Explorarea planetei Marte ocupă un loc deosebit de important în cadrul programelor științifice de explorare a Sistemului Solar al principalelor puteri spațiale. Sondele spațiale trimise de pe Pământ, începând cu sfârșitul secolului al XX-lea, au produs o creștere semnificativă a cunoștințelor despre sistemul marțian, axate în primul rând pe înțelegerea geologiei și a potențialului său de locuit.
Călătoriile interplanetare sunt complicate, iar explorarea planetei Marte a cunoscut o rată ridicată de eșec, în special în timpul încercărilor timpurii. Aproximativ 60% din toate navele spațiale cu destinația Marte au eșuat înainte de a-și finaliza misiunile, iar unele au eșuat înainte ca observațiile lor să poată începe. Unele misiuni au avut un succes neașteptat, cum ar fi roverii gemeni Spirit și Opportunity care au funcționat ani de zile dincolo de specificațiile lor.

Starea curentă

În martie 2022, pe suprafața lui Marte există trei rovere operaționale:  Curiosity și Perseverance, ambii operați de Agenția Spațială a Statelor Unite ale Americii NASA, și roverul Zhurong ca parte a misiunii Tianwen-1 operat de către Agenția Spațială a Chinei (CNSA).

Există opt orbitatori care supraveghează planeta: Mars Odyssey, Mars Express, Mars Reconnaissance Orbiter, Mars Orbiter Mission, MAVEN, Trace Gas Orbiter, Tianwen-1 și Hope Mars Mission, și care contribuie cu cantități masive de informații despre Marte. Landerul staționar InSight cercetează interiorul profund al lui Marte. În total, există 13 sonde care studiază în prezent Marte, inclusiv elicopterul Ingenuity, care cercetează locuri pentru ca Perseverance să le studieze.

Următoarele misiuni așteptate să ajungă pe Marte sunt:

 Programul comun ExoMars al Agenției Spațiale Europene și Roscosmos care a amânat pentru septembrie 2022 lansarea platformei de aterizare Kazachok, ce va purta roverul Rosalind Franklin
 Mars Orbiter Mission 2 a Indiei, planificată de lansare în 2024

Ferestre de lansare

Ferestrele de lansare cu energie minimă pentru o expediție marțiană au loc la intervale de aproximativ doi ani și două luni (mai precis la 780 de zile, perioada sinodică a planetei față de Pământ). În plus, cea mai mică energie de transfer disponibilă variază pe un ciclu de aproximativ 16 ani. De exemplu, un minim a apărut în ferestrele de lansare din 1969 și 1971, ajungând la un vârf la sfârșitul anilor 1970 și atingând un alt nivel minim în 1986 și 1988.

Misiuni trecute și actuale

Eșecuri sovietice (1960-1964)

Încă din 1960, Uniunea Sovietică, care, spre deosebire de Statele Unite, avea deja la acea vreme lansatoarele puternice necesare pentru misiunile de explorare interplanetară, a trimis două sonde spațiale spre Marte.

Programul rusesc 1M (denumit uneori Marsnik în mass-media occidentală, o combinație a cuvintelor "Mars" și "sputnik") a fost primul program sovietic de explorare interplanetară cu navă spațială fără pilot, care a constat din două sonde de survol lansate spre Marte în octombrie 1960, Marte 1960A și Marte 1960B (cunoscute și sub numele de Korabl 4 și respectiv Korabl 5). După lansare, pompele din a treia treaptă de pe ambele lansatoare nu au reușit să dezvolte suficientă presiune pentru a începe aprinderea, astfel încât nu au ajuns pe orbita staționară a Pământului. Marte 1960B a atins o altitudine de 120 km înainte de reintrare.

Marte 1962A a fost o misiune de survol a planetei Marte, lansată la 24 octombrie 1962, și Marte 1962B o primă misiune de aterizare pe Marte, lansată la sfârșitul lunii decembrie a aceluiași an (1962). Ambele au eșuat, fie rupându-se în timp ce nava mergea pe orbita Pământului fie explodând treapta superioară pe orbită în timpul arderii pentru a pune nava spațială pe traiectoria trans-Marte.

Marte 1, o navă spațială interplanetară lansată spre Marte la 1 noiembrie 1962, a fost prima sondă a programului sovietic spre Marte care a atins orbita interplanetară. Misiunea lui Marte 1 a fost să zboare la o distanță de aproximativ 11.000 km în jurul lui Marte, să fotografieze suprafața plantei și să trimită înapoi date despre radiația cosmică, impacturile micrometeoroizilor și câmpul magnetic al lui Marte, mediul de radiații, structura atmosferică și posibilii compuși organici. La 21 martie 1963, când nava spațială se afla la o distanță de 106.760.000 km de Pământ, în drum spre Marte, comunicațiile au încetat din cauza eșecului sistemului său de orientare a antenei.

În 1964, ambele lansări ale sondei sovietice, Zond 1964A la 4 iunie și Zond 2 la 30 noiembrie (parte a programului Zond), au dus la eșecuri. Zond 1964A a avut un eșec la lansare, în timp ce la Zond 2 s-a pierdut comunicarea pe drumul către Marte, după o manevră la mijlocul cursului, la începutul lunii mai 1965.

Mariner 4 (1965)

În 1964, NASA și Jet Propulsion Laboratory au făcut două încercări de a ajunge pe Marte. Mariner 3 și Mariner 4 au fost nave spațiale identice concepute pentru a efectua primele survoluri ale planetei Marte. Mariner 3 a fost lansat la 5 noiembrie 1964; deși lansarea a avut inițial succes, a existat o problemă de separare și Mariner 3 a încetat să mai răspundă când bateriile sale au rămas fără energie.

Lansată la 28 noiembrie 1964, Mariner 4 a zburat pe lângă Marte la 14 iulie 1965, oferind primele fotografii de aproape ale unei alte planete. Cele 22 de fotografii de calitate medie realizate acoperă aproximativ 1% din suprafața lui Marte și dezvăluie un peisaj de tip lunar acoperit cu cratere de impact care, în funcție de aspectul lor, datează între 2 și 4 miliarde de ani. Imaginile craterelor și atmosfera rarefiată – mult mai subțire decât se aștepta – indicând o planetă relativ inactivă, expusă durității spațiului, au disipat, în general, speranțele de a găsi o viață inteligentă pe Marte. Din datele furnizate a fost estimată o presiune atmosferică de suprafață de aproximativ 1%  din cea a Pământului iar temperatura suprafeței măsurate, -100 °C , este, de asemenea, mult mai mică decât se aștepta. În cele din urmă, nu este detectat nici un câmp magnetic, deși existența acestuia este o condiție esențială pentru a permite ființelor vii să supraviețuiască la suprafață. Noile date au însemnat reproiectarea pentru aterizatorii marțieni planificați atunci și au arătat că este mai dificil de supraviețuit acolo decât se anticipase anterior.

Mariner 6 și 7 (1969)

Spre sfârșitul deceniului, NASA avea un lansator mai puternic, Atlas Centaur. Acesta este utilizat în februarie și martie 1969 pentru lansarea Mariner 6 și Mariner 7, care au o masă de 400  kg și care poartă camere mai sofisticate. Ambele nave s-au apropiat la 3.430 km  de suprafața lui Marte și au făcut 201 de fotografii de bună calitate, care acoperă 20% din suprafața planetei  și confirmă aspectul său pustiu și absența oricărei vegetații. Observațiile radiometrului cu infraroșu au arătat că atmosfera lui Marte este  compusă în cea mai mare parte din dioxid de carbon și au putut, de asemenea, să detecteze urme de apă pe suprafața lui Marte.

Venit la o săptămână după celebrul zbor Apollo 11, survolul lui Marte de către Mariner 6 și 7 a primit puțină acoperire media pentru o misiune de această semnificație.

Vom afla 20 de ani mai târziu de la lansare, când glasnost va permite accesul la evenimente ascunse de istoria oficială, că sovieticii au lansat în 1969 două sonde spațiale Marte 1969A și Martie 1969B, fiecare echipat cu un orbitator și un lander, ambele suferind de o defecțiune a lansatorului Proton 48.

Mariner 9 (1971)
Pentru următoarea fereastră de lansare, în mai 1971, NASA a decis, din motive bugetare, să nu încerce o aterizare, ci să lanseze doi orbitatori responsabili de studierea sistematică a suprafeței lui Marte, în special a calotelor polare și a anumitor formațiuni. Mariner 8 a fost lansată la 9 mai 1971, o defecțiune a vehiculului de lansare a împiedicat Mariner 8 să realizeze orbita Pământului și nava spațială a reintrat în Oceanul Atlantic la scurt timp după lansare. Două zile mai târziu, sovieticii au lansat nava spațială Kosmos 419 spre Marte însă din cauza unei defecțiuni a treptei superioare, nu a reușit să părăsească orbita joasă a Pământului.

Mariner 9 a fost lansată spre Marte la 30 mai 1971 și a ajuns la planetă la 14 noiembrie același an, devenind prima navă spațială care a orbitat o altă planetă – cu puțin înaintea sondelor sovietice Marte 2 (lansată la 19 mai) și Marte 3 (lansată la 28 mai), care au ajuns la Marte doar câteva săptămâni mai târziu. După 349 de zile pe orbită, Mariner 9  a transmis 7.329 de imagini, acoperind 85% din suprafața lui Marte, misiunea sa încheindu-se în octombrie 1972. Imaginile au dezvăluit albii de râuri, cratere, vulcani masivi dispăruți (cum ar fi Olympus Mons, cel mai mare vulcan cunoscut din Sistemul Solar), canioane  (inclusiv Valles Marineris, un sistem de canioane de peste 4.020 km lungime), dovezi ale eroziunii apei și vântului, fronturi meteorologice, ceață și multe altele.

Programul sovietic (1971-1974)

În mai 1971, Uniunea Sovietică a lansat Marte 2 și Marte 3, care erau combinații multifuncționale ale unui orbitator și un lander și au ajuns la Marte, două săptămâni mai tîrziu după Mariner 9. Modulul de coborâre de pe Marte 2 s-a separat de orbitator la 27 noiembrie 1971 cu aproximativ 4,5 ore înainte de a ajunge pe Marte. După intrarea în atmosferă cu aproximativ 6 km/s, sistemul de coborâre de pe modul a funcționat defectuos, posibil pentru că unghiul de intrare a fost prea abrupt. Secvența de coborâre nu a funcționat conform planificării, iar parașuta nu s-a desfășurat. Modulul de coborâre a devenit primul obiect creat de om care s-a prăbușit pe suprafața lui Marte. Încercările de a contacta sonda după prăbușire nu au avut succes. Modulul de coborâre al lui Marte 3 a fost lansat la 2 decembrie 1971, cu 4 ore și 35 de minute înainte de a ajunge pe Marte. Modulul de coborâre a intrat în atmosfera marțiană cu aproximativ 5,7 km/s. Prin frânarea aerodinamică, parașute și retrorochete, landerul a realizat o aterizare ușoară la  și a început operațiunile. Landerul a început să transmită către orbitatorul Marte 3 la 90 de secunde după aterizare. După 20 de secunde, transmisia s-a oprit din motive necunoscute. Orbitatorii Marte 2 și Marte 3 au continuat să înconjoare Marte și să transmită imagini înapoi pe Pământ pentru încă opt luni. După ce au transmis un total de 60 de imagini, Marte 2 și 3 și-au încheiat misiunile. Imaginile și datele au permis crearea hărților de relief de suprafață și au oferit informații despre gravitația marțiană și câmpurile magnetice.

La sfârșitul lunii iulie 1973 se deschide o nouă fereastră de lansare spre Marte. În timp ce americanii nu au programat, din motive bugetare, nici o misiune, sovieticii lansează patru sonde spațiale: Marte 4 și Marte 5 sunt orbitatori în timp ce Marte 6 și Marte 7 sunt landeri. La scurt timp după efectuarea unei corecții de curs la 30 iulie 1973, două computere de la bordul lui Marte 4 au eșuat, lăsând nava în imposibilitatea de a efectua manevre. Ca urmare, nu a putut intra pe orbita în jurul lui Marte. A transmis 12 fotografii în timp ce sonda a zburat pe lângă Marte. Marte 5 a transmis 60 de imagini înainte ca pierderea presurizării în carcasa emițătorului să pună capăt misiunii. Modulul de coborâre Marte 6 a intrat în atmosfera planetei la 12 martie 1974 cu o viteză de 5,6 km/s. Nava spațială a returnat date timp de 224 de secunde în timpul coborârii sale prin atmosfera marțiană. Cu toate acestea, când nava era pe punctul de a-și declanșa retrorochetele în pregătirea aterizării, orice contact a fost pierdut. În ceea ce privește Marte 7, din cauza unei defecțiuni, landerul nu a reușit să efectueze o manevră necesară pentru a pătrunde în atmosfera marțiană, ratând planeta și rămânând pe orbita heliocentrică.

