alcántara, died in office in December, 1878, and there were several revolutionary uprisings, till Guzmán assumed the government again.

Free and compulsory education for ages 7 to 14 was established by decree on 27 June 1880, under President Guzmán, and was followed by the creation of the Ministry of Public Instruction in 1881, also under Guzmán Blanco. In 15 years from 1870, the number of primary schools quadrupled to nearly 2000 and the enrolment of children expanded ten-fold, to nearly 100,000. Falcón Zulia was a state of Venezuela created by initiative of Guzmán in 1881.

He established the Order of the Liberator on 14 September 1880, which was the highest distinction of Venezuela and was appointed for services to the country, outstanding merit and benefits made to the community. "Gloria al Bravo Pueblo" (Glory to the Brave People) was adopted as Venezuela's national anthem by Guzmán on 25 May 1881.

In the elections of 1883 General Joaquín Crespo, one of his friends, was declared president, and Guzmán became ambassador to France, living with great ostentation in Paris.

1885-1899: Third and final term
In 1886, he again assumed the presidency.

During the rule of Guzmán as governor of a few states (from 1871) in the late 1880s when he was known by the epithet "Illustrious American", Venezuela witnessed all round development (development of Caracas is largely attributed to him) and coffee production in Venezuela increased rapidly as there was an additional support in the form of loans from foreign countries.

According to some historians, Guzmán Blanco led a fairly steady Venezuelan government that was allegedly ripe with corruption. Guzmán Blanco reportedly stole money from the treasury, abused his power, and, after a disagreement with a bishop, expelled any clergy who disagreed with him and seized property belonging to the Catholic Church. When facing severe disapproval during his administration, Guzmán Blanco ordered the body of Simon Bolivar to be exhumed and reburied in the National Pantheon of Venezuela to espouse Bolivar's ideals, despite the two men's opposing views.

His successor, the undistinguished Hermógenes López, was also understood to be under his influence.

Politics and legacy

The autocratic nature of Guzmán's regimes was in sharp contradiction with the economic and legal reforms as well as with the achievements brought about.  His government was responsible for the creation of the modern currency (bolívar), the restoration of the national anthem, the second national census, the La Guaira and Caracas Railway, the foundation of the Venezuelan Academy of the Language, the telephone service between Caracas and La Guaira, promotion of agriculture and education (Decree of Public and Obligatory Instruction of 1870), stimulus to commerce, and important public works (the National Pantheon, the Capitol, and the Municipal Theater, among others.)

According to historian Charles L. Davis, Guzman has been referred to as an example of a strongman politician.

Also a freemason, he sharply reduced the power of the Roman Catholic Church in Venezuela while in office.

Personal life
Guzmán was married to Ana Teresa Ibarra Urbaneja, who served as First Lady of Venezuela from 1870 until 1877, 1879 until 1884, and 1887 until 1888. Due to his marriage he was brother in law with María Ibarra Urbaneja, who married Venezuelan banker Manuel Antonio Matos  He is buried in Passy Cemetery in France.  After a hundreds years, his remains now rest at the National Pantheon.

Towards the end of the nineteenth century Guzmán built a country house in the region of Antímano, calling it "La Pequeña Versalles" (Little Versailles). Despite being declared a National Monument, the house fell into disuse after Guzman's death and was eventually restored in 2004, the building being turned into a sociocultural complex and sports facility.

Gallery

See also

List of presidents of Venezuela
History of Roman Catholicism in Venezuela
List of ministers of foreign affairs of Venezuela
List of state leaders in 1870 - 1871 - 1872 - 1873 - 1874 - 1875 - 1876 - 1877
List of state leaders in 1880 - 1887
List of people on the postage stamps of Venezuela
List of people from Caracas
List of Venezuelans
List of ambassadors of Venezuela to Spain
List of Freemasons (A–D)

References

Notes

External links

 Antonio Guzmán Blanco at VenezuelaTuya
 Antonio Guzmán Blanco on Encyclopædia Britannica

