عمر أميرالاي (20 أكتوبر 1944 - 5 فبراير 2011) مخرج سينمائي سوري من مواليد دمشق. تتميّز أفلامه بنزعتها الانتقادية السياسية والاجتماعية، وقد كان له دور بارز في ربيع دمشق عام 2000.

سيرته وأعماله
درس المسرح في جامعة «مسرح الأمم» في باريس عامي 1966-1967، ثمّ التحق بالمعهد العالي للدراسات السينمائية في باريس، لكنّه انقطع عن الدراسة بسبب أحداث الطلبة عام 1968. عاد إلى دمشق عام 1970. أسلوبه الفني مختلف عن غالبية المخرجين السوريين الذين درسوا في الاتحاد السوفييتي أو أوروبا الشرقية.

من أفلامه الوثائقية ثلاثية حول وادي الفرات. في فيلمه الأول محاولة عن سدّ الفرات، (1970)، إنتاج التلفزيون السوري، يوجّه أميرالاي تحيّة لأحد أكبر مشاريع التطوير السورية. لكنّه في فيلميه التاليين يتّخذ موقفاً نقديّاً واضحاً منه، كما في الحياة اليومية في قرية سورية (1974) الذي يبيّن فيه أميرالاي التأثير السلبي لبناء السدّ على حياة الأشخاص العاديين في إحدى القرى الواقعة على نهر الفرات، وفي زيارة ثانية للمكان عام 2003 حقّق أميرالاي فيلم  طوفان في بلد البعث، الذي حوى نقداً سياسياً لاذعاً لسياسة حزب البعث الحاكم في مجاليّ التربية والتعليم، والذي كان من المفترض أن يكون عنوانه «خمسة عشر سبباً لكرهي حزب البعث».

فيلم بارز آخر له بعنوان وهنالك أشياء كثيرة كان يمكن أن يتحدّث عنها المرء، حيث اعتمد فيه أميرالاي على مقابلة مطوّلة مع المسرحي السوري سعد الله ونوس وهو في أوج صراعه مع مرض السرطان. يقابل الفيلم بين شهادة ونوس ومشاهد من حروب سوريا مع إسرائيل، وهزيمة الـ 67، وزيارة السّادات لإسرائيل، والانتفاضة الفلسطينية الأولى حيث تحولت القضية الفلسطينية إلى جزء مركزي من حياة مثقفي جيل كامل، وانتهاءً بحرب الخليج الثانية.

ومن بين أفلامه أيضاً الرجل ذو النعل الذهبي عن الرئيس اللبناني الراحل رفيق الحريري.

عمل بعد العام 1980 في فرنسا لصالح محطّات تلفزيونية مختلفة؛ له أعمال سورية وعالمية حيث حقّق العديد من الأفلام التسجيلية الطويلة والقصيرة.

في حين حققت أفلام أميرالاي شهرة عالمية وعرضت في بعض من أهم المهرجانات المختصة بالسينما التسجيلية في العالم كمثل مهرجان امستردام الدولي للأفلام التسجيلية http://idfa.nl، منعت معظم أفلام أميرالاي من العرض في وطنه سوريا لأسباب رقابية. قبل وفاته بقليل، حمّل المخرج عدداً من أفلامه على موقع يوتيوب ليستطيع السوريوون مشاهدتها.

وفاته
توفي في يوم السبت 5 شباط 2011 عن عمر يناهز الـ (67) عاماً إثر جلطة دماغية في بيته في دمشق.

فيلموغرافيا
 فيلم محاولة عن سد الفرات (1970)
 الحياة اليومية في قرية سورية (1972)
 الدجاج (1977)
 عن ثورة (1978)
 مصائب قوم (1981)
 رائحة الجنة (1982)
 الحب الموءود (1983)
 فيديو على الرمال (1984)
 العدوّ الحميم (1986)
 سيّدة شيبام (1988)
 شرقي عدن (1988)
 إلى جناب السيّدة رئيسة الوزراء بينظير بوتو (1990)
 نور وظلال (1994)
 المدرّس (1995)
 في يوم من أيّام العنف العادي، مات صديقي ميشيل سورا... (1996)
 وهنالك أشياء كثيرة كان يمكن أن يتحدّث عنها المرء (1997)
 طبق السردين (1997)
 الرجل ذو النّعل الذهبي (1999)
 طوفان في بلاد البعث (2003)

المصادر

وصلات خارجية

 روافد: حوار توثيقي مع عمر أميرلاي «الجزء الأول». العربية نت
 روافد: حوار توثيقي مع عمر أميرلاي «الجزء الثاني». العربية نت
 روافد: حوار توثيقي مع عمر أميرلاي «الجزء الثالث». العربية نت
 روافد: حوار توثيقي مع عمر أميرلاي «الجزء الرابع». العربية نت

أشخاص من دمشق
سياسيون من دمشق
صانعو أفلام وثائقية سوريون
مخرجو أفلام سوريون
معارضون سوريون
مواليد 1944
مواليد في دمشق
ناشطو ديمقراطية سوريون
وفيات 1432 هـ
وفيات 2011
وفيات بسبب مرض دماغي وعائي
وفيات في دمشق

عمر أميرلاي


Kup Nogometnog saveza Požeško-slavonske županije  je nogometno kup-natjecanje za klubove s područja Požeško-slavonske županije kojeg organizira Nogometni savez Požeško-slavonske županije.
Pobjednik natjecanja stječe pravo nastupa u Hrvatskom nogometnom kupu. U natjecanju ne sudjeluju klubovi koji imaju izravan plasman u Hrvatski nogometni kup po ostvarenom koeficijentu.

Dosadašnje završnice

Poveznice
 Nogometni savez Požeško-slavonske županije
 Hrvatski nogometni kup
 1. ŽNL Požeško-slavonska
 2. ŽNL Požeško-slavonska
 3. ŽNL Požeško-slavonska

Izvori

Požeško-slavonska
Nogomet u Požeško-slavonskoj županiji


Ami jakushi (網杓子) is a skimmer used in the Japanese kitchen. The skimmer is made from a fine wire mesh and is used to remove small pieces of unwanted food or foam from a liquid. For example, in deep frying, the ami jakushi is used to remove small drops of batter during the frying of tempura. Another example would be the removal of foam from a miso soup to achieve a more pleasing aesthetic.

References

See also
 Spider – Chinese utensil
 List of Japanese cooking utensils

Japanese food preparation utensils

Ami jakushi


Monika er en dansk kortfilm fra 1994 instrueret af Michael Bach Rasmussen og efter manuskript af Michael Bach.

Handling
Vi følger en ung pige, hvis største drøm er at få en kæreste. En aften lykkes det hende at få en fyr med hjem fra en fest. De har det rigtigt hyggeligt, synes hun, derfor bliver hun meget skuffet, da han aldrig ringer igen som lovet. Et par år senere møder hun ham tilfældigt på en færge, hvor hun fortæller ham, at han gjorde hende gravid, og at de har et barn sammen...

Medvirkende

 Pernille Møller Taasinge
 René Funch Frederiksen

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1994

Monika (film)


Jérôme Guery (24 de julho de 1980) é um ginete de elite belga, medalhista olímpico.

Carreira

Guery conquistou a medalha de bronze nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, na prova de saltos por equipes, ao lado do cavalo Quel Homme de Hus, e de seus companheiros Pieter Devos e Grégory Wathelet.

Ginetes olímpicos da Bélgica
Ginetes nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020

Jérôme Guery


(24847) Polesný, denumire internațională (24847) Polesny, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
24847 Polesný este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Kleť par l'Observatorul Kleť. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,40 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 2,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 24001-25000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1995
Centura de asteroizi

24847 Polesný


Évènements
 1 février : Encyclique Arcanum divinæ de Léon XIII sur le mariage chrétien
 29 mars : En France, décrets d'expulsion des congrégations
 30 septembre : Encyclique Grande Munus de Léon XIII sur les saints Cyrille et Méthode
 3 décembre : Encyclique Sancta Dei Civitas de Léon XIII sur les œuvres pontificales missionnaires
 13 décembre : Création de 4 cardinaux par Léon XIII

Naissances
 7 janvier : Santiago Luis Copello, cardinal argentin de la Curie romaine, archevêque de Buenos Aires († )
 10 janvier : Paolo Giobbe, cardinal italien, diplomate du Saint-Siège († )
 12 janvier : Bienheureux Luigi Beltrame Quattrocchi, laïc italien († )
 14 janvier : Pierre Gerlier, cardinal français, archevêque de Lyon († )
 17 janvier : Louis Bridel, prêtre français, pionnier du syndicalisme français († )
 18 janvier :
 Bienheureux Alfredo Ildefonso Schuster, cardinal italien, archevêque de Milan († )
 August Wessing, prêtre allemand, résistant au nazisme mort à Dachau († )
 31 janvier : Joseph Bordes, prêtre et résistant français fusillé († )
 10 février : Théobald Lalanne, prêtre et linguiste français († )
 11 février : Bienheureux Ioan Bălan, évêque gréco-catholique roumain, martyr du communisme († )
 12 février : Vincent Victor Dereere, prélat carme et missionnaire belge en Inde († )
 13 février : John LaFarge, prêtre jésuite, écrivain, journaliste et militant antiraciste américain († )
 6 mars : Bienheureuse Marie Mercedes Prat, religieuse et martyre espagnole († )
 15 mars : José da Costa Nunes, cardinal portugais, missionnaire en Inde, archevêque de Goa († )
 30 mars : Bienheureux Roman Sitko, prêtre et martyr polonais du nazisme († )
 21 avril : Émile Couillard, prêtre, historien et écrivain français († )
 2 mai : Bienheureuse Edvige Carboni, mystique italienne († )
 5 mai : Alphonse Gaudron, prélat français, évêque d'Évreux († )
 8 mai : Michel d'Herbigny, jésuite français, évêque clandestin en URSS († )
 25 mai : Bienheureux Sauveur Ferrandis Seguí, prêtre et martyr espagnol († )
 27 juin : René Barbier de la Serre, prélat français, impliqué dans l'enseignement († )
  : Élie Maire, prêtre, théologien et biographe français († )
 7 juillet : James Vincent Murphy, prêtre ayant quitté les ordres, traducteur, écrivain et journaliste irlandais († )
 18 juillet : Sainte Élisabeth de la Trinité, religieuse carmélite et mystique française († )
 13 août : Joseph-Papin Archambault, prêtre jésuite et éducateur québécois († )
 30 août : Konrad von Preysing, cardinal allemand, évêque de Berlin († )
 6 septembre : Paul Doncœur, prêtre jésuite français, aumônier militaire, auteur, pionnier du scoutisme écarté pour sa proximité avec le régime de Vichy († )
 8 septembre : Cornelius Wessels, prêtre jésuite et historien néerlandais († )
 13 septembre : Georges-Alexandre Courchesne, prélat canadien, premier archevêque de Rimouski († )
 12 octobre : Saint Artemide Zatti, salésien, infirmier et pharmacien italien († )
 24 octobre : Bienheureuse Maria Ludovica De Angelis, religieuse et directrice d'hôpital italienne († )
 28 octobre : René Mouterde, prêtre jésuite et archéologue français († )
  : Henri Colin, prêtre et botaniste français, membre de l'Académie des Sciences († )
 22 novembre : Hippolyte Tréhiou, prélat français, évêque de Vannes († )
 28 novembre : Édouard Mesguen, prélat français, évêque de Poitiers († )
 3 décembre : Ghislain Walravens, prêtre, résistant et espion belge de la Première Guerre mondiale († )
 4 décembre : Pedro Segura y Sáenz, cardinal espagnol, archevêque de Tolède († )
 8 décembre : Clément Roques, cardinal français, archevêque de Rennes († )
 11 décembre : Pierre Valentin, prélat et missionnaire français en Chine († )
 19 décembre : Augustin Jean Ukken, prêtre syro-malabar, fondateur et vénérable indien († )
 Date précise inconnue :
 Leone Nani, prêtre, photographe et missionnaire italien en Chine († 1935)
 Louis Sorel, prêtre français, collaborateur de Vichy assassiné († )

Décès
 13 janvier : Louis-Anne Dubreil, prélat français, archevêque d'Avignon (° )
 30 janvier : Frederick Oakeley, prêtre britannique anglican puis catholique (° )
 18 février : Jean-Baptiste Debrabant, prêtre et fondateur français (° )
 24 février : Benjamin Brueyre, prêtre jésuite, missionnaire français en Chine et traducteur de la Bible en chinois (° )
 26 février : Charles William Russell, prélat, universitaire et missionnaire irlandais, vicaire apostolique de Ceylan (° )
 28 février : Louis-Dominique Champeau, prêtre français, auteur de manuels scolaires (° )
 18 mai : Louis-Édouard Pie, cardinal français, évêque de Poitiers (° )
 18 juillet : Jean-François-Martial Dergny, prêtre et peintre français (° )
 25 juillet : Xavier Masuy, prêtre et fondateur belge, missionnaire à l'Île Maurice (° )
 30 juillet : Francesco Saverio Apuzzo, cardinal italien, archevêque de Capoue (° )
 17 septembre : Jacques-Felix Baudiau, prêtre, historien et géographe français (° )
 27 septembre : Pierre-Thomas Lachenal dit Père Laurent, prêtre capucin italien (° )
  : Félix de Las Cases, prélat français, évêque de Constantine (° )
 5 octobre : Pierre-Anastase Pichenot, prélat français, archevêque de Chambéry (° )
 6 octobre : Marie-Ludovic Roche, prélat français, évêque de Gap (° )
 14 octobre : Bartolomeo Pacca le jeune, cardinal italien de la Curie romaine (° )
  : Honoré Laval, prêtre et missionnaire français (° )
 21 novembre : Emmanuel d'Alzon, prêtre, fondateur et vénérable français (° )
 10 décembre : Bienheureux Marc-Antoine Durando, prêtre lazariste et fondateur italien (° )

Notes et références

1880
XIXe siècle dans le catholicisme

1880 dans le catholicisme


Insei (jap. kanji 院政 hiragana いんせい ), sustav klaustrirane vladavine, u doslovnom prijevodu s japanskog "samostanska uprava", osobit oblik vlade u Japanu tijekom razdoblja Heiana. Ovo je bio dvokraki sustav, u kojem je car abdicirao, ali i dalje zadržao moć i utjecaj. Umirovljeni carevi koji su se povukli živjeti u samostanima (in) nastavili su djelovati tako da bi činili protutežu utjecaju sekkana (regenata) iz seishija (klana) Fujiware i ratničke klase.  Istovremeno je naslovni car, izabrani nasljednik bivšeg cara, ispunjavao sve ceremonijalne uloge i formalne dužnosti u monarhiji.