Programul Viking (1975-1976)

Programul Viking a constat dintr-o pereche de sonde spațiale americane trimise pe Marte în 1975,  Viking 1 și Viking 2. Fiecare navă spațială era compusă din două părți principale: un orbitator conceput pentru a fotografia suprafața lui Marte de pe orbită și un lander conceput pentru a studia planeta de la suprafață. Orbitatorii au servit, de asemenea, ca relee de comunicare pentru landeri. După ce au orbitat pe Marte mai mult de o lună și au returnat imaginile folosite pentru selectarea locului de aterizare, landerii s-au desprins de orbitatori, au intrat în atmosfera marțiană și au aterizat ușor pe locurile alese.

Principalele obiective științifice ale misiunii landerilor au fost să caute biosemnături și să observe proprietățile meteorologice, seismice și magnetice ale lui Marte. Landerii au efectuat experimente biologice concepute pentru a detecta viața în solul marțian. Rezultatele experimentelor biologice la bordul landerilor Viking rămân neconcludente, o reanaliză a datelor publicată în 2012 sugerând semne ale vieții microbiene pe Marte.

Orbitatorii Viking au dezvăluit că inundații mari de apă au sculptat văi adânci, au erodat șanțuri în stratul solid de rocă și au parcurs mii de kilometri. Zonele din emisfera sudică cu râuri ramificate sugerează că ploaia a căzut odată.

Misiunea sovietică Phobos (1988)

La cincisprezece ani după rezultatele dezamăgitoare ale programului lor spre Marte, sovieticii se interesează din nou de Marte. De data aceasta, obiectul principal de studiu nu este planeta în sine, ci unul dintre cei doi sateliți naturali ai săi: Phobos.

Două sonde sunt trimise spre Marte: Phobos 1 la 7 iulie 1988 și Phobos 2 la 12 iulie 1988, fiecare la bordul unei rachete Proton-K. Ambele lansări merg bine până la 2 septembrie 1988, când Phobos 1 își întrerupe brusc comunicațiile din cauza unei erori umane. Phobos 2 a investigat suprafața și atmosfera lui Marte și a returnat 37 de imagini cu Phobos. Cu puțin înainte de faza finală a misiunii, în timpul căreia nava spațială urma să se apropie la 50 m de suprafața lui Phobos și să elibereze două landere, contactul cu Phobos 2 a fost pierdut. Cauza eșecului a fost determinată ca fiind o defecțiune a computerului de bord.

Anii 1990
Deceniul a fost marcat de o scurtă întoarcere a americanilor pe planetă (în special odată cu expedierea primului rover), continuarea eșecurilor rusești și intrarea Japoniei în explorarea planetei roșii. În total, din șapte misiuni lansate, doar două au succes.

Mars Observer (1992)
La șaptesprezece ani după programul Viking, NASA a decis să se întoarcă pe Marte lansând Mars Observer la 25 septembrie 1992, pentru a studia suprafața marțiană, atmosfera, clima și câmpul magnetic. La 21 august 1993, cu trei zile înainte de inserarea orbitală planificată pe Marte, a existat o pierdere "inexplicabilă" a contactului cu Mars Observer. Noi comenzi au fost trimise la fiecare 20 de minute, în speranța că nava spațială se îndepărtase de la curs și s-ar putea recâștiga contactul. Cu toate acestea, încercarea nu a avut succes. În ianuarie 1994, un comitet de anchetă independent de la Laboratorul de Cercetări Navale și-a anunțat concluziile: cea mai probabilă cauză a pierderii comunicării a fost o ruptură a rezervorului de presurizare a combustibilului în sistemul de propulsie al navei spațiale.

Marte-96
Marte-96 a fost o misiune foarte ambițioasă a Forțele Spațiale Ruse și cea mai grea și cea mai echipată mașină lansată până în acel moment (masa de lansare 6.825 kg, din care 550 kg echipamente științifice). Misiunea a inclus un orbitator, stații de suprafață și penetratori de suprafață. Scopul științific al misiunii a fost analizarea istoriei evoluției a suprafeței planetei, a atmosferei și structurii sale interioare.

Sonda spațială a fost lansată la 16 noiembrie 1996 cu ajutorul rachetei Proton-K. A doua ardere lanificată a celei de-a patra trepte a blocului D-2 nu a avut loc. Nava spațială s-a separat și apoi și-a efectuat automat arderea motorului. Din păcate, fără arderea treptei a patra, nava spațială și-a coborât perigeul înapoi în atmosfera Pământului provocând reintrarea. Există dezacord între sursele americane și rusești în ceea ce privește cronologia.

Mars Pathfinder și Sojourner (1996)

Mars Pathfinder a fost o navă spațială americană care a aterizat o stație de bază pe Marte la 4 iulie 1997. A constat dintr-un lander și un rover numit Sojourner, care a devenit primul rover care a funcționat în afara sistemului Pământ-Lună. Lansată la 4 decembrie 1996 de NASA la bordul unei rachete Delta II, acesta a aterizat la Ares Vallis de pe Marte, într-o regiune numită Chryse Planitia din patrulaterul Oxia Palus.

Misiunea a purtat o serie de instrumente științifice pentru a analiza atmosfera marțiană, clima și geologia și compoziția rocilor și solului acesteia. Sojourner, conceput pentru o misiune care durează 7 soli, cu posibilă extindere la 30 soli, a fost în cele din urmă activ pentru 83 soli (85 zile terestre). Roverul a făcut măsurători ale elementelor găsite în roci și în solul marțian, în timp ce landerul a făcut poze cu Sojourner și cu terenul înconjurător, pe lângă efectuarea de observații climatice. Sojourner a parcurs aproximativ 100 de metri în total, niciodată mai mult de 12 m de stația Pathfinder. A trimis 550 de fotografii pe Pământ și a analizat proprietățile chimice din 16 locuri din apropierea landerului. Majoritatea rocilor analizate au arătat un conținut ridicat de siliciu.

Landerul a trimis peste 287,5 Mb de informații, inclusiv 16.500 de imagini și a făcut 8,5 milioane de măsurători ale presiunii atmosferice, temperaturii și vitezei vântului. Comunicarea a eșuat după 7 octombrie, cu o transmisie finală de date primită de la Pathfinder la 27 septembrie 1997.

Mars Global Surveyor (1986)

Mars Global Surveyor a fost lansată la 7 noiembrie 1996 și a intrat pe orbită la 12 septembrie 1997. A avut ca misiune examinarea și cartografierea planetei Marte, circulând pe o orbită heliosincronă în jurul ei.

Nava spațială a înconjurat Marte o dată la fiecare 117,65 minute la o altitudine medie de 378 km. S-a aflat într-o orbită aproape perfect circulară, trecând de la polul sud la polul nord în doar o oră. Altitudinea a fost aleasă pentru a face orbita sincronizată cu Soarele, astfel încât toate imaginile realizate de nava spațială pe aceeași suprafață la date diferite au fost luate în condiții de iluminare identice.

După ce au analizat sute de imagini de înaltă rezoluție ale suprafeței marțiene realizate de nava spațială Mars Surveyor, o echipă de cercetători a descoperit că intemperiile și vânturile de pe planetă creează forme de teren, în special dune de nisip, remarcabil de similare cu cele din unele deșerturi de pe Pământ.

Printre rezultatele misiunii se numără:
 S-a descoperit că planeta are o crustă stratificată până la adâncimi de 10 km sau mai mult. Pentru producerea acestor straturi e nevoie de transportarea și depozitarea unor cantități mari de material.
 Au fost descoperite sute de rigole care s-au format din apă lichidă, posibil în ultimele timpuri.
 Unele zone sunt acoperite de material bogat în hematit. Hematitul ar fi putut fi lăsat acolo de apă lichidă în trecut.
 Dungile întunecate găsite au fost cauzate de furtuni gigantice de praf.
Instrumentul TES a constatat că clima planetară a lui Marte s-a răcit de la Viking, și aproape toată suprafața planetei Marte este acoperită cu rocă vulcanică.

Alte sonde americane (1998 și 1999)
La sfârșitul anului 1998 și începutul anului 1999, NASA a lansat două sonde noi: Mars Climate Orbiter și Mars Polar Lander. Cu ambele s-a pierdut conexiunea cu trei luni înainte de a începe partea științifică a misiunii lor. Confruntat cu această serie de eșecuri, NASA suspendă toate misiunile viitoare ale programului său de explorare marțiană, în special sonda Mars Surveyor 2001 aproape de finalizare.

Nozomi (1998)
1998 marchează intrarea Japoniei în explorarea interplanetară. Lansată la 3 iulie 1998 sonda avea misiunea de a studia atmosferei planetei Marte și, în special, de încercarea de a descoperi prin ce proces planeta și-a pierdut cea mai mare parte a atmosferei și poate și a apei sale. După o serie de incidente, inclusiv un eșec al propulsorului său, a trebuit să amâne întâlnirea cu Marte din 1999 până în 2004. În 2002, când s-a plasat pe orbită heliocentrică și a profitat de asistența gravitațională a Pământului, sonda a fost victima unei puternice erupții solare care î-a subminat circuitele electrice, lumea temându-se de ce e mai rău. Nefiind proiectată să aterizeze pe Marte, Nozomi nu a suferit decontaminarea recomandată de COSPAR. Dacă ar fi să se prăbușească pe planetă, efectele ar putea fi, așadar, catastrofale. Confruntat cu îngrijorarea comunității științifice, își ratează voluntar obiectivul și trece la 1.000 de kilometri de planeta roșie la 14 decembrie 2003.

Anii 2000
În anii 2000 nu mai puțin de cinci sonde, inclusiv una europeană, au fost lansate spre Marte. Toate au ca principal obiectiv studiul apei în timpul istoriei geologice a planetei roșii. Spre deosebire de deceniul anterior, când au fost înregistrate multe eșecuri, acesta este marcat de succes.
În special agenția spațială americană dezvoltă roveri cu capacitîți care se aunță limitate, dar care în realitate se dovedesc a fi surprinzătoare.  Rover-ul Opportunity a supraviețuit 15 ani pe suprafața lui Marte, până în iunie 2018.

2001 Mars Odyssey

La  7 aprilie 2001, NASA a lansat 2001 Mars Odyssey pe o rachetă Delta II, cu misiunea de a folosi spectrometre și un aparat de fotografiat termic pentru a detecta dovezi ale apei și gheaței din trecut sau din prezent, precum și de a studia geologia planetei și mediul de radiații. A ajuns la Marte aproximativ 200 de zile mai târziu, la 24 octombrie.

Până în 2008, Mars Odyssey a cartografiat distribuția de bază a apei sub suprafața superficială. Cele trei instrumente științifice ale navei dezvăluie în mod eficient cantități mari de gheață stocate nu numai la cei doi poli dar și în regiunea ecuatorială  și detectează o prezență deosebit de semnificativă de potasiu. Spectrometrul imagistic THEMIS stabilește o hartă globală a lui Marte în lumină vizibilă și infraroșu și detectează concentrații mari de olivină care demonstrează că perioada aridă pe care o trăiește Marte a început cu mult timp în urmă.

Nava este încă operațională și deține recordul pentru cea mai longevivă navă spațială pe Marte. Are suficient propulsor pentru a funcționa până în 2025.