Presidents of Venezuela
Venezuelan Ministers of Foreign Affairs
Finance ministers of Venezuela
People of the Federal War
19th-century Venezuelan lawyers
Venezuelan soldiers
Politicians from Caracas
1829 births
1899 deaths
Venezuelan people of Canarian descent
Central University of Venezuela alumni
Venezuelan Freemasons
Great Liberal Party of Venezuela politicians
Ambassadors of Venezuela to France
Burials at Passy Cemetery
Recipients of the Royal Order of Kalākaua
Venezuelan people of Spanish descent
Burials at the National Pantheon of Venezuela

Antonio Guzmán Blanco


Fum, Fum, Fum es un villancico tradicional catalán. Joan Amades cree que tiene sus orígenes en los siglos XVI o XVII, en Cataluña. La versión más antigua la encontró en 1904 Joaquim Pecanins, maestro de música, anotada en la Matinés de Navidad de Prats de Llusanés El significado de la palabra "fum" en catalán es "humo" en español.

Letra

Fragmento de la versión recogida por Joan Amades
Autorː Joan Amades

A vint-i-cinc de desembre
fum, fum, fum (bis)
Ha nascut un minyonet
ros i blanquet, ros i blanquet;
Fill de la Verge Maria,
n'és nat en una establia.
Fum, fum, fum.

Allí dalt de la muntanya
fum, fum, fum (bis)
Si n'hi ha dos pastorets
abrigadets, abrigadets;
amb la pell i la samarra,
menjant ous i botifarra.
Fum, fum, fum.

Qui dirà més gran mentida?
Fum, fum, fum (bis)
Ja en respon el majoral
el gran tabal, el gran tabal;
jo en faré deu mil camades
amb un salt totes plegades.
Fum, fum, fum.

A vint-i-cinc de desembre
fum, fum, fum (bis)
n'és el dia de Nadal,
molt principal, molt principal,
quan n'eixirem de matines,
farem bones escudines.
Fum, fum, fum.

Déu vos do unes santes festes
fum, fum, fum (bis)
amb temps de fred i calor,
i molt millor, i molt millor
fent-ne de Jesús memòria
perquè ens vulgui dalt la glòria.
Fum, fum, fum.

Versión popular de Cataluña
Autorː Popular

El vint-i-cinc de desembre
fum, fum, fum (bis)
Ha nascut un minyonet
ros i blanquet, ros i blanquet;
Fill de la Verge Maria,
és nat en una establia.
Fum, fum, fum.

Allà dalt de la muntanya
fum, fum, fum (bis)
Si n'hi ha dos pastorets
abrigadets, abrigadets;
amb la pell i la samarra,
mengen ous i botifarra.
Fum, fum, fum.

Qui dirà més gran mentida?
Fum, fum, fum (bis)
Ja respon el majoral
amb gran cabal, amb gran cabal;
jo en faré deu mil camades
d'un sol bot totes plegades.
Fum, fum, fum.

El vint-i-cinc de desembre
fum, fum, fum (bis)
és el dia de Nadal,
molt principal, molt principal,
en sortir de ses matines,
menjarem coquetes fines.
Fum, fum, fum.

Déu vos do unes santes festes
fum, fum, fum (bis)
faci fred, faci calor,
serà el millor, serà el millor
de Jesús farem memòria
perquè ens vulgui dalt la glòria.
Fum, fum, fum.

Versión popular en castellano
Autorː Popular

Veinticinco de diciembre
Fum, fum, fum. (bis)
Un niñito muy bonito
Ha nacido en un portal
Con su carita de rosa
parece una flor hermosa
Fum, fum, fum... (bis)

¡Vamos! ¡Vamos pastorcillos!
Fum, fum, fum... (bis)
Vamos con la pandereta y
castañuelas al portal,
A adorar al Rey del Cielo
Que ha aparecido en el suelo
Fum, fum, fum... (bis)

Desde el cielo, está mirando
fum,fum,fum. (bis)
A la Tierra rutilante
que relumbra con su luz
y al amor del firmamento
celebrando el nacimiento,
fum, fum, fum... (bis)

Versión traducida al inglés
Autorː Alice Parker y Robert Shaw

On December five and twenty
fum, fum, fum. (Bis)
Oh, a child was born this night
So rosy white, so rosy white
Son of Mary, virgin holy
In a stable, mean and lowly,
fum, fum, fum.