Umirovljene careve nazivali su daijō tennō ili dajō tennō (太上天皇) ili skraćeno jōkō (上皇). Umirovljeni car koji je ušao u budističku redovničku zajednicu postao je klaustrirani car (japanski daijō hōō, daijō hō, kanji 太上法皇, hiragana だいじょうほうおう , だじょうほうおう).

Bilo je umirovljenih careva, uključujući i klaustriranih prije i poslije razdoblja Heiana, ali načelo klaustrirane vladavine kao sustava obično se odnosi na praksu koju je uveo car Shirakawa 1086. godine koji su nastavili njegovi nasljednici sve do uspona šogunata Kamakure 1192. godine.
Carski pokušaj izmicanja od vlastodrštva seishija Fujiware i ratničke klase odolijevao je do nakon Genpejskog rata. Tad je načet carski dvor u Kyotu i insei kao sustav vladavine. Od 1185. šogunatski sustav nagrizao je prethodne sustave vladavine, kad je Minamoto no Yoritomo uspostavio bakufu i moć u rukama šoguna kao nasljednu.

Zakonik ritsuryōa dopuštao je umirovljenim carevima vršiti nekakvu ograničenu vlast. Postoje primjeri takvih kao što su carica Jitō, car Shōmu i car Uda u 7., 8. i 9. stoljeću respektivno.

Izvori

Povijest Japana

Insei


Pérotin (Perotinus, Perotinus Magnus, Magister Perotinus) je bio francuski skladatelj koji je djelovao u Parizu oko 1200. godine. Skladao je srednjovjekovne forme organum, conductus i vjerojatno motete, od kojih je sedam sačuvano u rukopisima 12. i 13. stoljeća. Suvremeni muzikolozi pripisuju mu još niz skladbi. Najvjerojatnije je djelovao kao glazbenik u pariškoj katedrali Notre-Dame kao, uz Léonina, najistaknutiji predstavnik tzv. škole Notre-Dame, koja prethodi stilu ars antiqua. Njegov rad navode glazbeni teoretičari 13. stoljeća Johannes de Garlandia i tzv. Anonim IV., koji ga spominje kao najboljega skladatelja organuma (optimus organista). Pripisuje mu se prva četveroglasna skladba u povijesti europske umjetničke glazbe, Vidješe svi (Viderunt omnes), iz 1198. Revidirao je Léoninovu Veliku knjigu organuma nadomještajući djelomice starije dvoglasne skladbe (organum purum) novim, katkad troglasnim i četveroglasnim oblicima.

Izvori

Vidi još
 Léonin

Vanjske poveznice

Francuski skladatelji
Skladatelji srednjovjekovne glazbe

Pérotin


|}
|}

Linia 8 de tramvai din Antwerpen este un serviciu de tramvai care pornește din parcarea P+R din sensul giratoriu Wommelgem și se termină în stația de premetrou Astrid. Începând de la stația de suprafață Muggenberg, tramvaiele liniei 8 circulă în subteran prin Tunelul Reuzenpijp.

Pentru o perioadă relativ scurtă de timp (din 2 mai 2012 până pe 31 august 2012), linia 8 a fost una de suprafață și conecta districtul Deurne (stația Silsburg) cu stația Groenplaats. Exploatarea liniei a încetat pe 31 august 2012, dar a fost reluată pe un traseu nou în 18 aprilie 2015, odată cu deschiderea tunelului Reuzenpijp și reorganizarea rețelei de tramvai din Antwerpen.

Traseu și stații
Tramvaiele liniei 8 circulă de la parcarea P+R a sensului giratoriu Wommelgem pe un traseu la suprafață pe strada Herentalsebaan. De-a lungul străzilor Florent Pauwelslei și Herentalsebaan linia 8 are traseu comun cu linia , dar, începând de la stația Muggenberg, linia 8 intră în subteran prin rampa de acces în premetrou, în timp ce linia 24 continuă la suprafață. Tramvaiele liniei 8 trec prin stațiile fantomă Morckhoven și Collegelaan și au prima oprire la Zegel. Tramvaiele circulă apoi pe sub Turnhoutsebaan și Carnotstraat doar încetinind în stațiile fantomă Carnot și Drink și opresc în stația Astrid, situată sub Koningin Astridplein, care este capătul de linie. Tramvaiele continuă apoi pe sub Gemeentestraat și folosesc pentru întoarcere bucla subterană construită sub piața Franklin Rooseveltplaats pentru a ajunge din nou în stația Astrid, dar la celălalt peron, unde opresc a doua oară înainte de a porni spre Wommelgem.

Exploatarea liniei
Linia 8 este exploatată de De Lijn. Ea este parcursă de tramvaie în circa 15 de minute.

Materialul rulant
Începând din 18 aprilie 2015, pe această linie circulă tramvaie PCC și HermeLijn.

Simbolul liniei
Simbolul acestei linii, prezent pe afișajul tramvaielor, este cifra "8" scrisă cu culoare neagră pe un cartuș rectangular de culoare portocalie.

Referințe

Vezi și
 Premetroul din Antwerpen
 De Lijn

Imagini

Tramvaiul din Antwerpen
Antwerpen

Linia 8 de tramvai din Antwerpen


Varis, toplardamarların fonksiyonel bozuklukları sonucu ya da kan akımının önündeki bir engel nedeniyle genişleyerek kıvrımlı bir hal alması. Yüzeysel olduğu gibi derin venlerde de varis gelişebilir.

Varis, bacaklarda normal toplardamarların kapak yetersizliğine bağlı belirgin genişlemesidir. Bacak varisleri deride ya da deri altında gözle görülebilen ya da parmak dokunuşuyla hissedilebilen genişlemiş toplardamardır. Varis bir toplardamar hastalığıdır.

İnsanlarda oldukça sık görülür. İnsanların %15 ile %20'sinde, yani her beş ya da altı kişiden birinde varis vardır.

Varis çoğu kişi tarafından sadece kozmetik bir sorun gibi algılansa da, aslında bacaklarda ağrı, yorgunluk, yanma, kramp, ayak bileğinde şişlik gibi yakınmalara yol açabilir.

Varis çok kötü bir hastalık olmamakla birlikte en önemli etkisi oluşturduğu yakınmalarla kişinin yaşam kalitesini bozmasıdır.

Kan, bacaklarda biri yüzeyde ve diğeri derinde bulunan iki atardamar sistemi ile dolaşım sağlar. İki sistem, kanın yalnızca yüzeysel sistemden derin sisteme geçmesini sağlayan ve aksi yöne geçmesine imkân vermeyen kapakçıkların bulunduğu anastomotik damarlar yoluyla çalışır. Varisli damarlar derin damar dolaşımını bozarak kapanmaya başlayan kapakçıklar nedeni ile veya kapakçık yetersizliği sonucu oluşurlar. Kan, rotasını değiştirir ve derin venlerden yüzeye geçerek yüzeysel venlerde değişikliklere yol açar. Sonuç olarak bacaklarda, mavi ya da mor renkli, şekilleri bozuk, eğri büğrü damarlar, yani varisler oluşur.

Varis (hastalık)


Crkveni kantual je kantual, zbirka crkvene glazbe. Namijenjena je za orguljaše i dirigente u velikom formatu s kompletnim harmonizacijama. Služi u svetoj liturgiji za glazbeni molitveni liturgijski dio kroz sva razdoblja crkvene godine te za posebne prigode i/ili s dodatcima za izvanliturgijsku upotrebu. Poznat je kantual Hrvatski crkveni kantual, a najaktualniji je Pjevajte Gospodu pjesmu novu.

Na susretu Liturgijske komisije HBK-a i Vijeća za liturgiju BKBiH-a 25. studenoga 2019. u Zagrebu, pod predsjedanjem biskupa mons. Zdenka Križića, predsjednika te komisije, uz banjolučkoga biskupa Franju Komaricu, predsjednika Vijeća za liturgiju BKBiH, i njegove suradnike,sudjelovalisu član Komisije mons. Tomislav Rogić, biskup šibenski, i tajnik Komisije fra Ante Crnčević, profesor na KBF-u Sveučilišta u Zagrebu. Raspravljalo se o dinamici prevođenja Rimskog misala i pripremi liturgijskih tekstova za pojedine hrvatske blaženike. Imajući na umu da je prevođenje liturgijskih tekstova vrlo zahtjevan posao, razmišljalo se o načinima da se posao ubrza uvijek brinući o kvaliteti prevedenih tekstova. U tom duhu predloženo je da i pojedini prevoditelji s prostora BiH budu uključeni u ovaj projekt. Prisutni su informirani i o tijeku završnih priprema za tiskanje Kantuala. Članovi Vijeća za liturgiju BK BiH predložili su da HBK i BK BiH otisne jedan zajednički Kantual vodeći računa ne samo o članovima biskupijskih zajednica na području HBK i BK BiH nego i o Hrvatima katolicima koji su autohtoni u pojedinim biskupijama u Srbiji i Crnoj Gori te o hrvatskoj inozemnoj pastvi.

Vidi
Crkvena pjesmarica

Izvori

Crkvene pjesmarice

Crkveni kantual


Haworthia parksiana je biljka iz porodice Asphodelaceae. Potiče iz Južne Afrike, sukulent, i jedna je od najmanjih vaskularnih biljaka na svijetu.

To je spororastuća biljka, možda je najrjeđa od svih havorcija čije se endemsko područje nalazi između zaljeva Mossel i rijeke Great Brak. Javlja se samo u vrlo malom broju u divljini.

H. parksiana imenovana je iz nekog neobjašnjivog razloga u čast nepostojećoj gospođi Parks.

Izvori

Havorcija
Flora Kapskih provincija

Haworthia parksiana


O Estádio Mustapha Ben Jannet () é um estádio multiuso localizado na cidade de Monastir, na Tunísia. Inaugurado em 1958, passou por uma remodelção no ínicio da década de 2000 para tornar-se uma das sedes oficiais do Campeonato Africano das Nações de 2004. Na ocasião, abrigou jogos da fase de grupos, 1 partida válida pelas quartas-de-final e a decisão pelo 3.º lugar da competição. Além disso, é a casa onde o Union Sportive Monastirienne manda seus jogos oficiais por competições nacionais e continentais. Sua capacidade máxima é de  espectadores.

Mustapha
Mustapha
Mustapha
Estádio

Estádio Mustapha Ben Jannet


Hudcovce este o comună slovacă, aflată în districtul Humenné din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 412 locuitori.

Istoric
Localitatea Hudcovce este atestată documentar din 1467.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Hudcovce, Humenné


Parallax mapping (auch offset mapping oder virtual displacement mapping genannt) ist eine Verbesserung der Bumpmapping- oder Normal-Mapping-Techniken, die auf Texturen bei 3D-Bildsynthese-Anwendungen und in Computerspielen angewendet wird.

Für den Endanwender (Game Designer, Spieler) bedeutet das, dass die Darstellung reliefartiger Oberflächen wie Steinwänden bei der Verwendung von Texturen mehr scheinbare Tiefe und damit größeren Realismus aufweist, ohne den rechnerischen Aufwand von Displacement Mapping zu erfordern.

