Skátafélagið Skjöldungar er skátafélag í Laugardal, Reykjavík. Skátafélagið býður upp á skátastarf fyrir börn og ungmenni á aldrinum 5-25 ára. Skátafélagið er aðili að Bandalagi íslenskra skáta og Skátasambandi Reykjavíkur.

Saga félagsins
Upphaf Skátafélagsins Skjöldunga má rekja til þess að ungir skátar komu saman og stofnuðu skátasveitina Skjöldunga undir merkjum Skátafélags Reykjavíkur, árið 1955. Síðar breyttist skipulag skátastarfs í Reykjavík og Skjöldungar urðu að skátadeild og starfaði fyrst um sig í Skátaheimilinu við Snorrabraut en flutti inn í nýinnréttuð húsakynni við Dalbraut árið 1966. Sumarið 1969 var svo ákveðið að stofna Skátafélagið Skjöldunga í Vogahverfi og varð Björgvin Magnússon fyrsti félagsforingi þess. Félagið var formlega stofnað 5. október 1969 á sal Vogaskóla og var félagið að mestu skipað börnum og ungmennum, en af tæplega þrjúhundruð skátum voru einungis fimmtán fjárráða. Á árunum 1977-1979 fluttust Skjöldungar í nýtt skátaheimili og voru þá jafnframt teknir inn kvenskátar í fyrsta skipti.

Skátaskálar
Skátafélagið Skjöldungar á og rekur tvo skátaskála, Kút á Hellisheiði og Hleiðru við Hafravatn. Hleiðra var byggð árið 1964 og er 34 fermetrar að grunnfleti. Vatn er í skálanum að sumri til.
Skátafélag
Skátafélög á Íslandi
Skátafélög í Reykjavík

Skátafélagið Skjöldungar


was a town located in Kagawa District, Kagawa Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 3,583 and a density of 44.73 persons per km². The total area was 80.10 km².

On September 26, 2005, Shionoe was merged into the expanded city of Takamatsu and no longer exists as an independent municipality.

Every June, Shionoe hosts a firefly festival to celebrate the arrival of the luminous insect which is found in the area.

References

External links
 Takamatsu official website

Dissolved municipalities of Kagawa Prefecture
Takamatsu, Kagawa

Shionoe, Kagawa


Le convoi russe de Kiev est une grande colonne de véhicules militaires russes qui s'étendait sur 64 kilomètres, déployée au cours l'invasion russe de l'Ukraine en 2022. Menaçant la capitale ukrainienne Kiev, la colonne s'arrête ensuite pour des raisons inconnues. Le grand nombre de soldats et de véhicules rencontre vraisemblablement des problèmes de pénurie de carburant et d'approvisionnement et est retardé par les attaques de l'armée ukrainienne.

Le 2 avril 2022, l'ensemble de l'oblast de Kiev, où la colonne était déployée, est déclaré exempt d'envahisseurs par le ministère ukrainien de la Défense, après le repli des troupes russes de la zone. Trois jours avant, le département américain de la Défense déclare que le convoi n'avait . Certains constatent la lenteur et la formation militaire apparemment désorganisée comme représentatives des problèmes que la Russie rencontre dans cette guerre en général.

Contexte

La Russie espère prendre rapidement Kiev et renverser le gouvernement ukrainien, permettant ainsi l'installation d'un gouvernement pro-russe. Une grande force militaire, positionnée en Biélorussie avant l'offensive, traverse la frontière et envahit le nord de l'Ukraine, tandis que d'autres forces attaquent depuis le Donbass, Louhansk et la Crimée au sud.

Observations

Mouvements
Le convoi de Kiev est repéré pour la première fois sur des images satellites le lundi 28 février 2022. La colonne de véhicules traverse l'Ukraine depuis la Biélorussie et se déplace vers le sud via Prybirsk, puis Ivankiv. Le convoi se dirige apparemment vers la capitale de l'Ukraine, dans le cadre de la préparation de la bataille projetée de Kiev, vraisemblablement dans le but d'assiéger la capitale. Cependant, selon une mise à jour des renseignements du 7 mars 2022 du ministère britannique de la Défense, . Selon Time, au  mars, la colonne stationne à 25 kilomètres du centre de la ville, arrêtée par un obstacle naturel, le Dniepr, dont les ponts ont été coupés.

Composition et taille
Le 2 mars, on estime que le convoi contient jusqu'à 15 000 soldats. La formation elle-même est composée d'une variété de véhicules militaires, dont les images satellite montrent des véhicules garés à trois de front sur des sections plus larges de la route. Le convoi est remarqué pour sa taille, s'étendant sur environ 65 kilomètres. Des photos satellites du convoi indiquent que la colonne est composée de camions de ravitaillement russes, de troupes, d'armes et d'artillerie. Reuters révise quant à lui la taille du convoi, l'estimant plus grand que prévu, citant également une valeur de 64 kilomètres de long. The Independent parle également d'un convoi de 64 kilomètres de long au  mars, augmentant son estimation initiale de 27 kilomètres.

Couverture aérienne
Le convoi est protégé par des systèmes anti-aériens mobiles. On ne sait pas dans quelle mesure ils sont efficaces, car ailleurs, les drones ukrainiens Bayraktar TB2 réussissent à attaquer et à  au  mars. L'efficacité des drones TB2 de fabrication turque est en partie attribuée à l'échec russe d'atteindre la suprématie aérienne dans la phase d'ouverture de la guerre , ainsi qu'à la mauvaise coordination et communications russes. Les commandants ukrainiens ont donc envisagé de les utiliser contre le convoi, mais face aux  nombre de drones TB2 déployables, peu de militaires étaient formés pour les faire fonctionner efficacement, et les forces russes pourraient être en mesure de les suivre et de les abattre grâce à leurs signaux GPS. De plus, le 3 mars, le chercheur en aviation Justin Bronk déclare que les forces russes semblent avoir avancé davantage de systèmes de défense aérienne, y compris autour de la colonne. Selon lui, le convoi s'avère être , car il est à portée des systèmes de missiles S-400 stationnés le long de la frontière entre la Biélorussie et l'Ukraine, excluant la quasi-totalité des attaques d'avions conventionnels sur le convoi (sauf peut-être des vols à très basse altitude ou des opérations de ciblage visuel).

Paralysie

Le convoi s'arrête 8 jours après le début de la guerre, à environ 30 kilomètres du centre de la ville de Kiev. Au 7 mars 2022, selon des responsables américains de la défense, la colonne ne bouge plus depuis quelques jours.

Plusieurs facteurs amènent à l'arrêt du convoi. Dans l'ensemble, le ministère britannique de la Défense note qu'au 7 mars, celui-ci est .

 Pénuries de carburant et de ravitaillement. De nombreux commentateurs théorisent que le convoi est bloqué en raison de pénuries de carburant et de nourriture. Plus largement dans la logistique russe, les problèmes de carburant et d'approvisionnement apparaissent, les camions et les véhicules tombant à court de carburant, ce qui conduit à leur abandon. Dans certains cas, des soldats russes demandent aux Ukrainiens locaux du carburant pour leurs véhicules.

 Météo, obstacle naturel, terrain hostile et embouteillages. Les véhicules s'embourbent et provoquent des embouteillages. De nombreuses preuves montrent que les véhicules russes sont incapables de se déplacer sur des terrains boueux ou marécageux. Dans ce cas, le terrain ne semble pas avoir gelé en raison d'un hiver doux de cette année. Les médias sociaux publient de nombreuses images de véhicules lourds à chenilles que les soldats russes ont abandonnés après avoir été piégés dans la boue. Ce problème s'avère particulièrement notable dans le nord de l'Ukraine, aggravé par la raspoutitsa, le dégel saisonnier au printemps, qui s'installe dans davantage de régions. De plus, un obstacle naturel, le Dniepr, s'avère particulièrement difficile à franchir car les principaux point de passages ont été détruits par les forces ukrainiennes à l'explosif.
 Attaques ukrainiennes. Peu d'informations circulent à ce sujet. Des suggestions circulent quant à l'attaque de la colonne soit par l'artillerie, par des drones de fabrication turque, ou des embuscades au sol.
 Pneus et entretien. Un mauvais entretien des véhicules et des pneus bon marché aurait entraîné des pannes après de longues périodes d'inactivité. Trent Telenko, ancien spécialiste du personnel du Pentagone et écrivain d'histoire militaire, et Karl Ruth, conseiller gouvernemental et économiste, soutiennent tous deux cette théorie.
 Attente. D'autres commentateurs émettent l'hypothèse que le convoi attend simplement de mettre en place une base d'opérations avancée.
 Mauvaise planification et désorganisation globales. Janes Information Services émet l'hypothèse que le manque de préparation global de la Russie à l'invasion de l'Ukraine, lié au fait que le pays n'a mené aucune opération militaire de cette envergure depuis la Seconde Guerre mondiale, a entraîné des problèmes de communication majeurs. Différentes unités ne sont pas en mesure de collaborer ensemble, et le décrochage et la désorganisation apparente de la colonne blindée de Kiev en sont le résultat.

Analyse stratégique
Les commentaires traitant de la colonne peu après son apparition supposent qu'il s'agit d'une force effectuant une percée vers le centre de l'Ukraine jusqu'à Kiev, puis encerclera la ville en mettant en place un siège.

Le 3 mars 2022, CNN cite l'ancien expert finlandais du renseignement de défense Martti Kari qui estime que, stratégiquement, la colonne au point mort présente deux menaces principales pour la campagne en cours. Tout d'abord, maintenant bloquée, elle s'avère être une cible facile face à de potentielles attaques pouvant causer sa destruction. Deuxièmement, si la situation empire pour les forces qui la composent, cela mettrait en cause des problèmes de moral au sein de la totalité des troupes russes déployés.

Certaines sources indiquent que les troupes du convoi contiennent de nombreux camions de ravitaillement, et que les soldats du convoi ont survécu en mangeant les fournitures dans les camions, que le convoi avait l'intention de livrer à d'autres unités. Certains constatent la lenteur, la formation militaire apparemment désorganisée et ses problèmes logistiques comme représentatives des problèmes que la Russie rencontre dans cette guerre en général.

La colonne peut faire partie d'un siège planifié de Kiev, avec les véhicules et les troupes se déployant pour prendre leurs positions, ou il peut s'agir d'un convoi de ravitaillement pour reconstituer la nourriture et les munitions aux troupes déjà engagées dans la zone, ou l'objectif peut avoir été de mettre en place une base d'opérations avancée pour des attaques contre Kiev.

Engagements ukrainiens
L'ABC rapporte le 3 mars que des attaques au sol avec des armes antichars ont détruit de nombreux véhicules. Les forces d'attaque auraient délibérément attaqué le début de la colonne, y détruisant des véhicules. Engendrant un barrage routier, les véhicules n'ont pas pu continuer, entraînant le blocage de la totalité du convoi qui ne peut plus se rapprocher de Kiev. Le 11 mars, selon un haut responsable américain de la défense, les forces ukrainiennes lancent plusieurs attaques contre le convoi avec des tirs au sol, comme des missiles antichar FGM-148 Javelin tirés à l'épaule livrés par des pays occidentaux. Les attaques stratégiques ont contribué au blocage du convoi, les éléments détruits , empêchant de poursuivre leur objectif principal. Les unités ukrainiennes opérant à Kiev ont mis en place divers obstacles et barrages routiers sur son chemin prévu, notamment en utilisant .

Des tireurs d'élite ukrainiens engagent des troupes depuis leur position et infligent des pertes parmi les Russes. Le 3 mars, le général de division Andreï Soukhovetski, commandant adjoint de la 41 armée du district militaire central, est tué par un sniper ukrainien alors qu'il rencontrait les troupes stationnées sur le front du convoi militaire au nord-ouest de Kiev. Il est, à ce moment-là, le plus haut responsable russe tué lors de l'invasion ukrainienne.

Redéploiement et retraite
Le 11 mars 2022, certains éléments sont détachés du convoi et déployés dans des positions de tir. Alors que le gros du convoi demeure arrêté sur la route, certaines parties, dont l'artillerie, quittent la colonne principale, et commencent à prendre position près de Hostomel. Certaines parties du convoi prennent position à Loubianka et dans les forêts voisines. Le département américain de la Défense, résumant globalement l'absence de progrès des forces russes, déclare le 16 mars que le convoi russe au nord de Kiev était toujours bloqué sur place et n'avait pas progressé.

À la suite du redéploiement d'une partie de la colonne, d'un retrait des forces russes et d'attaques contre les forces de la région par l'armée ukrainienne, le Pentagone déclare ne pas avoir d'information sur l'existence du convoi en avril 2022. L'opération russe aurait échoué dans son objectif.

Le 2 avril 2022, l'ensemble de l'oblast de Kiev, où la colonne militaire était déployée, est déclaré libéré des envahisseurs par le ministère ukrainien de la Défense, après le repli des troupes russes de la zone.

Notes et références

Convoi de Kiev
Convoi de Kiev
Histoire de Kiev
2022 en Ukraine

Convoi russe de Kiev


Quercus fusiformis (also often referred to as Q. virginiana var. fusiformis), commonly known as escarpment live oak, plateau live oak, plateau oak, or Texas live oak, is an evergreen or nearly evergreen tree. Its native range includes the Quartz Mountains and Wichita Mountains in southwestern Oklahoma, through Texas, to the Mexican states of Coahuila, Tamaulipas, and Nuevo León.

Quercus fusiformis is an evergreen tree in the southern live oaks section of the genus Quercus (section Virentes). It is distinguished from Quercus virginiana (southern live oak) most easily by the acorns, which are slightly larger and with a more pointed apex. It is also a smaller tree, not exceeding  in trunk diametercompared to 2.5 m (75 in) in diameter in southern live oakwith more erect branching and a less wide crown. Like Q. virginiana, its magnificent, stately form and unparalleled longevity has endeared it to generations of residents throughout its native range. Its low hanging branches are a favorite for local children to climb and play in.

Escarpment live oak is typically found on dry sites, unlike southern live oak, which prefers moister conditions. The tree, especially the Quartz Mountains variety, is generally accepted to be the hardiest evergreen oak, able to withstand very cold winters with minimal leaf burn in areas as cold as USDA zone 6a. For this reason the tree has become popular within the landscape industry for its beauty, ability to endure urban conditions, and general hardiness. It is prevalently used for these purposes in Texas and southern Oklahoma but use is becoming more widespread in the Western US.

The largest recorded individual tree of Q. fusiformis in the state of Texas is found in Bosque County (not to be confused with the "Election Oak" or Bosque County Oak). It has a circumference of , which is actually larger than the largest recorded Q. virginiana in the state, listed at .