On December five and twenty
fum, fum, fum. (Bis)
Comes a most important day
Let us be gay, let us be gay.
We go first to church and then we
Have the sweetest buns and candy,
fum, fum, fum, fum, fum.

God will send us days of feasting
fum, fum, fum. (Bis)
Both in hot months and in cold
for young and old, for young and old.
We will tell the holy story
Ever singing of his glory,
fum, fum, fum.

Referencias

Enlaces externos

 Música transcrita a "El vint-i-cinc de desembre"
 Una versión folc de Mallorca, de la banda Música nostra, con vídeo artístico, o otra versión con los músicos a la vista.
 Versión cantada por el valenciano Paco Muñoz y un coro de niños y niñas.
 Versión de la Capella de Música de Santa Maria del Pi.
 Versión en inglés por el Jubilate Ensemble, iglesia metodista "Christ United Methodist Church" a College Station, Texas.

Villancicos
Música tradicional de Cataluña
Canciones en catalán

Fum, Fum, Fum


مقلع إحدى الثلاث بلديات دائرة مقلع التابعة لولاية تيزي وزو الجزائرية. أسست هذه البلدية في 28 فيفري 1887.

الموقع الجغرافي
تتوسط مقلع أراضي ولاية تيزي وزو حيث تقع على قرابة 27 كيلومتر شرق مقر الولاية. تحدها شرقا بلدية ايت خليلي التابعة لنفس الدائرة (مقلع). ومن الغرب بلدية ايت اومالو وتيزي راشد التابعة لدائرة تيزي راشد وكذلك بلدية أيت قواشة التابعة لدائرة الأربعاء نايث إيراثن. اما شمالا فتحدها بلديتا فريحة وعزازقة التابعة لدائرة عزازقة. وجنوبا بلدية ايت يحيى التابعة لدائرة عين الحمام.

القرى التابعة لبلدية مقلع
تتكون بلدية مقلع من 25 قرية وهي
 مقلع
 جمعة نسحاريج
 المسلوب
 لعناصر
 شعايب
 شعوفة
 اقماضن
 اث منصور
 اث موسى
 امازول
 لعزيب ناث سعادة
 تيزي نترقة
 ثالا كامرا
 معاوية
 ثيقرين
 ثاوريرث عادن
 ثاليوين
 اقوني بوعفير
 لغروس
 بو زحرير
 اغولفان
 محمود
 اث مكي
 اولحاجن
 ايت اعيش

أعلام
 سعيد بلكلام

مواضيع ذات صلة
 بلديات ولاية تيزي وزو
 دوائر ولاية تيزي وزو

المصادر

 التقسيم الإداري لولاية  ولاية تيزي وزو

مقلع

مقلع (تيزي وزو)


وكالة الفضاء البلغارية، وتعرف أيضاً بمعهد بحوث الفضاء (بلغارية:Институт за Космически изследвания, ИКИ)، أوجدت عام 1969 وهي من أقدم الوكلات الفضائية في العالم.

الوكالة تتعتبر إحدى الأقسام الرئيسية في الأكاديمية البلغارية للعلوم. ووتتضمن أبحاث الوكالة علوم الفيزياء الفضائية، علوم الحياة، الاستشعار عن بعد، الصور الفضائية البيانية، علوم النيازك...الخ.

في عام 1972 أطلق أول إعداد فضائي بلغاري، P-1، إلى الفضاء. لقد درب العلماء البلغاريون على عدة برامج سوفياتية، حاصلين على خبراتهم من البرامج السوفياتية مثل برنامج (إنتركوسموس) القمر الصناعي الروسي. في عام 1979 أصبحت بلغاريا سادس أمة تطلق روادها نحو الفضاء.

تتشارك الوكالة الآن بحوثها مع العديد من الوكالات في الدول النامية، موفرة التقنية العالية وشرح للكيفية. المنظمة الفضائية البلغارية تتعاون حالياً مع منظمة البحوث الفضائية الهندية في شاندرايان 1 المركبة الفضائية، التي أرسلت إلى القمر.