Orbitatorul Mars Express și landerul Beagle 2 (2003)

Agenția Spațială Europeană (ESA) lansează prima sa navă spațială spre Marte, Mars Express, la 2 iunie 2003. Misiunea este alcătuită dintr-un orbitator și un lander numit Beagle 2 conceput pentru a efectua cercetări de astrobiologie și geochimie. Landerul a aterizat în siguranță, dar două dintre cele patru panouri solare nu au reușit să se desfășoare, blocând antena de comunicații a navei spațiale. Orbitorul însă a efectuat cu succes măsurători științifice încă de la începutul anului 2004, și anume, imagistică de înaltă rezoluție și cartografierea mineralogică a suprafeței, sunetul radar al structurii subterane până la permafrost, determinarea precisă a circulației și compoziției atmosferice și studiul interacțiunii atmosferei cu mediul interplanetar.

În iulie 2018 se raportează descoperirea de către Mars Express a unui lac subglacial pe Marte, la 1,5 km sub capacul de gheață polară sudică (vezi imaginea) și extinzându-se lateral aproximativ 20 km; primul corp de apă cunoscut de pe planetă. În septembrie 2020 confirmă existența mai multor lacuri mari de apă sărată situate sub gheață în regiunea polară sudică a planetei. Potrivit unuia dintre cercetători, dacă aceste lacuri "sunt rămășițele unui corp mare de apă aflat cândva la suprafața planetei, cu siguranță că ar fi reprezentat un excelent habitat pentru viață, fie ea dispărută sau încă prezentă pe Marte".

Mars Express este a doua navă spațială ca longevitate, activă pe orbită în jurul unei planete alta decât Terra, după nava 2001 Mars Odyssey încă activă și ea.

Mars Exploration Rover (2003)

La următoarea fereastră de lansare din 2003, agenția spațială americană a lansat cele două misiuni Mars Exploration Rover: fiecare a purtat un rover cu scopul de a studia geologia planetei Marte și, în special, rolul jucat de apă în istoria planetei. Ambii roveri erau alimentați cu energie solară.

Primul rover, Spirit, a aterizat în ianuarie 2004 în craterul Gusev, despre care se crede că odinioară era albia unui lac. Praful din craterul Gusev este același cu praful de pe întreaga planetă. S-a descoperit că tot praful este magnetic. Mai mult, Spirit a descoperit că magnetismul a fost cauzat de magnetitul mineral, în special magnetitul care conținea elementul titan. Un magnet a reușit să devieze complet tot praful, prin urmare se crede că tot praful marțian este magnetic. La 9 martie 2005 (probabil în timpul nopții marțiene), eficiența panoului solar al roverului a sărit de la inițial ~ 60% la 93%, urmată pe 10 martie de observarea vârtejurilor de praf. Spirit și-a îndreptat camerele spre cer și a observat un tranzit al Soarelui de către satelitul său Deimos. De asemenea, a făcut prima fotografie a Pământului de pe suprafața altei planete la începutul lunii martie 2004. La sfârșitul anului 2005, Spirit a profitat de o situație energetică favorabilă pentru a face multiple observații pe timp de noapte ale ambelor sateliți Phobos și Deimos.  Spirit a transferat 128.224 de imagini în timpul vieții sale. Roverul a mers 7,73 km în loc de 600 m planificați, permițând o analiză geologică mai extinsă a rocilor marțiene și a caracteristicilor suprafeței planetare. La 1 mai 2009, după 5 ani și aproape 4 luni de la aterizare, Spirit a rămas blocat în nisip moale.

Al doilea rover, Opportunity, a aterizat la trei săptămâni după Spirit, pe cealaltă parte a planetei, în Meridiani Planum, unde hematitele detectate de pe orbită de Mars Global Surveyor, ar fi putut fi create în prezența apei lichide. Imaginile microscopice ale solului realizate de Opportunity (sol 10) au dezvăluit mici granule de formă sferică. Când roverul a săpat primul șanț (sol 23), imaginile straturilor inferioare arătau sferule rotunde similare. S-a constatat că distribuția sferulelor era răspândită uniform și aleatoriu în interiorul stâncilor și nu în straturi, aceasta fiind o dovadă pentru prezența apei lichide. În ianuarie 2005 Opportunity a găsit un meteorit din fier-nichel de dimensiunile unei mingi de baschet pe câmpia Meridiani Planum denumit în mod informal "Rock Shield Heat". Acesta a fost primul meteorit găsit pe o altă planetă și al treilea găsit pe un alt corp al Sistemului Solar – alți doi, meteoritul Bench Crater și Hadley Rille, au fost găsiți pe Lună.

Până la 10 iunie 2018, când a contactat ultima dată NASA, roverul a parcurs o distanță de 45,16 kilometri.

Mars Reconnaissance Orbiter (2005)

Lansat la 12 august 2005 și cântărind mai mult de două tone (inclusiv combustibil), principalul obiectiv al Mars Reconnaissance Orbiter (MRO) este de a cartografia suprafața lui Marte în detaliu. Orbitatorul are în acest scop un telescop reflector cu deschidere de 0,5 m (HiRISE) care îi permite să facă fotografii cu Marte cu rezoluții de 0,3 m/pixel. De asemenea, este echipat cu un spectrometru și un radiometru care funcționează în lumină vizibilă și infraroșie, precum și un radar pentru a determina compoziția mineralogică de la sol și a căuta apă sub formă de gheață.  MRO este echipat și cu un sistem de telecomunicații care ar trebui să îi permită să transfere volume foarte mari de date pe Pământ și să acționeze ca un releu pentru datele colectate de landeri și roverii de pe suprafață.

Rezultatele publicate în 2009 ale măsurătorilor radar ale calotei de gheață polare nordice au determinat că volumul de gheață de apă din calotă este de 821.000 de km3, egal cu 30% din calota de gheață a Groenlandei. Folosind datele de la Mars Global Surveyor, Mars Odyssey și Mars Reconnaissance Orbiter , oamenii de știință au descoperit depozite pe scară largă de minerale de clorură. Dovezile sugerează că zăcămintele s-au format din evaporarea apelor îmbogățite cu minerale.

Phoenix (2007)

Nava spațială a NASA Phoenix Mars Lander a fost lansată la 4 august 2007 și a aterizat pe Marte la 25 mai 2008 în apropierea calotei polare nordice, în regiunea Vastitas Borealis, unde au fost detectate stocuri mari de gheață chiar sub suprafață. Obiectivul misiunii a fost studiul apei lichide la suprafață în trecutul recent, precum și observarea climatului planetei. Instrumentele lui Phoenix au confirmat prezența gheții de apă în locul de aterizare și au oferit informații detaliate despre compoziția solului și vremea locală.

Spre deosebire de alte locuri vizitate pe Marte cu landeri (Viking și Pathfinder), aproape toate rocile de lângă Phoenix erau mici. Cât vedea camera terenul era plat, în formă de poligoane cu diametrul de 2-3 metri care sunt delimitate de șanțuri cu adâncimea de 20 cm până la 50 cm. Aceste forme se datorează gheții care se extinde și se contractă din cauza schimbărilor majore de temperatură. De asemenea, spre deosebire de alte locuri vizitate pe Marte, locul nu are dune. S-a observat că zăpada cădea din nori cirrus. Cea mai mare temperatură măsurată în timpul misiunii a fost de -19,6 °C, în timp ce cea mai rece a fost de -97,7 °C.

Landerul alimentat cu energie solară a funcționat cu două luni mai mult decât misiunea sa primară de trei luni. Imaginile de pe Mars Reconnaissance Orbiter au arătat că panourile sale solare au fost aparent deteriorate iremediabil prin îngheț în timpul iernii marțiene.

Anii 2010

Sonda Fobos-Grunt (2011)

Sonda Fobos-Grunt a fost o încercare rusească de misiune de returnare a probelor de pe Phobos, unul din satelții lui Marte. A fost lansaă la 9 noiembrie 2011, dar arderile ulterioare ale rachetei destinate să pună nava pe un curs spre Marte au eșuat, lăsând-o blocată pe orbita joasă a Pământului. Eforturile de reactivare a ambarcațiunii nu au avut succes, iar aceasta a revenit pe Pământ într-o reintrare necontrolată la 15 ianuarie 2012, în Oceanul Pacific, la vest de Chile.

Directorul Comitetului internațional împotriva returnării probelor de pe Marte, a criticat experimentul efectuat de Fobos-Grunt ca o încălcare a Tratatului privind spațiul cosmic din cauza posibilității de contaminare a Phobos sau Marte cu spori microbieni și bacteriile vii pe care le conține dacă ar fi pierdut controlul și ar fi aterizat pe una dintre cele două corpuri. Se speculează că bacteriile extremofile rezistente la căldură ar putea supraviețui unui astfel de accident, pe baza faptului că bacteriile Microbispora au supraviețuit dezastrului navetei spațiale Columbia.

Mars Science Laboratory (2011)

Mars Science Laboratory este o misiune de explorare a planetei Marte cu un rover dezvoltat de JPL asociat cu agenția spațială NASA. Mars Science Laboratory a fost lansat la 26 noiembrie 2011, iar roverul său Curiosity a fost depus ușor pe suprafața lui Marte la 6 august 2012 în Craterul Gale pentru o misiune cu o durată inițială stabilită la un an marțian (2 ani tereștri). Obiectivele roverului au inclus o investigație a climatului și a geologiei marțiene; cercetarea dacă situl a oferit vreodată condiții de mediu favorabile vieții microbiene, inclusiv investigarea rolului apei; și studii privind habitatele planetare în pregătirea explorării umane a planetei.

După o fază de apropiere de 9  km care a durat doi ani (până în septembrie 2014) și a inclus patru opriri extinse pentru studii geologice aprofundate – Golful Yellowknife, Darwin, Cooperstown, Kimberley  – roverul Curiosity a început ascensiunea Muntelui Sharp, care era destinația principală pe termen lung a misiunii roverului. Roverul a detectat creșteri în cantitatea de metan în atmosfera marțiană. Măsurătorile de probe luate "de o duzină de ori pe parcursul a 20 de luni" au arătat creșteri la sfârșitul anului 2013 și începutul anului 2014, în medie de "7 părți de metan pe miliard în atmosferă". Înainte și după aceasta, citirile aveau o medie de aproximativ o zecime din acel nivel.

În plus, niveluri ridicate de substanțe chimice organice, în special clorobenzen, au fost detectate în pulberea forată de pe una dintre roci, denumită "Cumberland" și analizată de rover.

La 3 iunie 2014, Curiosity a observat planeta Mercur tranzitând Soarele, marcând prima dată când un tranzit planetar a fost observat de pe un corp ceresc în afară de Pământ. NASA a anunțat că pe baza studiilor raportului deuteriu cu hidrogen, s-a constatat că o mare parte din apa de la Craterul Gale s-a pierdut în timpuri străvechi, înainte de formarea patului lacului din crater; după aceea, cantități mari de apă au continuat să se piardă.

În 2016 NASA a declarat că "Misiunea Curiosity și-a atins deja scopul principal de a stabili dacă regiunea de aterizare a oferit vreodată condiții de mediu care ar fi fost favorabile vieții microbiene, dacă Marte a găzduit vreodată viața. Misiunea a găsit dovezi ale râurilor și lacurilor antice, cu o sursă de energie chimică și toate ingredientele chimice necesare vieții așa cum o cunoaștem noi".

În 2018 NASA a anunțat o variație sezonieră ciclică a metanului atmosferic, precum și prezența kerogenului și a altor compuși organici complecși. Probele de rocă luate de Curiosity au eliberat o serie de molecule organice; acestea includ tiofeni care conțin sulf, compuși aromatici precum benzen și toluen și compuși alifatici precum propan și butenă. Concentrația compușilor organici a fost de 100 de ori mai mare decât măsurătorile anterioare. Se speculează că prezența sulfului ar fi putut ajuta la conservarea lor. NASA a declarat că aceste descoperiri nu sunt dovezi pentru existența vieții pe planetă, ci că sunt prezenți compușii organici necesari pentru susținerea vieții microscopice și că pot exista surse mai profunde de compuși organici pe planetă.

Orbitatorul MAVEN (2013)

MAVEN este nava spațială dezvoltată de NASA pentru a investiga atmosfera și ionosfera lui Marte și modul în care vântul solar scoate compuși volatili din această atmosferă. Lansată de o rachetă Atlas V la 18 noiembrie 2013  a intrat pe orbită în jurul planetei Marte la 22 septembrie 2014.