Parallax mapping wurde 2001 durch Tomomichi Kaneko et al. eingeführt.

Parallax mapping wird erzeugt durch die Verschiebung von Texturkoordinaten am Punkt des dargestellten Polygons durch eine Funktion des Blickwinkels relativ zur Tangentialebene (definiert durch die Oberflächennormale) und dem Wert des Höhenfelds an diesem Punkt. Bei relativ zur Tangentialebene flacheren Blickwinkeln werden die Texturkoordinaten mehr verschoben und erzeugen damit durch Parallaxeneffekte bei der Blickpunktänderung die Illusion von Tiefe.

Parallax mapping wurde von Kaneko als Prozess in einem Schritt eingeführt, welcher Verdeckung nicht berücksichtigt. Nachfolgende Verbesserungen des Algorithmus, welche iterative Verfahren hinzufügten, berücksichtigen Verdeckungen und die akkurate Darstellung von Silhouetten.

Steep parallax mapping
Steep parallax mapping fasst eine Klasse von Algorithmen zusammen, die Sehstrahlen verfolgen und gegen Höhenfelder testen. Die zugrundeliegende Idee ist, einen Strahl, der das Volumen eines Höhenfeldes schneidet, zu verfolgen und dessen Schnittpunkt mit dem Höhenfeld zu finden. Dieser nächstgelegene Schnittpunkt bestimmt, welcher Teil des Höhenfeldes wirklich sichtbar ist. Relief Mapping und Parallax Occlusion Mapping sind andere bekannte Namen für diese Techniken.

Interval mapping verbessert die üblicherweise durchgeführte binäre Suche beim Relief Mapping, indem eine Linie zwischen Punkten, die bekanntermaßen innerhalb und außerhalb liegen erzeugt wird und diese mit einem Strahl geschnitten wird, anstatt wie üblich den Mittelpunkt der binären Suche zu verwenden.

Siehe auch
 Parallaxe

Weblinks
 Vergleich der Irrlicht (Engine): Mit Parallax mapping und ohne Parallax mapping
 Parallax mapping Implementierung in DirectX, Forum Beitrag
 Parallax Mapped Bullet Holes – Details the algorithm used for F.E.A.R. style bullet holes.

 Parallax Mapping with Offset Limiting
 Steep Parallax Mapping

Einzelnachweise

Bildsynthese
Wikipedia:Artikel mit Video
Computerspielegrafik

Parallax Mapping


An Cryptocoryne pallidinervia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Adolf Engler. An Cryptocoryne pallidinervia in nahilalakip ha genus nga Cryptocoryne, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cryptocoryne

Cryptocoryne pallidinervia


Provincija Donja Kanada (fra. Province du Bas-Canada) bila je britanska kolonija na donjem toku rijeke sv. Lovrijenca i obalama zaljeva sv. Lovrijenca. Bila je dio Britanske Kanade. Nalazila se na južnom dijelu današnje kanadske pokrajine Québec i regije Labrador (pokrajina Newfoundland i Labrador).

Provincija Donja Kanada nastala je donošenjem Ustavnog akta iz 1791. godine kojim je dotadašnja britanska kolonija Provincija Quebec podijeljena na Gornju i Donju Kanadu. Prefiks "donja" odnosi se na njen položaj na donjem dijelu toka rijeke sv. Lovrijenca, dok se je Gornja Kanada nalazila na gornjem dijelu.

Provincija je ukinuta njenim ujedinjenjem s Gornjom Kanadom u Provinciju Kanadu.

Ustanak

Kao i Gornja Kanada, Donja Kanada je bila politički nestabilna. Dvadeset i dvije godine nakon američke invazije tijekom Anglo-američkog rata, britansku vlast nad većinski francuskim stanovništvom ugrožavao je ustanak. Nakon što su Britanska vojska i lojalisti ugušili ustanak Donje Kanade, "Ustav iz 1791." je suspendiran i osnovano je posebno vijeće koje će upravljati područjem. Neuspješan pokušaj proglašavanja Republike Donje Kanade ubrzo je spriječen.

Provincije Gornja i Donja Kanada ujedinjene su u Ujedinjenu Provinciju Kanadu 1841. godine kada je na snagu stupio Akt Unije iz 1840. Njihova zakonodavna tijela ujedinjena su u zajednički parlament s jednakim brojem zastupnika za oba dijela nove provincije, iako je Donja Kanada imala više stanovnika.

Transport
Prijevoz se uglavnom vršio rijekom sv. Lovrijenca. Jedina glavna cesta na kopnu bila je Chemin du Roy koju je 1730.-ih godina izgradila Nova Francuska. Chemin du Roy bila je glavni alternativni put prijevoza sve do veće pojave parobroda (1815.) i vlakova. Njihovom pojavom važnost ceste je slabila i nije jačala sve do izgradnje kvibeškog sustava autocesta u 20. stoljeću.

Vidi još
 Gornja Kanada
 Provincija Kanada
 Britanska Sjeverna Amerika

Izvori

Povijest Kanade
Povijest Ujedinjenog Kraljevstva (1707. – 1914.)
Bivše britanske kolonije i protektorati u Sjevernoj Americi

Donja Kanada


Masvingo, Afrika ülkesi Zimbabve'nin toplamda var olan on ilinden bir tanesidir.

Coğrafya
Masvingo ili kuzeybatıda Midlands, kuzeydoğuda Manicaland, güneybatıda Matabeleland Güney, doğuda ise Mozambik ve Güney Afrika Cumhuriyeti ile komşu konumundadır.

Masvingo ili ayrıca Zimbabve tarihi adına önemli tarihi eser kalıntılarının bulunduğu ve Büyük Zimbabve olarak adlandırılan bölgenin yer aldığı il konumundadır. Bu tarihi eserlerin ziyareti nedeniyle il çok sayıda turisti bölgeye çekmektedir.

Nüfus
İl genelinde 2012 resmî nüfus sayım sonuçlarına göre 1,485,090 kişi yaşamaktadır.

İdarî yapılanma

Masvingo şehri ilin idarî başkenti konumunda olup, il kendi içerisinde yedi ilçeye ayrılmış durumdadır. Bu ilçeler şu şekilde sıralanmkatadır:

 Bikita
 Chiredzi
 Chivi
 Gutu
 Masvingo
 Mwenezi
 Zaka

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar
Zimbabve nüfus bilgileri

Zimbabve'nin illeri

Masvingo (il)


Karl Ferdinand Gutzkow (Berlín, 17 de marzo de 1811 - Fráncfort, Sachsenhausen, 16 de diciembre de 1878) fue un escritor, dramaturgo y periodista alemán.

Formó parte del movimiento de la Joven Alemania junto a autores como Ludwig Börne, Heinrich Heine o Ludolf Wienbarg. Escribió novelas (Wally la escéptica, 1835, criticada por licenciosa y censurada), cruciales en la transición del romanticismo al realismo, la obra Cartas desde París (1842) y el drama (Uriel Acosta, 1846).

Referencias

Enlaces externos

Escritores en alemán
Escritores de Alemania del siglo XIX
Nacidos en Berlín

Karl Gutzkow


Stockholm er Sveriges hovedstad.

Stockholm har også flere andre betydninger:

Lokaliteter
 Stockholm (Maine) − en by i den amerikanske delstat Maine
 Stockholm (New Jersey) − en by i den amerikanske delstat New Jersey
 Stockholm (Saskatchewan) − en by i den canadiske provins Saskatchewan
 Stockholm (South Dakota) − en by i den amerikanske delstat South Dakota
 Stockholm (Wisconsin) − en by i den amerikanske delstat Wisconsin

Film
 Stockholm (film fra 2013) − en spansk film fra 2013
 Stockholm (film fra 2018) − en amerikansk film fra 2018
 Stockholm (dokumentarfilm) − en dansk dokumentarfilm fra 1952 instrueret af Jørgen Nielsen

Personer
 Jens Stockholm (1771−1833) − en dansk præst

Se også
Stokholm –  andre nærliggende betydninger (flertydighed)

Stockholm (flertydig)


Victor-Eugène-Lucien-Gabriel Pétin  (n. 27 iunie 1872, Bordeaux, Gironde - d. 20 iunie 1962, Haironville, Meuse) a fost un general al armatei franceze. Din 22 septembrie 1916 a făcut parte din prima Misiune Militară Franceză în România.

Biografie

Părinții săi locuiau în Strasbourg, dar după anexarea Alsaciei de către Prusia în 1871, aceștia s-au mutat în Franța. S-a născut la 7 iunie 1872 în Bordeaux.

La 21 octombrie 1891 intră la Școala Specială Militară de la Saint-Cyr pe care o absolvă în 1893 fiind al 100-lea din 449 elevi. Este înaintat la gradul de sublocotenet la 1 octombrie 1893 și repartizat la Batalionul 7 Vânători Pedeștri din Nisa. Pentru a se perfecționa în limba germană, în 1897 cere un concediu de 3 luni pentru a merge în Bavaria și Austria. În 1900 este admis la Școala Superioară de Război pe care o absolvă la 31 octombrie 1902 pe locul 52 din 84 elevi cu calificativul bine. Este repartizat la 1 noiembrie 1902 la statul major al Diviziei 29 Infanterie de la Grenoble. A fost înaintat la gradul de căpitan pe 23 septembrie 1904, iar pe 31 octombrie 1904 este repartizat să facă stagiul la Batalionul 20 Vânători la Baccarat unde va fi în subordinea maiorului Berthelot. După terminarea stagiului, la 23 iunie 1907 este repartizat la statul major al Corpului de Armată 20 din Nancy. La 13 februarie 1910 este detașat la cabinetul ministrului de război, generalul Jean-Jules Brun. Din 1911 face parte din Biroul 1 al statului major al armatei. La 5 martie 1911 este propus pentru avansare, dar din cauza unor încurcături administrative este avansat la gradul de maior abia în 1913. Este numit pe 9 iunie 1913 comandant al unui batalion din Regimentul 79 Infanterie.

De la 23 iulie 1914 ia parte la campania împotriva Germaniei în calitate de comandant al Batalionului 20 Vânători, iar de la 3 august 1914, se află din nou la comanda unui batalion din Regimentul 79 Infanterie. La 10 octombrie 1914 este avansat temporar la gradul de locotenent-colonel și definitiv la 2 iulie 1915. Ia comanda Regimentului 79 Infanterie pe 29 august 1915, iar pe 13 noiembrie este detașat la Biroul 3 din cadrul Marerului Cartier General.

Din 22 septembrie 1916 face parte din prima Misiune Militară Franceză în România fiind numit în octombrie 1916 șef de stat major al acesteia.

Note

Bibliografie

 General Victor Pétin, Drama României 1916-1918, Editura Militară, București, 2016

Vezi și
 Participarea României la Primul Război Mondial
 Henri Berthelot
 Misiunea Militară Franceză (1918-1919)

Legături externe

Nașteri în 1872
Generali francezi
Decese în 1962

Victor Pétin


Declan Ronan Lang (Cowes, Ilha de Wight, 15 de abril de 1950) é um bispo católico romano da Diocese de Clifton, na Inglaterra.

Filho de um médico, estudou teologia católica na Ware and History em Londres. Em 7 de junho de 1975, Declan Ronan Lang recebeu o sacramento da ordenação e depois trabalhou por quatro anos como vigário e capelão escolar em Portsmouth.

De 1979 a 1983 foi secretário pessoal do Bispo de Portsmouth. Durante esse tempo, ele também serviu na comissão diocesana da juventude e supervisionou várias peregrinações à cidade de peregrinação francesa de Lourdes. A partir de 1983, Lang coordenou a organização e o desenvolvimento da educação de adultos da igreja na diocese de Portsmouth, em 1990 foi nomeado para a administração da diocese e foi responsável pelos assuntos da catedral. Em 1996 foi enviado para Abingdon como um dos Vigários Gerais da Diocese.

O Papa João Paulo II o nomeou Bispo de Clifton em 27 de fevereiro de 2001. Lang foi ordenado bispo em 28 de março de 2001 por seu antecessor, o bispo Mervyn Alban Alexander.

Ver também

Bispos católicos da Inglaterra

Declan Ronan Lang


Lanškroun (; ) is a town in Ústí nad Orlicí District in the Pardubice Region of the Czech Republic. It has about 9,300 inhabitants. It lies on the border of the historical lands of Bohemia and Moravia. The historic town centre is well preserved and is protected by law as an urban monument zone.

Administrative parts
Lanškroun is made up of town parts of Dolní Třešňovec, Lanškroun-Vnitřní Město, Ostrovské Předměstí and Žichlínské Předměstí.

Etymology
The original historic name of Lanškroun was Landeskrone, meaning "Land's crown". It referred to its location on the border of the historical lands of Bohemia and Moravia.

Geography
Lanškroun is located about  northeast of Ústí nad Orlicí and  east of Pardubice. It lies in the Orlické Foothills. The highest point is at  above sea level.