References

External links

Texas Native Plants Database, Texas A&M University: Quercus fusiformis — horticultural/ornamental tree description.

photo of herbarium specimen collected in Nuevo León in 2003

fusiformis
Flora of the Great Plains (North America)
Trees of Northeastern Mexico
Plants described in 1901
Flora of the Sierra Madre Oriental

Quercus fusiformis


Christina Toftegaard Nielsen (født 30. august 1964) er forbrugerombudsmand i Danmark siden 2015. Hun er cand.jur. og har tidligere arbejdet i Justitsministeriet og som advokat.

Noter

Jurister fra Danmark
Forbrugerombudsmænd fra Danmark

Christina Toftegaard Nielsen


කොන්ග්‍රස් පුස්තකාලය එසේත් නැත්නම් ලයිබ්රරි ඔෆ් කොන්ග්‍රස් () යනු එක්සත් ජනපද කොංග‍්‍රස් මණ්ඩලයට (United States Congress) නිල වශයෙන් සේවා සැපයීම සඳහා වන පර්යේෂණ පුස්තකාලය කි. එසේම මෙය ඇමරිකාවේ de facto ජාතික පුස්තකාලය වේ.

ආශ්‍රිත

සටහන්

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

කොන්ග්‍රස් පුස්තකාලය

කොන්ග්‍රස් පුස්තකාලය


Hrastova imela (europska žuta imela, europski ljepak; lat. Loranthus europaeus), poluparazitski grm iz porodice ljepkovki, raširen po srednjoj i južnoj Europi, te po dijelovima Azije (Turska, Sirija, Irak, Iran)

Raste najviše na hrastovima ali pogoduju joj i pitomi kesten, Obična bukva, viseća breza, lipa, obični grab, poljski javor ili klen (Acer campestre) pa i maslina. Naraste od 50 do 100 cm. Kora je svjetlosmeđa do tamnosmeđa (ponekad crnkasta). Listovi su listopadni i nasuprotni. Cjetovi su dvospolni ili jednospolni.

Sjemenke žute imele zaslijepe se za pogodnu granu nakon čega razviju poseban organ kojim prodiru u tkivo domaćina dok ne dođe do ksilema (provodnih cijevi kojima struji voda, minerali) Od domaćina uzima vodu i minerale, a organske tvari pribavlja fotosintezom. Vremenom domaćin počinje da se suši i propada.

Izvori

Ljepkovke

Hrastova imela


Die Zuger Woche ist eine bürgerliche regionale Schweizer Gratis-Wochenzeitung aus Baar in der Schweiz. Sie erscheint seit dem 14. November 1985 einmal wöchentlich, jeweils am Mittwoch, in den elf Zuger Gemeinden Baar, Cham, Hünenberg, Menzingen, Neuheim, Oberägeri, Risch, Steinhausen, Unterägeri, Walchwil und Zug. Sie wurde am 14. November 1985 von Bruno Ehrat gegründet.

Die Zuger Woche hat eine verbreitete Gesamtauflage von 53'850 (Vj. 53'707) Exemplaren und eine Reichweite von 50'000 (Vj. 55'000) Lesern (WEMF MACH Basic 2018-II). Sie berichtet vorwiegend über das regionale Geschehen im Kanton Zug und in den angrenzenden Kantonen Luzern, Schwyz, Aargau und Zürich.

Chefredaktor ist Dany Kammüller, Geschäftsführer Bruno Ehrat.

Der Verlag Zuger Woche AG wurde im August 2017 rückwirkend auf den 1. Januar 2017 von der BaZ Holding AG (heute: Zeitungshaus AG) übernommen, der bis zu deren Übernahme durch Tamedia auch die Basler Zeitung Medien mit der Basler Zeitung gehörten, zusammen mit der ebenfalls der Familie Zehnder gehörenden Zehnder Regiomedia AG, Wil (heute Swiss Regiomedia AG, Baar ZG), die in der ganzen Deutschschweiz 24 weitere Wochenzeitungen herausgibt, darunter die Winterthurer Zeitung, die St. Galler Nachrichten, die Wiler Nachrichten, die Luzerner Rundschau und die Aarauer Nachrichten.

Weblinks
 Website der Zuger Woche

Einzelnachweise

Zeitung (Schweiz)
Medien (Kanton Zug)
Deutschsprachige Wochenzeitung
Gratiszeitung (Schweiz)
Ersterscheinung 1985

Zuger Woche


Mașa Rasputina (în rusă: Маша Распутина; nume real: Alla Nikolaevna Agheeva, în ; n. 13 mai 1965, Urop, regiunea Kemerovo, Rusia) este o cântăreață rusă de muzică pop, cunoscută pentru vocea sa puternică și stilul scenic extravagant. Mai multe piese din repertoriul său au devenit șlagăre în Rusia și spațiul CSI. Până în prezent, a lansat opt albume de studio.

Viața personală
Prima dată a fost căsătorită cu Vladimir Ermakov (Владимир Ермаков), cu care are o fiică pe nume Lidia (n. 1985).

Din 1999 este căsătorită cu Viktor Zaharov (Виктор Евстафьевич Захаров), om de afaceri și producător, cu care are o fiică pe nume Maria (n. 8 septembrie 2000).

Discografie

Albume
 Городская сумасшедшая (Fata nebună a orașului, 1991)
 Я родилась в Сибири (M-am născut în Siberia, 1993)
 Синий понедельничек (Lunea albastră, 1994)
 Я была на Венере (Eu am fost pe Venus, 1995)
 Ты меня не буди (Nu mă trezi, 1999)
 Поцелуй меня при всех (Sărută-mă în public, 2000)
 Живи, страна! (Să trăiești, țara mea!, 2001)
 Роза чайная (Trandafir de ceai, 2003)
 Маша Распутина. The Best (Mașa Rasputina: The Best, compilație, 2008)

Videografie
 1989 — Играй, музыкант! (Cântă, muzicantule!)
 1989 — Городская сумасшедшая
 1989 — Я и ты (Eu și tu)
 1990 — Я останусь с тобой
 1990 — Клава
 1991 — Тараканы
 1991 — Белый Мерседес
 1993 — Шарманщик
 1995 — Беспутная
 1995 — Ах, Одесса
 1996 — Хулиганчики
 1998 — Ты упал с луны
 1998 — Ты меня не буди
 1999 — Платье из роз
 2003 — Дождь сумасшедший
 2003 — Роза чайная
 2003 — Мечта
 2004 — Мосты
 2005 — Джалма

În clipurile altor interpreți
 1990 — Магдалена (de Filip Kirkorov)

Filmografie
 1990 — «Подземелье ведьм» (Podzemelie ved'm; regizor Iuri Moroz) — interpreta piesei de încheiere a filmului «Я и Ты». Piesa a fost inclusă în albumul de debut «Городская сумасшедшая»

Referințe

Legături externe
 Site web oficial
 persona.rin.ru: Маша Распутина
 all-biography.ru Маша Распутина pe all-biography.ru
 Маша Распутина pe shalala.ru

Nașteri în 1965
Cântăreți ruși
Cântăreți ruși de muzică pop
Cântărețe de muzică pop
Femei din Rusia
Ruși în viață

Mașa Rasputina


Jan Hrušínský (* 9. Juni 1955 in Prag) ist ein tschechischer Schauspieler. Er wirkte bisher in 115 Filmen, TV-Produktionen und -Serien mit (Stand: 2022). Er ist in Prag als Theaterschauspieler tätig und seit 2004 Intendant des von ihm gegründeten Theaters Na Jezerce in Prag.

Familienverhältnisse
Die Familie Hrušínský ist eine in Tschechien berühmte Schauspielerdynastie.
Jan Hrušínský ist Sohn des tschechischen Schauspielers Rudolf Hrušínský (1920–1994) und Bruder des Schauspielers Rudolf Hrušínský (* 1946). Der Großvater Rudolf Hrušínský (1897–1956) war ebenfalls Schauspieler. Auch sein Neffe Rudolf Hrušínský (* 1970) und seine Tochter Kristyna Hrušínská (* 1985) sind im Schauspielberuf tätig.

Filmografie (Auswahl)
 1972: Das Mädchen auf dem Besenstiel (Dívka na koštěti)
 1975: Der Tag, der die Welt veränderte (Sarajevski atentat)
 1978: Wie man Dornröschen wachküßt (Jak se budí princezny)
 1986: Die Galoschen des Glücks (Galoše šťastia)
 1998: Die Seekönigin (Jezerní královna)
 2001: Als Großvater Rita Hayworth liebte
 2003: Zelary (Želary)
 2010: Habermann (Habermannův mlýn)
 2011: Saxana und die Reise ins Märchenland

Weblinks

Filmschauspieler
Darstellender Künstler (Tschechien)
Tscheche
Tschechoslowake
Geboren 1955
Mann

Jan Hrušínský


Alex Clare (* 14. September 1985 in Southwark, London; bürgerlich Alexander George Claire) ist ein britischer Sänger und Songwriter. Seine Musik verbindet Soulelemente mit Dubstep.

Leben
Clare stammt aus dem Norden von London. Zu Beginn seiner Karriere spielte er eigene Songs auf der Gitarre bei Open-Mic-Veranstaltungen in London. Sein Debütalbum The Lateness of the Hour, produziert von den Musikern Major Lazer, Diplo und Switch, wurde am 11. Juli 2011 veröffentlicht. Die im März 2011 vorab ausgekoppelte Single Too Close erreichte ein Jahr später Platz 1 der iTunes-Charts in Deutschland. 2012 wurde Too Close der Werbespotsong für den Windows Internet Explorer 9 und in der Folge erreichte sowohl die Single als auch das Album die US-Charts.

Diskografie

Alben
 2011: The Lateness of the Hour
 2014: Three Hearts
 2016: Tail of Lions
 2018: Three Days at Greenmount

Singles
 2011: Up All Night
 2011: Too Close
 2011: Treading Water
 2011: Caroline
 2011: When Doves Cry
 2012: Hummingbird
 2014: War Rages On
 2014: Never Let You Go
 2016: Tell Me What You Need
 2017: Get Real
 2019: Crazy to Love You (mit Decco)

Als Gastmusiker
 2012: Not Giving In (Rudimental feat. John Newman & Alex Clare)
 2013: Endorphins (Sub Focus feat. Alex Clare)
 2013: Give It All (Don Diablo feat. Alex Clare & Kelis)
 2016: Living (Bakermat feat. Alex Clare)
 2018: Heaven to Me (Don Diablo feat. Alex Clare)
 2019: Learn To Lose (Bakermat feat. Alex Clare)

Auszeichnungen für Musikverkäufe

Weblinks

 alexclare.com

Einzelnachweise

Singer-Songwriter
Musiker (Vereinigtes Königreich)
Brite
Geboren 1985
Mann

Alex Clare


حصن سليمان هو موقع أثري في سوريا على بعد 14 كم من مدينة ومصيف دريكيش وهو الاسم العربي للحصن والمعبد واسمه القديم هو باثيوسي، حيث أقام سكان جزيرة أرواد / أرادوس الذين كانوا يسيطرون على جزء كبير من الساحل السوري، أقاموا معبدا لعشتروت وبعل، والحصن عبارة عن سور بحجارة ضخمة ويتوسط المكان هيكل للمعبد الأثري.

بداية الحصن
يتوضع حصن سليمان في منخفض من الأرض تحيط به المرتفعات الجبلية. أنشأه الآراميون عندما استوطنوا هذه المناطق الجبلية الحصينة هربًا من هجمات الآشوريين، وتم تكريسه في البداية لعبادة الإله بيتو خيخي. ثم جدده السلوقيون والرومان قبل أن تبنى فيه كنيسة في العهد البيزنطي. أما اسمه الحالي فيعود للسكان المحليين الذين أثارت حجارته الضخمة إحساسهم بالإعجاز واعتقادهم أن جن النبي سليمان هم من بنوا هذا المعبد وقاموا بنقل الأحجار الضخمة التي تزن أكثر من 70 طنًا.

الموقع الجغرافي
يقع حصن سليمان في محافظة طرطوس، ويبعد عن طرطوس 50 كم شرقًا وعن صافيتا 20 كم باتجاه شمال شرق وعن دريكيش 15 كم، وعن مصياف 14 كم.. ويرتفع عن سطح البحر 790م. حيث يتوضع في منخفض من الأرض تحيط به المرتفعات الجبلية من كل الجوانب على السفوح الشمالية الغربية من قمة النبي صالح وعلى مسافة 14كم إلى الشمال من بلدة مشتى الحلو.

لمحة تاريخية

كان يسمى في العصور القديمة بيت أخيخي وفق نصوص الكتابات اليونانية المكتشفة في الحرم الكبير للمعبد حيث كان مكرَّسًا لعبادة إله محلي آرامي اسمه منقوش باليونانية على أماكن مختلفة من المعبد «إله بيتو خيخي» وهو يوازي الإله زيوس رب السماء عند اليونان.

الحصن هو عبارة عن معبد آرامي قديم تمَّ تجديد بنائه وتوسيعه في الربع الثالث من القرن الثاني الميلادي. لقد بنى الآراميون هذا المعبد بعد أن هربوا من الآشوريين وأتوا إلى هذه المنطقة من جبال الساحل لأن الممالك الآرامية كانت غير قادرة على حماية نفسها ولأنَّ الآشوريين كانوا يرهقونهم بالضرائب. وعندما توسع الآراميون صاروا بحاجة إلى معبد مخصص لإلههم الرب «بيتو خيخي». ويعد من أحسن المعابد صيانة بعد معبد بل في تدمر وبعلبك.

كان هذا المعبد موجودًا زمن السلوقيين، وأقيم على أطلال معبد أقدم منه حينما جدد سلوقس نيكاتور بناءه وكرّسه للإله «بعل - زيوس» وسماه «بيت خيخي زيوس» أو «بيت سيسي زوس». ازدهر المعبد في عهد الرومان الذين بدؤوا بتجديده في القرن الأول الميلادي. ولكن الإنجاز الحقيقي حدث في القرن الثاني الميلادي خلال حكم الإمبراطور سبتيموس سفيروس، وبقيت العبادة تمارس فيه حتى القرن الرابع الميلادي، في الفترة البيزنطية، أي ما بعد اعتناق المسيحية دينًا رسميًا في عهد الإمبراطور قسطنطين الكبير. وتظهر هناك رسالة من القيصر إلى الحاكم كي يحترم الأم تيازات التي منحها حاكم الولاية للسكان. كما منح وقف لمعبد (زيوس) من أجل ذبائح المعبد. وأحدثوا سوقًا تجارية كان يتم عقدها مرتين بالشهر بموجب أمر رسمي. كما منح حق اللجوء إلى المعبد والاحتماء فيه، كما في معبد دافني ومعبد جوبيتر في دمشق وأعفي سكان المنطقة من الضرائب. كما أن الكتابات في الحصن تشير إلى أن الإله الأكبر لبيتوسيسي هو اٍله شاف من الأمراض واٍن مريضًا زار 360 طبيبًا دون جدوى وشفي بأعجوبة فيه.