Marte pierde apa în atmosfera sa subțire prin evaporare. Acolo, radiația solară poate împărți moleculele de apă în componentele lor, hidrogen și oxigen. Hidrogenul, ca cel mai ușor element, tinde apoi să se ridice până la cele mai înalte niveluri ale atmosferei marțiene, unde mai multe procese îl pot îndepărta în spațiu, pentru a fi pierdut pentru totdeauna pentru planetă. S-a crezut că această pierdere se desfășoară la o rată destul de constantă, dar observațiile lui MAVEN asupra hidrogenului atmosferic într-un an marțian complet (aproape doi ani tereștri) arată că rata de evadare este cea mai mare atunci când orbita lui Marte se apropie cel mai mult de Soare și doar o zecime din aceasta când este în punctul cel mai îndepărtat. De asemenea, deteriorarea atmosferei Marte crește semnificativ în timpul furtunilor solare. Pierderea atmosferică a fost deosebit de notabilă în timpul unei ejecții de masă coronariană interplanetară din martie 2015.

Mars Orbiter Mission (2013)

Mars Orbiter Mission a fost lansată la 5 noiembrie 2013 de Organizația Indiană de Cercetare Spațială (ISRO). A fost inserată cu succes pe orbita marțiană la 24 septembrie 2014. Misiunea este un demonstrator tehnologic și, ca obiectiv secundar, va studia și atmosfera marțiană.

Aceasta este prima misiune a Indiei pe Marte și, odată cu aceasta, ISRO a devenit a patra agenție spațială care a ajuns cu succes pe Marte după Uniunea Sovietică, NASA (SUA) și ESA(Europa). De asemenea, ISRO a devenit a doua agenție spațială care a atins orbita lui Marte la prima sa încercare (după ESA) și prima țară asiatică care a trimis cu succes un orbitator pe Marte.

ExoMars TGO (2016)

ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) este un proiect de colaborare între Agenția Spațială Europeană (ESA) și agenția rusă Roscosmos care a trimis un orbitator de cercetare atmosferică și landerul Schiaparelli pe Marte în 2016, ca parte a programului ExoMars.

Trace Gas Orbiter a dus landerul Schiaparelli la 16 octombrie 2016, care s-a prăbușit pe suprafața planetei Marte din cauza unei eliberări premature a parașutei.

Un obiectiv cheie este de a dobândi o mai bună înțelegere a metanului (CH4) și alte urme de gaze prezente în atmosfera marțiană care ar putea fi dovezi pentru o posibilă activitate biologică. Programul va urma împreună cu landerul Kazachok și roverul Rosalind Franklin în 2022, care va căuta biomolecule și biosemnături; TGO va funcționa ca legătură de comunicație pentru lander și rover și va furniza comunicarea pentru alte sonde de suprafață ale Marte cu Terra.

InSight (2018)

InSight, care a fost lansat la 5 mai 2018, este un lander fix care poartă două instrumente științifice: un seismometru și un senzor de flux de căldură. Ambele trebuie să furnizeze date care să ajute la înțelegerea mai bună a structurii și compoziției interne a planetei, un aspect al planetei care nu a fost studiat până acum de nici unul dintre vechiculele care au aterizat pe Marte.

Obiectivul științific al misiunii este reconstituirea procesului de formare și evoluție a planetelor stâncoase ale Sistemului Solar..

Anii 2020

Hope (2020)

Orbitatorul Hope al Emiratelor Arabe Unite a fost lansat la 19 iulie 2020, și a fost plasat cu succes pe orbita lui Marte la 9 februarie 2021. Sonda spațială va studia ciclurile zilnice și sezoniere meteorologice, evenimente meteorologice în atmosfera joasă, cum ar fi furtuni de praf și modul în care vremea variază în diferite regiuni ale planetei.

Emiratele Arabe Unite au devenit prima țară arabă și a cincea țară care a ajuns pe Marte și a doua țară care a intrat cu succes pe orbita lui Marte la prima încercare. (India fiind prima cu misiunea sa Mars Orbiter Mission)

Tianwen-1 (2020)

Tianwen-1  este o misiune chineză, lansată la 23 iulie 2020. Include un orbitator, un lander și un rover de 240 de kilograme. Orbitatorul a fost plasat pe orbită la 10 februarie 2021. Roverul Zhu Rong a aterizat cu succes la 14 mai 2021 și s-a desfășurat la 22 mai 2021. Astfel, China a devenit a doua țară care a desfășurat un rover pe Marte, după Statele Unite, și prima țară care orbitează, aterizează și eliberează un rover în prima sa misiune pe Marte.

Obiectivele științifice ale misiunii se referă la geologia planetei Marte, prezența actuală și din trecut a apei, structura internă a planetei, identificarea mineralelor și diferitelor tipuri de roci la suprafață, precum și caracterizarea mediului spațial și atmosfera lui Marte.

Mars 2020 (2020)

Misiunea Mars 2020 a NASA a fost lansată la 30 iulie 2020 pe o rachetă Atlas V din Cape Canaveral. Încărcătura utilă științifică este axată pe astrobiologie. Include roverul Perseverance și drona-elicopter Ingenuity.

Spre deosebire de roverii mai vechi care se bazau pe energia solară, Perseverance este alimentat cu energie nucleară, pentru a supraviețui mai mult decât predecesorii săi în acest mediu dur, prăfuit. Roverul are dimensiunile unei mașini, cântărește aproximativ 1 tonă, are un braț robotizat care ajunge la aproximativ 7 picioare, camere cu zoom, un analizor chimic și un burghiu pentru spargerea rocilor.

După ce a parcurs 480 de milioane de km pentru a ajunge pe Marte în decurs de peste șase luni, Perseverance a aterizat cu succes la 18 februarie 2021. Misiunea sa inițială este stabilită pentru cel puțin un an marțian, sau 687 de zile terestre. Va căuta semne ale vieții antice și va explora suprafața planetei roșii.

Vezi și
 Explorarea planetei Jupiter

Note

Legături externe

NASA Mars exploration website
Mars Exploration Scientific American Maps and Articles
Next on Mars (Bruce Moomaw, Space Daily, 9 March 2005): An extensive overview of NASA's Mars exploration plans
Catalog of Soviet Mars images Collection of Russian Mars probes' images.
Simplified study of orbits to land on Mars and return to Earth (High School level)
Planetary Society Mars page

Explorarea Sistemului Solar

Explorarea planetei Marte


6836 Paranal este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6836 Paranal este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul La Silla de Eric Walter Elst. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,88 ua, o excentricitate de 0,06 și o înclinație de 0,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Asteroizi Koronis

Obiecte astronomice descoperite în 1994
Centura de asteroizi

6836 Paranal


Armando Manni ist ein italienischer Filmregisseur und Drehbuchautor.

Manni erlangte einen wirtschaftswissenschaftlichen Abschluss mit dem Schwerpunkt "internationales Finanzwesen", widmete sich dann der Fotografie und debütierte beim Film mit der Geschichte zweier junger Osteuropäer, die in Italien das gelobte Land sehen und mit der Realität zu kämpfen haben. Elvjs e Merilijn wurde vielfach ausgezeichnet.

Manni produziert mit seiner Firma Olivenöl in Seggiato.

Filmografie
 1998: Elvjs e Merilijn

Weblinks

 Webauftritt der Firma Manni

Einzelnachweise

Filmregisseur
Drehbuchautor
Italiener
Geboren im 20. Jahrhundert
Mann

Armando Manni


Sigurnosna matica, samoosiguravajuća šesterostrana matica ili elastični prsten u matici (eng. Locknut) ima umetak od stakloplastike (ponekad i fiberglas) ili od specijalne plastične mase i čvrsto je usađen u čeličnu maticu. Pri stezanju stišće se između navoja vijka i tako elastično koči maticu. Istovremeno djeluje kao brtva, i k tome još štiti navoj od vlage. U novije vrijeme podmeću se elestične ploče od plastike i kombinirane ploče čelik - umjetna guma.

Dijelovi za osiguranje vijčanih spojeva
Iz uvjeta za samokočnost može se izračunati da su vijčani spojevi samokočni i pri razmjerno malim vrijednostima koeficijenata trenja. Tako su na primjer vijci s metričkim navojem, čije su veličine kuta uspona oko 2,5°, samokočni sve dok je μ = tg ρ' = 0,044. Taj je uvjet osiguran pri mirnom opterećenju, pa se pri tome vijčani spojevi ne mogu olabaviti sami od sebe.

Međutim, pri udarnim i titrajnim opterećenjima to svojstvo ne predstavlja dovoljno osiguranje od odvrtanja, jer tada često nastaju deformacije dijelova vijčanih spojeva, koje imaju za posljedicu slabljenje steznih sila i time trenja. Zbog toga se vijci koji su izloženi takvim opterećenjima posebno osiguravaju. Glavni je cilj osiguranja da se spriječi odvrtanje i gubitak matice. Radi toga povećava se u spoju moment trenja koji se suprotstavlja tom odvrtanju silom, ili se primjenjuju dijelovi posebnih oblika koji onda onemogućavaju relativno pomicanje matice. Prema načinu osiguranja ti se strojni dijelovi dijele na dijelove za osiguranje vijčanih spojeva silom i osiguranja oblikom. Takvih je dijelova vrlo mnogo.

Dijelovi za osiguranje vijčanih spojeva silom
Veličina trenja u vijčanom spoju posljedica je uzdužne (aksijalne) sile u vijku stvorene stezanjem. Izmjenična i udarna opterećenja vijčanog spoja smanjuju tu silu, a prema tome i trenje. Elastični prsteni, elastične ploče i zupčaste ploče stavljaju se ispod glave vijka ili matice. One osiguravaju aksijalnim opružnim djelovanjem i povisuju moment odvrtanja. Ovamo spadaju i rebrasti tanjurasti osigurači (takozvani Schnoor osigurači) i elastični prsteni (prstenaste opruge) sa zaštitnim obodom.

Prstenaste rasječene elastične podloške (takozvani Growerovi prstenovi) sprečavaju odvrtanje matice (ili vijka kad se nalaze pod njegovom glavom) time što svojim opruženjem elastično tlače dosjedne površine, i na taj način ne dopuštaju smanjenje aksijalne sile u vijku. Te se podloške izrađuju od čelika za opruge, kale se i popuštaju. Na sličan način djeluju zupčaste i lepezaste podloške, a one se također izrađuju od čelika za opruge.

Samoosiguravajuće šesterostrane matice ili elastični prsten u matici (takozvana Elastic Stop matica) izrađen je od stakloplastike (fibera) ili od specijalne plastične mase i čvrsto je usađen. Pri stezanju stišće se između navoja vijka i tako elastično koči maticu. Istovremeno djeluje kao brtva, i k tome još štiti navoj od vlage. U novije vrijeme podmeću se elestične ploče od plastike i kombinirane ploče čelik - umjetna guma.

Jedan od najjednostavnijih načina osiguranja vijčanih spojeva je stavljanje protumatice (kontramatice). Pri tome visina p protumatice mora biti veća od visine m matice, jer protumatica preuzima uzdužnu silu u vijku, dok matica osigurava pa zbog toga može imati manju visinu. Normalna visina protumatice iznosi prema standardu 0,8∙d (d je nazivni promjer matice).

Za osiguranje vijčanih spojeva silom primjenjuje se i dijelovi za stvaranje radijalnog ili radijalnog i aksijalnog tlaka navoja matice na navoj vijka. Postoje mnoge različite izvedbe. Kod vibrirajućeg opterećenja vijčanog spoja, što je česti slučaj u strojarstvu, pouzdane su takozvane samokočne matice. Tako na primjer četvrtasta matica s konkavnom dosjednom površinom i prorezom deformira se stezanjem, tako da njen navoj tlači na navoj vijka radijalno i aksijalno. Protumatica dvodijelne matice stvara te tlakove s pomoću površina na kojima se dodiruje s maticom. Matice za osiguranje, izrađene od opružnog čelika, pritežu se kao protumatice.

Plastične mase u tekućem stanju (prije otvrdnjenja) upotrebljavaju se u novije vrijeme za osiguranje vijčanih spojeva silom, tako da se pusti da djelovanjem kapilarnosti prodru među površine unutrašnjeg i vanjskog navoja i da se nakon toga očvrsnu (na promjer Loctite). Prednost takvog osiguranja ujedno je i brtvljenje spoja.