The Třešňovský Stream flows through the town. In the northwestern part of the municipal territory is a set of six ponds on the Ostrovský Stream. The largest of them is Dlouhý, used for recreational purposes and water sports. The northernmost ponds Pšeničkův and Olšový and the area around the Zadní Stream before its confluence with Ostrovský Stream are protected as a nature reserve within the Lanškroun Ponds Nature Park.

History

The first written mention of Lanškroun is from 1285, when it was donated by King Wenceslaus II to Zavis of Falkenstein. Lanškroun was founded during the colonization in the second half of the 13th century under the name Landeskrone. It became the economical centre of the large estate of Lanšperk and later of separate Lanškroun estate.

In 1304, Lanškroun property of the Zbraslav Monastery and in 1358, it was acquired by Roman Catholic Diocese of Leitomischl. In 1371, an Augustinian monastery was founded. In 1421, the town was conquered by Jan Žižka. After the Hussite Wars, the estate was acquired by the noble family of Kostka of Postupice. It began to prosper and obtained various privileges. In 1507, it was bought by the Pernštejn family. Then it was shortly held by the Hrzáns of Harasov, and after the Battle of White Mountain, it was bought by the Liechtenstein family.

During the Thirty Years' War, the town was repeatedly burned down and looted by the Swedish army and the catholicization began. After the war, the population was significantly decreased. It was repopulated by German settlers and in 1683, German has become the official language.

During the 18th century, Lanškroun was an average serf town. In 1848, the serfdom was abolished and Lanškroun became a district town. In the 1870s, the industrialization began. The railway was built in 1884–1885.

Until 1918, the town was part of Austria-Hungary as the seat of the district Landskron in Bömen, one of the 94 Bezirkshauptmannschaften in Bohemia.  After 1919 it became part of Czechoslovakia. In 1938 it was occupied by German troops as the Protectorate of Bohemia and Moravia, according to the Munich Agreement.

Until the expulsion of the German speaking population from Lanškroun in 1946, the majority of population of the town had been German. After the expulsion, the town became completely Czech. In 1945, it ceased to be a district town.

Demographics

Economy
Lanškroun is an industrial town. The most important sectors are the electronics industry, engineering and paper industry. The largest employers are Kyocera AVX Component and Schott CR (both manufacturers of electronic components), and Schaeffler Production CZ (manufacturer of rolling element bearings).

Transport
Lanškroun is the terminus of a short local railway line heading from Česká Třebová.

Sights

Lanškroun is known for its large Renaissance town hall, which is one of the symbols of the town. It was built in 1581–1582. The two original Renaissance portals are preserved.

The original monastery from the 14th century was rebuilt into a Renaissance castle. The reconstruction was completed in 1601. From the 1650s to 1716, it was rebuilt to its current appearance. Today it houses the town museum. The Church of Saint Wenceslaus is adjacent to the castle and stood here before the founding of the monastery. It was first mentioned in 1350 and originally was consecrated to the Virgin Mary. It was reconstructed several times; the tower was added in 1768.

Notable people
Jan Marek Marci (1595–1667), physician and scientist
Josef Johann Steinmann (1779–1833), Austrian pharmacist and chemist
Friedrich Gustav Piffl (1864–1932), Cardinal and Archbishop of Vienna
Herwig Schopper (born 1924), Czech-German experimental physicist
Jan Smejkal (born 1946), chess player
Jan Ambrož (born 1954), chess player
Ludmila Müllerová (born 1954), politician
Robert Dušek (born 1967), politician
Roman Šebrle (born 1974), decathlete, Olympic winner

Twin towns – sister cities

Lanškroun is twinned with:
 Castiglione in Teverina, Italy
 Dzierżoniów, Poland
 Hajdúszoboszló, Hungary
 Kežmarok, Slovakia
 Serock, Poland

References

External links

Cities and towns in the Czech Republic
Populated places in Ústí nad Orlicí District
Populated places established in the 13th century

Lanškroun


Hjalte Froholdt (født 20. august 1996 i Svendborg) er en dansk, professionel amerikansk fodboldspiller. Han spiller guard for Arizona Cardinals. Han blev den 27. april 2019 valgt i NFL Draften, som den første dansker siden  Morten Andersen. Han spillede tidligere college-football hos University of Arkansas.

Han underskrev 10. maj samme år en fireårig aftale med New England Patriots til en samlet værdi af 21,5 millioner kroner.

Referencer

Amerikansk fodbold-spillere fra Danmark
Amerikansk fodbold-spillere fra New England Patriots

Hjalte Froholdt


زيادة التكسير هي أن تزاد زائدة مركبة من جزئين أو أكثر تسمى زائدة تكسير في لفظ يسمى لفظا مكسرا. مثال ذلك في العربية جمع التكسير وهو أن يجمع الاسم على اسم مكسر يسمى الجمع المكسر. وفي الاصطلاح يسمى ما زيدت له داخلة مكسرا وما زيدت له لاصقة سالما.

انظر أيضا
 حرف زيادة
 جمع تكسير
 وزن
 امتزاج (جفر)

مراجع

زوائد

زائدة تكسير


Caterina Caselli (), cunoscută și sub numele de Casco d'oro (Casca de aur),  o cântăreață italiană, producătoare, actriță și prezentatoare de televiziune, populară mai ales în anii 1960 și cunoscută pentru piesa Nessuno mi può giudicare ("Nimeni nu mă poate judeca").

A vândut peste un milion de exemplare și a primit un disc de aur. Caselli a avut și un succes considerabil cu o versiune italiană a piesei cântărețului irlandez  Days of Pearly Spencer, numită Il Volto Della Vita.

Ea este de asemenea președintele , marca de discuri a lui Andrea Bocelli, de când l-a descoperit în 1992.

Filmografie
 1966: Perdono
 1966: Nessuno mi può giudicare
 1967: Una ragazza tutta d'oro
 1967: Play-Boy
 1967: L'immensità
 1967: Io non protesto, io amo
 1968: Il professor Matusa e i suoi hippies
 1997: Tutti giù per terra

Note

Legături externe

Nașteri în 1946
Cântărețe italiene
Actrițe italiene din secolul al XX-lea
Italieni în viață
Actrițe italiene din secolul al XXI-lea
Actrițe italiene
Nașteri pe 10 aprilie

Caterina Caselli


A Rússia,  o maior país do mundo, tem fronteiras internacionais com 16 Estados soberanos, incluindo duas marítimas com os Estados Unidos e o Japão, além de fronteiras  com  Estado com reconhecimento limitado internacionalmente - República Popular de Donetsk, República Popular de Lugansk, Ossétia do Sul e Abecásia - porém reconhecidos pela Rússia. O país tem uma linha de fronteira terrestre com 20 241 km, no total -  mais longa do que a de qualquer país do mundo, exceto a China. Dadas as grandes dimensões do seu território, a Rússia partilha fronteiras com mais países do que qualquer outro Estado do mundo.

As atuais fronteiras da Rússia estão, em sua maior parte, definidas desde 1956 (quando o país se chamava, oficialmente, República Socialista Federativa Soviética da Rússia), com exceção de pequenas alterações  (a exemplo da fronteira com a China), permanecendo as mesmas após a dissolução da União Soviética, até 2014, quando a Crimeia, que era parte da Ucrânia, foi anexada pela Rússia.

Como país transcontinental da Eurásia, a Rússia partilha fronteiras tanto na Europa como na Ásia. Das 20 fronteiras totais, 12 encontram-se na Europa, cinco, na Ásia, e uma no Estreito de Bering, entre a América do Norte e a Ásia.

Fronteiras terrestres
 Parte principal da Rússia:
 a noroeste, Noruega (junto ao Oceano Ártico), Finlândia,  Estônia, Letônia e Bielorrússia;
 a oeste, a Ucrânia;
 a sudeste, Geórgia, Azerbaidjão e Cazaquistão;
 a sudoeste, China (1º segmento);
 ao sul e sudeste, Mongólia ;
 a sudeste, China (2º segmento) e Coreia do Norte, até o Oceano Pacífico ;
 Oblast de Kaliningrado (um exclave russo, às margens do Báltico): fronteiras com a Lituânia e a Polônia  (433 km) ;
 Enclave de Sankovo-Medvezhye (área de 4,5km²): uma curta linha de fronteira com a Bielorrússia.

Tabela de países que têm fronteira com a Rússia (listados no sentido anti-horário, em torno da Rússia)

Ligações externas

   The Federal Agency for the Development of the State Border Facilities of the Russian Federation (Rosgranitsa)
   Общие сведения о стране - Географическое положение. Границы. Informações gerais sobre o país - Localização geográfica. Fronteiras.

Fronteiras da Rússia


1941 puede referirse a:

El número 1941.
El año 1941 d. C.
El año 1941 a. C.
1941 (película), una película estadounidense.

1941 (desambiguación)


Karisto Oy este o editură de carte din Finlanda. Anterior, compania s-a implicat și în domeniul tipografiei și prelucrării hârtiei.

Istoric
Activitatea de editare a companiei Karisto a început în 1900. Fondatorii au fost August Boman și Arvi A. Karlsson (ulterior Karisto). Boman și-a vândut participația sa în 1907, iar compania a primit numele Arvi A. Kariston kustannusliike. Pe lângă editură, Arvi A. Karisto a înființat, de asemenea, o legătorie de cărți și o fabrică de plicuri. Operațiunile au fuzionat în 1917, când a fost fondată compania Arvi A. Karisto Osakeyhtiö.

Prezent
Printre cei mai cunoscuți scriitori editați de Karisto în anii 2000 au fost Seppo Jokinen, Kirsti Ellilä, Juha-Pekka Koskinen, Timo Sandberg și Jukka M. Heikkilä.

Tipografia a fost vândută în noiembrie 2012 către compania Bookwell care a anunțat că va sista activitatea tipografică din primăvara anului 2013.

În 2012 Karisto a achiziționat Alfamer Oy, o editură de ghiduri de reparații auto, de la Albinsson & Sjöberg Förlags AB din Suedia.

Activitatea editorială a fost vândută în 2016 către Tarusto Kustannus Oy, care continuă să opereze sub numele de Karisto Oy.

Note

Lectură suplimentară
 Karisto Oy:n kotisivut
 Niemi, Juhani: 100 vuotta ja 10 000 teosta. Kariston kustannusliikkeen vaiheita. Hämeenlinna, 2000. .
 Pörssitieto: Arvi A. Karisto Oy

Edituri din Finlanda

Karisto


An Panicum rigidum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Isaac Bayley Balfour. An Panicum rigidum in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Panicum

Panicum rigidum


Teruki Tanaka (født 26. august 1992) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Nagoya Grampus, Oita Trinita og V-Varen Nagasaki.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Teruki Tanaka


Sergio Lirio(Governador Valadares, 13 de março de 1971) é um jornalista brasileiro. Exerce atualmente o cargo de redator-chefe da revista CartaCapital.

Biografia
Formado em jornalismo pela Universidade Federal do Espírito Santo, foi trainee e repórter de economia da Folha de S. Paulo. Entre 1997 e 1999, trabalhou na revista IstoÉ Dinheiro, onde exerceu as funções de repórter de Finanças e subeditor na sucursal de Brasília. Após uma nova e rápida passagem pela Folha de S. Paulo, foi contratado pela CartaCapital em maio de 2000. No semanário fundado por Mino Carta, foi subeditor de Economia, editor de Política e secretário de redação. Assumiu o posto de redator-chefe em 2007.

Sergio Lirio


Acțiunile militare de stabilizare a frontului pe Siret au reprezentat o serie de lupte care s-au desfășurat în perioada 9/22 decembrie 1916 - ianuarie 1917 în nordul Munteniei și sudul Moldovei, având ca obiectiv principal stoparea înaintării forțelor centrale pe teritoriul național. Ele au avut ca rezultat înfrângerea forțelor ruso-române de către trupele Puterilor Centrale.

Luptele s-au desfășurat după încercarea de rezistență pe aliniamentul Râmnicu Sărat - Viziru și Bătălia de la Râmnicu Sărat, încheiate cu victoria forțelor centrale. După înfrângerea încercării de rezistență pe acest aliniament, forțele române și ruse au fost nevoite să continue mișcarea generală de retragere către sudul Moldovei. În final frontul s-a stabilizat pe aliniamentul Mănăstirea Cașin - Răcoasa - Năruja - Odobești - nord Focșani - cursul inferior al Siretului până la Dunăre.

Contextul operativ strategic

Acțiunile militare au făcut parte din operația de apărare a teritoriului Munteniei, cea de-a patra operație de nivel strategic desfășurată de Armata României în campania anului 1916.

După Bătălia pentru București, încheiată cu victoria forțelor centrale, obiectivul comandamentului român era de a întârzia înaintarea inamicului prin acțiuni ofensive, în scopul de a câștiga timp pentru a permite concentrarea trupelor rusești, organizând rezistența pe aliniamente succesive, mai întâi pe aliniamentul Cricov - Ialomița iar ulterior pe linia de rezistență Râmnicu Sărat - Viziru - Dunărea.

