Coğrafya
 Çamlık, Bartın - Bartın ili merkez ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Yeniçağa - Bolu ili Yeniçağa ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Bucak - Burdur ili Bucak ilçesine bağlı belde
 Çamlık, Mudanya - Bursa ili Mudanya ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Giresun - Giresun ili merkez ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Beydağ - İzmir ili Beydağ ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Selçuk - İzmir ili Selçuk ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Sancaktepe - İstanbul ili Sancaktepe ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Derebucak - Konya ili Derebucak ilçesine bağlı beldesi
 Çamlık, Simav - Kütahya ili Simav ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Bodrum - Muğla ili Bodrum ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Geyve - Sakarya ili Geyve ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Divriği - Sivas ili Divriği ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Tokat - Tokat ili merkez ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Vakfıkebir - Trabzon ili Vakfıkebir ilçesine bağlı mahalle
 Çamlık, Çaycuma - Zonguldak ili Çaycuma ilçesine bağlı köy
 Çamlık, Ünye - Ünye′de mesire yeri
 Çamlık (bölge) - Arnavutluk ile Yunanistan arasında bir kıyı bölge
 Bahabey Çamlığı - Çorum ilinde bulunan çamlık

Edebiyat
 Çamlık (Orta Dünya), J. R. R. Tolkien'in kurgusal Orta Dünya evreninde Rohan'ın doğusuna düşen bir bölge.

Çamlık


Židovi su nekadašnja etnička i vjerska skupina koja je djelovala u Brčkom, u Bosni i Hercegovini. Sjedište Židovske općine se nalazilo u Brčkom.

Povijest

Židovi su se u Brčko doselili iz Bijeljine i Sarajeva. U Brčkom su Sefardi 1850. osnovali židovsku općinu. Sinagoga je na inicijativu rabina Davida Isaka Alkajala podignuta u središtu grada 1881., a groblje 1879. godine. U Brčkom je 1879. godine živjelo 46 Židova; 1885. 135; 1895. 189 Židova. Prema popisu stanovništva iz 1910. na području općine Brčko živi 60 Sefarda i 127 Aškenaza.

Židovsku općinu Brčko 1927. – 1928. godine, predstavljali su: predsjednik Santo S. Alkalay, potpredsjednik Mošo Levi, tajnik Jakob Finci i blagajnik Hajim Salom. Sinagogu je predvodio hazan Leon Juda Kattan. Pored hazana u sinagogi je služio i šamaš Rafael Almozlino. Krajem 1930-tih predsjednik općine je bio Hajim D. Salom. Sefardski haham je bio Natan Levi, a hazan Leon Juda Kattan. Među aktivistima mjesne Židovske omladine bili su braća Centner i Adolf Benau.

Mjesna cionistička organizacija Brčko osnovana je 12. siječnja 1919. godine. Vodili su ju predsjednik Salamon J. Alkalay, potpredsjednik Josip Hubert, tajnik David Levi, blagajnik Leon Juda Kattan, odbornici Hugo Hoffmann i Lezo J. Papo. Volja za ujedinjenjem Aškenaza i Sefarda došla je do jednodušnog izražaja te godine. Tako je na sastanku Saveznog vijeća cionista Jugoslavije Jugoslavije održanom 25, 26. i 27. listopada 1920. u Zagrebu, za člana Saveznog odbora cionista izabran Avram Levy iz Brčkog.

Na inicijativu Omladinskog saveza u Brčkom je 7. ožujka 1925. godine osnovana Omladinska udruga. Udruga je vrlo brzo došla u sukob sa starješinama u namjeri da organizira prosvjedni zbor za stradale žrtve u Palestini.

Prilikom održavanja Vijeća cionista Jugoslavije u Beogradu 1929. godine Bosna je bila slabo zastupljena. Iako je imala pravo na sedam delegata, tu su bila svega dva delegata i to je jedan iz Brčkog i jedan iz Sarajeva. Kao delegat, Brčko je predstavljao Franjo Zentner. Osnivanje povjereništva za KKL (Keren Kajemet Lejisarael) u Brčkom održano je 22. listopada 1929. godine u stanu ovdašnjeg povjerenika za KKL Franje Zentnera. Značaj osnivanja ovog povjereništva je u tome da je, zbog nedostatka drugih organizacija, ovo povjerenstvo trebalo vršiti sav cionistički rad u Brčkom. Za pročelnika povjereništva izabran je Emil Glatter, za povjerenice za pražnjenje škrabica Elza Kulber, Florika Levi i Erna Steine, a za povjerenika za templ darove Moric Montiljo. Izabrani su i članovi povjereništva: Bukica Salom, Erna Montiljo, Mento Salom, Josef Kulberg i Kalmi Schonwald.

Židovi Brčkog su bili obrtnici, trgovci i ravnatelji banaka. Poznati su kao izvoznici šljiva, žita (Konfino), jaja i sireva. Istaknuti građani Brčkog su 1914. godine uputili Zemaljskoj vladi u Sarajevu i Zajedničkom ministarstvu financija u Beču, povodom zajma Općinskog vijeća Brčkog u iznosu 1.500.000 kruna u svrhu gradnje klaonice, gradske tržnice, trotoara, kanalizacije, premještanja mosta, vodovoda, otkupa nekih placeva i proširenja bolnice i škole. Među potpisnicama našli su se i znameniti Židovi koji su ovaj dokument potpisali, kao što su Jakob Levi (trgovac), Leze J. Papo (trgovac) i Salomon Wiener (urar).

Gotovo svi Židovi Brčkog ubijeni su od nacističke vlasti u prosincu 1941. godine. Ubijeni su za samo jednu noć, 10. prosinca 1941. godine. Po dva Židova su vezana žicom i odvođeni do Savskog mosta i tu ubijani maljevima i noževima, a potom bacani u Savu. Tako je završilo oko 138 Židova koji su bili starosjedioci u Brčkom. Druga partija od 238 Židova ubijena je 16. prosinca 1941. godine ispred tvornice namještaja "Bosna". To su bili Židovi koji su izbjegli iz Njemačke, Austrije i Čehoslovačke. Oni su bili prije propasti Kraljevine Jugoslavije konfinirani u Brčkom. Konačni broj ubijenih Židova u Brčkom je 404.