Dijelovi za osiguranje vijčanih spojeva oblikom
Za ta osiguranja mogu se upotrijebiti i zatici, ali obično za to služe rascjepke (zavlake), podložnice s produžecima ili pločice s jezičcima. Rascjepka je obično od čelične žice promjera, uzdužno napola presiječena. Ona se provlači kroz struk vijka, ili kroz struk i maticu, pa se s druge strane izvučeni krajevi račvasto rašire.

Obične podloške za osiguranje vijčanih spojeva jesu čelične pločice koje imaju jedan produžetak (nos), katkada mogu imati i dva. Nakon podmetanja pod maticu (ili pod glavu vijka) i stezanja spoja, taj se produžetak savije uz brid spojenog dijela, a rub podloške uz jednu stranu matice ili glave vijka.

Prednost osiguranja vijčanih spojeva rascjepkama i podloškama s produžecima jest u njihovoj jednostavnosti. Njihov nedostatak je u tome što ne dopuštaju točno (fino) podešavanje položaja matice.

Ako se želi samo spriječiti gubitak matice, može se jednostavno malo raskovati kraj vijka iznad matice, ili upotrijebiti zavlaku.

Izvori

Vanjske poveznice

Strojarstvo

Sigurnosna matica


جوستاف باور  سياسي ألماني (6 يناير 1870-16 سبتمبر 1944). تولى منصب المستشار في جمهورية فايمار من 21 يونيو 1919 إلى 26 مارس 1920.

مراجع

أشخاص من شرق بروسيا
أشخاص من مقاطعة بروسيا
أعضاء الجمعية الوطنية (جمهورية فايمار)
أعضاء الرايخستاغ في جمهورية فايمار
سياسيون بروسيون
سياسيون في الحزب الديمقراطي الاجتماعي الألماني
مستشارو ألمانيا
مستشارو ألمانيا في القرن 20
مواليد 1870
نواب مستشاري ألمانيا
وزراء حكومة ألمانيا
وزراء نقل في ألمانيا
وفيات 1944

جوستاف باور


Følgende liste er over statsministerfruer siden titlen skiftede fra konseilspræsident til statsminister i 1918.

Referencer

Lister over personer fra Danmark

Danske statsministerfruer


Ioan Viorel Moldovan (d. 8 Temmuz 1972) 1990'larda Romanya millî takımının kilit oyuncularından biri olan Romanyalı eski futbolcudur.

Kulüp kariyeri
Kulüp kariyeri boyunca Gloria Bistrița (1990-93), Dinamo București (1993-95), Neuchâtel Xamax (1995-96), Grasshopper (1996-98), Coventry City (1998), Fenerbahçe (1998-2000), Nantes (2000-04), Servette (2004-05), Poli Timişoara (2005) ve Rapid București (2006-2007) takımları için oynadı.

En başarılı yıllarını İsviçre'de 1996 ve 1998 seneleri arasında oynadığı Neuchâtel Xamax ve Grasshoppers'ta (1996 ve 1997'de Super League gol kralı oldu), 1998 ve 2000'de oynadığı Fenerbahçe'de, 2000 ve 2004 arası oynadığı Nantes'ta yaşadı. Nantes 2001'de Fransa Ligi'ni kazanırken takımının en önemli oyuncusuydu. Coventry City ile İngiltere'de geçirdiği kısa zamanda biri FA Cup'ta Aston Villa'ya biri de ligde Crystal Palace'a olmak üzere 2 gol atabildi.

Millî kariyeri
Moldovan ülkesi Romanya için 70 maçta oynadı ve 25 gol attı. Ülkesinin formasıyla 1994 FIFA Dünya Kupası, 1996 Avrupa Futbol Şampiyonası, 1998 FIFA Dünya Kupası -ilk turda İngiltere ve Tunus'a gol atmıştı- ve 2000 Avrupa Futbol Şampiyonasında mücadele etti.

Antrenörlük kariyeri
Moldovan, FC Unirea Valahorum Urziceni için sportif direktörlük görevini üstlendi ve FC Vaslui'de de antrenörlük yaptı. Göreve geldikten sadece yedi ay sonra takımın Avrupa'daki eleme maçlarında aldığı başarısız sonuçlar yüzünden 26 Mayıs 2009'da Vaslui'den ayrıldı. Ardından yeni bir antrenörle anlaşılana kadar takımın başına geçici olarak yardımcı antrenör Cristian Dulca geldi. 2013-2014 sezonunda Rapid București'i çalıştıran Moldovan, 2014'ten beri Romanya 21 yaş altı millî futbol takımının antrenörlüğünü yapmaya başladı.

Başarılar

Kulüp
Grasshoppers
Super League: 1997-98

Nantes
Ligue 1: 2000-01
Trophée des Champions: 2001

Rapid Bükreş
Cupa României: 2005-06, 2006-07

Kişisel
Super League: Gol kralı 1995-96, 1996-97
İsviçre'de Yılın Futbolcusu: 1995-96, 1996-97

Kaynakça

Yaşayan insanlar
1972 doğumlular
Bistrița doğumlular
Rumen futbolcular
Rumen teknik direktörler
Fenerbahçe SK yabancı futbolcuları
1994 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
1998 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
Süper Lig futbolcuları
FC Sportul Studenţesc Bükreş
Rumen gurbetçi futbolcular
İsviçre'deki gurbetçi futbolcular
İngiltere'deki gurbetçi futbolcular
Türkiye'deki gurbetçi futbolcular
Fransa'daki gurbetçi futbolcular
Birleşik Arap Emirlikleri'ndeki gurbetçi futbolcular
İsviçre'deki Rumen gurbetçiler
İngiltere'deki Rumen gurbetçiler
Türkiye'deki Rumen gurbetçiler
Fransa'daki Rumen gurbetçiler
Birleşik Arap Emirlikleri'ndeki Rumen gurbetçiler
Resim aranan futbolcular
FC Vaslui teknik direktörleri
FC Rapid București teknik direktörleri
Forvet futbolcular
AF Gloria Bistriţa futbolcuları
AJ Auxerre teknik direktörleri
Coventry City FC futbolcuları
FC Dinamo București futbolcuları
FC Nantes futbolcuları
FC Politehnica Timișoara futbolcuları
FC Rapid București futbolcuları
FC Sportul Studenţesc Bükreş teknik direktörleri
Grasshopper Club Zürich futbolcuları
Liga I futbolcuları
Ligue 1 futbolcuları
Neuchâtel Xamax FCS futbolcuları
Premier League futbolcuları
Romanya millî futbol takımı futbolcuları
Rumen gurbetçi teknik direktörler
Servette FC futbolcuları
Super League futbolcuları
1996 Avrupa Futbol Şampiyonası futbolcuları
2000 Avrupa Futbol Şampiyonası futbolcuları

Viorel Moldovan


Mark Brink Christensen (født 15. marts 1998 i Esbjerg, Danmark) er en dansk fodboldspiller, der spiller for Silkeborg IF.

Karriere

Esbjerg fB
Brink blev flyttet op i førsteholdstruppen i efteråret 2015 i en alder af 17. Han vandt i marts 2015 Årets Talent, der uddeles af DBU.

Han fik den 1. oktober 2015 sin førsteholdsdebut i pokalturneringen imod Søhus Stige BK, som Esbjerg fB vandt 9-0. Han fik sin officielle debut for Esbjerg fB den 4. april 2016 i en alder af 18 år, da han startede inde og spillede de første 62 minutter i 1-0-sejren over Viborg FF.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Mark Brink på Esbjerg fB's hjemmeside

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Esbjerg fB

Mark Brink


1. travnja
Vijeće za narodnu obranu i zaštitu ustavnog poretka Republike Hrvatske ocijenilo zaključke Predsjedništva SFRJ u cijelosti neprihvatljivim.
Izvršno vijeće tzv. krajine u Kninu donijelo odluku o sjedinjenju krajine Republici Srbiji.
U Kninu teroristi postavili ultimatum JNA da intervenira i da im dade oružje.
Kninski šerif Milan Martić okupljenim građanima u Kninu izjavio da mu je u telefonskom razgovoru predsjednik Srbije Slobodan Milošević obećao oružje.

2. travnja
Uspostava policijske postaje na Plitvicama, ili bilo gdje drugdje na području Republike Hrvatske, suvereno pravo Republike Hrvatske, stoji u priopćenju s izvanredne sjednice Vijeća za narodnu obranu i zaštitu ustavnog poretka u Zagrebu.
Na Svjetskom saboru hrvatske mladeži u Zagrebu predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman najavio da će se braniti svaki pedalj hrvatskog teritorija.
Plitvice dobile policijsku postaju.
Barikade na cesti Petrinja - Kostajnica.
Vukovar okružen barikadama i gotovo potpuno blokiran.
Skupština Srbije mudro prešutila odluku tzv. krajine o pripajanju Srbiji.
Srpski teroristi razorili željezničku prugu između Trpinje i Borova.
Iz vatrenog oružja u Kašići kod Benkovca ranjen Slovenac Petar Vrečko dok se vozio u svom automobilu.

3. travnja
Pokopu hrvatskog policajca Josipa Jovića, ubijenog od srpskih terorista na Plitvicama, u Aržanu prisustvovalo 100.000 ljudi.
Na području Benkovca, Knina i Obrovca i dalje se uništavaju kuće Hrvata.
Problem Srba u Hrvatskoj ne treba rješavati u Beogradu, nego u Zagrebu, rekao u Ljubljani slovenski predsjednik Milan Kučan.
Na cesti kraj Gračaca srpski teroristi napali policijsku ophodnju.
Napad srpskih terorista na policijsku stanicu u Dalju.

4. travnja
Srpski teroristi napali tromblonskim minama policijsku postaju u Lovincu u Lici.
Savezno izvršno vijeće priopćilo da je odluka o priključenju pojedinih dijelova teritorija Republike Hrvatske Republici Srbiji pravno ništavna.
Predsjednici republika na konferenciji za novinare poslije razgovora u Beogradu izjavili da su protiv upotrebe sile dok traju razgovori.
Savezni sekretar za narodnu obranu Veljko Kadijević rekao hrvatskom predsjedniku dr. Franji Tuđmanu u Beogradu da u Hrvatskoj nema nikakvih posebnih pokreta vojske, nego da su to redovne proljetne vježbe.
U Civljanima vojska ravnodušno promatrala zlostavljanje svećenika kad su željeli iz Kijeva poći prema Splitu.
Na zahtjev stanovnika Gračaca prisilno iseljen ravnatelj Doma zdravlja, hrvatski liječnik Ratko Franetović, on je sa suprugom napustio Gračac.

5. travnja
JNA povela disciplinski postupak protiv svog časnika Ivana Medvedovića jer nije htio ubijati hrvatske policajce po već razrađenom planu za napad na Plitvicama.
Umirovljeniku iz Dalja Stjepanu Lučanu srpski teroristi upali u kuću i oteli mu skromnu mirovinu od 2.800 dinara.
U selu Berak kod Vukovara teže ranjena državljanka Češke i Slovačke 20-godišnja Martina Moringlova, na koju je u automobilu pucano iz seoske krčme.

6. travnja
Na redovnoj konferenciji za tisak u Zagrebu predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman istakao: U svom izlaganju na bruxelleskoj konferenciji i u diplomatskim razgovorima izjavio sam da će Hrvatska priznati BiH čim to učine EZ i SAD.
Ministri vanjskih poslova EZ priznali BiH kao treću državu na tlu bivše Jugoslavije.
Predsjedništvo BiH za grad Sarajevo proglasilo izvanredno stanje i policijski sat.
Žestok minobacački i topovski napad na Mostar. Granate dolijeću iz smjera vojarne Sjeverni logor.

7. travnja
Pred sutrašnje suđenje Špegelju i drugima u Vojnom sudu u Zagrebu, optuženim za oružanu pobunu, predsjednik suda pukovnik dr. Živko Mazić rekao novinarima kako legitimitet vojnim sudovima, da u određenim krivičnim djelima sude i civilima, proizlazi iz Ustava SFRJ i Zakona o vojnim sudovima.