مراجع

وصلات خارجية
 www.space.bas.bg

معاهد أبحاث في بلغاريا
منظمات فضائية
بلغارية
الأكاديمية البلغارية للعلوم

وكالة الفضاء البلغارية


Quadrussis Roma Cumhuriyeti döneminde basılmış 1/4 as değerinde, ön ve arka yüzlerinde birer öküz figürü bulunan bronz bir sikkedir.

 http://www.forumancientcoins.com/NumisWiki/view.asp?key=Quinquessis

Antik Roma sikkeleri

Quadrussis


ලෝකනාථා හෙවත් උලකුඩය දේවිය ශ්‍රී ලංකාවෙහි කෝට්ටේ යුගයේ රජ කළ සවැනි පැරකුම්බා හෙවත් හයවැනි පරාක්‍රමබාහු රජුගේ කනිටු දියණිය යි. නන්නූරුතුනයා නමැති අමාත්‍යවරයා ඇගේ ස්වාමිපුරුෂයා බැව් කියැවේ. සුප්‍රකට සිංහල සන්දේශ කාව්‍යයක් වන සැළලිහිණි සන්දේශය ලියැවී ඇත්තේ ලෝකනාථාවට දරු සම්පතක් ලබා දෙන මෙන් ආයාචනය කරමින් කැලණියෙහි වැඩ වෙසෙන විභීෂණ දෙවියන් වෙන යැවෙන පණිවිඩයක ස්වරූපයෙනි.

ලෝකනාථා


Reinigungsmanagement bezeichnet alle Funktionen oder Aufgaben des Managements in Unternehmen zur Planung, Organisation, Führung und Kontrolle von Reingungsleistungen.

Aufgaben

Dabei können diese Aufgaben sowohl beim Reinigungsunternehmen selbst als auch bei einem auftraggebenden Unternehmen angesiedelt sein.
Reinigungsleistungen sind als komplex anzusehen. Insbesondere die Steuerung dieser Leistungen, vornehmlich die Organisation der Arbeitsprozesse, ist entscheidend für den Grad an Reinigungseffizienz sowie hygienischer und visueller Reinigungsqualität.

Grundlagen

Basis des Reinigungsmanagements sind die korrekten Raumdaten in Quadratmetern, getrennt nach Nutzungsgruppen (wie z. B. Sanitärflächen, Verkehrsflächen u. w.). Die Bedeutung des Reinigungsmanagements spiegelt sich in der Normierung dieses Marktsegments wider. Allein für die Schulreinigung wurde die DIN 77400 – Reinigungsdienstleistungen in Schulgebäuden, Anforderungen an die Reinigung – entwickelt.

Literatur
 Roswitha Goll (Text): Professionelles Reinigungsmanagement : ein Beitrag zur Qualitätssicherung ; Arbeitshilfe zur Organisationsoptimierung der Eigenreinigung und der Fremdvergabe, herausgegeben vom Diakonischen Werk der Evangelischen Kirche in Württemberg e.V., Selbstverlag 2003
 Pericin Häfliger, Irina: "Reinigungsmanagement – Handbuch zur Gestaltung von Reinigungsdienstleistungen", Verlag Neuer Merkur GmbH, München, 2013, ISBN 978-3-937346-90-8

Instandhaltung
Management

Reinigungsmanagement


is a district located in Kagoshima Prefecture, Japan. The district covers two islands from the Ōsumi Islands, Tanegashima and Yakushima.

The district has an estimated population of 29,706 with a total area of 789.16 km2, according to 2005 Census.

Contains 3 towns:
Nakatane
Minamitane
Yakushima

History
April 1, 1889 — Due to the town and village status enforcement, the villages of Kitatane, Nakatane, and Minamitane were formed within Kumage District. (3 towns)
March 29, 1896 — Absorbed Gomu District. (5 villages)
April 1, 1926 — The village of Kitatane gained town status and renamed to become the town of Nishinoomote. (1 town, 4 villages)
November 10, 1940 — The village of Nakatane gained town status. (2 towns, 3 villages)
October 15, 1956 — The village of Minamitane gained town status. (3 towns, 2 villages)
April 1, 1958 — The village of Kamiyaku gained town status. (4 towns, 1 village)
October 1, 1958 — The town of Nishinoomote gained city status. (3 towns, 1 village)
April 1, 1959 — The village of Shimoyaku gained town status and renamed to become the town of Yaku. (4 towns)
October 1, 2007 — The towns of Kamiyaku and Yaku merged to form the town of Yakushima. (3 towns)

Transportation
Yakushima Airport is located on Yakushima in Yakushima.
New Tanegashima Airport is located on Tanegashima in Nakatane.