Tadašnji kotarski predstojnik Vječeslav Montani uoči pokolja Židova naredio je da se svi Židovi skupe pred gimnazijom, radi registracije. Kada su se skupili, ustaše su ih vezane vodili prema Savi i tamo pobili. Brčanski Židovi nisu vođeni u logore, već su svi ubijeni u rodnom gradu. Imovina im je potpuno opljačkana od ustaša i Nijemaca. Inicijatori i naredbodavci ovih zločina bili su Vječeslav Montani i ustaški oficir Baljak Venturd.

Bilješke
Investicijski fond za Palestinu organiziran na Svjetskom cionističkom kongresu u Londonu srpnja 1920. za povratak židovskog naroda u Izrael.

Izvori

Vanjske poveznice
 Tragom brčanskih Jevreja

Brčko
Židovi u Bosni i Hercegovini

Židovi Brčkog


Blanche Dumoulin (8. janúar 1895 – 9. febrúar 1975) var belgískur myndasöguhöfundur sem átti ásamt eiginmanni sínum Rob-Vel þátt í þróun myndasöguhetjunnar Svals.

Ævi og störf
Blanche Dumoulin fæddist og ólst upp í Liège þar sem hún lagði stund á myndlistarnám. Hún fluttist til Sydney í Ástralíu snemma á fjórða áratugnum og starfaði þar sem barnfóstra. Hún sneri ekki aftur til Evrópu fyrr en árið 1937, staðreynd sem talin er skipta máli varðandi upphafssögu persónunnar Svals.

Eftir komuna aftur til Belgíu hélt Dumoulin fljótlega til Parísar þar sem hún giftist teiknaranum Rob-Vel og vann að ýmsum verkefnum með honum og gömlum skólabróður sínum Luc Lafnet. Hún var jafnframt nokkurs konar umboðsmaður þeirra beggja.

Uppeldismóðir Svals
Þau hjónin sköpuðu árið 1937 saman myndasöguhetjuna Toto sem var titilpersóna í samnefndu tímariti. Dumoulin samdi flestar sögurnar en Rob-Vel teiknaði. Toto var augljós fyrirmynd Svals, sem Rob-Vel skóp árið 1938 fyrir útgefandann Dupuis. Talið er þau hjónin hafi ekki síður unnið náið saman við sköpun Svals og Toto. Samhliða þeim ævintýrum kom Dumoulin að því að teikna og semja ýmislegt annað efni fyrir blöðin tvö.

Dumoulin kom einnig að gerð myndasagna með Luc Lafnet vini og samverkamanni þeirra hjóna. Lafnet hafði teiknað sögur um nokkurra ára skeið undir listamannsnafninu Davine, sem þau Dumoulin héldu áfram að nota í sameiginlegum verkefnum sínum. Eftir dauða Lafnet, í september 1939, hélt Dumoulin áfram um nokkurt skeið að merkja ýmis verk sín með þessu listamannsnafni. Þessi nafnaflækja olli því að lengi vel var Dumoulin ranglega talin eini höfundurinn á bak við Davine-nafnið, sem olli því að þáttur Lafnet á upphafsskeiði Svals vildi gleymast.

Rob-Vel var kvaddur í herinn fljótlega eftir að seinni heimsstyrjöldin braust út. Hann reyndi að teikna sem mest af Svals-sögum úr herbúðunum og senda til Parísar, þar sem Dumoulin áframsendi þær til útgáfufyrirtækisins í Brussel. Eftir að teiknarinn var sendur á vígstöðvarnar tók fyrir þessar sendingar og til að brúa bilið greip Dumoulin til þess ráðs að semja Svals-ævintýri og ýmist teiknaði sjálf eða fékk aðra listamenn til að hlaupa í skarðið undir heitinu Davine. Meðal þeirra sem aðstoðuðu hana á þessu tímabili var teiknarinn J. Van Straelen en afar erfitt er að leggja mat á framlag einstakra listamanna til verkefnisins á þessu tímabili.

Vegna stríðsins urðu samgöngur milli Frakklands og Belgíu sífellt erfiðari og að lokum greip útgáfufyrirtækið Dupuis til þess ráðs í október 1940 að fela Belganum Jijé að teikna Sval. Rob-Vel tók aftur við penslinum árið eftir en á árinu 1942 varð að ráði að Dupuis keypti höfundarréttinn að persónu Svals og lauk þar með endanlega afskiptum þeirra hjóna af myndasöguflokknum.

Blanche Dumoulin hætti afskiptum af bókaútgáfu fljótlega eftir stríð og hvarf nær algjörlega úr sviðsljósinu. Maður hennar hélt áfram að semja myndasögur um áratuga skeið en engar þeirra nutu viðlíka velgengni og ævintýri Svals. Það var ekki fyrr en löngu eftir dauða Dumoulin árið 1975 að hún tók að vekja áhuga bókmenntafræðinga sem "týndu konunni" í sögu Svals & Vals-bókaflokksins.

Heimildir
 Blanche Dumoulin; grein á myndasöguvefnum Lambiek.net

Belgískir myndasöguhöfundar
Svalur og Valur

Blanche Dumoulin


Asteroizii troieni ai lui Jupiter, sau troienii jovieni sau, mai simplu, asteroizii troieni, când nu există vreo ambiguitate, sunt un grup de asteroizi care folosesc orbita lui Jupiter în jurul Soarelui, în preajma punctelor Lagrange L4 și L5 ale orbitei acestei planete, adică sunt situate cu 60° în fața sau în urma planetei Jupiter.

Asteroizii troieni poartă această denumire pritr-o convenție care îi numește după personajele din Războiul troian. Prin extindere, termenul « troian » este utilizat pentru desemnarea oricărui alt mic obiect care folosește o relație similară cu celelalte corpuri mai mari, cum sunt troienii Pământului, troienii lui Marte, troienii lui Uranus sau troienii lui Neptun.