الوصف المعماري

يمتد بناء الحصن على مساحة واسعة ويأخذ شكل مستطيل باتجاه شمال جنوب، وينتصب هيكل المعبد في أعلى نقطة من منتصف الحرم، وهو ذو ثلاثة أقسام رئيسية:

1-الحرم الكبير 2- قاعة العبادة 3-الحرم الصغير.

وسور الحصن مبني بحجارة مستطيلة ضخمة يصل طولها إلى عشرة أمتار وارتفاعها إلى 2،6م وفي كل جانب من جوانب السور الأربعة بوابة يتم العبور من خلالها إلى حرم المعبد.

الحرم الكبير
وهو مستطيل الشكل أبعاده 85×134م بني بحجارة كلسية محلية ضخمة بلغت أبعاد بعضها 3×9×1.2 مترًا بعضها شذب بشكل نهائي وبعضها الآخر لم يشذب.
ويتكون الحرم الكبير من 4 بوابات بنيت أيضا بحجارة ضخمة واحدة في كل ضلع، في أعلى كل منها حجر مستطيل مزخرف بأشكال للنسر والثور وهي تشبه الرسومات التي وجدت في معبد باخوس في بعلبك. ويقع الباب الرئيسي في الشمال ويتألف من ثلاثة مداخل وعرضه 15م وكان للمدخل رواق خارجي وآخر داخلي يستند كل منها على ثمانية أعمدة والرواق الخارجي كان فيه محرابان ومدخلان جانبيان وقوس جميل على المدخل. أما بابي الشرق والغرب فكانا متماثلين، ولكل واحد منهما محرابان، وفي أعلى الباب لوح حجري مزخرف. أما في الباب الشرقي فيوجد نقش لرأس رجل وكتابة يونانية تؤرخ تكريس السكان لهذا المكان عام 171 م وفي نهاية الجدار الشمالي يوجد نقش أسدين وكتابة أضيفت فيما بعد عام 255 م خلال حكم الإمبراطورين فاليريان وجالينوس.

بشكل عام يتألف الحرم من العناصر التالية: الجدران – المعبد - الرواق المعمّد للبوابة الشمالية - المذبح الكبير - بقايا غرفة أمام الرواق المعمد للبوابة الشمالية. ترمز الرسوم النافرة للنسر. من خلال المقارنة التي قام بها د. كلاوس ستيفان فرايبرغر بين حصن سليمان ومعبد جرش في الأردن ومعبد باخوس في بعلبك واللذان تم بناؤهما خلال القرن الثاني الميلادي، وبالاعتماد على الكتابات المنقوشة على بعض بوابات الحرم الكبير، فقد توقع التواريخ التالية لبعض المنشآت:

المذبح الكبير 132م، البوابة الشرقية 170م، البوابة الجنوبية 204م، ولكن تاريخ إنشاء المعبد غير محدد بدقة، بالرغم من أن شكل حجارة وبوابات وجدران الحرم الكبير تشير إلى تقنيات ونماذج بناء كانت مستخدمة في نهاية القرن الأول قبل الميلاد.

قاعة العبادة

تعود إلى القرن الثالث الميلادي. وهي على شكل مستطيل أبعاده 14×50م بني بحجارة كلسية محلية منحوتة بشكل دقيق، وحجمها أصغر بكثير من الأحجام المستخدمة في جدران الحرم الكبير وتصل أكبرها حجما إلى 0.9×0.9×3م.
يشبه تصميم المعبد تصميم العديد من المعابد الموجودة في سورية ولبنان، فضلًا عن أن النموذج الأيوني لتيجان الأعمدة مشابه لنماذج تيجان الأعمدة في معبد جرش في الأردن.
اكتشفت البعثة الألمانية التي عملت في معبد بعلبك في بدايات القرن الماضي وخلال زيارتها وعملها في موقع حصن سليمان أجزاء من الجدار الأقدم أمام الجدار الجنوبي الحالي للمعبد من الداخل، وهذا يشير إلى عملية إعادة بناء تمت مع توسيع المنشأة الدينية والمحافظة على النواة المقدسة لقدس الأقداس وهي العادة الشائعة في ذلك الوقت ومثال على ذلك معبد بل في تدمر.

الحرم الصغير
يقع إلى الشمال الغربي من الحرم الكبير ويبعد عنه 57م ويملك شكلا مربعًا أبعاده 60×60م ويضم المباني التالية:
 معبد صغير شكله مستطيل ويقع في الزاوية الجنوبية الشرقية منه.
 معبد ذو مذبح دائري يتوسط الواجهة الشمالية واتجاهه إلى الشمال.
 مبنى مستطيل ذو جزء دائري يتوسط الواجهة الغربية واتجاهه إلى الغرب وهو مجهول الوظيفة حتى الآن.
 الكنيسة والتي تتوسط الواجهة الشرقية وهي لا تعود إلى فترة البناء الأصلية للحرمين.

أما تقنيات البناء المستخدمة في جدران الحرم الصغير وبواباته فهي مشابهة لمثيلاتها في الحرم الكبير وهذا يشير إلى فترة بناء واحدة خلال القرن الثاني الميلادي، وتصميم أصلي واحد وبالتالي التكامل الوظيفي بين الحرمين، وبقي الحرم الصغير على حاله حتى الفترة المسيحية الأولى حيث بنيت الكنيسة ضمنه.
أما اختيار الموقع للمركز الديني فقد حدده شيئان مهمان هما: النبع والصخرة المقدسة تحت المعبد وهو ليس موقعا منعزلا كما نعتقد الآن وإنما كان يقع على الطريق الرئيسية الواصلة بين المنطقة الساحلية والمنطقة الداخلية.

المراجع

أرشيف المديرية العامة للآثار والمتاحف
(بالتصرف)

انظر أيضا
 قائمة قلاع سوريا

قلاع
قلاع في سوريا
مواقع أثرية في سوريا
مواقع أثرية في محافظة طرطوس
مواقع رومانية في سوريا

حصن سليمان


Code smell (în traducere literală, "mirosuri de code") sunt, în programarea calculatorelor, simptome ale codului-sursă al unui program, care pot indica o problemă mai profundă. Conform lui , "un code smell este un indiciu la suprafață care corespunde, de obicei, unei probleme mai profunde în sistem". Un alt mod de a privi code smell este în raport cu principiile și calitatea: "smellurile sunt anumite structuri în cod, care indică încălcarea principiilor fundamentale de design și au un impact negativ asupra calității designului". Code smellurile nu sunt de obicei buguri—nu sunt incorecte din punct de vedere tehnic și nu împiedică programul să funcționeze. Ele indică în schimb deficiențe de proiectare care pot încetini dezvoltarea sau crește riscul de apariție a bugurilor sau a erorilor în viitor, și pot fi un indicator al unor factori care contribuie la technical debt. Robert C. Martin consideră că o listă de code smelluri constituie un "sistem de valori" pentru software craftsmanship.

Adesea, problema mai profundă sugerată de un code smell poate fi descoperită atunci când codul este supus la un scurt ciclu de reacție în care este refactorizat în pași mici și controlați, iar designul rezultat este examinat pentru a vedea dacă există în continuare code smelluri care să indice nevoia de mai multe refactorizări. Din punctul de vedere al unui programator însărcinat cu efectuarea refactorizării, code smellurile sunt euristici care indică momentul când trebuie făcută o refactorizare și ce tehnici de refactoring să se utilizeze. Astfel, un code smell este o metodă de conducere a refactorizării.

În 2015, un studiu ce utiliza analiza automată a o jumătate de milion de commituri și examinarea manuală a 9.164 de commituri găsite a prezenta "code smells" a constatat că:
 Există dovezi empirice ale consecințelor "technical debtului", dar există doar dovezi anecdotice privind cum, când, sau unde apare.
 "Bunul simț sugerează că activitățile urgente de mentenanță și presiunea de a livra funcționalități, în condițiile acordării unei priorități mai mari vitezei de livrare față de calitatea codului sunt adesea cauze de astfel de smelluri".
Termenul pare a fi fost introdus de Kent Beck pe WardsWiki spre sfârșitul anilor 1990. Gradul lui de utilizare a crescut după ce a apărut în cartea Refactoring: Improving the Design of Existing Code.
Code smell este și un termen utilizat de programatorii ce folosesc metoda agile.

Determinarea a ce este și ce nu este un code smell este ceva subiectiv, și variază în funcție de limbaj, dezvoltator și metodologie de dezvoltare. Există unele unelte, cum ar fi Checkstyle, PMD și FindBugs pentru Java, care caută automat anumite tipuri de code smell.

Code smelluri comune
La nivelul aplicației:
 Cod duplicat: cod identic sau foarte similar există în mai multe locuri.
 Complexitate agravată: utilizarea forțată de design patternuri complicate acolo unde ar fi suficient un design mai simplu.
La nivel de clasă:
 Clasă mare: o clasă care a crescut prea mult.
 Feature envy: o clasă ce folosește excesiv metode ale unei alte clase.
 Intimitate nepotrivită: o clasă care are dependențe de detaliile de implementare ale unei alte clase.
 Refused bequest: o clasă ce suprascrie o metodă a clasei de bază în așa fel încât contractul clasei de bază nu mai este respectat de clasa derivată.
 Lazy class / freeloader: clasă care face prea puțin.
 Abuz de literali: în loc de literali ar trebui folosite în principal constante cu nume, pentru a ameliora lizibilitatea și pentru a evita erorile. Literalii ar trebui externalizați în fișiere de resurse, pentru a facilita localizarea software-ului dacă se dorește instalarea sa în regiuni sau contexte lingvistice diferite.
 Complexitate ciclomatică: prea multe bucle și ramificări; aceasta poate indica faptul că o funcție trebuie divizată în funcții mai mici, sau că are potențial de simplificare.
 Downcasting: un cast care rupe modelul de abstracție; abstracția poate fi refactorizată sau eliminată.
 Variabilă orfană sau clasă de constante: o clasă care are o colecție de constante ce își au locul în altă parte, unde constantele ar trebui deținute de una dintre celelalte clase-membru.
La nivel de metodă:
 Prea mulți parametri: o listă lungă de parametri este greu de citit și complică apelarea și testarea metodei.  Poate sugera că funcția este slab concepută și că codul ar trebui refactorizat pentru a atribui responsabilitățile într-o manieră mai limpede.
 Metodă lungă: o , funcție sau procedură ce a devenit prea mare.
 Identificatori excesiv de lungi: în particular, utilizarea  pentru dezambiguizare ar trebui să fie ceva implicit în .
 Identificatori excesiv de scurți: numele unei variabile trebuie să reflecte funcționalitatea ei dacă nu este ceva evident; de exemplu, variabilele de o singură literă sunt frecvente în manuale și în exemplele didactice și devin o practică încetățenită la începători, dar în proiectele practice rolul lor nu mai este înțeles atunci când codul este reanalizat în procesul de mentenanță
 Retur excesiv de date: o funcție sau metodă care returnează mai mult decât are nevoie codul apelant.

Referințe

Inginerie software

Code smell


Camerata Picena (bis 1863 einfach Camerata) ist eine italienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Ancona in den Marken. Die Gemeinde liegt etwa 13,5 Kilometer westsüdwestlich von Ancona. Der Esino bildet die westliche Gemeindegrenze.

Geschichte
Die erste Nennung der Gemeinde geht zurück auf ein Dokument aus der Zeit zwischen 1000 und 1010. 1309 kam es zu einem Kampf zwischen Truppen Jesis und Anconas. Im Ortsteil Cassero steht immer noch eine der Burgen Anconas.

Verkehr
Durch die Gemeinde führen die mehrspurige Kraftfahrstraße Strada Statale 76 di Val d'Esino und die Autostrada A14 von Bologna nach Süditalien. Ein Anschluss besteht aber nicht.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in den Marken

Camerata Picena


Eleni Theocharous (, * 24. Juni 1953 in Amiantos, Limassol) ist eine zypriotische Politikerin. Von 2009 bis 2019 war sie Mitglied des Europäischen Parlaments sowie vom 6. Oktober bis zum 30. November 2003 Beobachterin.

Leben
Theocharous studierte Medizin und Philosophie an der Aristoteles-Universität Thessaloniki von Thessaloniki. 1991 lehrte sie als Hochschullehrerin für pädiatrische Medizin an der Demokrit-Universität Thrakien. Von 1992 bis 2001 war sie als Ärztin in Nikosia am Krankenhaus Makarios III.  tätig. Von 2001 bis 2009 war Theocharous als Abgeordnete im  Repräsentantenhaus für die Partei Dimokratikos Synagermos tätig. Theocharous zog 2009 in das Europäische Parlament ein. Neben ihrer Arbeit als Ärztin, Hochschullehrerin und Politikerin veröffentlichte sie als Autorin mehrere Gedichte und Kurzgeschichten in verschiedenen Literaturmagazinen, für die sie mehrere Auszeichnungen erhielt. Theocharous ist mit Louis Kariolou verheiratet und hat ein Kind.

Theocharous gehörte der Dimokratikos Synagermos (DISY) an. Im November 2015 trat sie aus der Partei aus, nachdem diese eine föderale Lösung der Zypernfrage unterstützte.

Am 15. Januar 2016 gründete Theocharous die Partei Kinima Allilengyi (Solidaritätsbewegung).

Im November 2018 wurden ihr durch die albanische Regierung rassistischen Äußerungen und Anstiftung zum Hass in Albanien vorgeworfen, woraufhin sie zur Persona non grata erklärt wurde.

EU-Abgeordnete
Theocharous war bis zum März 2016 in der Fraktion der Europäischen Volkspartei (Christdemokraten). Dann wechselte sie zur Fraktion Europäische Konservative und Reformer.

Sie ist Stellvertretende Vorsitzende in der Delegation im Parlamentarischen Ausschuss Cariforum-EU.
Mitglied ist sie im Entwicklungsausschuss und in der Delegation im Gemischten Parlamentarischen Ausschuss EU-Türkei.
Stellvertreterin ist sie im Ausschuss für Umweltfragen, öffentliche Gesundheit und Lebensmittelsicherheit, im Ausschuss für die Rechte der Frau und die Gleichstellung der Geschlechter und in der Delegation in der Paritätischen Parlamentarischen Versammlung AKP-EU.