După pierderea acestor aliniamente, forțele ruso-române au încercat să creeze o nouă poziție de rezistență, între Carpații Orientali și cursul inferior al râului Siret.

Forțe participante

Dispozitivul forțelor române
Aripa dreaptă a forțelor române era formată din Armata 2, comandată de generalul Alexandru Averescu, care ocupa dispozitiv de luptă de la râul Slănic până la comunicația Râmnicu Sărat-Focșani. Aripa stângă, până la Dunăre era formată de forțe ruse aparținând de Corpurile  4, 8 și 4 Siberian.

Forțele Armatei 2 erau împărțite în două grupuri operative: "Grupul Oituz-Vrancea" - comandat de generalul Eremia Grigorescu și "Grupul Râmnic", comandat de generalul Arthur Văitoianu.
Grupul Oituz-Vrancea era format din Divizia 15 Infanterie și Brigada 7 Mixtă iar Grupul Râmnic era format din Divizia 3 Infanterie, comandată de colonelul Alexandru Mărgineanu, Divizia 1 Infanterie, comandată de generalul Dumitru Stratilescu, Divizia 6 Infanterie, comandată de generalul Nicolae Arghirescu, Divizia 7 Infanterie, comandată de colonelul Grigore Bunescu și Divizia 12 Infanterie, comandată de generalul Traian Găiseanu.

Dispozitivul forțelor germane
Forțele Puterilor Centrale erau grupate în două armate. Armata 9 germană comandată de generalul Erich von Falkenhayn avea ca
axă de înaintare calea ferată Buzău-Focșani, cu Grupul Kraft în stânga, în regiunea muntoasă și Grupul Morgen în dreapta. Armatei de Dunăre, formată din Grupul Kosch și forțe bulgare, înainta de-a lungul Dunării, pe direcția principală Slobozia - Brăila.

Comandanți
Comandanți români
Comandantul Armatei 2 - General Alexandru Averescu
Comandantul Grupului Râmnic - General Arthur Văitoianu
Comandantul Grupului Oituz-Vrancea - General Eremia Grigorescu
Comandantul Diviziei 3 Infanterie - General Alexandru Mărgineanu
Comandantul Diviziei 1 Infanterie - General Dumitru Stratilescu
Comandantul Diviziei 6 Infanterie - General Nicolae Arghirescu
Comandantul Brigăzii 7 Mixte - Colonel Alexandru D. Sturdza
Comandanți ruși
Comandant al Corpul 8 Armată - General Anton Ivanovici Denikin
Comandant al Corpul 4 Armată - General Eris Han Sultan Ghirei Aliev
Comandant al Corpul 4 Siberian - General Leonid-Otto Ottovici Sirelius
Comandanți ai Puterilor Centrale
Comandant al Armatei 9 germană - General de infanterie Erich von Falkenhayn
Comandant al Armatei de Dunăre - General August von Mackensen
Comandant al Diviziei 26 Infanterie turcă - Colonel Mustafa Izzet Bey
Comandant al Diviziei 1 Infanterie bulgară  - General Ianko Draganov
Comandant al Diviziei 12 Infanterie bulgară  - General Gheorghi Abadjiev

Planurile de operații

Desfășurarea acțiunilor militare

Rezultate și urmări

Note

Bibliografie
 Dabija, Gheorghe(general), Armata română în răsboiul mondial (1916-1918), vol.I-IV, Tipografia "Lupta" N. Stroilă, București, 1932-1936
 Falkenhayn, Erich von, Campania Armatei a 9-a împotriva românilor și a rușilor, Atelierele Grafice Socec & Co S.A., București, 1937
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, vol. I-II, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918, vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol. I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1936
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial'', Editura Militară, București, 1987

Vezi și

 Participarea României la Primul Război Mondial
 Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
 Operația de apărare a teritoriului Munteniei
 Comandanți de mari unități ale Armatei României

Bătălii de pe frontul românesc în Primul Război Mondial

Stabilizarea frontului pe Siret (1916)


Medea es una ópera en tres actos con música de Giovanni Pacini y libreto en italiano de Benedetto Castiglia, basado en la tragedia homónima de Eurípides. Se estrenó en el Teatro Carolino de Palermo, el 28 de noviembre de 1843.

Fue representada varias veces por Pacini en posteriores versiones: una primera revisión fue presentada en el Teatro Eretenio de Vicenza el 22 de enero de 1845, otra versión fue puesta en escena el 9 de marzo de 1850 en La Fenice de Venecia, mientras la versión definitiva fue representada en el Teatro de San Carlos de Nápoles el 26 de febrero de 1853.

Durante algunas décadas fue la Medea más popular de los teatros de ópera de Italia, Rusia y de América. Desde la primera representación hasta el año 1869 fueron realizadas al menos 43 producciones.

Notas

Enlaces externos

 Ópera integral, libreto y fichero MIDI

Óperas basadas en piezas de teatro
Óperas de Giovanni Pacini
Óperas en italiano
Óperas de 1843
Óperas estrenadas en Palermo
Pacini
Adaptaciones de obras de Eurípides

Medea (Pacini)


Orn... er en film instrueret af Fanny Knight.

Handling
Det er tidlig morgen. Ude i horisonten anes en lille båd med en mand i. Han ror ind til kysten og går i land. Stedet er fremmedartet. Han bliver skræmt og forsøger at undslippe - men han er gået ind i en fælde - og han må indordne sig. Det er en video om karma og livets kredsløb. Billeder og lyde taler sammen, og der er ingen tale.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1991

Eksperimentalfilm fra Danmark

Orn...


වර්ල්ඩි සිලොන් (The world ceylon) http://www.wcenews.lk යනු, wcenews.lkද වර්ල්ඩ් සිලෝන් ප්‍රකාශන සමාගමට අයත් දිනපතාම ශ්‍රි ලංකාවේ සිට අන්තර්ජාලය තුල යාවත්කාලීන වන ඹන්ලයින් ඩිජිටල් පුවත්පතකි. ශ්‍රී ලාංකික සිංහල සහ ඉංශ්‍රිසි භාෂාවෙන් මෙය අන්තර්ජාලය තුල යාවත්කාලීන වන පුවත්පත් දෙකකි. මෙහි ආරම්භකයා සහ දැනට ප්‍රධාන කර්තෘවරයා ලෙස කටයුතු කරනුයේ චමින්ද ප්‍රිති කුමාර මහතාය. ඔහු ලේඛකයෙකි . බුද්ධිමතා නිමි , කීර්කෝර්මෝර් දුපත 1,2 , 3. ' සිව්රැ වහං ( අභිසංඛ නමින් ) සින්දු කියන අලියා (ළමා කතා) ෙවදහූටියා  වැනි විද්‍යාත්මක මෙන්ම සාහිත්‍යම නිර්මාණශීලි ප්‍රබන්ධ රචකයෙකි. එමෙන්ම වන විට අර්තර්ජාලයේ ක්‍රියාත්මක වන මෙම ඹන්ලයින් පුවත්පත 2003 වර්ෂයේ දී විදේශගත ශ්‍රි ලාංකිකයින් වෙනුවෙන් සගරාවක් ලෙසින් ආරම්භ වූවකි. වර්තමානයේ ගොසිප් හෝ රටට හෝ සිංහල ජාතියට අයහපතක් නොවන අයුරින් මෙය පවත්වාගෙන යනු ලබයි.

The world ceylon


Ndoto Za Elibidi es una película del año 2010, dirigida por Nick Reding y Kamau wa Ndung'u.

Sinopsis
Ndoto Za Elibidi fue concebida como una obra de teatro interpretada por actores procedentes de las chabolas de Nairobi. La historia se centra en los temas de la aceptación del otro y del amor. Los personajes de los padres, sus cuatro hijas y los novios, se enfrentan al sida y a la vida en el gueto. En un constante ir y venir de la ficción al documental, de la obra original a los lugares reales, la película ofrece dos viajes paralelos: la historia en sí y la historia a través del público que ve la obra de teatro.

Premios
 Zanzíbar 2010.
 Mejor largometraje. Kalasha Awards 2010.

Referencias

Películas ambientadas en Kenia
Películas ambientadas en África
Películas rodadas en Kenia

Ndoto Za Elibidi


Onthophagus tarascus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Zunino & Halffter em 1988.

Referências

Ligações externas

tarascus
Coleópteros descritos em 1988

Onthophagus tarascus


Bucur Cothean, cunoscut și ca Bucur Codleanu (n. 1873, Codlea Jud. Brașov – d. 1965, Prejmer) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Bucur Cothean, a urmat școala primară și a învățat meșteșugul fierăriei, urmând ucenicia de fierar. A practicat meseria de fierar în Prejmer. A luptat în armata austriacă pe frontul răsăritean.

Activitate politică
A participat la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918 ca delegat al Reuniunii învățătorilor din Prejmer, alături de alți săteni din Prejmer.

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1873
Decese în 1965
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Bucur Cothean


An Elleanthus tonduzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Elleanthus tonduzii in nahilalakip ha genus nga Elleanthus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elleanthus

Elleanthus tonduzii


War of the Worlds is a 2005 American science fiction thriller film directed by Steven Spielberg and written by Josh Friedman and David Koepp, based on H. G. Wells' 1898 novel, The War of the Worlds. Tom Cruise stars in the main role alongside Dakota Fanning, Miranda Otto and Tim Robbins, with narration by Morgan Freeman. It follows an American dock worker who must look after his children, from whom he lives separately, as he struggles to protect them and reunite them with their mother when extraterrestrials invade Earth and devastate cities with giant war machines.

Produced by Paramount Pictures, DreamWorks Pictures, Amblin Entertainment, and Cruise/Wagner Productions, the film was shot in 73 days, using five different sound stages as well as locations in California, Connecticut, New Jersey, New York, and Virginia. It was surrounded by a secrecy campaign so few details would be leaked before its release. Tie-in promotions were made with several companies, including Hitachi.

War of the Worlds was released theatrically by Paramount Pictures on June 29, 2005, and received generally positive reviews. It was praised for effectively capturing the thrilling and suspenseful elements of Wells' novel while modernizing the action and effects to resonate with contemporary audiences. The film was also a commercial success, grossing over $603 million worldwide, making it the fourth most successful film of 2005. It earned Academy Awards nominations for Best Visual Effects, Best Sound Mixing and Best Sound Editing.

Plot

A narrator opens the film stating that extraterrestrials with immense intelligence have grown envious of humanity's dominion of Earth, and are therefore plotting against them.

Divorced longshoreman Ray Ferrier works as a crane operator at a dock in Brooklyn, New York, and is estranged from his children: 10-year-old daughter Rachel, and teenage son Robbie. Ray's pregnant ex-wife, Mary Ann, drops the two off at his house in Bayonne, New Jersey on her way to visit her parents in Boston, Massachusetts. Later, a strange thunderstorm occurs during which lightning strikes multiple times into the middle of a nearby intersection, causing an EMP that instantly disables almost all electronic devices such as vehicles, phones, watches and all electricity. On his way to investigate the impacts along with many others, Ray suggests his mechanic friend Manny repair a customer's minivan by replacing the solenoid. Ray joins the crowd at the scene of the impacts, where a massive "tripod" war machine emerges from the ground following an earthquake, and then uses powerful energy weapons to destroy the area and disintegrate most of the witnesses into gray ash.

Ray collects his children, and commandeers the van Manny has repaired; he attempts to convince Manny to join them, but is forced to leave Manny behind to be killed when a tripod attacks. Ray drives his children to Mary Ann's empty home in suburban New Jersey to take refuge. That night, they take shelter in the basement, but they soon hear a strange roaring noise followed by an explosion that destroys the house. At daybreak, they discover that a Boeing 747 had crashed into the neighborhood. Ray meets a wandering TV news team scavenging the wreckage for food, wherein a correspondent reveals that many tripods have attacked major cities around the world, and that they have force shields that protect them from humanity's defenses. She adds that the tripods' pilots traveled to Earth within the lightning storms to enter their machines, which are presumed to have been buried underground a long time ago.

Ray decides to drive the kids to Boston to be with their mother, but a desperate mob swarms their vehicle, forcing them to abandon it. They eventually get to a Hudson River ferry, only to be surrounded by tripods, which either massacre or abduct many refugees, but Ray's family manages to escape. They then witness US Marines engaging in a battle with some tripods. To Ray's dismay, Robbie joins the futile fight out of hatred for the invaders, leaving Ray and Rachel to flee. The Marines are obliterated, with Robbie presumed dead along with them. Shortly afterwards, the pair are offered shelter in a nearby house by a deranged former ambulance driver named Harlan Ogilvy.