Nomenclatura
Primul asteroid troian descoperit de astronomul Max Wolf, în 1906, a fost numit Achilles, după eroul Ahile — de altfel grec și nu troian — din Iliada, epopeea lui Homer, care relatează cel de-al zecelea an al Războiului Troiei. Urmându-l pe Wolf, asteroizii descoperiți în preajma punctelor Lagrange ale lui Jupiter și-au văzut atribuite nume asociate din Iliada, iar acest grup, în ansamblul său, a fost întitulat « troieni ».

Asteroizii situați în punctul L4 poartă numele unui erou sau al unui concept grec și sunt numiți « tabăra greacă » sau « grupul lui Achilles » (588 Achilles, 659 Nestor, 911 Agamemnon, 1143 Odysseus etc.). Cei situați în punctul L5 poartă numele eroilor troieni și sunt numiți, în colectiv, « tabăra troiană » (884 Priam, 1172 Eneas, 1173 Anchises etc.) Totuși, fiecare din aceste grupuri posedă câte un transfug: 624 Hector / 624 Hektor, numit după eroul troian Hector, este situat în jurul punctului L4 și invers 617 Patroclus, deși poartă numele eroului grec Patrocle, este situat în punctul L5. Satelitul său, Menoetios, numit după eroul grec Menoetius, fiul lui Actor și tatăl lui Patrocle, este și el de partea troiană. Pentru a complica lucrurile, tabăra troiană este uneori denumită « grupul lui Patrocle », acest asteroid fiind unul dintre cei mai mari din această mulțime.

În afară de aceste două excepții (trei cu Menoetius) la regula numirii, vreo douăzeci de asteroizi din centura principală au fost numiți după eroi sau eroine (cea mai mare parte de altfel) din războiul troian, și din Odiseea. Descoperiți în majoritate înainte de 1906 ei nu sunt totuși asteroizi troieni. Se pot cita printre acești « falși troieni », 17 Thetis, 38 Leda, 101 Helena, 108 Hecuba, 112 Iphigenia, 121 Hermione, 114 Kassandra, 130 Elektra, 175 Andromache, 179 Klytaemnestra, 201 Penelope, 202 Chryseis, 271 Penthesilea, 507 Laodica, 548 Cressida, 595 Polyxena, 603 Timandra, 604 Tecmesse, 637 Chrysothemis, 651 Anticlea, 655 Briseis, 692 Hippodamia și de asemenea 1036 Ganymed...

Orbita

Asteroizii troieni ai lui Jupiter care posedă o denumire definitivă, și deci li se cunosc suficient elementele orbitale, posedă o semiaxă majoră cuprinsă între  (pentru (63176) 2000 YN59) și  (pentru (22049) 1999 XW257). Câțiva troieni jovieni care nu posedă decât o denumire provizorie sunt situați înafara acestor limite, mergând până la  pentru 2003 FH7 și  pentru 2002 AO148, dar 97 % dintre aceștia rămân cuprinși între limitele citate mai sus.  Prin comparație, semiaxa majoră a lui Jupiter este egală cu .

Înclinația troienilor față de ecliptică variază între ° ((65211) 2002 EK1) și ° ((83983) 2002 GE39), cu o dispersie a valorilor. Excentricitatea orbitală a 95 % dintre troieni este mai mică de ; cel mai excentric dintre troienii numerotați, 5144 Achates, atinge . Perioada sa orbitală este în revanșă egală cu aceea a lui Jupiter, , un exemplu de rezonanță orbitală 1:1.

Observați într-un sistem de coordonate în care Jupiter apare fix, toți asteroizii troieni par să orbiteze în jurul unuia sau altuia din cele două puncte Lagrange L4 și L5. Asteroizii troieni jovieni formează, prin urmare, doi nori alungiți și încurbați în jurul acestor două puncte.

Caracteristici fizice
Talia asteroizilor troieni jovieni variază considerabil. Cel mai mare, 624 Hector / 624 Hektor, este un obiect alungit având  lungime și  lățime. 624 Hector / 624 Hektor posedă un satelit, , cu diametrul de . 617 Patroclus este un asteroid binar, compus din două corpuri de talie similară; cel mai mic este numit Menoetios.

Număr
În 2007, asteroizii troieni formau al doilea grup de asteroizi cunoscuți cel mai important, după cei din centura principală.

La 12 martie 2008, se cunoșteau  ai lui Jupiter, dintre care  posedau denumire definitivă. Punctul Lagrange L4 (tabăra greacă) grupa , între care 694 numerotați. Punctul Lagrange L5 (tabăra troiană) număra , dintre care 540 numerotați.

Numărul asteroizilor troieni cunoscuți crește, în mod regulat, indicând că zona ar putea conține alți asteroizi invizibili cu instrumentele actuale: în octombrie 1999, 170 posedau un număr; în iulie 2004, acest număr urcase la 877.

Istoric
În prezent se apreciază că Edward Barnard a efectuat prima observație a unui asteroid troian în 1904, însă importanța acestei observații a trecut nebăgată în seamă. S-a presupus că ar fi fost vorba de Phoebe, satelit al lui Saturn, atunci recent descoperit și situat la două minute de arc, sau chiar de o stea. Identitatea punctului de lumină observat de Barnard nu a fost realizată înainte de a fi calculată orbita troianului , un obiect (re)descoperit în 1999.

În februarie 1906, astronomul german Max Wolf a descoperit un asteroid în punctul Lagrange L4 al sistemului Soare-Jupiter și l-a numit 588 Achilles, după Ahile, unul din eroii Iliadei lui Homer. Ciudățenia orbitei sale a fost remarcată după câteva luni și, în mod rapid, alți asteroizi au fost descoperiți în preajma celor două puncte Lagrange.

Note

Bibliografie
 Homer, Iliada, În romînește de G. Murnu, Studiu introductiv și comentarii de D.M. Pippidi, Editura de Stat pentru Literatură și Artă, București, 1955
 Homer, Odiseea, În romînește de G. Murnu, Studiu introductiv și comentarii de D.M. Pippidi, Editura de Stat pentru Literatură și Artă, București, 1956.