Quellen

Weblinks
 Offizielle Webseite von Eleni Theocharous

Mitglied des Europäischen Parlaments für Zypern
Abgeordneter (Zypern)
Dimokratikos-Synagermos-Mitglied
Politiker (21. Jahrhundert)
Politiker (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Komotini)
Zyprer
Geboren 1953
Frau

Eleni Theocharous


Odo II. ist der Name folgender Personen:

Odo II. (Blois) († 1037), Graf von Blois
Odo II. (Champagne) († nach 1118), Graf von Meaux und Troyes (Champagne)
Odo II. (Burgund) (1118?–1162), Herzog von Burgund

Odo II.


Kiseljak je naselje u općini Tuzla, Federacija BiH, BiH na obali Modračkog jezera.

Mjesnoj zajednici Kiseljak pripada naselje Hrvatska Poljana. Mještani se pokapaju na katoličkom groblju Sv. Josip Radnik. Hrvatska prezimena u Hrvatskoj Poljani su Marković, Pavić, Ivić i druga. Crkva sv. Dominika u Hrvatskoj Poljani pripada župi Morančanima.

Mjesna je zajednica općine Tuzle. Spada u ruralno područje općine Tuzle. U njoj je 31. prosinca 2006. godine prema statističkim procjenama živjelo 4.770 stanovnika u 954 domaćinstva.

Stanovništvo

U Kiseljaku su romska naselja Bankerova, Pruga 1, Pruga 2 i Jezero, što objašnjava veliki broj ostalih.

Izvori

Naseljena mjesta u Tuzli

Kiseljak (Tuzla, BiH)


Rumble on the Beach ist eine deutsche Rockabilly-Country-Punk-Rock'n'Roll-Band aus Bremen.

Geschichte
Rumble on the Beach wurde Mitte 1985 von "Ohlly" Michael Ohlhoff (Gitarre, Gesang), Marc "Tinroofcat" Mittelacher (Schlagzeug, Gesang) und Andreas "Andy" Merck (Bass, Gesang) gegründet. Die Gruppe veröffentlichte auf dem Weser Label von  Claus Fabian (Die Mimmi's; Ex-ZK-Schlagzeuger) und der Berliner Plattenfirma Vielklang mehrere Platten. Die Rockabilly-Version des Prince-Klassikers Purple Rain erreichte 1987 Platz 6 der deutschen Independent-Charts. Die Zeitschrift  Bravo veröffentlichte einen Artikel und Plattenkritiken über die Band.

Es folgten weitere Plattenveröffentlichungen und Tourneen in Europa, Kanada und den USA. Zu den Höhepunkten zählt eine gemeinsame Tournee mit den  Stray Cats sowie die Zusammenarbeit mit den amerikanischen Rockabilly-Künstlern Rosie Flores, Ray Campi und Ben Hewitt. Im Dezember 2015 gab die Gruppe nach knapp 20 Jahren wieder Konzerte in Bremen und Essen. Dazu erschien bei Bear Family Records im Januar 2016 eine CD mit wiederveröffentlichten Titeln aus den frühen Jahren 1985 bis 1988.

Diskografie
Alben
 1987: Rumble Rat
 1988: Rumble
 1989: Movin' On
 1991: Good Times And Some Mighty Fine Rock'n'Roll
 1993: Randale am Strand
 1993: 1986 Special
 2016: Two Legendary Albums - Rumble Rat & Rumble (Zusammenfassung der ersten beiden Alben)
 2016: Rumble - 10inch Purple Vinyl Reissue

Gastbeiträge
 1990: The Furious Swampriders (Kompilation mit anderen)
 1997: Mega Fisch Hits (Kompilation mit anderen)
 1997: Ben Hewitt - The Spirit of Rock'n'Roll (Begleitmusiker bei den Songs Bundle of Love und Good Times and Some Mighty Fine Rock'n'Roll)
 2007: Rock'n'Pop Meets Rock'n'Roll (Kompilation mit anderen)

Singles und EPs
 1986: Silly Billy (3-Track EP)
 1986: We Are the Champions (EP Die Goldenen Zitronen, Bad Ladies & The Wild Lovers, Rumble on the Beach, Panhandle Alks, Rocko Schamoni)
 1989: Teenage Rumble

Weblinks
 Offizielle Website

Einzelnachweise

Rockabillyband
Deutsche Band
Band (Bremen)

Rumble on the Beach


Maler und Käufer ist eine Federzeichnung Pieter Bruegels des Älteren von um 1566 in der Grafischen Sammlung Albertina. Ein alternativer Titel ist Künstler und Kenner.

Inhalt und Ausführung
Der Maler hält in der rechten Hand einen Pinsel und sieht links am Betrachter vorbei, vermutlich zu dem Objekt, das er malt. Ein zweiter Mann blickt über die  Schulter auf das entstehende Gemälde. Dieses Werk ist für den Betrachter jedoch verdeckt. Bruegel beschränkt sich ganz auf die Darstellung der zwei ungleichen Männer: den detailliert gezeichneten Maler mit wirrem Haupthaar, buschigen Augenbrauen und struppigem Bart und dem mehr umrisshaft wiedergegebenen Betrachter hinter ihm mit Kneifer, unschöner Nase und leicht geöffnetem Mund.

Technik und Ausstellungsort
Es ist eine braune Federzeichnung mit den Maßen 25,5 x 21,5 cm. Aufbewahrungsort ist die Grafische Sammlung Albertina in Wien, Inventarnummer 7500.

Deutung
Im Mittelalter standen Künstler in einer festen handwerklichen Tradition, die von den Auftraggebern wie Kirche, Adel oder später dem Bürgertum mitgetragen wurde. Die Darstellung von Maler und Käufer beziehungsweise Künstler und Kenner spiegelt bereits den neuen humanistischen Kunstbegriff wider, der den Maler vom subjektiven Urteil eines Kenners abhängig macht. Nach Hans Ost ist es ein "unverständiger Betrachter" Zitat: … mit blöde geöffnetem Mund, mühsam durch die Brille gafft er dem Künstler über die Schulter. Dies ist der Kenner und Amateur, wie er uns später im Kreis der römischen Antiquare um Philipp von Stosch begegnet.

Es ist ungewiss ob es sich bei dem Maler, wie oft angenommen, um ein Selbstporträt Bruegels handelt, denkbar ist auch ein Porträt Hieronymus Boschs. Dessen Arbeiten hatten den jungen Bruegel maßgeblich geprägt, so ist eine Reihe von frühen Zeichnungen in Boschs phantastischem Stil gehalten. Ein Beispiel ist Die großen Fische fressen die kleinen (1556)

Einzelnachweise

Weblinks

Pieter Bruegel der Ältere
1560er
Albertina (Wien)
Zeichnung (Werk)

Maler und Käufer


é a principal protagonista e personagem-título da série de mangá Cardcaptor Sakura de Clamp. Na adaptação para anime em inglês de Nelvana da série, é conhecida como Sakura Avalon, embora seu sobrenome tenha sido alterado na dublagem do segundo filme por Bang Zoom! Entertainment.

Uma estudante na cidade de Tomoeda, no Japão, Sakura Kinomoto tinha originalmente nove anos quando começou sua jornada como Cardcaptor, uma aluna involuntária do falecido mago místico Clow. Quebrando o selo de seu livro de feitiços, ela libertou vários espíritos poderosos de sua prisão na forma de cartas de tarô, que então saíram para causar caos e destruição em sua cidade natal. Trabalhando ao lado dos dois familiares do livro, Cerberus e Yue, Sakura decidiu capturar cada uma das cartas e restaurar seus selos, ganhando suas habilidades para seu próprio uso no processo. Demorou quatro anos, mas Sakura conseguiu capturar e selar cada uma das Cartas Clow, bem como transformá-las em sua própria criação, Cartas Sakura, aumentando ainda mais suas habilidades com elas.

Para todas as produções em japonês do anime (incluindo filmes, CDs de áudio e videogames), Sakura é dublada por Sakura Tange. Para a produção de dublagem em inglês do Nelvana, ela é dublada por Carly McKillip através de Cardcaptors e o primeiro filme. Na produção de dublagem em inglês do Animax, que é muito mais próxima do original japonês do que da versão Nelvana (em termos de cenas cortadas), ela é dublada por Andrea Kwan. Ela é dublada no segundo filme por Kari Wahlgren. Para a dublagem em inglês da série Clear Card, ela é dublada por Monica Rial, que também faz a voz de sua contraparte em Tsubasa Reservoir Chronicle.

Criação

O primeiro impulso da escritora Clamp, Nanase Ohkawa, foi criar uma série de garotas mágicas, apesar de não ser muito versada no gênero. Ohkawa queria que a heroína Sakura estivesse na mesma faixa etária da maioria dos leitores para que os fãs pudessem se relacionar com ela. Enquanto Ohkawa planejou Cardcaptor Sakura do começo ao fim, ela nunca consultou o enredo com os outros membros, em vez disso, deu-lhes o roteiro um capítulo de cada vez. Mokona inicialmente desenhou Tomoyo para que parecesse que ela estava apaixonada por Toya, o que a surpreendeu ao receber o roteiro do capítulo que revela que Tomoyo ama Sakura. A história foi planejada para ter o tema "se você der o seu melhor, vai dar certo", mas Ohkawa não começou com a mentalidade de "com certeza vai ficar tudo bem" de Sakura. Ohkawa queria escrever uma história com a qual "as minorias se sentiriam confortáveis", referindo-se ao mesmo sexo, incesto, pedofilia e outros relacionamentos tabus apresentados no mangá. O tema principal da série é expresso por meio de Sakura, uma personagem principal projetada para ter a mente aberta sobre diferentes estruturas familiares e tipos de amor. Ohkawa abordou os relacionamentos apresentados na série usando Tomoyo e Sakura como exemplo. Ela explicou que a razão pela qual Tomoyo e Sakura não terminaram juntas não foi porque Tomoyo é uma menina, mas sim porque Sakura não amava Tomoyo de uma forma romântica.

O design do personagem de Sakura para o mangá foi originalmente desenvolvido por Mokona. Ela foi projetada para capturar a imagem da sobrinha de dois anos de Mokona, Kawaji. A expressão facial do personagem original mudou consideravelmente até o início do mangá. Seus muitos trajes mágicos foram apresentados porque CLAMP sentiu que era "triste" para uma garota usar o mesmo traje mágico o tempo todo, influenciado pela série de mangá Sailor Moon. Entre o mangá e a adaptação do anime, cerca de 300 figurinos foram feitos, a maioria deles criados especificamente para Sakura. Como o tema principal da série é "amor", Clamp se concentrou nos múltiplos relacionamentos que Sakura tem. Tanto Syaoran Li quanto Tomoyo Daidoji foram considerados personagens populares por muitas vezes confortarem o personagem principal com base em como os leitores se relacionavam com seus sentimentos por Sakura.

Escolher uma atriz japonesa para dublar Sakura foi difícil. Nem Ohkawa nem o diretor de anime Morio Asaka ficaram satisfeitos com nenhuma das dubladoras que fizeram o teste para o papel. No final, Sakura Tange (que anteriormente dublava Sakura Mitsukoshi, que também tinha olhos verdes como Sakura Kinomoto, em 1997, no jogo de quebra-cabeça Neo Geo da Face/SNK, Money Puzzle Exchanger) foi selecionada para o papel com o diretor de som Masafumi Mima acreditando que ela encaixar na personagem graças à sua voz calma e forte.

Existem cartas mágicas fictícias usadas na série de mangá e anime Cardcaptor Sakura. Eles servem como itens mágicos para o protagonista usar de várias maneiras. O baralho consiste em dezenove cartas no mangá e cinquenta e três no anime. A popularidade e o sucesso de Cardcaptor Sakura levaram à criação de vários brinquedos das Cartas Clow, incluindo um conjunto de cartas de brinquedo lançado pela revista Nakayoshi para comemorar seu sexagésimo aniversário.

Na adaptação para o inglês de Nelvana intitulada "Cardcaptors", Sakura originalmente se chamaria Nikki, mas depois decidiram manter seu primeiro nome original por causa da recepção da adaptação de Cardcaptors, além da dificuldade e despesa de editar inúmeras aparições de seu nome em rōmaji na série de anime. No entanto, seu nome de família foi alterado para "Avalon".

Caracterização
Sakura é retratada como uma jovem com poderes mágicos que herdou de Clow Reed. Seu primeiro poder é a oniromancia e a capacidade de precognição de ver o futuro através de seus sonhos, o que serve como proteção ideal para o protagonista. Em alguns de seus sonhos, Sakura vê o homem que ama, Yukito Tsukishiro, e frequentemente interage com ele, já que seu irmão, Toya, é colega de classe dele. Apesar de não conhecer sua falecida mãe por ser muito jovem quando ela morreu, Sakura ainda cuida dela com base no que seu pai, Fujitaka, costumava dizer a ela. Sakura não sabe que Toya também possui poderes mágicos, mas ela mantém isso em segredo, embora Toya seja claramente capaz de dizer quando sua irmã está fazendo mágica. Sakura passa por um arco de personagem quando Toya é ferido pelo espírito da carta mágica Mirror. Como resultado, Sakura passa de uma caracterização passiva para uma mais ativa em relação à sua jornada para encontrar todas as Cartas Clow.

Relacionamentos
Em contraste com o distante Syaoran Li, que mantém distância de pessoas relacionadas à magia, Sakura se apega a seu professor de matemática Kaho Mizuki. Este tipo de atração não é especificado como sendo a causa da magia ou apenas como Sakura vê Mizuki. Embora Sakura se preocupe com sua jornada, ele não percebe o desastre que as cartas Clow podem causar. Por meio de suas conversas com Kerberos, Sakura fica com medo de que tal desastre seja sua perda de memórias. Sakura também não sabe que Syaoran desenvolve sentimentos por ela, mas eles se tornam próximos quando ele a ajuda sempre que ela fica preocupada em como resolver seus problemas. A própria Sakura também desenvolve sentimentos românticos por Sakura, mas sua ingenuidade a faz não entender seus próprios sentimentos. No entanto, a evolução da magia de Sakura e o aprimoramento de seu cajado resolvem como um simbolismo do crescimento de Sakura. Outro grande impacto em sua jornada é como Sakura ganha aliados, principalmente Yue, a verdadeira forma do servo de Clow que desenvolveu uma forma humana, Yukito. Embora Yue seja devotado a Clow Reed, o bom coração de Sakura faz com que ele a escolha como segunda mestra.

Nos últimos capítulos da série, Sakura confessa seus sentimentos por Yukito. Como Yukito sempre esteve atento aos sentimentos da jovem, ele tenta ajudá-la, mas isso a deixa deprimida. No entanto, Syaoran conforta Sakura em relação aos seus sentimentos que ela não entende. Eriol, a reencarnação de Clow Reed, testa Sakura tanto em termos de magia quanto de emoções. Durante o clímax, Eriols realiza seu teste atacando Syaoran o que causa em Sakura uma sensação de agressividade nunca antes vista. Isso ajuda Sakura a perceber que Syaoran é importante em sua vida, em vez de seu relacionamento incorreto inicial, que chega à conclusão da garota de que Syaoran é a pessoa que ela mais ama.