8. travnja
Predsjedništvo Sabora Republike Hrvatske prosvjedovalo zbog protuustavnog miješanja Narodne skupštine Srbije u unutarnju politiku Republike Hrvatske, kojim se kolektivno potiču krivična djela nasilne promjene republičkih granica i oružana pobuna.
U Zagrebu odgođeno suđenje Špegelju i drugima zbog demonstracija više tisuća Zagrepčana pred zgradom Vojnog suda.
Kod Donjeg Lapca izgorjela vikendica Milana Đukića, jednog od inicijatora osnivanja Srpske narodne stranke u Zagrebu.
Putnički vlak iz Virovitice kod Daruvara udario u drvenu barikadu.

9. travnja
Suđenje meni i optuženim Virovitičanima pred Vojnim sudom u Zagrebu ima za cilj rušenje demokracije u Hrvatskoj, rekao u intervjuu za Hrvatsku televiziju ministar obrane Republike Hrvatske Martin Špegelj.
Nakon odgode suđenja i prosvjeda, ispred Vojnog suda u Zagrebu osvanula oklopna vozila: tri vojna i dva policijska.
EZ u Luxemburgu podigao problem Jugoslavije na najvišu razinu europske politike: federalne vlasti u Beogradu upozorene da se granice ne mogu mijenjati.

10. travnja
Na prvoj sjednici Vrhovnog državnog vijeća, pod predsjedanjem predsjednika Republike Hrvatske dr. Franje Tuđmana, jučer navečer u Zagrebu osnovan Zbor narodne garde, s osnovnom zadaćom zaštite ustavnog poretka i teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske.
Prema mojim spoznajama, ustaše su počinile zločine u Jasenovcu, a broj žrtava - Hrvata, Srba, Roma i Židova - kad se prebroje poimenično (a za to će biti mogućnosti) neće prelaziti brojku od trideset tisuća, rekao na HTV dr. Franjo Tuđman govoreći o posljedicama osnivanja Nezavisne Države Hrvatske 10. travnja 1941.
Nastavljena barikadna revolucija Srba u Borovu Selu kod Vukovara.

22. travnja
Danas se navršava godina dana od održavanja prvih poratnih, slobodnih i višestranačkih izbora u Hrvatskoj.
Zagrebački Janjevci proslavili u Dubravi godišnjicu prvih višestranačkih izbora u Hrvatskoj, a narodnom veselju, koje je potrajalo do jutra, prisustvovali i visoki uzvanici hrvatske vlasti, među njima dr. Franjo Tuđman i Josip Manolić, kojima je Dubrava i izborna jedinica.
U Pakracu miniran ugostiteljski objekt Papiga, kojeg je vlasnik Hrvat Drago Januš.

23. travnja
Predsjednik Tuđman primio u zagrebačkim Banskim dvorima američkog ambasadora Warrena Zimmermanna, koji ga je izvijestio o američkim pogledima na aktualno stanje jugoslavenske krize.
U Pakracu minirana vikendica pomoćnika zapovjednika Policijske stanice Pakrac Nevena Oulovskog.
Četnički vojvoda Vojislav Šešelj, nakon mitinga u Jagodnjaku kod Belog Manastira, uhićen od hrvatske policije, ali ubrzo i pušten, rekao novinarima u Belom Manastiru načelnik Policijske uprave Osijek Josip Reihl-Kir.
Okružno javno tužilaštvo u Zadru pokrenulo krivičnu prijavu zbog poticanja na terorizam protiv predsjednika Skupštine općine Benkovac Zdravka Zečevića i sekretara tzv. SUP-a Mile Martića.

24. travnja
U Zagrebu se sastali predsjednik hrvatske Vlade Josip Manolić i predsjednik savezne Vlade Ante Marković, kojem je upućen prigovor zbog pritiska JNA na Republiku Hrvatsku.
U Biogradu na moru minirana kuća zastupnika Hrvatskog sabora Drage Krpine.
Policijska uprava Osijek podnijela krivičnu prijavu protiv Vojislava Šešelja, Milana Paroškog i Jovana Ostojića zbog izazivanja vjerske i nacionalne mržnje te pozivanja na razbijanje teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske.
U Vojvodini, prema prvim rezultatima popisa stanovništva, Hrvata je manje za 27,4 posto od prethodni popis, tako da trenutačno u Vojvodini živi 74 232 Hrvata.
Delegacija Europskog parlamenta nakon dva mjeseca završila izvještaj o stanju u Jugoslaviji s dijagnozom: Jugoslavija se suočava s ustavnom, ekonomskom i socijalnom krizom bez presedana.

25. travnja
Na sjednici Vrhovnog državnog vijeća u Zagreba pod predsjedanjem predsjednika Republike Hrvatske dr. Franje Tuđmana predloženo da se referendum raspiše 19. svibnja 1991 godine.
Komanda 5. vojne oblasti nedavno izdala naredbu o zabrani ulaska svim ovlaštenim osobama iz štabova Teritorijalne obrane u vojna skladišta u kojima se čuva prije oduzeto oružje i vojna oprema Teritorijalne obrane Hrvatske, saznaje Hina iz pouzdanih izvora.

26. travnja
U Civljanima nedaleko Knina ranjen policajac MUP-a Hrvatske, a vozač vojnog transportera odbio prevesti ranjenog policajca u Split.
Nakon osnivanja policijske postaje u selu Kijevo kod Knina, Martić postavio ultimatum MUP-u Republike Hrvatske da će, ako ne ukine navedenu postaju do 12. sati 26. travnja, ona biti ukinuta drugim sredstvima.

27. travnja
Vojska i Martićevi miliconari u sjevernoj Dalmaciji tenkovima okupirali hrvatska sela, a zamjenik ministra unutarnjih poslova Hrvatska Slavko Degoricija obavijestio zapovjednika Vojnopomorske oblasti u Splitu da će se postaja u Kijevu braniti svim sredstvima.
Umjesto da sprječava terorizam, Armija se jasno stavila na stranu terorista, odmetnika i samozvanih organa nepostojeće krajine, stoji u priopćenju Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske u povodu događaja oko Policijske postave u Kijevu.
Na svaki akt primjene sile JNA će uzvratiti silom, stoji u priopćenju Saveznog sekretarijata za narodnu obranu iz Beograda.

28. travnja
Ako Hrvatska plaća JNA, onda je to i hrvatska armija, onda ona mora štititi legalnu vlast i ne može biti nekakva tampon-zona između dvije strane, rekao na HTV-u Stipe Mesić, član Predsjedništva SFRJ.
U Zagrebu ne prestaju mirni prosvjedi zbog suđenja uhićenim Virovitičanima i ministru obrane Martinu Špegelju u Vojnom sudu.
Predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman donio odluku o imenovanju članova Republičke komisije za provedbu referenduma koji će se održati 19. svibnja 1991. godine.

29. travnja
U plavom dvorcu na Cetinju održan peti krug razgovora šestorice predsjednika jugoslavenskih republika: dr. Franjo Tuđman napustio konferenciju za novinare zato što su ga vrijeđali pristaše veliko-srpske politike.
Mnogi problemi u Jugoslaviji nastaju zato što Srbi smatraju da su vladajući narod u državi - rekao na konferenciji za novinare u Cetinju hrvatski predsjednik dr. Franjo Tuđman.
Hrvatsko selo Polača opkoljeno: sa sjeverne strane vojskom, a s južnom benkovačkom milicijom.
Čelnici hrvatskih stranaka poslije upada JNA u Kijevo traže od hrvatske vlasti da organizira svenarodni otpor protiv velikosrpske politike Slobodana Miloševića, koju on provodi preko vojske i četničkih grupa u Kninu.
U Okružnom sudu u Zagrebu počelo suđenje Željku Ražnatoviću Arkanu i trojci Srba optuženih za pripremanje i pomaganje oružane pobune u Hrvatskoj.

30. travnja
Bivši guverner savezne države Minnesota Rudy Perpich odlučio da ne prihvati funkciju ministra vanjskih poslova Republike Hrvatske, jer bi u tom slučaju mogao izgubiti američko državljanstvo, javila agencija UPI.

Izvori

1991/4

Kronologija Domovinskog rata: travanj 1991.


Jabiru () er en storkefugl, der lever i Mellem- og Sydamerika.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Mellemamerikas fugle
Sydamerikas fugle
Storkefugle

Jabiru


දෙවන කොන්ටිනෙන්ටල් කොංග්‍රසය යනු ඇමරිකානු විප්ලවීය යුද්ධය තුල එක්සත්ව ක්‍රියාකල ඇමරිකාවෙහි  විජිත දහතුන වෙතින් නියෝජිතයන් අතර පැවති රැස්වීමකි. ලෙක්සිංටන් සහ කොන්කෝඩ් සටන් වෙතින් සුළු කලකට පසුව, ෆිලඩෙල්ෆියා, පෙන්සල්වේනියා හිදී විජිත 12 ක නියෝජිතයන් අතර 1775, මැයි 10 දිනදී එය ඇරඹුනේ,  1774 සැප්තැම්බර් 5 සිට ඔක්තොම්බර් 26 දක්වා ෆිල්ඩෙල්ෆියා හිදී රැස්වූ පළමුවන කොන්ටිනෙන්ටල් කොංග්‍රසයට අනුප්‍රාප්තික වශයෙනි.

දෙවන කොන්ටිනෙන්ටල් කොංග්‍රසය


السيد ويليام روان هاميلتون (4 أغسطس/آب 1805 في دبلن - 2 سبتمبر/أيلول 1865 بالقرب من دبلن) كان فيزيائيا ورياضياتيا أيرلنديا. أصبح معروفا من خلال إسهاماته في الميكانيكا وكواتيرنيون.

درس ويليام الرياضيات في دبلن، وأصبح عام 1827 قبل نهاية دراسته أستاذا في علم الفلك. كما أصبح «الفلكي الملكي» في إيرلندا.

اهتم هاملتون في السنوات الأوائل بدراسة إصدار الأنطمة للأشعة وعلم البصريات. وقام بنشر عدة بحوث علمية في هذا المجال، ثم قام في عامي 1834 و1835 بنشر صياغته للميكانيكا، تلك الصياغة التي تعرف حتى وقتنا هذا والمعروفة باسمه وتستخدم لدراسة الميكانيكا الكلاسيكية، حتى أنها تطبق أيضا على الأنظمة الكمومية في ميكانيكا الكم. اهتم كذلك بالأعداد المركبة وقام بتطويرها تطويرا هائلا حتى أننا نطبقها في وقتنا الحاضر في مجال رسومات الحاسوب.

اقرأ أيضا

 هاملتوني (ميكانيكا الكم)

المراجع

روابط خارجية

أشخاص من مقاطعة دبلن
أعضاء الأكاديمية البروسية للعلوم
أعضاء الأكاديمية الروسية للعلوم
أعضاء الأكاديمية الملكية الأيرلندية
أعضاء أجانب في الأكاديمية الوطنية الأمريكية للعلوم
أنجلوأيرلنديون
أنجليكانيون أيرلنديون
أيرلنديون في القرن 19
أيرلنديون من أصل إسكتلندي
حائزون على الوسام الملكي
خريجو كلية ترينيتي (دبلن)
رياضياتيو القرن 19
رياضياتيون أيرلنديون
رياضياتيون أيرلنديون في القرن 19
رياضياتيون بريطانيون في القرن 19
زملاء الأكاديمية الأمريكية للفنون والعلوم
عاملون في الفيزياء النظرية
علماء الفيزياء البصرية
علماء الفيزياء الرياضية
علماء مسيحيون
علماء من مقاطعة ميث
فلكيون أيرلنديون
فيزيائيون أيرلنديون
فيزيائيون أيرلنديون في القرن 19
فيزيائيون بريطانيون
فيزيائيون نظريون
مواليد 1805
مواليد في دبلن
وفيات 1865
وفيات في دبلن
فلكيون أيرلنديون في القرن 19

وليم روان هاملتون


Ternopil oblast (, ) er en af Ukraines 24 oblaster beliggende i den vestlige del af landet.