Vezi și
 Asteroid troian al lui Marte
 Asteroid troian al lui Neptun
 Lista planetelor minore care intersectează orbita lui Jupiter
 Listă a asteroizilor troieni jovieni
 Listă a obiectelor din Sistemul Solar situate pe un punct Lagrange
 Punct Lagrange
 Satelit coorbital

Asteroid troian al lui Jupiter


Hobby mani - noget med fjer på er en dansk dokumentarfilm fra 1997 med instruktion og manuskript af Martin Laungaard.

Handling
En dokumentarfilm om Heinz Krankers forunderlige univers som papegøjeopdrætter i Danmark. Hvordan er det muligt at bo sammen med 50 papegøjer i et parcelhus? Er det muligt at fravælge al kontakt med mennesker til fordel for samværet med papegøjer? Gang på gang må Heinz stå op om natten for at made sine papegøjeunger. Hvad driver Heinz? Er det pengene? Eller ligger der noget andet bag?

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1997

Hobby mani - noget med fjer på


Cruz y Raya fue una revista cultural española dirigida por José Bergamín, publicada entre 1933 y 1936. En ella colaboraron escritores como Federico García Lorca, Luis Cernuda, Ramón Sijé o Miguel Hernández.

Historia

Primera etapa
Cruz y Raya apareció en abril de 1933 y en total salieron 39 números (en 38 volúmenes, ya que hubo uno doble -23 y 24-, publicado en febrero de 1935), el último de los cuales vio la luz en julio de 1936. El comienzo de la guerra civil española impidió que la revista siguiera existiendo.

Tuvo como subtítulo Revista de afirmación y negación y se ha considerado "el más coherente intento hasta ahora en la cultura española de configurar una corriente de catolicismo progresista". La revista publicaba apéndices en papel de color, con textos literarios y ensayos.

Segunda etapa
La publicación tuvo una segunda etapa a principios de los años 1960 cuando Bergamín fundó, después de regresar en 1957 a España, la colección Renuevos de Cruz y Raya, que publicaba la editorial Cruz del Sur, localizándola en Santiago de Chile / Madrid. Arturo Soria había fundado la editorial en su exilio en Chile y al retornar a España continuó su labor de editor. Salieron 18 números en 13 volúmenes entre los años 1961 y 1965 (Bergamín tuvo que refugiarse en la embajada de Uruguay y emigrar nuevamente a Montevideo para instalarse poco después en Francia).

El detalle de los volúmenes de Renuevos de Cruz y Raya es el siguiente:

Nº1: José Bergamín. El arte del birlibirloque; La estatua de don Tancredo, El mundo por montera, 1961, 130 pp.;
Nº2: José Bergamín. La decadencia del analfabetismo. La importancia del demonio, 1961, 97 pp.;
Nº3: Pablo Luis Landsberg. Experiencia de la muerte, 1962, 118 pp.;
Nº4: Herta Schubart. Arias Montano y el duque de Alba en los Países Bajos, 1962, 73 pp.;
Nº5: Manuel Abril. Religión, arte, poesía, 1962, 93 pp.;
Nº6-7: José Bergamín, Rimas y sonetos rezagados, 1962, 210 pp.;
Nº8: Martin Heidegger. ¿Qué es metafísica?; Sermón del maestro Eckehart, 1963, 74 pp.;
Nº9: Pablo Luis Landsberg. Reflexiones sobre Unamuno; La libertad y la gracia en San Agustín, 1963, 113 pp.;
Nº10: Ramón Gómez de la Serna. Ensayo sobre lo cursi; Escaleras: drama en tres actos, 1963;
Nº11-12: José Bergamín, Duendecitos y coplas, 1963, 228 pp.;
Nº13-14: Antonio Espina. El alma Garibay, 1964, 133 pp.;
Nº15-16: Joan Maragall y Jordi Maragall i Noble. La Gloria y la fama: reflexiones de Joan Maragall, 1965, 215 pp.;
Nº17-18: Antonio Espina. El genio cómico y otros ensayos, 1965, 226 pp.

Referencias

Enlaces externos
 Biblioteca Virtual de Prensa Histórica, desde la que se puede descargar todos los números de Cruz y Raya
 Bergamín en la página de la Fundación Cultural Miguel Hernández

Revistas culturales de España
Publicaciones fundadas en 1933
Publicaciones desaparecidas en 1936
Publicaciones desaparecidas en 1965

Cruz y Raya (revista)


Teodora Cantacucena (;  1340-después de 1390) fue la emperatriz consorte de Alejo III de Trebisonda.

Biografía

Teodora es considerada una hija de Nicéforo Cantacuceno, sebastocrátor. Según la crónica de su pariente Juan VI Cantacuceno, Nicéforo fue encarcelado por órdenes de Alejo Apocauco, uno de los principales asesores de Ana de Saboya en la guerra civil contra Juan VI, en 1341. Nicéforo fue liberado más tarde y fue el gobernador de Adrianópolis en la década de 1350. La identidad de su madre es desconocida.

Las traducciones disponibles en latín de la crónica mencionan a Nicéforo como patruelis de Juan VI, un primo hermano paterno. Asumiendo que esto no fue un error de traducción, el abuelo paterno de Teodora sería un hermano de Miguel Cantacuceno.

El 28 de septiembre de 1351, Teodora se casó con Alejo III de Trebisonda. De acuerdo con Trebizond: The Last Greek Empire of the Byzantine Era (1926) de William Miller, el matrimonio tuvo lugar en la reconstruida Iglesia de San Eugenio. Miller considera que el matrimonio fue el resultado de una alianza entre Juan VI y Alejo III.