O relacionamento de Sakura com Syaoran se destaca muito entre outros interesses amorosos nas obras de Clamp porque o mangá é voltado para um grupo demográfico mais jovem em contraste com histórias mais sombrias. O escritor Kiyoshi Saiga comenta que o foco em vários tipos de relacionamento é o estilo de escrita característico de Clamp e Cardcaptor Sakura se concentra fortemente nessas ideias, em vez da busca por cartas mágicas. A manipulação do amor incondicional é retratada desde cedo por Tomoyo que é apaixonada por Sakura, mas, como ela pode dizer que Sakura não compartilha desses sentimentos, seu sonho é que Sakura conheça a pessoa que ela vive e assim ela possa alcançar a felicidade. Saiga comenta ainda que Sakura é uma substituta do público, pois ao longo da narrativa, tanto o leitor quanto Sakura amadurecem e exploram o conceito de qual é o amor que procuram. Ainda assim, Sakura também se destaca entre as garotas mágicas, pois, ao invés de mudar como outros super-heróis, os sentimentos otimistas de Sakura permanecem os mesmos no mangá.

Em uma entrevista em outubro de 2000, Nanase Ohkawa chamou Sakura de uma pessoa pansexual com uma "mente aberta para diferentes estruturas familiares, diferentes tipos de amor e diferentes perspectivas da sociedade", acrescentando que se Syaoran fosse uma menina e a diferença de idade fosse mesmo assim, ela teria se apaixonado por Syaoran do mesmo jeito. Na mesma entrevista ela disse que Sakura ama Tomoyo, mas não da mesma forma que ela se sente por Syaoran. Em novembro de 2016, Ohkawa acrescentou que Sakura é alguém que acredita que "aqueles ao seu redor estarão lá para pegá-la".

Habilidades
O Livro Clow é um livro contendo uma coleção de cartas mágicas misteriosas e poderosas intituladas "Cartas Clow", originalmente propriedade de Clow Reed. Ele eventualmente se torna o Livro Sakura. A arma principal de Sakura, The Sealing Staff, concede a ela acesso a todas as suas habilidades. É capaz de selar espíritos fantasmagóricos em cartas mágicas especiais, que ela pode usar novamente à vontade. O Cajado também serve como um canal para suas habilidades, mudando de forma conforme necessário, dependendo da habilidade. Quando não está em uso, o cajado é um pequeno pingente que ela usa em volta do pescoço. Apesar de sua variedade e força massiva, Sakura ainda tem controle limitado sobre as Cartas Sakura/Clear e não pode usá-las em toda a sua extensão; usar as cartas mais fortes pode exauri-la rapidamente e muitas vezes são muito perigosos para ela controlar com segurança. Além disso, sem suas cartas, ou mesmo seu cajado, Sakura carece de habilidades físicas ou mágicas, não possuindo nem mesmo técnicas básicas de autodefesa.

Cartas Clow
Sakura tem uma quantidade diferente de cartas utilizáveis, dependendo do material de origem: 19 no mangá original, 53 na série expandida de anime e filme. No entanto, todas as cartas se encaixam de alguma forma nas Seis Cartas Principais, que concedem a Sakura suas respectivas habilidades. No segundo filme, também existem três cartas especiais; The Nothing (mais forte do que todas as outras cartas combinadas), The Nameless Card (uma personificação do amor romântico) e The Hope (contador completo de The Nothing).

As Clear Cards são novas cartas que começaram a aparecer depois que as Sakura Cards ficaram em branco e claras. Foi revelado, no capítulo 23, que novas cartas foram criadas pela própria Sakura sem perceber, devido ao crescimento de seus poderes mágicos. Ao contrário das cartas Clow ou Sakura, elas não começam com "The" antes do nome da carta. Além disso, as Clear Cards têm dois kanji em seu nome chinês/japonês, ao contrário de um nas cartas Clow e Sakura (com exceção de The Hope, que também tem dois kanji).

 The Fiery: Concede a Sakura a habilidade de usar piromancia, além de dar a ela habilidades ligadas ao poder físico. As cartas sob o Fiery são: A Flecha (Permite o domínio do arco e flecha e conjura um arco), A Luta (Experiência marcial), O Poder (Aumento da força física), O Tiro (Ataque de projétil com mira automática, sem fim até que seja comandado de outra forma), A Espada (domínio da lâmina e conjura uma espada de esgrima), The Through (Passagem através de objetos sólidos), The Thunder (Controle sobre o raio) e The Twin (Duplicar qualquer alvo).
 The Watery: Concede a Sakura a habilidade de usar água para retardar e atacar seus inimigos, bem como algum controle sobre o fenômeno climático. As cartas sob o Watery são: The Wave (versão mais fraca do Watery), The Rain (Cria chuva), The Bubbles (Cria bolhas de sabão), The Cloud (Cria nuvens no céu), The Mist (Cobrindo neblina e névoa ácida), The Freeze (Cryomancy), The Snow (Cria neve), The Wood (Controle de árvores, videiras e galhos, crescimento espontâneo).
 The Earthy: Concede a Sakura a habilidade de manipular pedra e terra como ela deseja. As cartas sob o Earthy são: The Flower (Cria qualquer flor ou desabrochar em uma quantidade infinita), The Libra (espírito que diz a verdade), The Lock (Fecha qualquer porta, sala ou área, defesa psicocinética), The Loop (Bend time/ espaço para criar um loop infinito), O Labirinto (Gerar um labirinto que deve ser navegado para escapar, pode ser destruído), O Espelho (Copie e torne-se indivíduos refletidos, reflita habilidades), A Areia (Manipule a areia), O Escudo (Perto -defesa perfeita contra qualquer ataque ou habilidade, pode ser contornada/quebrada).
 The Windy: Concede a Sakura a habilidade de controlar correntes de vento e criar ligações. As cartas sob The Windy são: The Dash (velocidade sobrenatural), The Float (capacidade de pairar/flutuar no ar), The Fly (voo indefinido), The Jump (habilidades de salto aprimoradas), The Move (teletransporte de pequenos objetos), The Song (Copia e pode cantar qualquer música), The Storm (Invoca tempestades e tornados), The Voice (Roube vozes).
 The Light: Concede a Sakura a habilidade de controlar a luz e forçar o sol a nascer. Uma das cartas mais fortes do baralho (sua contraparte é The Dark). As cartas sob a Luz são: O Grande (Aumento maciço de tamanho), O Criar (Conjura um livro que pode escrever qualquer coisa), O Brilho (Cria esferas brilhantes), O Pequeno (Encolhe algo, reduz habilidades mágicas), O Retorno ( Viajar para o passado, não pode interagir com o passado), A Sombra (Controlar as sombras), O Doce (Transformar objetos em doces/doces).
 The Dark: Concede a Sakura a habilidade de controlar a escuridão, bem como anular a magia dos oponentes. Uma das cartas mais fortes do baralho (sua contraparte é a luz). As cartas sob a escuridão são: A Mudança (Trocar corpos/mentes uma vez por dia), o Sonho (Criar sonhos/profecias), Apagar (Remover algo da existência), A Ilusão (Criar uma ilusão de qualquer perspectiva), O Silencioso ( Sufoque todo o som, controle cinético limitado sobre fontes geradoras de ruído), O Sono (Coloque qualquer um ou um grupo de pessoas para dormir), O Tempo (Controle livremente a passagem do tempo).

Aparições

Em Cardcaptor Sakura
Sakura Kinomoto é apresentada como uma menina de nove anos que mora na cidade de Tomoeda, no Japão, onde frequenta a Escola Primária de Tomoeda. Durante o enredo Clow Card Arc e Sakura Card Arc, ela envelhece canonicamente para ter doze anos no final da série, nas versões de anime e mangá. No enredo do Clear Card Arc, ela canonicamente chega aos quatorze anos enquanto estudava na Tomoeda Junior High School. Sakura é uma jovem enérgica e alegre. Sakura tem cabelos castanhos curtos, pele clara e olhos verdes esmeralda. Como descendente do feiticeiro Clow Reed, Sakura herdou poderes mágicos e passa a série em busca das   que perdeu acidentalmente. Yukito é a primeira paixão de Sakura. Ele é sete anos mais velho que ela, mas isso nunca a incomoda. Por ele ser o melhor amigo de seu irmão, ela tenta fazer com que ele vá até sua casa e vai para a escola com seu irmão para ver Yukito todas as manhãs. Embora com o coração partido, ela aprende a aceitar que ele ama seu irmão e mantém uma profunda amizade com Yukito. Uma das características mais notáveis de Sakura é seu "feitiço invencível",  , que a levou a inúmeras provações e obstáculos enquanto ela dominava suas habilidades mágicas.

As roupas de Sakura chegam às centenas, que mudam com frequência ao longo da série. Ao contrário de outras garotas mágicas de anime, cujos trajes aparentemente se formam a partir de energia mágica, as roupas de batalha de Sakura são costuradas à mão por sua amiga e prima Tomoyo. Sua roupa icônica mais usada no dia a dia é o uniforme escolar, que muda dependendo da estação. Seu uniforme escolar de inverno é uma camisa preta de mangas compridas com punhos vermelhos e brancos, um lenço branco com uma listra vermelha e uma minissaia plissada branca com uma anágua branca com babados na altura do joelho. Em dias particularmente frios, ela usa um casaco preto grosso com a insígnia da escola nas costas. Seu uniforme de verão é uma camisa branca de mangas curtas com um lenço vermelho no pescoço e uma minissaia pregueada preta. Durante todo o ano, sapatos Mary Jane pretos são usados junto com meias brancas e um chapéu de marinheiro branco com debrum preto. Sua roupa comum em casa tem dois elásticos duplos transparentes vermelhos às vezes verdes (episódio 26 da série original) com contas para manter o cabelo espetado nas laterais.

Após o Julgamento Final, uma visão do espírito de Clow Reed diz a ela que sua magia não é extraída do sol nem da lua, mas de sua própria estrela, que pode começar pequena, mas está sempre brilhando com sua própria luz brilhante. . No entanto, como a magia de Clow Reed, a de Sakura é um equilíbrio entre a magia do sol e da lua. Eriol deu metade de seus poderes para o pai de Sakura, a outra metade para a encarnação de Clow. Isso fez de Sakura a maga mais poderosa do mundo, superando até mesmo seu predecessor Clow Reed.

Em Cardcaptor Sakura: Clear Card

No arco Clear Card em andamento, seus poderes mágicos inatos se desenvolveram ainda mais e aumentaram drasticamente a ponto de ela poder efetivamente criar cartas inteiramente novas subconscientemente que incorporam suas várias magias. É um meio de "não conseguir controlar seus poderes", segundo Eriol. Como tal, ela tem a habilidade muito poderosa e rara de ver livremente o passado, mesmo com o cartão "Record" ou sem seu conhecimento.

Aparições em outras mídias
Em Cardcaptor Sakura: The Movie, Sakura ganha uma viagem para Hong Kong, onde conhece a família de Syaoran e encontra o espírito de uma mulher com raiva de Clow Reed que por engano chama Sakura até ela por ela ser a detentora das Cartas Clow. Em Cardcaptor Sakura Movie 2: The Sealed Card, ela descobre que existe uma quinquagésima terceira carta Clow, The Nothing, que atua como um equilíbrio para a magia positiva das outras.

Sakura é uma personagem jogável em oito dos videogames Cardcaptor Sakura, e seu design de personagem é apresentado na versão da série de Tetris. O design do personagem de Sakura Kinomoto é reutilizado na série Clamp Tsubasa: Reservoir Chronicle, que apresenta uma história de mundo alternativo que também usa personagens de muitas das séries anteriores do grupo. Em Tsubasa, o design é usado para vários personagens chamados Sakura, incluindo o personagem central chamado Princesa Sakura (Sakura-hime) . Sakura também desempenha um papel importante durante o último arco de Tsubasa: Reservoir Chronicle, em um sonho para uma princesa Sakura reencarnada. Durante esta visão, Sakura dá a seu eu alternativo a Star Wand e garante a ela que "tudo ficará bem" (sugerindo o final do Arco Clear Card). A varinha é vista mais tarde na loja de Yuuko Ichihara.

Sakura também apareceu no OVA Tsubasa Tokyo Revelations como um espírito ou visão que a princesa Sakura vê, que a guia de volta para onde ela veio, o Tocho (prédio do governo) quando ela se perde. Ela desaparece quando a princesa Sakura vê o prédio.

No curta-metragem de anime Shiritsu Horitsuba Gakuen Bangai-hen: Tenkōsei ni Dokkidoki Sakura aparece como uma estudante da escola titular do anime e a prima mais nova da Sakura, Tsubasa.

Recepção
Em 1999 e 2000, Sakura ganhou o Animage Grand Prix de "Melhor Personagem Feminina". Em 2001, Sakura Kinomoto ganhou o prêmio "Cutest Anime Girl of the Year" do All Anime World. Em uma enquete da Newtype de agosto de 2001, Sakura foi eleita a quarta personagem feminina de anime mais popular, e em uma enquete de março de 2010, ela foi eleita a quarta "personagem feminina de anime mais popular" da década de 1990. Ela também ganhou o Torneio Anime Saimoe 2002, um concurso de popularidade online para o "Personagem de Anime Mais Moe do Ano".

Em 1º de abril de 2016, como parte de seu 20º aniversário, oito lojas nacionais × Animate Cafe com o tema "Card Captor Sakura" foram inauguradas.

A Mori Art Center Gallery, localizada em Tóquio, Japão, apresentou a Cardcaptor Sakura Exhibition -The Enchanted Art Museum- galeria dedicada a Sakura e sua história. A exposição, inaugurada em outubro de 2018, é o maior encontro de arte de Cardcaptor Sakura já reunido. A exposição tem uma seção inteira montada como "Sala de Costura de Tomoyo", com várias réplicas reais da moda de Sakura. Simultaneamente à exposição está o adjacente Sakura Cafe & Parlour, um restaurante Cardcaptor Sakura e uma loja de presentes.

O editor do Clamp, Kiichiro Sugawara, comentou que quando Tsubasa: Reservoir Chronicle começou, a maioria de seus colegas continuou mencionando que a série era interessante por ter uma versão alternativa de Sakura Kinomoto, pois ele descobriu que o Syaoran Li original não era popular dentro do Cardcaptor Sakura. Como resultado, Sugawara queria que Syaoran também se tornasse popular entre os leitores da série.