Oblastens administrative center er byen Ternopil, Seret, en biflod til Dnestr løber igennem oblasten. Oblasten er beliggende i den vestlige del af Volyn-Podolske Højland, som er kendt for det bjerrige terræn. Blandt bemærkelsesværdige bjerge der er Kremenetsbjergene. Oblasten er også berømt for sine huler. Oblastens administrative center er byen Ternopil. En af de store floder i Ukraine Dnestr danner Ternopil oblasts sydlige og sydvestlige grænse med den tilstødende Tjernivtsi oblast og Ivano-Frankivsk oblast. Dnestrs bifloderne, der løber gennem oblasten omfatter blandt andet Zbrutj, Seret og Strypa. Seret løber gennem oblastens administrative center Ternopil. Ternopil Oblast grænser mod syd op til Tjernivtsi oblast, mod sydvest op til Ivano-Frankivsk oblast, mod nordvest Lviv oblast, mod nord op til Rivne oblast og Khmelnytskyj oblast mod øst. Ternopil oblast blev grundlagt 4. december 1939 og har et areal på  km². Oblasten har  indbyggere. Oblastens største by og administrative center er Ternopil (). Andre større byer er Tjortkiv (), Kremenets (), Berezjany (), Zbarazj () og Butjatj.

Referencer

Eksterne henvisninger

Ternopil oblast


Homo faber (antropoloji), Felsefi Antropoloji'de alet yapan insanı tanımlayan terim.
 Homo Faber (roman), Max Frisch'in 1957 tarihli romanı.

Homo faber


was a town located in Fukayasu District, Hiroshima Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 40,498 and a density of 712.87 persons per km2. The total area was 56.81 km2.

On March 1, 2006, Kannabe was merged into the expanded city of Fukuyama.

Dissolved municipalities of Hiroshima Prefecture
Fukuyama, Hiroshima

Kannabe, Hiroshima


Ehndorf Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Rendsburg-Eckernförde iline bağlı bölge. 14,68 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 614 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Magret Kaschner tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.aukrug.de

Rendsburg-Eckernförde iline bağlı yerleşim birimleri

Ehndorf


Mattie Lubchansky, originaire des États-Unis, dessine et illustre des bandes dessinées satiriques sur la politique étatsunienne. L'artiste est non-binaire et utilise le pronom neutre « they/them » en anglais (traduisible par le pronom « iel » en français) depuis 2017.

Son travail se retrouve notamment sur The Nib, où Lubchansky fait partie de la rédaction en chef, ainsi que sur d'autres sites comme Current Affairs, The Daily Dot et Jewish Currents.

Ses bandes dessinées sont souvent des formats courts de quatre cases (des strips), et font rarement plus de deux pages. Son travail de rédaction à The Nib porte d'ailleurs principalement sur les strips.

L'artiste a été finaliste du prix Herblock en 2020.

Lubchansky a d'abord fait des études d'ingénierie et travaillé dans la construction avant de se reconvertir.

La police d'écriture utilisée dans ses bandes dessinées est inspirée de son écriture manuscrite et se nomme « Lubhand » (« Lub » comme le début de son nom de famille, et « hand » pour « main » en anglais).

Œuvres
Outre ses bandes dessinées courtes publiées notamment sur The Nib, Mattie Lubchansky tient un webcomic, Please Listen To Me, depuis 2010.

Lubchansky a également publié plusieurs livres :

 Dad Magazine (Quirk, 2016, coécrit avec Jaya Saxena)
 Skeleton Party (autoédité, 2016)
The Antifa Super Soldier Cookbook (Silver Sprocket, 2021)
Flash Forward: An Illustrated Guide to Possible (And Not So Possible) Tomorrows (Abrams, 2021, coécrit avec Rose Eveleth et Sophie Goldstein)
Boys' Weekend (titre provisoire) (Pantheon, 2023)

Références

Dessinateur américain de bande dessinée
Personnalité non binaire

Mattie Lubchansky


Die Litauische Badmintonmeisterschaft 2004 fand vom 31. Januar bis zum 1. Februar 2004 in Kaunas statt. Es war die 42. Austragung der nationalen Titelkämpfe von Litauen im Badminton.

Medaillengewinner

Weblinks
http://www.badminton.lt/index.php?m=10&nuot=31&tid=8

2004
Badminton 2004
Badmintonwettbewerb in Kaunas

Litauische Badmintonmeisterschaft 2004


Benhall est un village et une paroisse civile du district de l'East Suffolk dans le Suffolk en Angleterre.

Sa population est de  en 2011.

Notes et références

Liens externes

Village dans le Suffolk
Paroisse civile dans le Suffolk

Benhall


31555 Wheeler este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
31555 Wheeler este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Gnosca de Stefano Sposetti. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,27 ua, o excentricitate de 0,05 și o înclinație de 6,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 31001-32000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

31555 Wheeler


Yassuf Abu Warda  nació el 19 de agosto de 1953 en Galilea, Jeesh, Israel. Es un actor de teatro, cine y televisión. A la edad de cinco años la familia se trasladó a Acre. Es casado y con tres hijos, vive en Haifa.

Carrera

Cine y televisión
En 1982 encarnó la serie de televisión dirigida por Kamal Nissim Dayan, "Michel Ezra Safra e Hijos". En 1985 participó en la película Nissim Dayan "Puente Angosto". En 1986 asistió a la película de Rubinstein "Nadia".En 1991, George tocaba la película de Eran Riklis 'Final de la Copa ". En 1993, Bassam Mdawr actuó en la serie de comedia "Vecinos" junto a Gadi Yagil, Weingarten, Ofra y Morcos Amal. En 1999,actuó la película de Amos Gitai "santo". En 2002, la película de Abu Nakhla edad por Slava y Lina "Trompeta en Wadi" Chaplin, y jugó de cine Yusuf Amos Gitai "progreso". Por su papel en esta película fue nominada para el apoyo a Ofir actriz.

En el año 2003 Hssttf en "América" por el director Daivs Shirin, en la película "La boda de Galilea", del director Michel demanda, interpretó al padre de la serie de televisión dirigida por Shai honestidad "Caso Cerrado". En 2004, el Ministerio de Trabajo, la edad oficial de José "Year Zero" película Fitz'hazda, y participó en la película para televisión dirigida por David Noy "melocotón" con Orna Banai Uri Klausner.

En 2005, jugó la temporada granada de lobo, la tercera parte de "El rincón de amor", telenovela. En 2007 comenzó a jugar pulsa 'Bulldog' de la serie de televisión de Amram dirigido por Shai honestidad y Levy escribió "switch". En 2008, la película encarna a los libaneses propietario Reshef Levy "Lost Islands", la película juega Saleh Dror Zahavi "Fin de semana en Tel Aviv", y comenzó a tocar la Eli Ran dos temporadas de la serie de televisión "Ran Quartet". En 2009, actuó dos temporadas como Ardak en la serie de vampiros "split". En 2011 interpretó el jefe de la serie israelí de energía "humo"

Teatro
Sus actuaciones incluyen
 "A View from the Bridge",
 "Ghetto",
 "Esperando a Godot",
 "Asistente",
 "Alma judía",
 "La isla de El",
 "Lluvia Negro",
 "Ulises en las botellas"
 "La sed y el hambre "
 "Juicio del mono "
 "Hombre y una mujer "
 "¡Despertad"
 "Vosotros y cantad "
 "Mr. Boffo "Masquerade"
 "Encargado de la casa "
 "End Game"
 "La señora Tz "RLI"
 "Afignih Aulis"
 " Eddie King "
 " Princesa formadores "
 "Relación de sangre"
 "Servidores y la caza de brujas "
 "Cuentos de los Bosques de Viena "
 " Picnic en el campo de batalla "
 "La fiesta del Día de nacimiento "
 "Macbeth"
 "Three Sisters"
Dirigió la entrega de Umm Alrovbika escritor Emile Habibi de creado y gestionado el teatro "Almida'an" árabe de Haifa 1995-1998.

Referencias

Enlaces externos

Actores de Israel
Cristianos de Israel
Israelíes del siglo XX

Yussuf Abu Warda


Petur Alberg (født 15. december 1885 i Tórshavn, død 1940) var en færøsk violinist, komponist og tekstforfatter.

Alberg var med til at stifte Havnar Ungmannafelag, og han sørgede for at nedskrive mange af de historier, som Mads Andrias Winther fortalte her. Mange forskellige personer stod for at skrive det håndskrevne medlemsblad Baldursbrá, men Alberg etablerede sig snart som den mest afholdte.

Han lærte sig at spille violin af musiklærer Georg "Bakar" Hansen i Tórshavn omkring 1900, og det var ham, der opdagede Albergs musikalske begavelse. Han satte melodi til flere digte af Hans Andrias Djurhuus. På Færøerne huskes Alberg alligevel bedst for landets nationalsang «Tú alfagra land mítt» («Mitt fagre land»), hvor han satte melodi til Símun av Skarðis tekst. Han komponerede også melodien til «Tjaldur, ver vælkomið», og er ophavsmand til 18 sange i Songbók Føroya fólks.

Litteratur
 Sigurðardóttir, Turið: Tú alfagra land mítt – tjóðsangurin og søga hansara. Tórshavn: Føroya Skúlabókagrunnur, 2006. (PDF)

Eksterne henvisninger

 Petur Alberg på snar.fo

Violinister fra Danmark
Komponister fra Færøerne
Sangskrivere fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
Musikere fra Færøerne

Petur Alberg


Alan derinliği ya da net alan derinliği fotoğraf, hareketli resim gibi görsel çalışmalarda, görüntünün netlendiği kameraya en yakın ve en uzak yerler arasında kalan alan. Diyafram açıklığı, objektif türü, odak uzaklığı, konuya uzaklık gibi durumların da içinde bulunduğu  bir dizi değişken net alan derinliğini etkilemektedir.

Derin odaklama ya da deep focus net alan derinliğini sahnenin önündeki ve arkasındaki objeleri de kapsayacak kadar geniş tutan fotoğrafik ve sinematografik tekniktir. Böylece derinlemesine düzenlenmiş sahnede odak dışı yer bulunmaz ve görüntü seyirciye eş önemde sunulan ön, orta ve arka plandan oluşur. Kısacası, "derin odaklama" tekniği sayesinde görüntü derinliği daha iyi değerlendirebilir. Bunun karşıtı olan sığ odaklama ya da shallow focus tekniğinde ise, diyalog içinde olan oyuncular veya önemi vurgulanmak istenen nesneler birbirlerine olabildiğince yakın tutularak, arka plandaki diğer oyuncu ve nesneler bulanık bırakılır. ve daha sığ alan derinlikleri elde edilmiş olur.

Sinemada, Orson Welles ile görüntü yönetmeni Gregg Toland "derin odaklama" tekniğin en bilinen temsilcileri olarak görülür. Özellikle bu ikilinin bir eseri olan Citizen Kane (1941) filmi, söz konusu tekniğin kullanımı için gerçek bir ders kitabı niteliğindedir.

Lakin, Welles ile Toland'dan önce de, 1920'li ve 1930'lu yıllarda, Erich von Stroheim ve Jean Renoir gibi, derin odaklama tekniğini filmlerinde uygulayan yönetmenler vardı. Toland ile sık sık çalışan William Wyler da bu yöntemi tercih edenler arasındaydı.

Film ve video teknolojisi
Sinema ve video terminolojisi
Fotoğrafçılık teknikleri

Net alan derinliği


Events from the year 1743 in Canada.

Incumbents
French Monarch: Louis XV
British and Irish Monarch: George II

Governors
Governor General of New France: Charles de la Boische, Marquis de Beauharnois
Colonial Governor of Louisiana: Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville then Pierre de Rigaud, Marquis de Vaudreuil-Cavagnial
Governor of Nova Scotia: Paul Mascarene
Commodore-Governor of Newfoundland: Thomas Smith

Events
 Concentrated hunting of sea otter by Russia begins.
 Father Claude-Godefroy Coquart joins La Vérendrye at Fort La Reine becoming the first recorded missionary in present-day Manitoba and the first to travel beyond Lake of the Woods.

Deaths
 April 11 - Jean-Baptiste Chardon, jesuit missionary (born 1672).