The three remain undetected for several hours, even as a tripod's probe and a group of aliens explore the basement. They soon discover that the aliens have started cultivating a red-colored vegetation across the landscape that is quickly spreading. Later, Harlan suffers a mental breakdown after witnessing the tripods harvesting human blood and tissue to fertilize the alien vegetation. Fearing that his mad shouting will alert the aliens, Ray reluctantly kills him. A second tripod probe then catches the Ferriers sleeping, causing Rachel to flee outside and be abducted by the tripod. Chasing after the tripod, Ray grabs a belt of grenades from a overgrown Humvee, then intentionally allows himself to be abducted. With the help of other abductees, Ray destroys the tripod from within with the grenades.

Ray and Rachel eventually reach Boston, where they find the alien vegetation withering and the tripods inexplicably collapsing. When an active tripod appears, Ray notices birds landing on it, indicating that its force shields have been disabled. He alerts the soldiers escorting the fleeing crowd, who shoot it down with anti-tank missiles. As the soldiers advance on the downed tripod, a hatch opens and a pale, sickly alien struggles halfway out before dying. Ray and Rachel finally reach Mary Ann's parents' house, where they are reunited with Mary Ann and Robbie, who have somehow survived.

In closing, the narrator explains that the aliens died because they were vulnerable to the countless microbes that inhabit the Earth, which "God in His wisdom" placed on the planet.

Cast

Tom Cruise as Ray Ferrier
Dakota Fanning as Rachel Ferrier
Miranda Otto as Mary Ann Ferrier
Tim Robbins as Harlan Ogilvy
Justin Chatwin as Robbie Ferrier
Rick Gonzalez as Vincent
Yul Vázquez as Julio
Lenny Venito as Manny The Mechanic
Lisa Ann Walter as Sheryl
Ann Robinson as Grandmother (she played the lead role of Sylvia van Buren in the 1953 film)
Gene Barry as Grandfather (he played the lead role of Dr. Clayton Forrester in the 1953 film)
David Alan Basche as Tim
Roz Abrams as Herself
Camillia Sanes as News Producer
Amy Ryan as Neighbor With Toddler
David Harbour as Dock Worker
Danny Hoch as Policeman
Morgan Freeman as The Narrator (voice)
Dee Bradley Baker as Alien Vocals (uncredited)
Columbus Short as Soldier
Daniel Franzese as National Guardsman
Channing Tatum as The Boy In The Church

Production

Development
After collaborating in 2002's Minority Report, Steven Spielberg and Tom Cruise were interested in working together again. Spielberg stated about Cruise, "He's such an intelligent, creative partner, and brings such great ideas to the set that we just spark each other. I love working with Tom Cruise." Cruise met with Spielberg during the filming of Spielberg's Catch Me If You Can (2002) and gave three options of films to create together, one of them being an adaptation of The War of the Worlds. Spielberg chose The War of the Worlds and stated, "We looked at each other and the lights went on. As soon as I heard it, I said 'Oh my God! War of the Worlds – absolutely.'  That was it."

The film is Spielberg's third on the subject of alien visitation, along with Close Encounters of the Third Kind (1977) and E.T. the Extra-Terrestrial (1982). Producer and longtime collaborator Kathleen Kennedy notes that with War of the Worlds, Spielberg had the opportunity to explore the antithesis of the characters brought to life in E.T. and Close Encounters of the Third Kind. "When we first started developing E.T., it was a much edgier, darker story and it actually evolved into something that was more benign. I think that the edgier, darker story has always been somewhere inside him. Now, he's telling that story." Spielberg stated that he just thought it would be fun to make a "really scary film with really scary aliens", something which he had never done before. Spielberg was intent on telling a contemporary story, with Kennedy stating the story was created as a fantasy, but depicted in a hyper-realistic way.

J. J. Abrams was asked by Spielberg and Cruise to write the script but had to turn down the film as he was working on the pilot for his television series Lost. Josh Friedman delivered a screenplay, which was then rewritten by David Koepp. After re-reading the novel, Koepp decided to do the script following a single narrator, "a very limited point of view, from someone on the very periphery of events rather than someone involved in events", and created a list of elements he would not use due to being "cliché", such as the destruction of landmark buildings. Some aspects of the book were heavily adapted and condensed: Tim Robbins' character was an amalgam of two characters in the book, with the name borrowed from a third. While changing the setting from 19th century to present day, Koepp also tried to "take the modern world back to the 1800s", with the characters being devoid of electricity and modern techniques of communication.

Spielberg accepted the script after finding it had several similarities to his personal life, including the divorce of his parents (Ray and Mary Ann's divorce), and because the plight of the fictional survivors reflects his own uncertainty after the devastation of the September 11 attacks. For Spielberg, the characters' stories of survival needed to be the main focus, as they featured the American mindset of never giving up. Spielberg described War of the Worlds as "a polar opposite" to Close Encounters, with that movie featuring a man leaving family to travel with aliens, while War of the Worlds focused on keeping the family together. At the same time, the aliens and their motivations would not be much explored, as "we just experience the results of these nefarious plans to replace us with themselves".

Although accepting the script, Spielberg asked for several changes. Spielberg had been against the idea of the aliens arriving in spaceships, since every alien invasion movie used such a vehicle. The original Martian cylinders were discarded, where Spielberg replaced the origins of the tripods with stating they were buried underground in the Earth long ago.

Spielberg had Miranda Otto in mind for the part of Mary Ann, but at the time he called her she was pregnant and thought the opportunity would be missed. Spielberg then decided to incorporate Otto's pregnancy into the film, changing the part for her.

Filming

Filming took place in Virginia, Connecticut, New Jersey, California, and New York. The film shooting lasted an estimated 73 days. Spielberg originally intended to shoot War of the Worlds after Munich (2005), but Tom Cruise liked David Koepp's script so much that he suggested Spielberg postpone the former while he would do the same with Mission: Impossible III (2006). Most of Munichs crew was brought in to work on War of the Worlds as well. In 2004, the production crews quickly were set up on both coasts to prepare for the start date, scouting locations up and down the Eastern Seaboard and preparing stages and sets which would be used when the company returned to Los Angeles after the winter holiday. Pre-production took place in only three months, essentially half the amount of time normally allotted for a film of similar size and scope. Spielberg notes, however, "This wasn't a cram course for War of the Worlds. This was my longest schedule in about 12 years. We took our time." Spielberg collaborated with crews at the beginning of pre-production with the use of previsualization, considering the tight schedule.

The scene depicting the first appearance of the Tripods was filmed at the intersection of Ferry Street, Merchant Street, and Wilson Avenue, in Newark, New Jersey. Later, Spielberg filmed several scenes in Virginia.

The ferry scene was filmed in the New York town of Athens, and Mary Ann's parents' house was located in Brooklyn (but was featured in the film in Boston). For the neighborhood plane crash scene, the production crew bought a retired Boeing 747 formerly operated by All Nippon Airways as JA8147, with transportation costs of $2 million, dismantled it into several pieces, and built houses around them. The destroyed plane was kept for the Universal Studios back-lot tour. Ray's house was filmed in Bayonne, New Jersey (with a soundstage doubling the interior); meanwhile, the valley war sequence was filmed in Lexington, Virginia and Mystery Mesa in California. The scene where the tripod is shot down and crashes through a factory was filmed in Naugatuck, Connecticut at an abandoned chemical plant. The scene of the bodies floating down the river was filmed on the Farmington River in Windsor, Connecticut by a second unit using a stand in for Dakota Fanning shot from behind with the portion showing the faces of the credited actors cut in later. Some filming was shot on the Korean War Veterans Parkway in Staten Island, New York. The film used six sound stages, spread over three studio lots.

Principal photography began on November 8, 2004 and wrapped on March 7, 2005.

Design and visual effects
Industrial Light & Magic was the main special effects company for the movie. While Spielberg had used computers to help visualize sequences in pre-production before, Spielberg said, "This is the first film I really tackled using the computer to animate all the storyboards." He decided to employ the technique extensively after a visit to his friend George Lucas. In order to keep the realism, the usage of computer-generated imagery shots and bluescreen was limited, with most of the digital effects being blended with miniature and live-action footage.

The design of the Tripods was described by Spielberg as "graceful," with artist Doug Chiang replicating aquatic life forms. At the same time, the director wanted a design that would be iconic while still providing a tribute to the original Tripods, as well as intimidating so the audience would not be more interested about the aliens inside than on the vehicle itself. The visual effects crew tried to blend organic and mechanical elements in the Tripods depiction, and made extensive studies for the movements of the vehicle to be believable, considering the "contradiction" of having a large tank-like head being carried by thin and flexible legs. Animator Randal M. Dutra considered the movements themselves to have a "terrestrial buoyance", in that they were walking on land but had an aquatic flow, and Spielberg described the Tripods as moving like "scary ballet dancers". Most of the alien elements revolved around the number three – the Tripod had three eyes, and both the vehicle and the aliens had three main limbs with three fingers each.

Visual effects supervisor Pablo Helman considered depicting the scale of the Tripod as challenging, considering "Steven wanted to make sure that these creatures were 150 feet tall", as it was the height described by Wells in the novel. The aliens themselves had designs based on jellyfish, with movements inspired by red-eyed tree frogs, and an amphibian quality particularly on the wet skin. A styrofoam alien was used as a stand-in to guide the actors in the basement scene. Spielberg did not want any blood or gore during the Heat-Ray deaths; in the words of Helman, "this was going to be a horror movie for kids". So the effects crew came up with the vaporization of the bodies, and considering it could not be fully digital due to both the complexity of the effect and the schedule, live-action dust was used alongside the CGI ray assimilation and particles. Digital birds followed the Tripods in most scenes to symbolize the presence of death, which Chiang compared to vultures and added that "you don't know if these birds are going to the danger or away from it, if you should follow them or run away."

During the scene where Ray's stolen minivan is attacked by a mob, Janusz Kaminski and Spielberg wanted a lot of interactive lights, so they added different kinds of lights, including Coleman lamps, oil lanterns, flashlights and Maglights. The IL&M crew admitted that the destruction of the Bayonne Bridge was the toughest scene to be made with heavy usage mix of CGI effects and live action elements, and a four-week deadline so the shot could be used in a Super Bowl trailer. The scene originally had only a gas station exploding, but then Spielberg suggested blowing up the bridge as well. The scene involved Tripods shooting a Heat-Ray toward the minivan; the minivan's escape involved a lot of CGI layers to work out. Over 500 CGI effects were used in the film.

Costume designer Joanna Johnston created 60 different versions of Ray's leather jacket, to illustrate the degrees to which he is weathered from the beginning of the journey to the end. "He begins with the jacket, a hoodie, and two t-shirts," explains Johnston. One piece of Dakota Fanning's costume that takes on a special importance is her lavender horse purse: "I wanted her to have something that made her feel safe, some little thing that she could sleep with and put over her face," Johnston notes. "That was the lavender horse purse. We tied it up on a ribbon and Dakota hung it on her body, so it was with her at all times." Johnston dressed Robbie for an unconscious emulation of his father, "They're more alike than they realize, with great tension on the surface," Johnston says.

Music

Longtime Spielberg collaborator John Williams composed the score. It was the first time he had to compose with an incomplete Spielberg film, as only the first six reels, totalling 60 minutes, were ready for him to use as reference. He considered the score "a very serious piece," which had to combine "necessary frightening atmosphere" with "propulsively rhythmic drive for the action scenes"–the music would be symbolically "pulling forward" vehicles in chase scenes, such as Ray driving out of Bayonne, or the Tripod attacking the Hudson ferry. Williams added small nods to classic monster movie scores by having orchestras doing a "grand gesture" in scenes overlooking Tripods. To increase the scariness of the Tripod attacks, Williams added a female chorus with a crescendo resembling a shriek, representing "victims that go out without saying an 'ouch'—they're gone before they can say that". He added a nearly inaudible male choir—which he compared to "Tibetan monks, the lowest known pitch our bodies can make", for the aliens exploring the basement. The only deviation from orchestras were electronic sounds for the opening and closing narrations.

A soundtrack album was released by Decca Records featuring the film's music and Morgan Freeman's opening and closing narrations. The songs "Little Deuce Coupe" and "Hushabye Mountain" are also featured in the movie, the former sung by Tom Cruise, and the latter by Dakota Fanning. An expanded "limited edition" soundtrack was released in 2020 through Intrada Records, with the full film score, a remaster of the 2005 album, and alternate cues as bonus material.