Pansexuais fictícios
Personagens artistas marciais em animes e mangás
Personagens com telecinese
Espadachins fictícios em animes e mangás
Personagens capazes de manipular líquidos
Personagens com precognição
Personagens com poderes congelantes
Personagens capazes de gerar calor ou fogo
Personagens com habilidades elétricas
Personagens com invisibilidade
Personagens fictícios que podem manipular a luz
Personagens com umbracinese
Personagens que podem se multiplicar
Personagens que podem mudar de tamanho
Arqueiros fictícios
Personagens de anime e mangá com força sobre-humana
Personagens de anime e mangá que podem se mover em velocidades sobre-humanas
Personagens femininos de anime e mangá
Personagens infantis em animes e mangás
!Artigos com texto em japonês

Sakura Kinomoto


Susan "Sue" Lillian Townsend (2. travnja 1946., Leicester - 10. travnja 2014., Leicester), engleska književnica.

Životopis
Sue Townsend rođena je 2. travnja 1946. u Leicesteru kao kći engleskih katolika. Početkom 1950-ih pohađala je školu Glen Hills, a kasnije je otišla u žensku školu u južnom Wigstonu. Školu je napustila s 15 godina i potom obavljala različite poslove (domaćica, prodavačica, hotelska činovnica...) Udala se s 18 godina i rodila troje djece, koje je odgajala sama jer ju je muž napustio. Liječnici su joj 1999. otkrili dijabetes, nakon čega je počela ubrzano gubiti vid. Živjela je u Leicesteru, gdje je i umrla 10. travnja 2014.

Književna karijera
Iako je još u školi pisala kratke pripovijetke, Townsend je pravu književnu karijeru započela kao dramatičarka napisavši dramu Womberang 1979. Popularnost je u zemlji i svijetu stekla objavljivanjem devet romana iz serijala "Adrian Mole", koji govore o pametnom tinejdžeru iz siromašne radničke obitelji. U svojim romanima Townsend kritizira politiku ljevičarskih vlada Ujedinjenog Kraljevstva, zbog kojih su radnici i seljaci dospjeli na rub egzistencije. Međutim, njezino britko pero upereno je i na slavnu britansku premijerku Margaret Thatcher, koja je svojim političkim potezima stekla ogroman ugled u zemlji i svijetu. Pisala je i eseje te romane o kraljevskoj obitelji.

Bibliografija

Proza

Romani

Adrian Mole
Tajni dnevnik Adriana Molea (1982.)
Novi jadi Adriana Molea (1985.)
Adrian Mole na pragu zrelosti (1989.)
Adrian Mole i mali vodozemci (1991.)
Adrian Mole: Godine divljine (1993.)
Adrian Mole: Godine kapučina (1999.)
Adrian Mole i oružje za masovno uništenje (2004.)
Izgubljeni dnevnici Adriana Molea (2008.)
Adrian Mole i nemoćne godine (2009.)

Kraljevska obitelj
Kraljica i ja (1992.)
Kraljica Camilla (2006.)

Ostali
San gospodina Bevana (1989.)
Broj deset (2002.)
Žene koje su išle u krevet na godinu dana (2012.)

Eseji
Javne ispovijesti sredovječne žene (2001.)

Drama
Womberang (1979.)
Dnevni boravak (1981.)
Tražiti riječi (1983.)
Uho, grlo, nos (1987.)

Izvori

Vanjske poveznice
Hrvatska enciklopedija: Townsend, Sue

Engleski književnici

Sue Townsend


Luras (sardisk: Lùras, Lùrisi) er en by og en kommune (comune) i provinsen Sassari i regionen Sardinien i Italien. Byen ligger i 508 meters højde og har 2.556 indbyggere (2016). Kommunen har et areal på 87,59 km² og grænser til kommunerne Arzachena, Calangianus, Luogosanto, Sant'Antonio di Gallura og Tempio Pausania.

Referencer

Henvisninger

Kommuner i provinsen Sassari

Luras


جبل الرماة، أو جبل عينين، هو عبارة عن جبل صغير يقع بجانب جبل أحد، شمال المسجد النبوي على بعد نحو ثلاثة كيلو مترات منه، قرب المدينة المنورة. وهو الجبل الذي أمر النبي الرماة أن يتمركزوا فيه في غزوة أحد، وكان عددهم خمسين رجلاً، ليحموا ظهور المسلمين من تسلل المشركين. لكنهم خالفوا أمره ظنا منهم أن المعركة قد انتهت، فاستغل المشركون خلو الجبل من الرماة فحملوا على المسلمين فقتلوا منهم عددًا كبيرًا.

سبب التسمية
سُمي بجبل الرماة لأن النبي صلى الله عليه وسلم أوقف عبد الله بن جبير في خمسين من الصحابة الرماة في معركة أحد لصد المشركين من الجهة الجنوبية ورميهم بالنبل، وأوصاهم بعدم التحرك سواء انتصر المسلمون أم هُزموا.

المكانة والأهمية
يمتاز جبل الرماة بالموقع الإستراتيجي؛ حيث كان يحمي ظهور المسلمين إبَّان المعركة والقتال مع المشركين، فكان حمىً منيعاً، يحمي ظهور المسلمين من التفاف المشركين عليهم وغزوهم من جهته؛ لذلك أدرك خالد بن الوليد، رضي الله عنه –وهو قائد فرسان المشركين قبل إسلامه– أهمية الجبل ومكانه في تغيير تكتيك المعركة، فظلتْ عينه ترقُبُه حتى وهو ينسحب من أرض المعركة، فلما رأى رماة المسلمين يتركون مواضعهم قام بحركة التفاف سريعة وهاجمهم من الخلف.

الدور الحيوي
كان لجبل الرماة دور حيوي مهم في معركة أحد، وكانت الثغراتُ التي يسدُّها مهمةً من جهتين:
الأولى: حماية ظهور المسلمين من المشركين.
الثانية: مدافعة المشركين بالسهام؛ ولا سيما أن الرماة في مرتفَعٍ؛ فوقوع السهام سيكون أسرع وأعمق أثراً.

معرفة الواقع وفقهه
كان لجبل الرماة الدور البارز في معرفة واقع المعركة؛ من حيث الفرص المتاحة، والمخاطر المهدِّدة، ونقاط القوة ونقاط الضعف، وكشف الأعداء، ومواقعهم وتحركاتهم، ومعرفة عددهم من حيث الكثرةُ والقلةُ. وكذا المسلمين ومواقعهم، واتجاه سير المعركة؛ من حيث النصرُ أو الهزيمةُ؛ ولذلك كانوا –والله أعلم– أول من كشف انهزام المشركين وفرارهم؛ وهو ما يؤكد معرفتهم بالواقع أكثر من غيرهم. كان لكل ذلك دور في تغيير تكتيك المعركة؛ حسب المصلحة والحاجة. ومن المعلوم أنَّ ثمَّةَ تواصُلاً بين الرماة وبين القائد –صلى الله عليه وسلم– حسب الحاجة والمصلحة؛ لذلك كان –صلى الله عليه وسلم– يقول لهم: «إن رأيتمونا هَزمْنا القوم وأوطأناهم فلا تبرحوا حتى أُرسِل إليكم».

الإنتقاء
لقد انتقى رسول الله –صلى الله عليه وسلم– خمسين من الرماة تحت إمارة عبد الله بن جبير –رضي الله عنه– ووضعهم فوق جبل الرماة؛ وذلك ليمنع التفاف جيش المشركين حول جيش المسلمين، وليحموا ظهورهم من الخلف. ولا شك أن هذا الانتقاء كان انتقاءً مخصوصاً لرماة متمرسين متدرِّبين على مهارة الرمي؛ حتى يصيبوا الأعداء في مقتل. وهذا الذي حصل في البداية قبل النكوص.

سبب هزيمة الرماة
لَمَّا رأى الرماة –رضي الله عنهم– هزيمة المشركين، ورأوا الغنائم في أرض المعركة، جذبهم ذلك إلى ترك مواقعهم، ظنّاً منهم أن المعركة انتهت، فقالوا لأميرهم عبد الله بن جبير –رضي الله عنه-: (الغنيمة! أي قومِ الغنيمة! ظهر أصحابكم؛ فما تنتظرون؟ فقال عبد الله بن جبير: أنسيتم ما قال لكم رسول الله –صلى الله عليه وسلم-؟ قالوا: والله لنأتين الناس فلنصيبنَّ من الغنيمة).  ثم انطلقوا يجمعـون الغنائم ولم يعبؤوا بقول أميرهم. ووصف ابن عباس –رضي الله عنهما– حال الرماة في ذلك الموقف، فقال: (فلما غنم النبي –صلى الله عليه وسلم– وأباحوا عسكر المشركين، أكبَّت الرماة جميعاً في المعسكر ينهبون، ولقد التقت صفوف رسول الله –صلى الله عليه وسلم–، فهم هكذا، (وشبك بين يديه) وانتشبوا، فلما أخلَّ الرماة تلك الخَلَّة التي كانوا فيها، دخلت الخيل من ذلك الموضع على أصحاب رسول الله –صلى الله عليه وسلم– فضرب بعضهم بعضاً، والتبسوا وقُتل من المسلمين ناس كثير).

الآثار المترتبة في ترك الجبل
إن من أعظم الآثار والمساوئ لترك الرماة ثغورَهم وأماكنَهم: التفافُ الأعداء على المسلمين، وطعنُهم في مقتل؛ ومِنْ ثَمَّ الهزيمةَ الصعبةَ التي لحقت بالمسلمين، ومقْتَلُ كثيرٍ من الصحابة –رضي الله عنهم– تلك هي عاقبة التَّرك، وإيثارِ الدنيا على الآخرة. لقد شعر الصحابي الجليل عبد الله بن جبير، رضي الله عنه – وهو أحد القادة الأفذاذ – بالغربة تلفُّه، وهو يشاهدُ أصحابه الخمسين ينزلون من ثغورهم رجلاً إثر آخر؛ إلا من رحم الله، وقد بلغ به الحزن والأسى مبلغاً عظيماً. كيف لا؟ وهو يرى الثغور تُترك، وإذا القوم قد خلَّفوا بعدَهم فراغاً كبيراً، فصاح فيهم بصوت السمع والطاعة والانقياد لأمر النبي الكريم –صلى الله عليه وسلم–: (أنسيتم ما قاله لكم رسول الله صلى الله عليه وسلم؟).

العفو عن الرماة
إن الرماة الذين أخطؤوا الاجتهاد في غزوة أحد لم يخرجهم الرسول – صلى الله عليه وسلم – خارج الصف، ولم يقل لهم: إنكم لا تَصلُحُون لشيء من هذا الأمر بعدما بدا منكم في التجربة من النقص والضعف؛ بل قَبِلَ ضعفَهم هذا في رحمةٍ وعفوٍ، وفي سماحة، ثم شمل الله – سبحانه وتعالى – برعايته وعفوه جميع الذين اشتركوا في هذه الغزوة، على الرغم مما وقع من بعضهم من أخطاء جسيمة، وما ترتب عليها من خسائر، فقال – جل ثناؤه -: ﴿وَلَقَدْ صَدَقَكُمُ اللَّهُ وَعْدَهُ إذْ تَحُسُّونَهُم بِإذْنِهِ حَتَّى إذَا فَشِلْتُمْ وَتَنَازَعْتُمْ فِي الأَمْرِ وَعَصَيْتُم مِّنْ بَعْدِ مَا أَرَاكُم مَّا تُحِبُّونَ مِنكُم مَّن يُرِيدُ الدُّنْيَا وَمِنكُم مَّن يُرِيدُ الآخِرَةَ ثُمَّ صَرَفَكُمْ عَنْهُمْ لِيَبْتَلِيَكُمْ وَلَقَدْ عَفَا عَنكُمْ وَاللَّهُ ذُو فَضْلٍ عَلَى الْـمُؤْمِنِينَ﴾ [آل عمران: 152]  ونقول لكل من أخطأ واجتهد، أو فرَّط في ثغر كان عليه، وحِمى كان يحميه، أو ترك مكاناً شاغراً بعده – سواءٌ كان عملاً تربويّاً أو غيره من اهتمامات جادة شرعية -: عُد؛ فالعود أحمد، وعفا الله عما سلف. عُد بهمة تعلو الجبال، وطموح يتجاوز الزمن، وعزيمة تفلُّ الحديد؛ مستشعراً معيَّة الله لك، مستعظماً الدور الذي تقوم به، مستصغراً العقبات والعواقب، مؤثِراً الآخرة على الدنيا. ﴿وَالآخِرَةُ خَيْرٌ وَأَبْقَى﴾ [الأعلى:17].

انظر ايضاً
 قائمة جبال المدينة المنورة
 قائمة جبال السعودية
 المدينة المنورة
 جبل أحد
 جبل عير
 جبل مكيمن

وصلات خارجية
 جبل الرماة بالمدينة.. أهم معالم وشواهد غزوة أحد
 صور.. تعرف على اسم جبل أحد قبل حادثة "الرماة"
 جبل الرماة.. قصة قلب الموازين في معركة أحد.
 شرح تفاصيل المعركة وكيف حدثت بالتفصيل على أرض الواقع
 تصوير جوي لجبل الرماة

المراجع

جبال الحجاز
رماة

جبل الرماة


À Punt é o principal canal de televisão da Corporação Valenciana de Meios de Comunicação  (CVMC), que veio substituir o Canal Nou, da Radiotelevisão Valenciana (RTVV). Os canais de televisão, assim como as emissoras de rádio, emitem dentro do multíplex que RTVV usava anteriormente.

Apesar da previsão de reciprocidade na emissão dos canais de rádio e televisão da CVMC dos canais públicos da Catalunha TV3 (CCMA) e das Ilhas Baleares IB3 (EPRTVIB), o governo espanhol de Pedro Sánchez impediu esta reciprocidade.

História
No dia 29 de novembro de 2013, Alberto Fabra, que foi o presidente da Generalitat Valenciana de 2011 até 2015, anunciou o encerramento do Canal 9 e Nova Rádio da Radiotelevisão Valenciana. Fê-lo depois de um endividamento de 1.300 milhões de euros, devido a múltiplos escândalos, e a uma gestão dos recursos públicos e profissionais que acelerou a desilusão pela televisão de conteúdo sensacionalista, a qual não deu voz a acontecimentos relevantes da época, como o caso Gürtel de corrupção do PP, nem aos familiares das vítimas do acidente de metro em València em 2006. Depois da sentença do Tribunal Superior de Justiça da Comunidade Valenciana, que obrigou à recontratação por transgressão dos direitos fundamentais das mil profissionais despedidas num expediente de regulação de ocupação, cessaram as emissões, sob o pretexto, sustentado pelo Partido Popular, que a RTTV não era importante e não funcionava.