Historical documents
Montreal merchant sells five enslaved Black people (2 men, 3 "women and girls") in Quebec City for 3,000 livres

Ordinance refers to 445,000-livre construction expense for Montreal wall, with part of 115,500 livres paid by city returned by king

Any war declared against France need not involve Acadians and Indigenous people, "if they are wise" (Note: "savages" used)

Nova Scotia president Mascarene points out dangers of having potentially insurgent population, far too few soldiers and poor defences in case of war

Council hears "Indians [have] no Intention to take or Pillage the Traders," but orders all to "even by force[...]Prevent all Such Robberys"

Council orders priests (and their parishioners) to get its prior consent to enter Nova Scotia, and not "behave themselves Irregularly"

Mascarene satisfied with all but one priest and says "if everyone aims at the same End We may prevent trouble from approaching Us"

Visitor to Onondaga describes town and its situation, longhouse, and "comical fellow" with mask, staff and rattle

Sixteen-year-old James Wolfe marches "in the greatest Spirits [and] shall be very well able to hold it out with a Little help of a Horse"

References

1743 in New France
Canada
43
1740s in Canada

1743 in Canada


Radiofobia reprezintă teamă patologică de efectele nocive ale radiațiilor ionizante. Dacă în unele cazuri radiația ionizantă poate fi periculoasă (a se vedea cancerul radioindus, sindromul iradierii acute etc.), în lipsa informării/înțelegerii corecte a fenomenelor sau a unor experiențe traumatizante, se poate ajunge la o stare de frică irațională.

Fobii
Radioactivitate
Radiații

Radiofobie


مأمون الكزبري (دمشق 1914 - بيروت 2 آذار 1998) سياسي سوري من قادة الانقلاب الانفصالي عن الجمهورية العربية المتحدة.

ترأس الجمهورية السورية بشكل مؤقت، وهو ينحدر من عائلة دمشقية عريقة.

دراسته
درس في جامعة القديس يوسف في بيروت، ثم درس القانون الدولي في جامعة ليون.

مسيرته
عمل بالمحاماة في دمشق ثم أصبح أستاذاً في كلية الحقوق بالجامعة السورية (جامعة دمشق لاحقاً).

انتخب نائباً عن دمشق عام 1953 ثم انتخب رئيساً للجمعية التأسيسية التي وضعت الدستور في عهد أديب الشيشكلي. عينه الشيشكلي أميناً عاماً لحركة التحرير العربي التي أسسها. اختير وزيراً للعدل في حكومة صبري العسلي عام 1955 ثم وزيراً للمعارف في حكومة سعيد الغزي. أصبح رئيساً للجامعة السورية (جامعة دمشق) عام 1956.

كان بعيداً عن الحياة السياسية بشكل عام خلال الوحدة مع مصر 1958-1961 وشغل خلالها منصب رئيس نقابة المحامين. بعد الانقلاب الذي أطاح بالوحدة في أيلول 1961 جرى تكليفه بتشكيل حكومة جديدة، فألّفها من التكنوقراط واحتفظ فيها أيضاً بحقيبتي الدفاع والخارجية. أشرفت الحكومة على انتخابات تشريعية في كانون الأول 1961 كانت الأولى في سوريا منذ 1954، وانتخب رئيساً للمجلس النيابي الجديد.

اعتقل لفترة قصيرة بعد انقلاب عبد الكريم النحلاوي عام 1962. بقي رئيساً للمجلس النيابي حتى أيلول 1962. غادر البلاد بعد انقلاب البعث في آذار 1963 وقيام السلطات بالتضييق على معارضيها وسياسيي العهد السابق. انتقل في البداية إلى فرنسا ثم إلى المغرب حيث عمل أستاذاً للحقوق في جامعاتها. انتقل إلى لبنان وبقي فيه حتى وفاته.

مراجع

أعضاء هيئة تدريس جامعة دمشق
خريجو جامعة ليون
رؤساء سوريا
رؤساء مجلس الشعب السوري
رؤساء وزراء سوريا
سياسيون سوريون
سياسيون سوريون في القرن 20
مسلمون سنة سوريون
مواليد 1914
مواليد في دمشق
نواب رئيس سوريا
وزراء تربية سوريون
وزراء خارجية سوريا
وزراء دفاع سوريون
وزراء عدل سوريون
وفيات 1418 هـ
وفيات 1998
وفيات في بيروت

مأمون الكزبري


بوكرام بلدية بولاية البويرة.

مواضيع ذات صلة
 بلديات ولاية البويرة
 دوائر ولاية البويرة

مراجع

بوكرام

بوكرام


An Garnotia linearis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jason Richard Swallen. An Garnotia linearis in nahilalakip ha genus nga Garnotia, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Fiji. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Garnotia

Garnotia linearis


San Juan Tamazola es un municipio del estado de Oaxaca, cuya cabecera es Asunción de Nochixtlan. Se encuentra ubicado en la Sierra Madre del Sur, en la Mixteca Alta.

De acuerdo con el censo del 2011, la población es de 3446 personas, de las cuales 1768 son mujeres y 1678 son hombres.

Historia
El municipio de San Juan Tamazola tiene una existencia de 900 años antes de la llegada de los españoles a México. En un análisis que acompaña una edición facsimilar del códice Vindobonensis se menciona que los caciques de San Juan Tamazola formaban parte de los descendientes de los primeros señores mixtecos que provenían de Tilantongo.

Demografía
El municipio de San Juan Tamazola de acuerdo con los resultados del Censo de Población y Vivienda llevado a cabo en 2010 por el Instituto Nacional de Estadística y Geografía, tiene una población total de 3 446 personas, de las que 1 678 son hombres y 1 768 son mujeres.

La densidad de población asciende a un total de 9.55 personas por kilómetro cuadrado.

Localidades
El municipio incluye en su territorio un total de 54 localidades. Las principales, considerando su población del Censo de 2010 son:

Política
El gobierno de San Juan Tamazola se rige por principio de usos y costumbres que se encuentra vigente en un total de 424 municipios del estado de Oaxaca y en las cuales la elección de autoridades se realiza mediante las tradiciones locales y sin la intervención de los partidos políticos.

El ayuntamiento de San Juan Tamazola esta integrado por el presidente municipal, un síndico y un cabildo integrado por cinco regidores.

Representación legislativa
Para la elección de diputados locales al Congreso de Oaxaca y de diputados federales a la Cámara de Diputados federal, el municipio de San Juan Tamazola se encuentra integrado en los siguientes distritos electorales:

Local:
 Distrito electoral local de 5 de Oaxaca con cabecera en Asunción Nochixtlán.

Federal:
 Distrito electoral federal 3 de Oaxaca con cabecera en Heroica Ciudad de Huajuapan de León.

Referencias

Notas

Fuentes

Municipios del estado de Oaxaca
Distrito de Nochixtlán

Municipio de San Juan Tamazola


Henry Ellis ( - ) est un bibliothécaire et antiquaire anglais, pendant une longue période bibliothécaire principal au British Museum.

Jeunesse
Né à Londres, Henry Ellis fait ses études à la Mercers' School et à la Merchant Taylors' School, où son frère, le Rev. John Joseph Ellis, est assistant-maître pendant quarante ans. Ayant remporté l'une des bourses des Merchant Taylors au St John's College d'Oxford, il s'inscrit en 1796 .

Bibliothécaire
En 1798, par l'intermédiaire de son ami John Price, Ellis est nommé l'un des deux assistants de la Bibliothèque Bodléienne, l'autre étant son futur collègue au British Museum . Il obtient le diplôme de BCL en 1802. Il est Fellow de St John's jusqu'en 1805. En 1800, il est nommé assistant temporaire à la bibliothèque du British Museum et, en 1805, il devient conservateur assistant des livres imprimés sous . Le vol d'estampes qui coûte à Beloe sa place, l'année suivante permet à Ellis d'accéder à la tête du département et Baber devient son assistant .

La promotion d'Ellis coïncide avec une période d'activité accrue au musée. Le catalogue imprimé de la bibliothèque est alors composé de deux volumes in-folio, bourrés d'inexactitudes, mais pourvus d'un supplément manuscrit, et dans une large mesure révisés et corrigés en manuscrit par le prédécesseur de Beloe, Samuel Harper. Ellis et Baber commencent leur travail de reconstruction en mars 1807 et l'achèvent en décembre 1819. Ellis a entre-temps été muté au département des manuscrits (1812), accepté (1814) la charge alors presque sinécure de secrétaire du musée, et la même année devient secrétaire de la Society of Antiquaries of London. Durant les quarante années pendant lesquelles il occupe le poste, il ne manque que deux rencontres . Il est élu membre de la Royal Society en mai 1811.

En 1827, , le principal bibliothécaire, meurt et Ellis, qui a assumé pendant neuf ans une grande partie de ses fonctions, s'attend à lui succéder. Lorsque deux noms pour le poste vacant sont soumis à la Couronne, Henry Fynes Clinton, un protégé de l'archevêque Charles Manners-Sutton, est placé devant Ellis. Ellis intrigue avec succès pour le poste, dit-on en poursuivant la voiture du médecin royal, William Knighton, et en s'assurant de ses bons offices auprès du roi. Il est nommé le 20 décembre 1827. En 1832, il est fait chevalier de Hanovre  un honneur qu'il partage avec John Herschel, Frederic Madden, et d'autres ; et il est anobli en 1833.

Réforme du musée
Le musée est au plus bas dans les années 1830. William Cobbett fait campagne contre la réforme et Benjamin Hawes utilise une plainte d'un ancien employé comme prétexte pour mettre en place une enquête parlementaire .

Ellis dit à la commission parlementaire de 1835 que si le musée n'était pas fermé pendant trois semaines à l'automne, "l'endroit deviendrait positivement malsain", et qu'il ne ferait jamais bon de l'ouvrir le samedi, quand "la partie la plus malfaisante de la population est à l'étranger ». Les conclusions du comité suffisent à forcer les syndics à changer leurs pratiques de gestion. Ils attribuent la plus lourde des tâches du bibliothécaire principal au secrétaire, qui devient l'officier le plus important du musée.

 occupe le poste de secrétaire en 1837 et prend le pouvoir, avec Madden et Antonio Panizzi sous lui. Ellis, bien qu'apparemment inconscient de tout changement dans sa position, est pratiquement remplacé en tant qu'officier en chef; et lorsque le comité de 1848-1849 réunit les postes du secrétaire et du bibliothécaire principal, Panizzi devient le véritable dirigeant du musée.

Fin de carrière
Ellis partage le poste de secrétaire à la Society of Antiquaries à partir de 1848 avec , qui prend la relève en 1853. Il est directeur de la Société de 1853 à 1857.

Une excellente santé et l'absence de tout mécanisme de retraite obligatoire maintiennent Ellis à son poste jusqu'en février 1856, date à laquelle il démissionne, avec une pension, et vit treize ans plus près du musée. Il meurt dans sa maison de Bedford Square le 15 janvier 1869 .

Travaux

En 1798, Ellis publie à l'âge de vingt et un ans son History of St. Leonard's, Shoreditch, and Liberty of Norton Folgate. En tant qu'antiquaire, ses contributions à Archaeologia sont nombreuses. En 1813, il édite Popular Antiquities de John Brand, un ouvrage remontant à Henry Bourne.

Catalogues et collections
Son catalogue des manuscrits de la Société des antiquaires est publié en 1816. Cette année-là également, il publie pour le compte de la Record Commission les index et les textes supplémentaires du Domesday Book : son introduction générale au Domesday, écrite en 1813, parait également sous forme séparée (en deux volumes) en 1833. Avec  et d'autres, il publie une nouvelle édition du Monasticon de William Dugdale entre 1817 et 1833. Il utilise sa position de chef du département des manuscrits pour publier des lettres originales illustratives de l'histoire anglaise, principalement tirées d'originaux du musée :  trois séries de cette collection paraissent, en 1824, 1827 et 1846 respectivement, la première en trois volumes, les autres chacun en quatre. Il rédige également, en tant que secrétaire, des guides pour les départements du British Museum.

Ellis complète des parties du catalogue du British Museum, de A à F et de P à R inclus, Baber faisant tout le reste. Il est assisté de  ; mais sa part du catalogue est critiquée par son successeur Panizzi .

Numismatique
Ellis est un membre fondateur de la Royal Numismatic Society, qui est créée le 22 décembre 1836. Lorsque la société tient sa première réunion le 26 janvier 1837, Ellis est le premier à présenter une « communication » - sur les farthings de la reine Anne . Ellis publie plusieurs articles dans la Numismatic Chronicle, notamment sur les stycas de Northumbrie, et sur la monnaie épiscopale d'York .

Références

Liens externes

Numismate britannique
Bibliothécaire britannique
Membre de la Society of Antiquaries of London
Membre de la Royal Society
Décès en janvier 1869
Naissance en novembre 1777
Décès à 91 ans

Henry Ellis (bibliothécaire)