Ellos tuvieron seis hijos. La maternidad de las hijas ha sido cuestionada debido a su matrimonio con gobernantes no cristianos, una práctica normalmente seguida por las hijas ilegítimas de los emperadores, como María Paleóloga. Sin embargo no son mencionados como hijos ilegítimos en las fuentes disponibles:

 Ana de Trebisonda (6 de abril de 1357-después de 1406). Se casó Bagrat V de Georgia como su segunda esposa. Las «Crónicas georgianas» del  indica que ella fue la madre del hijo menor de Bagrat V, Constantino I de Georgia.
 Basilio de Trebisonda (17 de septiembre de 1358- 1377). Hijo mayor, murió joven.
 Manuel III de Trebisonda (16 de diciembre de 1364-5 de marzo de 1417).
 Eudoxia de Trebisonda. Se casó primero con Tadjeddin Pasha de Sinop, también emir de Limnia. El matrimonio tuvo lugar el 8 de octubre de 1379. Tadjeddin murió en una batalla contra su tío Haji Omar en 1386. Jorge Frantzes indica que ella tuvo hijos con su primer marido, pero los nombres son desconocidos. Eudoxia luego se casó con Constantino Dragaš, un gobernante regional semi-independiente del fragmentando Imperio serbio, su propio reino se centró en Velbazhd (Kyustendil). En 1395, junto con su vecino y aliado, el rey serbio Marko Mrnjavčević de Prilep, Constantino Dragaš murió luchando por su sultán otomano Beyazid I contra Mircea I de Valaquia en Rovine, cerca de Craiova. Eudoxia no tuvo hijos conocidos con su segundo matrimonio.
 María de Trebisonda. Se casó con Süleyman Beg, emir de Chalybia. Fue el hijo de Omar Haji y primo de Tadjeddin Pasha.
 Una hija desconocida. Se casó con Mutahharten, emir de Erzindjan.

Luego de la muerte de Alejo III el 20 de marzo de 1390, Teodora se retiró a un monasterio en Constantinopla. Su nombre monástico fue Teodosia. No hay mención sobre ella después.

Referencias

Bibliografía

Emperatrices de Trebisonda
Familia Cantacuceno
Mujeres del Imperio bizantino del siglo XIV

Teodora Cantacucena


Akdeniz defnesi (Laurus nobilis), defnegillerden, her mevsim yeşil kalabilen, güzel kokulu ve yapraklarının kullanım alanı oldukça geniş olan bir çalı veya ağaç türü. Yemeklere lezzet kattığı gibi alternatif tıpta da birçok yararı vardır. Ayrıca Türkiye'nin tarım ihracatında önemli bir paya sahiptir.

Tanımlaması
Akdeniz'e özgü bir bitki olan defne, genelde 2-6 m boyunda bir çalı veya ağaçtır, ama boyu 10 metreyi bulabilir. Gövdesinin alt kısmı gri, üst kısmı yeşildir. Yaprakları 6–12 cm uzunlukta ve 2–4 cm genişliktedir. Yapraklar kokuludur, şekilleri mızrak ucu gibi, kenarları dalgalı, üst yüzleri koyu yeşil, alt yüzleri açık yeşıldir. Çiçekleri 1 cm çapında olup açık sarı veya yeşildir, sapın aynı noktasından 4-5 tanesi birden çıkarak birer öbek oluşturular. Bu çiçek öbekleri yaprağın yanında çift olarak açarlar. Ağaçlar erkek ve dişi olarak ayrılırlar. Meyvesi yaklaşık 1 cm çapında, içinde tek bir tohum barındıran siyah bir yemiştir. En büyük düşmanı yaprak bitidir.

Kullanımı

Defneden elde edilen defne yaprağı, yemeklerde tat vermek için kullanılmaktadır. Avrupa'da genelde önce kurutulur ve salça yapılırken beraberce pişirilir.

Akdeniz defnesi, süs bitkisi olarak, özellikle süs bahçelerinde Akdeniz iklimi ve okyanus iklimi olan bölgelerde yetiştirilir. Dona çok duyarlı olduğu için daha soğuk yerlerde ise ev bitkisi olarak yetiştirilmektedir. Defne bitkisinin kaynağı Doğu Akdeniz bölgesi olup oradan ılıman iklimli başka yörelere yayılmıştır.

Defne yağı defne meyvelerini sıkarak elde edilen, 30 °C'de eriyen bir yağdır. %95 yağ asitlerinden ve %5 esansiyel yağlardan oluşur. Yağ, en çok sabun üretiminde kullanılıp, bunun yanı sıra kozmetik sanayisinde cilt nemlendirici olarak kullanılır.

Şifalı ot olarak romatizma, deri kızarıklıkları ve kulak ağrıları için kullanılır.

Tıbbi literatürde defne yaprağının antioksidan, analjezik (ağrı kesici), antienflamatuar  ve antikonvulsant (antiepileptik) yararlarının olduğu belirtilmektedir.

Ekonomik boyutu
Defne yaprağınin yıllık üretimi yılda 8 bin tondur, bunun yaklaşık %80'ı Türkiye'den kaynaklanır bu üretimden 8 milyon dolar gelir elde edilmektedir.

İçeriği
Defne yaprağı %1-3 esans yağlarından oluşur. Bu lipitler 1,8-cineole ve pinen, Terpen, Sesquiterpen, Metileugenol ve daha ufak miktarlarda α- ve β-Pinen, Phellandren, Linalool, Geraniol ve Terpineol. Defne yaprağının tat ve aroması büyük ölçüde eugenol adlı esansiyel yağdan kaynaklanır.

Tarihçe ve mitoloji

Akdeniz defnesi, Apollon'un simgesidir. Yunan mitolojisinde Apollon Dafni'ye aşık olur ama Dafni onu istemez ve ondan kaçar. Tam yakalanacağı sırada babası, nehir tanrısı Peneus onu bir defne ağacına dönüştürür. Ardından Apollon bu ağacı kendi ağacı ilan eder ve galibiyet, şarkı ve şiirlere adar. (Bakınız: Apollon ve Dafni)

Antik Yunanistan'da ve Roma'da galipler ve şairler defne yapraklarından yapılma çelenk verilirdi, bu bir taç şeklinde giyilirdi. Modern olimpiyatların öncülü sayılan Pitik yarışmalarda defne tacın ödül olarak verilmesinin nedeni bu yarışmaların Apollon şerefine yapılmasıydı.