No verão de 2015, o novo governo valenciano de Ximo Puig iniciou o procedimento de reabertura do Canal Nou, à espera de aprovação de um modelo definitivo nos Tribunais Valencianos. A televisão provisória passaria a funcionar com poucos trabalhadores, conteúdo pré-gravado, filmes ou séries que davam no antigo Canal 9, e passar-se-ia a chamar Canal GVA (Canal Generalitat Valenciana), simulando o canal de comunicação e emissão de conferências de imprensa da Generalitat. Devido a problemas legais, o Canal GVA não pôde emitir a 9 de Outubro, o dia nacional de Valência.

Canais de televisão da Espanha

À Punt


İrlanda seteri, İrlanda'da 1800 yıllarına doğru çeşitli melezlemeler yoluyla geliştirilmiş köpek ırkı.

İrlanda seteri, başlangıçta iki renkliyken (kızıl kahverengi ve beyaz), günümüzde tek renklidir (kızıl kahverengi).  Omuzdan yere yüksekliği 65,5 - 68,5 cm arasında değişir. Ağırlığı 27 kg kadardır.

Enerji dolu, çok zeki bir köpektir. Yabancılara hoşgörüyle davranabilir. Bu nedenle koruma görevini pek yerine getirmez. Çok iyi koku alır. Çocuklarla ve diğer hayvanlarla çok iyi geçinir. Sevgisini hemen göstermek ister. Özgürlüğüne çok düşkündür. Bu nedenle eğitimi biraz zor olabilir. Çok uzun yürüyüşler yapmak, koşmak ister. Yapamazsa, yerinde duramaz ve kontrolden çıkabilir.

Galeri

Köpek ırkları

İrlanda seteri


Safe Hands Challenge é uma campanha lançada pela Organização Mundial da Saúde (OMS) após declarar a pandemia de COVID-19. Foi lançada em 13 de março de 2020 por Tedros Adhanom Ghebreyesus, diretor da OMS. A campanha pede a todos que lavem as mãos regularmente por 40 segundos por segurança e para prevenir a transmissão de doenças. A OMS também convocou celebridades de todo o mundo para participar do Safe Hands Challenge.

Resposta
Em apenas 48 horas, 'The Safe Hands Challenge' foi usado como uma hashtag do TikTok quase meio bilhão de vezes. Celebridades como Pussycat Dolls, Billy Porter, Deepika Padukone e Sachin Tendulkar postaram vídeos higienizando as mãos como parte do Safe Hands Challenge.

Mãos
Organização Mundial da Saúde
Pandemia de COVID-19

Safe Hands Challenge


Miguel Pardo Iraola (Lima, Perú, 1816 – Chile, 14 de octubre de 1863) fue alcalde de Lima de 1862 a 1863.

Sus padres fueron Francisco Pardo y Gregoria Iraola.

Empezó siendo uno de los concejales del ayuntamiento de Lima, cuando este, tras 16 años de receso, volvió a funcionar en 1857 en cumplimiento de lo estipulado en la Constitución liberal de 1856, en lo concerniente a la restitución en todo el país de los gobiernos municipales.

Por ausencia reiterada del alcalde Francisco González de Prada y de su teniente alcalde Felipe Barreda, Pardo ejerció interinamente la alcaldía y de manera intermitente, entre 1857 y 1858. De entonces destaca el reglamento de carruajes que expidió el 28 de diciembre de 1857, que provocó muchas protestas y que fue aprobado por el Consejo de Ministros el 30 de enero del año siguiente.

En 1859 volvió a ejercer interinamente el gobierno municipal, por ausencia del titular Julián de Zaracondegui.

Posteriormente fue elegido alcalde titular, en reemplazo del coronel Estanislao Correa y Garay, ejerciendo desde el 27 de agosto de 1862 hasta el 18 de marzo de 1863, cuando fue sucedido por el mariscal Antonio Gutiérrez de la Fuente.

Véase también
 Anexo:Alcaldes de Lima

Bibliografía
 Basadre, Jorge: Historia de la República del Perú. 1822 - 1933, Octava Edición, corregida y aumentada. Tomo 5. Editada por el Diario "La República" de Lima y la Universidad "Ricardo Palma". Impreso en Santiago de Chile, 1998.
 Vidaurre, Pedro N.: Relación cronológica de los alcaldes que han presidido el ayuntamiento de Lima desde su fundación hasta nuestros días… Solis, 1889 - 109 páginas.

Nacidos en Lima
Fallecidos en Chile
Alcaldes de Lima

Miguel Pardo Iraola


Victoria Ivanovna Barbă (
)  o regizoare de filme de animație, în special pentru copii, și director al Casei de producție Floricica din Republica Moldova.

Biografie
De origine meglenoromână după tată, Victoria Barbă s-a născut într-o familie strămutată din Cadrilater în Dobrogea în urma războaielor balcanice (1913). Ajunsă ulterior la Leningrad, a absolvit cursurile Institutului de Arte Plastice "Vera Muhina" (astăzi ), urmând ca ulterior să absolve și cursurile Institutului Pedagogic "Ion Creangă" din Chișinău (astăzi Universitatea Pedagogică de Stat "Ion Creangă").

Activitate
Victoria Barbă este considerată fondator al filmelor de animație, în special al filmelor de animație pentru copii. De-a lungul vieții, a colaborat cu casa de producție Moldova-Film, dar a înființat și Casa de producție Floricica, specializată în producerea filmelor de animație pentru copii.

Filmografie
 Puiul de cocostârc în colivie, 1979
 Mărțișor - sărbătoarea primăverii, 1980
 Copiii, soarele și zăpada, 1981
 În jurul lumii, 1982
 Opriți timpul, 1982
 Dragoste de țară, 1983
 Hora de stele, 1985
 Ziua de naștere a Carolinei, 1986
 Căderea frunzelor, 1987
 Podul de stele, 1987
 Fantezie cosmică, 1989
 Iepurașul din ianuarie, 1991

Distincții
De-a lungul vieții, Viorica Barbă a fost distinsă cu 98 diplome, 19 premii (inclusiv de 5 ori Marele premiu) și 8 medalii de aur la festivaluri republicane și unionale.

Note

Bibliografie

Nașteri în 1926
Regizori de film moldoveni
Femei din Republica Moldova
Decese în 2020
Meglenoromâni

Victoria Barbă


Simon Barere (;  – 2 April 1951) was a Russian pianist. His surname Барер is transliterated Barer, but as an adult he adopted the spelling Barere in order to reduce the frequency of mispronunciation.

Biography
Barere was born in Odessa (then Russian Empire, now part of Ukraine) as the eleventh of thirteen children in a Jewish family. He studied at the St. Petersburg Conservatory under Anna Yesipova and then Felix Blumenfeld. Pianist Vladimir Horowitz was also a pupil of Felix Blumenfeld, although Barere was Blumenfeld's preferred student. After graduation, he played concerts throughout the region and taught at the Kiev Conservatory. He emigrated to Berlin, then to Sweden, and finally to the United States. During the autumn of 1935, he toured the UK under the management of Harold Holt, making a number of appearances as supporting artist to Richard Tauber. In 1985, his complete HMV recordings, made at Abbey Road Studios between 1934 and 1936, were remastered by Bryan Crimp and issued by APR.

Additional recordings have been issued on CD. There is also an astonishing home recording of Barere playing excerpts from his repertoire, in 1949.

Barere was especially known for his speed and finger dexterity; his rendition of Balakirev's Islamey and many other recordings were acclaimed. According to music critic Harold C. Schonberg, Barere produced a colourful piano tone and could also be highly musical.

Barere gave annual recitals at Carnegie Hall which were often recorded by his son, Boris. Among the performances recorded live in 1947 at Carnegie Hall was Liszt's Sonata in B minor, which was released on Remington Records in the 1950s. Other Barere performances include Liszt's Spanish Rhapsody, Reminiscences de Don Juan and Hungarian Rhapsody No. 12, Blumenfeld's Étude for the Left Hand Alone, and Rachmaninoff's Piano Concerto No. 2.

Recently, a 1948 broadcast of the Liszt Piano Concerto No. 1, from the Brooklyn Museum, has surfaced online.

Barere made a series of recordings for Remington in March 1951, showing the pianist in fine form before his sudden death next month.

On 2 April 1951, Barere suffered a cerebral hemorrhage during a performance of Grieg's Piano Concerto at Carnegie Hall, with Eugene Ormandy conducting the Philadelphia Orchestra. He collapsed and died backstage shortly thereafter.

References

External links
 Simon Barere's Liszt, Rachmaninoff, Balakirev, Chopin on Remington Records.
 Recordings by Simon Barere available through Amazon.

Russian classical pianists
Male classical pianists
1896 births
1951 deaths
Musicians who died on stage
Jewish classical pianists
Musicians from Odesa
Emigrants from the Russian Empire to the United States
Saint Petersburg Conservatory alumni
20th-century classical pianists
Emigrants from the Russian Empire to Germany
Emigrants from the Russian Empire to Sweden
Jewish Ukrainian musicians
Odesa Jews
20th-century Russian male musicians
Ukrainian classical pianists

Simon Barere


Amerika Birleşik Devletleri'nin en kalabalık yerleşim yerlerinin listesi. Amerika Birleşik Devletleri Sayım Bürosu'nun yaptığı tanıma göre, bir "tüzel kişilik kazanmış yerleşim" şehir, kasaba, köy, borough ve belediye gibi çeşitli adlandırmaları içerir. Birkaç istisna sayım yeri de Nüfus Sayım Bürosu'nun tüzel kişilik kazanmış yerleşim yeri listesine dahil edilir.  Birleşik şehir-kontluklar bir kontluk ya da kontluk eşdeğerinin nüfusunun tümünü kapsayan farklı bir tip yönetim şeklini ifade eder. Fakat bazı birleşik şehir-kontluklara birden çok tüzel kişilik kazanmış yerleşimler dahildir. Bu liste sadece başka bir tüzel kişilik kazanmış yerleşimin parçası olmayan birleşik şehir-kontluklarını gösterir.

Bu liste sadece birbirinden ayrı belediyelerin tanımlanan sınırlarındaki nüfuslarını belirtir. Diğer belediyeler ya da tüzel kişilik kazanmamış kentsel yığışımların içindeki varoş bölgeleri kapsamaz. ABD metropolitan alanlarının nüfuslarını göz önüne aldığımızda farklı bir sıralamanın olduğu aşikardır.

Birleşik Devletler

Aşağıdaki tablo Amerika Birleşik Devletlerinde 1 Temmuz 2015 itibarı ile Amerika Birleşik Devletleri Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen en az 100.000 nüfusa sahip 297 tüzel kişilik kazanmış yerleşimi listeler. Eğer bir şehir kalın gösteriliyor ise eyalet merkezi ya da federal başkenttir. Eyaletlerin en kalabalık şehri ise italik olarak gösterilir.  Beş eyalet-Delaware, Maine, Vermont, Batı Virginia ve Wyoming-100.000 veya daha fazla nüfusa sahip bir şehre sahip değildir.
Aşağıdaki tablo bu bilgileri içerir:
 Şehir sıraları Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 1 Temmuz 2015 nüfusuna göredir
 Şehir adı
 Şehrin bulunduğu eyalet
 Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 1 Temmuz 2015 nüfusu
 2010 ABD Nüfus Sayımına göre 1 Nisan 2010 nüfusu
 1 Nisan 2010'dan 1 Temmuz 2015'e şehrin nüfusunun değişimi
 1 Ocak 2014 şehrin yüzölçümü
 1 Temmuz 2015 şehir nüfus yoğunluğu (Birim kara alanına düşen kişi sayısı)
 Şehrin enlem ve boylam koordinatları

</onlyinclude>

Yayılım
100.000 ve daha fazla nüfusa sahip şehirler aşağıdaki şekildeki gibi yayılım gösterir. Daha küçük tüzel kişilik kazanmış yerleşimler dahil değildir.

Ortalama yoğunluk 10692.01 km²'dir.

Medyan ise 8186.564 km²'dir.

Galeri

Porto Riko

Aşağıdaki tablo Porto Riko'nun 1 Temmuz 2015'te Amerika Birleşik Devletleri Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 100.000 ve üzeri nüfusa sahip beş belediyesini (municipios) listeler.

Aşağıdaki tablo bu bilgileri içerir:

 Municipio sırası Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 1 Temmuz 2014 nüfusuna göredir
 Municipio
 Municipio'nun Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 1 Temmuz 2015 nüfusu
 2010 ABD Nüfus Sayımına göre 1 Nisan 2010 nüfusu
 1 Nisan 2010'dan 1 Temmuz 2015'e şehrin nüfusunun değişimi
 1 Ocak 2010 municipio yüzölçümü
 1 Nisan 2010 municipio nüfus yoğunluğu (Birim alana düşen kişi sayısı)
 Municipio'nun enlem ve boylam koordinatları

Sayım yerleri

Aşağıdaki tablo ABD'nin 2010 sayımına göre nüfusu en az 100.000 olan sayım yerlerini listeler. Sayım yeri Amerika Birleşik Devletleri Sayım Bürosu tarafından istatistiksel amaçlar için belirlenen nüfus yoğunluklarıdır. Sayım yerleri her on sayımda bir şehir, kasaba ve köyler gibi tüzel kişilik kazanmış yerleşimlerin karşılığı olarak belirlenir. Sayım yerleri ayrı bir belediyeye sahip olmayan nüfuslu bölgelerdir. Ancak fiziki olarak tüzel kişilik kazanmış yerleşimlere benzer. Ana listedeki tüzel kişilik kazanmış şehirlerin aksine, Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu sayım yerleri için yıllık nüfus tahminleri yayınlamaz.

Aşağıdaki tablo bu bilgileri içerir:
 Şehir
 Eyalet
 2010 ABD Nüfus Sayımına göre şehrin 1 Nisan 2010 nüfusu
 2000 ABD Nüfus Sayımına göre şehrin 1 Nisan 2000 nüfusu
 1 Nisan 2000'den 1 Nisan 2010'a kadar şehrin nüfusunun  yüzdelik değişimi
 1 Ocak 2010 şehir yüzölçümü
1 Nisan 2010 şehrin nüfus yoğunluğu (birim alana düşen kişi sayısı)
 Şehir ANSI INCITS 446-2008 coğrafik kodu
 Şehrin enlem ve boylam koordinatları

Önceden 100.000'in üzerinde nüfusa sahip şehirler
Aşağıdaki tablo daha önceki sayımlarda en az 100.000 nüfusa sahip ancak daha sonra nüfusu azalan ya da başka bir şehirle birleştirilmiş ya da komşu şehre eklenmiş ABD şehirlerini listeler.