Districts in Kagoshima Prefecture

Kumage District, Kagoshima


Klepp IL er en norsk sportsklub fra Klepp kommune. Klubben blev etableret den 1. oktober 1919 og har afdelinger for fodbold, håndbold, gymnastik, athletik og orientering.

Kvindernes fodboldhold spiller i Toppserien og vandt ligaen i 1987 og 1989.

Mændenes fodboldhold spiller i tredjedivision (fjerdbedste række), de har sidst spillet i anden division i 2006.

Aktuel trup

Eksterne henvisninger

Kvindefodboldklubber i Norge

Klepp IL


İmplantasyon, tıpta embriyonun (cenin), uterusa (rahime) gömülmesidir.

implantasyon genelde fundusun ön ve arka duvarında olur. Bu sırada blastosistin etrafını saran tabaka(zona pellusida),içteki sıvının artan basıncı ile incelerek kaybolur. Zona pellusidanın kaybolması ile trofoblast hücreleri, uterus epidelinden stromaya doğru girmeye başlar. sonunda bütün blastosist kitlesi endometriuma gömülür, gömülme sahasında endometrium epiteli blastosistin üstünü örter. buna implantasyon denir. Fertilizasyon(döllenme)dan 10 gün sonra gerçekleşir.

Embriyoloji
Tıp terimleri

İmplantasyon


A 5.ª edição do UAE Tour foi uma prova de ciclismo de estrada por etapas que se celebrou entre 20 e 26 de fevereiro de 2023 nos Emirados Árabes Unidos.

A corrida fez parte do UCI WorldTour de 2023, calendário de máximo nível mundial, sendo a terceira corrida de dito circuito que foi vencida pelo belga Remco Evenepoel do Soudal Quick-Step. Completaram o pódio, como segundo e terceiro classificado respectivamente, o australiano Lucas Plapp do Ineos Grenadiers e o britânico Adam Yates do UAE Emirates.

Equipas participantes
Tomaram parte na corrida 20 equipas: 16 de categoria UCI WorldTeam e 4 de categoria UCI ProTeam. Formaram assim um pelotão de 140 ciclistas dos que acabaram 133. As equipas participantes foram:

Percurso
O UAE Tour dispõe de sete etapas dividido em quatro etapas planas, uma contrarrelógio por equipas, e duas etapas de montanha para um percurso total de 1028,2 quilómetros.

Desenvolvimento da corrida

1.ª etapa

2.ª etapa

3.ª etapa

4.ª etapa

5.ª etapa

6.ª etapa

7.ª etapa

Classificações finais
 As classificações finalizaram da seguinte forma:

Classificação geral

Classificação dos pontos

Classificação dos jovens

Classificação por equipas

Evolução das classificações

Ciclistas participantes e posições finais

Convenções:
 AB-N: Abandono na etapa "N"
 FLT-N: Retiro por chegada fora do limite de tempo na etapa "N"
 NTS-N: Não tomou a saída para a etapa "N"
 DES-N: Desclassificado ou expulsado na etapa "N"

UCI World Ranking
O UAE Tour outorgou pontos para o UCI World Ranking para corredores das equipas nas categorias UCI WorldTeam, UCI ProTeam e Continental. As seguintes tabelas são o barómetro de pontuação e os dez corredores que obtiveram mais pontos:

Referências

Ligações externas
 Página oficial

2023
UCI WorldTour de 2023
Desporto nos Emirados Árabes Unidos em 2023

UAE Tour de 2023


نادي جمعية بيزييه الرياضية  نادي كرة قدم فرنسي . تم تأسيس النادي في سنة 1911 ثم تم حل النادي في 1990.

مراجع

الرياضة في بيزييه
انحلالات سنة 1990 في فرنسا
أندية الدوري الفرنسي
أندية كرة قدم انحلت في 1990
أندية كرة قدم أسست في 1911
أندية كرة قدم سابقة في فرنسا
تأسيسات سنة 1911 في فرنسا
نادي بيزيرز

نادي بيزييه