Simgesellik
Akdeniz defnesi, yaz kış yeşil kalır. Bu özelliği nedeniyle ölümsüzlüğün simgesidir.

Antik Yunanistan'da bu ağaç Apollon'a adanmıştır ve galibiyetle elde edilmiş ölümsüzlüğü ve bu galibiyeti sağlayan, kahramanlıkla birleşmiş erdemi simgeler. Kahramanlara, alimlere ve bilgelere verilen defne yapraklı tacın kaynağı budur. Gene Apollon'la ilişkili olarak Apollon'un kehanet özelliklerine elde edebilmek için Delfi'teki kahinler de kehanette bulunmadan önce defne yaprakları çiğnerlerdi veya yakarlardı. Kahinlerden olumlu bir cevap alanlar geri giderken bir defne tacı ile dönerlerdi.

Orta Çağlarda üniversitelerde alimlere defneden taç giydirilirdi. Tıp okullarında genç doktorların başına konan taçlar defne yaprakları ve meyvelerinden oluşurdu; Fransa'da lise diplomasının adı olan "baccalauréat" (Latince bacca laurea : defne meyvesi) buradan kaynaklanmaktadır.

Diğer defne türleri

Defne olarak adlandırılan çeşitli bitki türleri vardır. Yemek yapımında kullanılan defne yaprakları Akdeniz bölgesi kükenli Laurus nobilis 'tir. Kaliforniya defnesi olarak bilinen Umbellularia californica yemeklere daha kuvvetli bir koku verir. Hint mutfağında kullanılan Hint defnesi Cinnamomum tejpata farklı bir cins (ama aynı familyaya ait) bir bitkidir, yemek yapımı bakımından kokusu daha çok Çin tarçını (Cinnamomum Cassia) gibidir.

Defnegillerden bazı türler zehirlidir, örneğin Arabistan defnesi (Daphne gnidium) ve yaban defnesi (Daphne mezereum). Defnegillerden olmayan dikenli defne (Ilex aquifolium), dağ defnesi (Kalmia latifolia) ve koyun defnesi (Kalmia angustifolia) de zehirlidir.

Kaynakça

Defnegiller
Afrika ağaçları
Defne
Avrupa ağaçları
Cezayir'deki biyota
Fas florası
Kıbrıs florası
Şifalı bitkiler
Antienflamatuar ajanlar
Dioik bitkiler
Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar
nobilis

Akdeniz defnesi


A 68-a ediție a Premiilor Globul de Aur a avut loc la 16 ianuarie 2011 la Hotelul Beverly Hilton din Beverly Hills, California pe canalul NBC. S-au acordat premii pentru cele mai bune filme din 2010 și cele mai bune emisiuni americane de televiziune din 2010. Ceremonia a fost produsă de Dick Clark Productions în colaborare cu  Hollywood Foreign Press Association.  Lui  Robert De Niro i s-a acordat Premiul Cecil B. DeMille pentru întreaga carieră .
Ricky Gervais a fost gazda emisiunii.
Nominalizările au fost anunțate la   14 decembrie 2010 de către  Josh Duhamel,  Katie Holmes și  Blair Underwood.

The Social Network a primit patru premii și a învins astfel filmul  The King's Speech, care a avut cele mai multe nominalizări dar a câștigat doar un premiu.

Câștigători și nominalizări

Cinema

Filme cu mai multe nominalizări
 7 nominalizări : The King's Speech
 6 nominalizări : The Fighter, The Social Network
 4 nominalizări : Black Swan, Inception, The Kids Are All Right
 3 nominalizări : 127 Hours, Alice in Wonderland, Burlesque, The Tourist
 2 nominalizări : Blue Valentine, Love & Other Drugs, Tangled

Filme care au câștigat mai multe premii
 4 premii : The Social Network
 2 premii : The Fighter, The Kids Are All Right
 1 premiu: Burlesque, Toy Story 3, In A Better World, Barney's Version, Black Swan, The King's Speech

Televiziune

Seriale TV cu mai multe nominalizări
 5 nominalizări : Glee
 3 nominalizări : 30 Rock, Boardwalk Empire, Dexter, The Good Wife, Mad Men, Modern Family, The Pillars of the Earth, Temple Grandin
 2 nominalizări : The Big Bang Theory, The Big C, Carlos, Nurse Jackie

Seriale TV cu mai multe premii
 3 premii : Glee
 2 premii : Boardwalk Empire
 1 premiu: Sons of Anarchy, Carlos, You Don't Know Jack, Temple Grandin, The Big Bang Theory, The Big C

Critici
Cele trei nominalizări ale filmului The Tourist au fost criticate deoarece anterior filmul a avut recenzii negative și a fost nominalizat la categoriile Muzical sau Comdie deși a fost vândut ca  film thriller.

Prezentatori
 Kevin Bacon și Milla Jovovich with Best Actor in a Television Series – Drama and Best Television Series – Drama
 Alec Baldwin și Jennifer Lopez - Best Original Song și Best Original Score
 Annette Bening with Best Director
 Halle Berry with Best Actor in a Motion Picture – Musical or Comedy
 Justin Bieber și Hailee Steinfeld with Best Animated Feature Film
 Matthew Bomer și Kaley Cuoco with Best Actor in a Television Series – Comedy or Musical
 Julie Bowen și LL Cool J with Best Actress in a Television Series – Drama
 Jeff Bridges with Best Actress in a Motion Picture – Drama
 Sandra Bullock with Best Actor in a Motion Picture – Drama
 Steve Carell și Tina Fey with Best Screenplay
 Matt Damon with the Cecil B. DeMille Award
 Special Guest Michael Douglas with Best Motion Picture – Drama
 Robert Downey Jr. with Best Actress in a Motion Picture – Musical or Comedy
 Zac Efron a prezentat The Kids Are All Right
 Chris Evans și Chris Hemsworth with Best Supporting Actress – Series, Miniseries or Television Film
 Jimmy Fallon și  January Jones with Best Television Series – Comedy or Musical
 Jane Fonda a prezentat Burlesque
 Megan Fox a prezentat The Tourist
 Andrew Garfield a prezentat The Social Network
 Joseph Gordon-Levitt a prezentat Inception
 Tom Hanks și Tim Allen with Best Motion Picture – Musical or Comedy
 Garrett Hedlund și Leighton Meester with Best Supporting Actor – Series, Miniseries or Television Film
 Jeremy Irons with Best Supporting Actress – Motion Picture
 Scarlett Johansson with Best Supporting Actor – Motion Picture
 Alicia Keys a prezentat Black Swan
 Eva Longoria introduced HFPA President Philip Burke
 Helen Mirren a prezentat The King's Speech
 Julianne Moore și Kevin Spacey with Best Miniseries or Television Film
 Robert Pattinson și Olivia Wilde with Best Foreign Language Film
 Michelle Pfeiffer a prezentat Alice in Wonderland
 Geoffrey Rush și Tilda Swinton with Best Actor – Miniseries or Television Film și Best Actress – Miniseries or Television Film
 Sylvester Stallone a prezentat The Fighter
 Blair Underwood andși Vanessa Williams with Best Actress in a Television Series – Comedy or Musical
 Bruce Willis a prezentat Red