Themes
The film was described as an anti-war film, as civilians run and only try to save themselves and their family instead of fighting back against the alien Tripods. Debra J. Saunders of San Francisco Chronicle described the film as "If aliens invade, don't fight back. Run." Saunders compared the film to Independence Day, where the civilians do run, but they support the military efforts. Many reviewers felt that the film tried to recreate the atmosphere of the September 11 attacks, with bystanders struggling to survive and the usage of missing-persons displays. Spielberg declared to Reader's Digest that beside the work being a fantasy, the threat represented was real: "They are a wake-up call to face our fears as we confront a force intent on destroying our way of life." Screenwriter David Koepp stated that he tried not to put explicit references to September 11 or the Iraq War, but said that the inspiration for the scene where Robbie joins the Marines was teenagers fighting in the Gaza Strip – "I was thinking of teenagers in Gaza throwing bottles and rocks at tanks, and I think that when you're that age you don't fully consider the ramifications of what you're doing and you're very much caught up in the moment and passion, whether that's a good idea or not."  Retained from the novel is the aliens being defeated, not by men's weapons, but the planet's smallest creatures, bacteria, which Koepp described as "nature, in a way, knowing a whole lot more than we do".

Lawrence Brown wrote: "Spielberg's decision to present the invaders' fighting machines as having been there all along, buried deep under the Earth, raises questions which did not exist in the original Wells book. In Spielberg's version, these invaders had been here before, long ago, in prehistoric times. They had set up their machines deep underground, and departed. Why? Why not take over the Earth right there and then? Spielberg does not provide an answer, and the characters are too busy surviving to wonder about this. An answer suggests itself – a very chilling answer. The invaders were interested in humans as food animals. When they came here before, humans were very scarce. The aliens left their hidden machines and departed, patiently observing the Earth until humans would multiply to the requisite numbers – and then they came back, to take over. Under this interpretation, all of us – all humans over the whole of history – have been livestock living in an alien food farm, destined to be 'harvested'".

Release
War of the Worlds premiered at the Ziegfeld Theatre on June 23, 2005. There, Tom Cruise revealed his relationship with Katie Holmes. Six days later, on June 29, the film was released in approximately 3,908 theaters across America. The home video was released on November 22, 2005.

Secrecy
Spielberg kept most of the parts secret in the filmmaking, as the cast and crew were left confused about how the aliens looked. When asked about the secrecy of the screenplay, David Koepp answered, "[Spielberg] wouldn't give [the screenplay] to anybody". Koepp explained he would e-mail it to him, and he would give a section of the script that was relating to whatever somebody was doing. Miranda Otto thought of not even discussing the story with her family and friends. Otto said, "I know some people who always say, 'Oh, everything's so secret.' I think it's good. In the old days people didn't get to know much about movies before they came out and nowadays there's just so much information. I think a bit of mystery is always really good. You don't want to blow all of your cards beforehand."

Spielberg admitted after keeping things secret for so long, there is in the end the temptation to reveal too much to the detriment of the story at the press conference of War of the Worlds. So, Spielberg only revealed the hill scene, where Ray tries to stop his son from leaving, stating "to say more would reveal too much." The actual budget of the film was $132 million.

According to Vanity Fair, Spielberg's relations with Cruise were "poor" during the film's release because Spielberg believed Cruise's "antics" at the time (such as an erratic appearance on the Oprah Winfrey show) had "hurt" the film; also, a doctor whose name Spielberg had given to Cruise was picketed by Scientologists.

Marketing and home media releases
Paramount Pictures Interactive Marketing debuted a human survival online game on its official website , on April 14 to promote the film. Hitachi collaborated with Paramount Pictures for a worldwide promotional campaign, under the title of "The Ultimate Visual Experience". The agreement was announced by Kazuhiro Tachibana, general manager of Hitachi's Consumer Business Group. Kazuhiro stated, "Our 'The Ultimate Visual Experience' campaign is a perfect match between Spielberg and Cruise's pursuit of the world's best in film entertainment and Hitachi's commitment to the highest picture quality through its digital consumer electronic products."

The film was released on VHS and DVD on November 22, 2005, with both a single-disc edition and a two-disc special edition which included production featurettes, documentaries and various trailers. The film grossed $113,000,000 in DVD sales, bringing its total film gross to $704,745,540, ranking tenth place in the 2005 DVD sales chart. Paramount released the film on Blu-ray Disc on June 1, 2010.

Reception

Box office
On , the film grossed $81 million worldwide, and earned the 38th-biggest opening week by grossing $98.8 million in 3,908 theaters, an average of $25,288. On Independence Day weekend, it grossed $64.9 million, an average of $16,601, and gave Tom Cruise his biggest opening weekend, until the release of Top Gun: Maverick in May 2022. It was the second-biggest film opening on Independence Day weekend, after Spider-Man 2. During its first five days of release, it made $100.2 million, breaking The Lost World: Jurassic Parks record to become the fastest Steven Spielberg film to reach $100 million. It earned $200 million in 24 days, ranking 37th in the list of fastest films to gross $200 million. It went on to make a total gross of $603.9 million worldwide. The film would remain as Tom Cruise's highest-grossing film until 2011 when it was dethroned by Mission: Impossible – Ghost Protocol. Overall, it was the fourth highest-grossing film of 2005.

Critical response
On Rotten Tomatoes, War of the Worlds holds an approval rating of 75% based on 267 reviews, and an average rating of 7/10. The site's critical consensus states: "Steven Spielberg's adaptation of War of the Worlds delivers on the thrill and paranoia of H.G. Wells' classic novel while impressively updating the action and effects for modern audiences." Review aggregator website Metacritic gave the film an average score of 73 out of 100 based on 40 critics, indicating "generally favorable reviews". Audiences polled by CinemaScore gave the film an average grade of "B+" on an A+ to F scale.

James Berardinelli praised the acting and considered that focusing the narrative on the struggle of one character made the film more effective, but described the ending as weak, even though Spielberg "does the best he can to make it cinematically dramatic". Total Film'''s review gave War of the Worlds four out of five stars, considering that "Spielberg finds fresh juice in a tale already adapted for film, TV, stage, radio and record", and describing the film as having many "startling images", comparing the first Tripod attack to the Omaha Beach landing from Saving Private Ryan.Los Angeles Times Kenneth Turan, who commended the film's special effects, stated that Spielberg may actually have done his job in War of the Worlds "better than he realizes". Turan claimed that, by "showing us how fragile our world is", Spielberg raises a provocative question: "Is the ultimate fantasy an invasion from outer space, or is it the survival of the human race?" However, Broomfield Enterprises Dan Marcucci and Nancy Serougi did not share Berardinelli and Turan's opinion. They felt that Morgan Freeman's narration was unnecessary, and that the first half was "great" but the second half "became filled with clichés, riddled with holes, and tainted by Tim Robbins".

Michael Wilmington of the Chicago Tribune gave the film three-and-a-half stars out of four, writing "War of the Worlds definitely wins its battle, but not the war." Wilmington stated that the film "takes [viewers] on a wild journey through two sides of [Spielberg]: the dark and the light." He also said the film contained a core sentiment similar to that of Spielberg's E.T. the Extra-Terrestrial. About.com's Rebecca Murray gave a positive review, stating, "Spielberg almost succeeds in creating the perfect alien movie", with criticism only for the ending.

Jonathan Rosenbaum of Chicago Reader praised the special effects and Cruise's performance. Roger Ebert criticized the "retro design" and considered that despite the big budget, the alien invasion was "rudimentary" and "not very interesting", regarding the best scenes as Ray walking among the airliner wreckage and a train running in flames, declaring that "such scenes seem to come from a kind of reality different from that of the tripods."

The French film magazine Cahiers du cinéma ranked the film as 8th place in its list of best films of the 2000s. Japanese film director Kiyoshi Kurosawa listed the film as the best film of 2000–2009.

AccoladesWar of the Worlds'' was nominated for three Academy Awards: Sound Editing, Sound Mixing (Andy Nelson, Anna Behlmer and Ron Judkins) and Visual Effects (Pablo Helman). It was nominated for six Saturn Awards, and won Best Performance by a Younger Actor (Dakota Fanning). It won a Golden Reel Award for Sound Effects & Foley, a World Soundtrack Award for Best Original Soundtrack, and three VES Awards for its visual effects, and was nominated for three Empire Awards, three Satellite Awards, and an MTV Movie Award.

See also
 List of works based on The War of the Worlds

Notes

References

External links

2005 films
2005 science fiction action films
2005 action thriller films
2000s American films
2000s science fiction thriller films
2000s science fiction adventure films
2000s fantasy action films
Alien invasions in films
Amblin Entertainment films
American science fiction action films
American science fiction adventure films
American science fiction thriller films
American science fantasy films
American fantasy action films
American action thriller films
American thriller films
American robot films
Kaiju films
Apocalyptic films
Cruise/Wagner Productions films
DreamWorks Pictures films
Films based on The War of the Worlds
Films directed by Steven Spielberg
Films produced by Kathleen Kennedy
Films scored by John Williams
Films set in Boston
Films set in New Jersey
Films set in New York (state)
Films set in New York City
Films shot in California
Films shot in Connecticut
Films shot in New Jersey
Films shot in New York (state)
Films shot in Newark, New Jersey
Films shot in New York City
Films shot in Virginia
Paramount Pictures films
Films with screenplays by David Koepp
Films about the United States Marine Corps
Films about the United States Army
Films about extraterrestrial life
2000s English-language films
English-language science fiction action films
Films with screenplays by Josh Friedman

War of the Worlds (2005 film)


Alonso de Bonilla y Garzón (Baeza, 1570-Ib., 1642) fue un poeta castellano, que a partir de su posición manierista es considerado, junto a Alonso de Ledesma, precursor del conceptismo, tanto por el aspecto formal como por la temática de su obra.

Biografía
Su vida es poco conocida, pero su fama entre los poetas de su época hizo que el mismo Lope de Vega le llamara «La maravilla octava del Parnaso», elogiando su poesía en La Filomena, El laurel de Apolo y en las Aprobaciones. Aparte su labor poética, Alonso de Bonilla se ganaba la vida como platero, y de hecho hay constancia de que en 1611 se le retribuyó por la confección de un relicario. Igualmente se tiene constancia de su devoción por la Pasión de Cristo, ya que perteneció a las hermandades baezanas del Cristo de la Sangre —en la que actuó como fiscal durante algún tiempo— y del Santo Cristo de La Yedra. Al poco de morir, su hijo Andrés publica en Baeza la obra póstuma de su padre Nombre y atributos de la impecable siempre Virgen María.

Obras
 Peregrinos pensamientos, de mysterios divinos, en varios versos y glosas dificultosas (Baeza: Pedro de la Cuesta, 1614)
 Glosas a la inmaculada y pura Concepción de la siempre Virgen María... (Baeza, Pedro de la Cuesta, 1615)
 Letras y romances nuevos al Santísimo Sacramento (Sevilla, 1617)
 Nuevo jardín de flores divinas (1617)
 Nombres y atributos de la impecable siempre Virgen María... (Baeza: Pedro de la Cuesta, 1624)

Referencias

Bibliografía
 López Sanabria, Inés María: Alonso de Bonilla: 129 poesías autógrafas e inéditas (estudio biográfico y crítico), Jaén, Gráficas Nova, 1968
 Chicharro Chamorro, Dámaso: "La Semana Santa en Alonso de Bonilla", Artículo en el Diario Jaén (12 de abril de 1987)
 Ídem: Alonso de Bonilla en el Conceptismo: Estudio y antología, Jaén, Instituto de Estudios Giennenses, CSIC-CECEL, Diputación Provincial, 1988

Enlaces externos
 Universidad de Jaén
 Portal de la provincia de Jaén
Obras digitalizadas de Alonso de Bonilla en la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional de España

Escritores de la provincia de Jaén
Escritores en español del siglo XVII
Escritores de España del Siglo de Oro
Poetas de España del siglo XVII
Poetas en español
Nacidos en Baeza
Fallecidos en Baeza

Alonso de Bonilla


Karolina Protsenko, née le  en Ukraine, est une violoniste vivant en Californie. Dès son enfance, elle se fait connaître en jouant des reprises de musiques à succès dans les rues de Santa Monica.

Jeunesse et formation
Karolina Protsenko naît le  en Ukraine, de Nikolay et d'Ella, respectivement guitariste et pianiste amateurs. En 2014, la famille quitte l'Ukraine pour la Californie et s'établit à Santa Monica ; Karolina commence à y suivre des cours de violon.

Carrière
En 2017, la fillette propose à ses parents de jouer dans la rue, à Santa Monica, pour gagner un peu d'argent de poche ; ses prestations remportent un important succès et l'année suivante, elle décide, en accord avec ses parents, d'en diffuser les vidéos sur Internet. Le succès est immédiat : moins de deux ans après avoir commencé, elle est suivie par plus de trois millions d'abonnés et cumule plus de cinq cent millions de vidéos vues ; elle a en outre enregistré quatre albums et été invitée à plusieurs émissions de télévision. En , elle compte plus de  d'abonnés sur Youtube et près de  abonnés sur son compte Instagram. En , elle compte plus de  d'abonnés sur Youtube et plus de  abonnés sur son compte Instagram.

Notes et références

Liens externes

Naissance en octobre 2008
Naissance à Kiev
Violoniste ukrainienne

Karolina Protsenko


Višeprašnička vrba (lovor vrba, prašljika, lat. Salix pentandra), listopoadni vodeni grm ili stablo iz porodice vrbovki. Raste po poplavnim i močvarnim područjima u Europi i srednoj Aziji. Ime vrste pentandra, odnosi se na pet prašnika.