Aşağıdaki tablo bu bilgileri içerir:
 Şehrin adı
 Eyaletin adı
 Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu tarafından tahmin edilen 1 Temmuz 2015 nüfusu
 Daha önceki sayımlara göre şehrin zirve nüfusu (ve sayım yılı)
 Zirve nüfustan 2015 sayımına nüfusun sayısal düşüşü.
 Zirve nüfustan 2015 sayımına nüfusun yüzdelik düşüşü.
 Öneme sahip ek notlar.

En kalabalık 50 şehrin bulunduğu yerler

Ayrıca bakınız
 Amerika Birleşik Devletleri Sayım Bürosu
 Nüfuslarına göre Amerika Birleşik Devletleri eyaletleri
 Nüfuslarına göre Amerika Birleşik Devletleri şehirleri
 Amerika Birleşik Devletleri'ndeki yerleşim yerleri listesi
 Nüfuslarına göre şehirler listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Amerika Birleşik Devletleri Hükümeti
 Amerika Birleşik Devletleri Nüfus Sayım Bürosu***
 USCB population estimates
 United States Office of Management and Budget

Nüfuslarına göre Amerika Birleşik Devletleri şehirlerinin listesi

Nüfuslarına göre Amerika Birleşik Devletleri şehirleri listesi


Georg Vitrup-Rinfeldt (født 1891, død 1964) var en dansk digter, redaktør og stifter af dansk presseforbund.

Bibliografi

Blomsten og Bien, 1921

Dystre Strenge, 1921

I Lygteskær, 1924

Profiler. Digte., Miloske Bogtrykkeris Forlag. København. 1925

Dagene gaar, 1926

Hjertets Alter, 1927

Gudrun. Digte., 1929

Lathyrus kærlighedsdigte, Foreningen af Medarbejdere ved københavnske Dag- og Ugeblades Forlag, 1929

Sommerregn, 1929

Sti og stræde. Digte gennem 10 år., Axel Andersens Forlag, København 1931

Stængt, digte,

Hymnen til Tisvildeleje, 1950. Tegninger af Kaj Walther

Ved Damhussøen, 1951

Lidt om det gamle Vanløse. Tegninger af Jan Gudmand-Høyer, 1952

Referencer

Eksterne henvisninger

 Dansk forfatterleksikon
 Vejby-Tibirke årbog 2014
 Portrætter af 10 kommunister

Digtere fra Danmark
Redaktører fra Danmark

Georg Vitrup-Rinfeldt


السلالة الأرمنية (Armenid) أو عنصر الأرمنويد وهو ينتشر في مرتفعات أرمينيا وفي المرتفعات الواقعة بين إيران شرقا وتركيا غربا وجورجيا شمالا والعراق وسوريا.

مناطق الأنتشار
يرتبط هذه العنصر تاريخياً بالحيثيين والأكراد والأرمن والآشوريون ، ويوجد بكثرة في بلاد الشام خاصة الحزام الساحلي والمرتفعات الساحلية من أنطاكيا مرورا بسوريا إلى لبنان وفلسطين ويشكل الجزء الأكبر من مصر وكردستان العراق وأيضا يوجد الأرمنويد شمال بغداد مختلط بالعنصر المتوسطي الشرقي في تلك المنطقة وكذلك ينتشر في جنوب شبه الجزيرة العربية .

الأصول والصفات الجسدية
يرى بعض العلماء أن الأرمنويد نتج عن خليط قديم من العنصر الألبي مع العنصر الإيراني الأفغاني في المنطقة المحايدة بين إيران وبلاد القوقاز. والفرق بين العنصرين هو أن العنصر الألبي صغير مستقيم الأنف وشبه كامل استدارة الوجه بينما الأرمنويد كبير-معكوف الأنف كالإيراني الأفغاني (ولكن أقل انعكافا أحيانا) كما أن وجهه أطول وأعرض من الألبي وجبهته عريضة وبها استدارة خفيفة بينما الذقن والفك السفلي ليس بعريض مستدير كالألبي.
الصفات: هو عنصر قصير إلى متوسط القامة مربوع (مدبب) ضخم البنية ومستدير وكبير الرأس، يوجد في أرمينيا وفي شمال ووسط شبه الجزيرة العربية في سواحل ومرتفعات الشام وكوردستان العراق وجزء منه يوجد في جنوب شبه الجزيرة العربية في اليمن وهي هجرة قديمة .

أمثله

مصادر

التركيبة السكانية في أرمينيا
الهلال الخصيب
تحديدات تاريخية للأعراق

سلالة أرمنية


ATM aşağıdaki anlamlara gelebilir:

 ATM (Asynchronous Transfer Mode-Eşzamansız Aktarım Modu), 1980'lerin sonunda bulunan bu teknoloji standardı sayesinde network üzerinde her tür data (tv sinyali, telefon hattı, veri vb.) network donanımları yardımıyla önce parçalanıp sonra bütünleşme sayesinde çok daha hızlı taşınabilinir olmuştur.
 ATM (İngilizce Automated Teller Machine), Bankamatik olarak da bilinen otomatik vezne makinesi.
 Atmosfer (birim) ("atm"), atmosfer basıncı birimi.

Mayınlar
Not: ATM (Anti Tank Mine), "Anti tank mayını" sözcüklerinin baş harflerinden oluşur.
 ATM-6 ve ATM-7 mayını, Avusturya yapımı anti-tank mayını.
 ATM 2000E, Avusturya yapımı anti-araç mayını.
 ATM 96 mayını, Avusturya yapımı tanksavar mayın.
 ATM-72 mayını, Kuzey Kore yapımı tanksavar mayın.
 ATM-74 mayını, Kuzey Kore yapımı tanksavar mayın.
 ATM, 2012 yapımı ABD korku ve gerilim filmi.

ATM


Wiley-VCH es una empresa editorial alemana, con sede en Weinheim, que edita textos científicos en diferentes áreas de las ciencias naturales, la ingeniería y la economía. Sus publicaciones periódicas son coeditadas junto a diversas sociedades científicas y van dirigidas a la comunidad científica: investigadores, profesionales y estudiantes de todo el mundo. La difusión de información sobre ciencia, tecnología y economía adopta diversas formas, como libros, revistas científicas, bases de datos, publicaciones y servicios en línea. La facturación en 2010 ascendió aproximadamente a 100,2 millones de euros.

Historia
Desde su fundación en 1921, como Verlag Chemie (editorial de química), por diversas sociedades químicas que más tarde se convirtieron en la Gesellschaft Deutscher Chemiker (GDCh, sociedad de químicos alemanes). En 1985, la editorial pasó a llamarse VCH Verlagsgesellschaft (VCH Editores). Wiley-VCH se dedica a la edición de publicaciones científicas sobre química, ciencia de los materiales, física, tecnología, medicina y ciencias biológicas. Desde 1996, Wiley-VCH es parte del grupo editorial mundial John Wiley & Sons, Inc., con sede en Hoboken, Nueva Jersey, EE. UU. Su actividad principal se centra en la enseñanza, la investigación académica y el desarrollo industrial. Desde el año 2001 edita un programa de edición de libros especializado en la economía alemana y, desde 2005, edita la versión alemana de la serie de libros "For Dummies" (alemán: Für Dummies).

En el mismo grupo editorial se integran también las empresas Ernst & Sohn (Ingeniería Civil y Arquitectura) de Berlín, GIT Verlag de Darmstadt y la editora de la revista Helvetica Chimica Acta, de Zúrich.

Publicaciones
Wiley-VCH se dedica a la edición de publicaciones científicas sobre química, ciencia de los materiales, física, tecnología, medicina y ciencias biológicas. Junto a las otras sociedades editoras del grupo, editan las siguientes revistas, en inglés y alemán:
 Acta Biotechnologica
 Acta hydrochimica et hydrobiologica
 Advanced Biomaterials
 Advanced Energy Materials
 Advanced Engineering Materials
 Advanced Functional Materials
 Advanced Healthcare Materials
 Advanced Materials
 Advanced Synthesis & Catalysis
 Angewandte Chemie
 Angewandte Chemie International Edition
 Annalen der Physik
 Annali di Chimica
 Archiv der Pharmazie
 Astronomische Nachrichten
 Bauphysik
 Bauregelliste A, Bauregelliste B und Liste C
 Bautechnik
 Berichte zur Wissenschaftsgeschichte
 Beton- und Stahlbetonbau
 BioEssays
 BIOforum
 BIOforum EUROPE
 Biologie in unserer Zeit
 Biometrical Journal
 BIOTECHNOLOGY JOURNAL
 CHEManager
 CHEManager Europe
 ChemBioChem
 ChemCatChem
 Chemical Engineering & Technology
 Chemical Vapor Deposition
 Chemie in unserer Zeit
 Chemie Ingenieur Technik
 ChemInform
 Chemistry & Biodiversity
 Chemistry - A European Journal
 Chemistry - An Asian Journal
 ChemistryOpen
 CHEMKON
 ChemMedChem
 ChemPhysChem
 ChemPlusChem
 ChemSusChem
 Chinese Journal of Chemistry
 CITplus
 CLEAN
 Contributions to Plasma Physics
 Crystal Research and Technology
 Deutsche Entomologische Zeitschrift
 DIBt Mitteilungen
 Electroanalysis
 ELECTROPHORESIS
 EMBO Molecular Medicine
 Engineering in Life Sciences
 European Journal of Immunology
 European Journal of Inorganic Chemistry
 European Journal of Lipid Science and Technology
 European Journal of Organic Chemistry
 Feddes Repertorium
 FOOD/NAHRUNG
 Forschung
 Fortschritte der Physik
 Fossil Record
 Fuel Cells
 G.I.T. Laboratory Journal Europe
 GAMM-Mitteilungen
 Gene Function & Disease
 Geomechanics and Tunnelling
 Geotechnik
 German research
 GIT Labor-Fachzeitschrift
 GIT Security + Management
 GIT Sicherheit + Management
 Helvetica Chimica Acta
 Human_ontogenetics
 Imaging & Microscopy
 INSPECT
 International Review of Hydrobiology
 Israel Journal of Chemistry
 Journal of Basic Microbiology
 Journal of Biophotonics
 Journal of Plant Nutrition and Soil Science
 Journal of Separation Science
 Journal of the Chinese Chemical Society
 Laser & Photonics Reviews
 Laser Physics Letters
 Laser Technik Journal
 Lebensmittelchemie
 Lipid Technology
 LVT
 Macromolecular Bioscience
 Macromolecular Chemistry and Physics
 Macromolecular Materials and Engineering
 Macromolecular Rapid Communications
 Macromolecular Reaction Engineering
 Macromolecular Symposia
 Macromolecular Theory and Simulations
 Management & Krankenhaus
 Materials and Corrosion
 Materialwissenschaft und Werkstofftechnik
 Mathematische Nachrichten
 Mauerwerk
 medAmbiente
 messtec drives Automation
 Mitteilungen aus dem Museum für Naturkunde in Berlin - Deutsche Entomologische Zeitschrift
 Mitteilungen aus dem Museum für Naturkunde in Berlin - Geowissenschaftliche Reihe
 Mitteilungen aus dem Museum für Naturkunde in Berlin - Zoologische Reihe
 MLQ - Mathematical Logic Quarterly
 Molecular Informatics
 Molecular Nutrition & Food Research
 NAHRUNG/FOOD
 Optik & Photonik
 PÜZ - Verzeichnis der Prüf-, Überwachungs- und Zertifizierungsstellen nach den Landesbauordnungen
 PAMM
 Particle & Particle Systems Characterization
 Pharmazie in unserer Zeit
 physica status solidi (a) - applications and materials science
 physica status solidi (b) - basic solid state physics
 physica status solidi (c) - current topics in solid state physics
 physica status solidi RRL - Rapid Research Letters
 Physik in unserer Zeit
 Physik Journal
 Plasma Processes and Polymers
 Propellants, Explosives, Pyrotechnics
 PROTEOMICS
 PROTEOMICS - Clinical Applications
 QSAR & Combinatorial Science
 ReinRaum Technik
 Sensors Update
 Signal Transduction
 Single Molecules
 Small
 Stahlbau
 Starch/Stärke
 Steel Construction
 Steel Research International
 Structural Concrete
 The Chemical Record
 UnternehmerBrief Bauwirtschaft
 Vakuum in Forschung und Praxis
 Vom Wasser
 wörkshop
 ZAAC - Zeitschrift für anorganische und allgemeine Chemie
 ZAMM
 Zoosystematics and Evolution

Lecturas adicionales
 Robert E. Wright, Timothy C. Jacobson, George David Smith: Knowledge for Generations: Wiley and the Global Publishing Industry, 1807–2007. John Wiley & Sons, Hoboken, 2008, ISBN 978-0-471-75721-4.

Enlaces externos
 Sitio web oficial de Wiley-VCH Verlag

Referencias

Editoriales de Alemania
John Wiley & Sons

Wiley-VCH


Et mobilehome er en form for beboelseskonstruktion, der er flytbar, men normalt står på en fast plads. Et mobilehome betegnes i Europa også nogle gange som en stationær campingvogn, hvilket henviser til, at den bruges til rekreativ beboelse og oftest er placeret på en campingplads. I USA bruges mobilehomes i vid udstrækning som permanente boliger; i den forbindelse bruges også betegnelser som "trailer" eller "trailer home".

Historie
Blandt de tidligste eksempler på mobile boliger er romaernes vogne, som er kendt fra 1500-tallet. I USA kendes mobilehomes fra 1870'erne som strandboliger, der kunne flyttes af hestespand. Med bilens udbredelse blev der fra 1920'erne til disse konstrueret trailere i form af campingvogne. Efter afslutningen af anden verdenskrig, hvor mange soldater vendte hjem uden at have et sted at bo, blev der mobilehomes populære som billige og hurtigt etablerede boliger for veteranerne og deres familier. Med den indbyggede mobilitet kunne de ovenikøbet transporteres til det sted, hvor beboerne kunne finde arbejde.

De første mobilehomes efter krigen var typisk af en størrelse på cirka 2,5 × 12 m, men op gennem de følgende årtier blev de efterhånden omkring 18 m lange og kunne have mange rum, men også endnu større dimensioner er set. I tidens løb er der stillet centrale krav til udformningen af mobilehomes, så de overholder minimumsstandarder. Siden 1960'erne er mobilehomes blevet strømlinet ved at blive industrifremstillet på linje med typehuse i fx Danmark.

I USA er der efterhånden oprettet tusindvis af områder dedikeret til mobilehomes, kaldet mobile home parks eller trailer parks. Hermed sikres, at et mobilehome kan opstilles lovligt, ligesom der i de fleste tilfælde er adgang til vand, spildevandsafløb, el og lignende.

I Europa finder man først og fremmest mobilehomes på almindelige campingpladser.

Referencer

Bygninger, konstruktioner og anlæg
Camping

Mobilehome