In Memoriam

Note

Legături externe

Vezi și
2010 în film
2010 în televiziune
2011 în film
2011 în televiziune
Oscar 2011

 2011 în California
068

A 68-a ediție a Premiilor Globul de Aur


وعاء سماد عضوي هو وعاء بلاستيك يستعمل في إنتاج السماد العضوي. عادة تصنع الأوعية بشكل إسطواني من بلاستيك صلب يشبه البرميل. كثر استعمال الأوعية في السنوات الأخيرة في العالم بسبب تنامي الوعي البيئي. فوعاء السماد العضوي يستعمل في استرجاع النفايات العضوية التي ترمى في وعاء المنزل فينشأ عن تحلـّلها سماد عضوي نافع.

وصلات خارجية
 طرق صناعة وعاء سماد عضوي

بيئة طبيعية

وعاء سماد عضوي


Sklanjanje u sustavu civilne zaštite je organizirano upućivanje građana u najbližu namjensku građevinu za sklanjanje ili u drugi pogodan prostor koji omogućava optimalnu zaštitu s ili bez prilagodbe (podrumske i druge prostorije u građevinama koje su prilagođene za sklanjanje te komunalne i druge građevine ispod površine tla namijenjene javnoj uporabi kao što su garaže, trgovine i drugi pogodni prostori).

Izvori

Civilna zaštita

Sklanjanje (civilna zaštita)


Guillaume Grandidier (1 de julho de 1873 - 13 de setembro de 1957) foi um geógrafo, etnólogo e zoólogo francês que estudou a ilha de Madagascar.

Ele era filho do rico industrial Alfred Grandidier, também zoólogo e especialista em Madagascar. Guillaume Grandidier foi secretário da Sociedade de Geografia de Paris e um autor prolífico.

O Atlas des Colonies Françaises, Protectorats et Territoires sous Mandat de la France, conhecido simplesmente como Atlas Grandidier, foi publicado sob sua direção em 1934. Entre suas outras obras estava o monumental Madagascar L'Histoire politique, physique et naturelle de Madagascar, com 40 volumes. Este trabalho foi realizado em cooperação com seu pai e outros autores como Alphonse Milne-Edwards e Léon Vaillant.

Liopholidophis grandidieri, uma espécie de cobra endêmica de Madagascar, foi nomeada em sua homenagem pelo herpetólogo francês François Mocquard.

Etnólogos da França
Geógrafos da França
Zoólogos da França

Guillaume Grandidier


Objedinjeni hitni bolnički prijam (OHBP) je bolnički odjel koji je središnje mjesto u bolnici za prijam, obradu i zbrinjavanje hitnih bolesnika bez obzira na uputnu dijagnozu, nastao integracijom hitnih bolničkih službi na jednom mjestu. Na odjelu se provode razni diferencijalno-dijagnostički i terapijski postupci te pregled liječnika specijalista. Nakon obrade, postavljanja definitivne dijagnoze te eventualne kraće opservacije, pacijent se otpušta na kućnu njegu ili se hospitalizira. Hitna služba u OHBP-u organizirana je od 0 do 24 sata. Osnovna zadaća OHBP-a je prepoznati koji su pacijenti životno ugroženi između mase svih pacijenata koji traže hitnu medicinsku pomoć. Osnovni alat koji u tome pomaže jest proces trijaže koji se radi kod svakog pacijenta pri dolasku u OHBP.

Izvori

Bolnice

Objedinjeni hitni bolnički prijam


Nimrodel may refer to:
Nimrodel (river), in J. R. R. Tolkien's legendarium
"Nimrodel", a song on the 1974 album Mirage (1974) by English progressive rock band Camel

Nimrodel


An instar (, from the Latin īnstar 'form, likeness') is a developmental stage of arthropods, such as insects, between each moult (ecdysis), until sexual maturity is reached. Arthropods must shed the exoskeleton in order to grow or assume a new form. Differences between instars can often be seen in altered body proportions, colors, patterns, changes in the number of body segments or head width. After shedding their exoskeleton (moulting), the juvenile arthropods continue in their life cycle until they either pupate or moult again.  The instar period of growth is fixed; however, in some insects, like the salvinia stem-borer moth, the number of instars depends on early larval nutrition.  Some arthropods can continue to moult after sexual maturity, but the stages between these subsequent moults are generally not called instars.

For most insect species, an instar is the developmental stage of the larval forms of holometabolous (complete metamorphism) or nymphal forms of hemimetabolous (incomplete metamorphism) insects, but an instar can be any developmental stage including pupa or imago (the adult, which does not moult in insects).