Višeprašnička vrba raste sporo, a razmnožava se sjemenom i vegetativno reznicama. Korijenski sustav je dubok i jak. Drvo je tvrdo, krošnja je široko razgranata, gusta i neptravilna, kora sive do tamnosmeđža, izborana i ispucala, naizmjenični listovi ovalnog ili eliptičnog oblika. Cvjetovi su dvodomni, skupljeni u rese, a plodovi su gole kapsule.

U Sjevernu Ameriku je uvezena, a također i u Belgiju.

Izvori

Vrbe

Višeprašnička vrba


Singapores Grand Prix 2017 (officielt navn: 2017 Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix) var et Formel 1-løb som blev afholdt på Marina Bay Street Circuit i Singapore 17. september 2017. Det var det fjortende løb i Formel 1-sæsonen 2017, og tiende gang at Singapores Grand Prix blev arrangeret i Formel 1-sammenhæng.

Løbet blev vundet af Mercedes' Lewis Hamilton, som tog føringen på første omgang efter en kollision mellem Sebastian Vettel, Max Verstappen og Kimi Räikkönen. Daniel Ricciardo kom på andenpladsen, mens Valtteri Bottas tog tredjepladsen. Resultatet øgede Hamiltons føring i kørermesterskabet til 28 point, og Mercedes' føring i konstruktørmesterskabet til 102 point.

Resultater

Kvalifikation

Løbet

Noter til tabellerne:
 - Marcus Ericsson fik en gridstraf på fem placeringer for ikke-planlagt udskiftning af gearkasse.

Stillingen i mesterskaberne efter løbet

Kørermesterskabet

Konstruktørmesterskabet

Referencer

Eksterne henvisninger

2017
Formel 1 2017

Singapores Grand Prix 2017


Kuwait deltog første gang i olympiske lege under Sommer-OL 1968 i Mexico by, og har siden deltaget i samtlige efterfølgende sommerlege. Kuwait har aldrig deltaget i vinterlege.

Medaljeoversigt

¤ I 2016 deltog atleter fra Kuwait på holdet af "uafhængige olympiske deltagere", da det kuwaitiske olympiske forbund var udelukket.

Eksterne henvisninger
 Kuwaits OL-statistik  på Sports-reference.com

Kuwait ved sommer-OL
OL

Kuwait ved OL


Gara Blaj este o stație de cale ferată care deservește municipiul Blaj, județul Alba, România.

Blaj

Gara Blaj


El Ballet Nacional de Canadá es la compañía de ballet más grande del país. Fue fundado por Celia Franca en 1951 y se encuentra en Toronto, Ontario. Basada en la unidad de bailarines canadienses entrenados en la tradición y estilo del Ballet Real de Inglaterra, el Ballet Nacional es reconocido como una de las mejores compañías de ballet clásico en Canadá.

Creación del Ballet Nacional y su Escuela
En 1951, las dos principales compañías de ballet en Canadá eran el Royal Winnipeg Ballet, encabezado por Gweneth Lloyd y el Volkoff Canadian Ballet, fundado por Boris Volkoff y basado en Toronto. Aun cuando ambas compañías eran de renombre, estaban predispuestos al seleccionar bailarines y a menudo hacían audiciones en sus ciudades natales. Con el deseo de crear una compañía de ballet canadiense que fuera ecuánime, e inspirados por el  Ballet Real de Sadler´s Wells , un grupo de entusiastas del ballet se propusieron crear el Ballet Nacional de Canadá. Tanto Lloyd como Volkoff estaban interesados en ser el primer director artístico de la compañía, pero los organizadores temían que estas dos personas podrían afectar a la compañía y su mandato. En lugar de estos dos prospectos, los organizadores estuvieron de acuerdo en que la única manera de crear una compañía de ballet imparcial era contratar a una foránea de nombre Celia Franca como directora artística.

Franca había estado en Canadá dos veces en toda su vida, y por lo tanto no estaría predispuesta como un canadiense al contratar bailarines. Además, Franca tenía muchas conexiones en la comunidad de baile y la capacidad de expandir la influencia de la compañía a un escenario internacional. Sin embargo, no estaba interesada en la dirección de esta nueva compañía. Había rechazado invitaciones similares en Australia y Sudáfrica y disfrutaba vivir en el Reino Unido. No obstante, cuando visitó Canadá en 1951, los fundadores le rogaron que aceptara el puesto y Franca aceptó. Celia Franca se convirtió entonces en la primera directora artística, mientras que Volkoff tomó el puesto de Coreógrafo Residente y Lloyd el de Consultor Artístico y Coreógrafo. El director de orquesta George Crumb también se incluyó en el proyecto como Director Musical.

En agosto de 1951 el Ballet Nacional de Canadá lanzó su primera audición como un tour a través del país. Al final del mes, la compañía había elegido 29 bailarines  y se encontraba ensayando en St. Lawrence Hall. Fue durante estos ensayos que se realizaron las decisiones para el futuro de la compañía. Por ejemplo, Franca eligió poner en escena los ballets clásicos, pues creía que permitiría a los bailarines ser juzgados apropiadamente por la comunidad de baile internacional.

La primera función del Ballet Nacional de Canadá fue en el Auditorio Eaton el 12 de noviembre de 1951. El programa incluía Las Sílfides y las Danzas Polovtsianas de El Príncipe Ígor.

Desarrollo
En 1964 el Ballet adoptó como su hogar al Centro O'Keefe (antes el Hummingbird Centre, ahora el Sony Centre) en Toronto, con un cupo para 3,200 personas. En 2006 la compañía se mudó a instalaciones nuevas en el Four Seasons Centre.

En 1976 Alexander Grant, anteriormente Bailarín Principal del  Ballet Real de Londres y Director Artístico del Ballet para All, se convirtió en el Director Artístico del Ballet Nacional. Bajo su liderazgo, el Ballet Nacional de Canadá agregó muchos trabajos de Frederick Ashton a su repertorio. El Ballet Nacional de Canadá ha sido visto por muchos muy similar en entrenamiento, técnica y estilo al Royal Ballet de Inglaterra.

El Ballet Nacional de Canadá fue la primera compañía canadiense en bailar en la Royal Opera House, en el Covent Garden y en Londres en 1979.

Escuela Nacional de Ballet
La Escuela Nacional de Ballet de Canadá fue fundada en 1959 por Celia Franca y fue dirigida por muchos años por el cofundador Betty Oliphant.<ref name="NBS"></cite></ref> El objetivo principal de la escuela fue entrenar a sus bailarines para el Ballet Nacional de Canadá y para compañías a través de Canadá y en todo el mundo. Los graduados de la Escuela incluyen a Frank Augustyn, Neve Campbell, Rex Harrington, Karen Kain (actual Director Artístico de la compañía), James Kudelka (previo Director Artístico de la compañía), Veronica Tennant, Martine Lamy, John Alleyne, Emmanuel Sandhu, and Mavis Staines (actual director de la escuela).

Reconocimiento Internacional
Rudolf Nureyev bailó con la compañía en 1965 y regresó en 1972 a poner en escena su versión de  La Bella Durmiente. Su trabajo fue reconocido por elevar los estándares de la compañía. Fue responsable por traer la compañía al Metropolitan Opera House en el Lincoln Center, en la ciudad de Nueva York. El Ballet obtuvo críticas muy favorables, lo que marco un punto decisivo al recibir reconocimiento internacional. Fue durante este tiempo cuando las carreras de Karen Kain y Frank Augustyn, dos miembros del BNC, despegaron. Kain y Augustyn recibieron el premio por mejor pas de deux en la Competencia Internacional de Ballet en Moscú en 1973. Al año siguiente, en 1974, durante un tour por Canadá, Mijaíl Baryshnikov deserto y pidió asilo político en Toronto. Su primera función después de salir de su reclusión temporal en el país fue con el Ballet Nacional de Canadá, en una versión televisada de La sílfide.

Bailarines

Bailarines principales

 Aleksandar Antonijevic
 Guillaume Côté
 Vanessa Harwood

 Greta Hodgkinson
 Jiri Jelinek
 Zdenek Konvalina

 Svetlana Lunkina
 Heather Ogden
 Sonia Rodríguez

 Piotr Stanczyk
 Xiao Nan Yu
 Bridgett Zehr

Personajes principales

 Victoria Bertram
 Kevin D. Bowles

 Lorna Geddes

 Thomas Schramek

 Hazaros Surmeyan

Primeros solistas

 Keiichi Hirano
 Tanya Howard

 Stephanie Hutchison
 [Richard Landry
 Etienne Lavigne

 Patrick Lavoie
 Stacey Shiori Minagawa
 Tina Pereira

 Jonathan Renna
 Rebekah Rimsay
 Jillian Vanstone

Segundos solistas

 Alexandra Golden
 Elena Lobsanova

 Noah Long
 Alejandra Perez-Gomez

 Lisa Robinson
 Jenna Savella

 Robert Stephen
 Brett van Sickle

Bailarines prominentes del Ballet Nacional

 Karen Kain
 Frank Augustyn
 Tomas Schramek
 Veronica Tennant

 Martine Lamy
 Kimberley Glasco
 Margaret Illmann
 Nadia Potts

 Serge Lavoie
 Jeremy Ransom
 Rex Harrington
 Robert Tewsley
 Yseult Lendvai

 Sonia Rodriguez
 Chan Hon Goh
 Aleksandar Antonijevic
 Greta Hodgkinson
 Zdenek Konvalina
 Victoria Bertram

Referencias

Enlaces externos
 The National Ballet of Canada
 The National's Rex Harrington
 The National's Karen Kain
 Canada's National Ballet School
 Archival footage of National Ballet of Canada performing Lilac Garden in 1953 at Jacob's Pillow

Compañías de danza de Canadá
Escuelas de danza de Canadá
Cultura de Canadá
Arte de Canadá
Entretenimiento de Canadá
Compañías de ballet

Ballet Nacional de Canadá


جمعي فاميلي هو مسلسل تلفزيوني جزائري كوميدي عرض في رمضان سنة 2008 إنتاج أس دي بوكس، إخراج جعفر قاسم، بطولة صالح أوقروت.

الممثلون
 صالح أوقروت في دور «جمعي»
 سميرة صحراوي في دور «مريم»
 بشرى عقبي في دور «سارة»
 محمد بوشايب في دور «رزقي | أرسطو»
 دوجة عبدون في دور «خوخة»
 عثمان بن داود في دور «بيدرو | بدر الدين»
 وسام بوعلام في دور «وسام»
 عزالدين بوشايب في دور «سامي»
 كوثر الباردي في دور «سكينة»
 بلاحة بن زيان في دور «قادة»

ضيوف الحلقات
 تير الهادي في دور «سبتي»
 حكيم زلوم في دور «معمر»
 أمين دهام في دور «الزوبير»
 نبيل عسلي في دور «سحنون أفلاتون»
 العمري كعوان في دور «الضاوي»
 سيد أحمد اقومي في دور «المفتش»
 فاطمة حليلو في دور «الحاجة مباركة»
 مدني مسلم في دور «حاج لزهر»
 حميد عاشوري في دور «الطاهر»
 بالهواري فاطمة في دور «هوارية»، زوجة قادة.
 عبد المجيد بن بلال في دور «باراكودة كلانديستان»
 سفيان داني في دور «سعيد»
 نسيمة شمس في دور «فضيلة»
 مليكة بلباي في دور «عدراء»، قريبة جمعي.
 بوعلام بناني في دور «عمر قتلاتو».

طالع أيضا
 جمعي فاميلي 2
 جمعي فاميلي 3

مراجع

برامج المؤسسة العمومية للتلفزيون
مسلسلات تلفزيونية جزائرية
مسلسلات تلفزيونية جزائرية بدأ عرضها في 2008
مسلسلات تلفزيونية عربية

جمعي فاميلي


Kélyfos, en , est une île du dème de Sithonie, district régional de Chalcidique, en Macédoine-Centrale, Grèce.

Selon le recensement de 2011, l'île est inhabitée.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Île en Macédoine-Centrale
Île inhabitée en Grèce

Kélyfos (Chalcidique)


فوجكا (Војка) هي مدينة في سريم في مقاطعة فوجفودينا في صربيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 5299 نسمة.

مراجع

أماكن مأهولة في فويفودينا

فوجكا (سريم)


Céline Amaudruz (nascida a 15 de março de 1979, em Genebra) é uma política suíça do Partido Popular Suíço. Ela foi eleita para o Conselho Nacional nas eleições federais suíças de 2011 e serviu como presidente cantonal do Cantão de Genebra de 2010 a 2016.

Mulheres da Suíça na política
Políticos da Suíça
Pessoas vivas
Nascidos em 1979
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)

Céline Amaudruz