The number of instars an insect undergoes often depends on the species and the environmental conditions, as described for a number of species of Lepidoptera. However, it is believed  that the number of instars can be physiologically constant per species in some insect orders, as for example Diptera and Hymenoptera. The number of larval instars is not directly related to speed of development. For instance, environmental conditions may dramatically affect the developmental rates of species and still have no impact on the number of larval instars. As examples, lower temperatures and lower humidity often slow the rate of development and that may have an effect on how many molts an insect will undergo an example of this is seen in the lepidopteran tobacco budworm. On the other hand, temperature affects the development rates of a number of hymenopterans without affecting numbers of instars or larval morphology, as observed in the ensign wasp and in the red imported fire ant. The number of larval instars in ants has been the subject of a number of recent investigations, and no instance of temperature-related variation in numbers of instars has yet been recorded.

References

Insect developmental biology
Arthropod morphology

Instar


O Cordão do Me Enterra Na Quarta, também conhecido como Me enterra na quarta ou MENQ, é um bloco de carnaval do Rio de Janeiro fundado em 2004.

Na cidade que se espreme na moldura cinematográfica de mar e montanha, o samba também sobre as ladeiras - e quem não for atrás é ruim da cabeça ou doente do pé. um ótimo exemplo do baticumbum nas alturas acontece em Santa Teresa, a partir da Ladeira do Castro, na última volta do ponteiro da diversão. Com vocês, o Me Enterra Na Quarta.

O cordão, que toca marchinhas, maracatus, ijexás, sambas e frevos, tornou-se um dos grandes blocos tradicionais da festa popular carioca, sendo também responsável pela retomada do carnaval de rua na cidade. Assemelha-se a antigos cordões carnavalescos que existiam no Rio de Janeiro do início do século XX, como Rosa de Ouro e Bola Preta, devido ao fato de que desfila no chão, em cortejo acústico, sem qualquer aparato elétrico, e a banda é composta apenas por instrumentos de sopro e percussão, como trombones, trompetes, flautas transversas, saxofones e tubas que ecoam junto a caixas, surdos, alfaias, agogôs e xequerês.

Origem
O grupo nasceu como uma brincadeira entre músicos, colegas do curso de música da UNIRIO, que trabalhavam durante a folia, mas também queriam se divertir.  Unindo a vontade de tocar e de brincar carnaval por mais tempo, surgiu a ideia de sair em cortejo na quarta-feira de Cinzas, aumentando, assim, a duração da festa. Os fundadores Laura Berrêdo e Jô Codeço convocaram amigos músicos, fizeram alguns ensaios e organizaram o evento no bar de outros amigos, em Santa Teresa. Então o Cordão do Me Enterra Na Quarta nasceu no Bar Miudinho, próximo ao Largo do Guimarães, no tradicional bairro histórico da cidade.

Curiosidade: a origem do nome
Em 2003, os fundadores do cordão pensavam em sair em cortejo na quarta-feira de Cinzas, para que pudessem tocar nos outros blocos durante o carnaval, e um dos amigos e fundadores (Daniel Rebel) ficou doente, ficando de fora da folia. Mesmo contra orientação médica, Daniel decidiu brincar todo o Carnaval, sempre dizendo: Entrega pra Deus! Me Enterra Na Quarta!.

Assim, no ano seguinte, quando deu-se o primeiro cortejo do bloco, o estandarte trazia o nome perfeito para o grupo: Me Enterra Na Quarta.

Características
O Cordão do Me Enterra Na Quarta desfila, tradicionalmente, na Quarta-Feira de Cinzas, no fim do dia, levando seu cortejo acústico pelas ladeiras do também tradicional bairro de Santa Teresa. As cores do bloco são o roxo e o dourado, e é comum ver, entre os foliões, a temática de caveira ou outros símbolos fúnebres, como caixão em enfeites na cabeça e fantasias completas. Uma marca do bloco são as fantasias coloridas e brilhantes.

O cordão possui uma marchinha autoral, intitulada Hino do Cordão do Me Enterra Na Quarta, composta em 2004 por seus fundadores: Maria Laura Berrêdo e Jô Codeço. O hino foi gravado em 2022, contemplado por edital do Ministério da Cultura, em estúdio, com arranjo de Pablo Beato, também professor, trombonista e diretor musical do cordão.

Outra marca registrada do grupo carnavalesco é que não tocam apenas no carnaval, e tampouco o repertório se limita a marchinhas e sambas. Durante o ano todo o bloco atua com sua Oficina e realiza uma festa junina, o Arraiá do Me Enterra Na Quarta, que acontece tradicionalmente na sede do Cordão do Bola Preta, na Lapa, famoso bairro boêmio do Rio de Janeiro. Nessa festa também se apresentam grupos oriundos do cordão, como o Sanhaço, composto por flautas e percussão; e a Santa Teresa Brass Band, composta por metais, percussão e, eventualmente, teclado e voz. A Oficina é composta por mais de cem integrantes, entre alunos e professores, e se apresenta diversas vezes durante o ano, não atuando somente no período carnavalesco.

História
No ano de 2004 desfilou pela primeira vez pelas ladeiras de Santa Teresa o Me Enterra na Quarta e de lá pra cá são dezoito anos fechando com chave de ouro o carnaval carioca. No dia de Cinzas, ao lado do bondinho, do casario histórico e da vista deslumbrante do bairro, milhares de foliōes de todo o Brasil prestigiam o cortejo do bloco que inspira amor e alegria.

Foram dezoito cortejos oficiais, além de participações em eventos públicos e privados, com versões menores do bloco e variações, de acordo com a demanda.

Em 2020 houve o último cortejo, anterior à pandemia de Covid-19, que se instalaria no planeta, adiando, pela primeira vez, desde sua fundação, o cortejo do Cordão do Me Enterra Na Quarta. O bloco só voltou às ruas em 2022, com a liberação do carnaval pelos órgãos competentes.

Além dos cortejos carnavalescos, o Me Enterra Na Quarta possui um projeto social chamado Cortejinhos da Alegria, que leva música e doações a instituições como casas de repouso, orfanatos etc.O Menq também tem participação ativa em manifestações de cunho político, defendendo a democracia e as lutas pelas minorias, como o antirracismo, a luta contra a homofobia, a luta feminista e por uma educação de qualidade no país.

Dentro dos eventos que o Menq participa, cabe citar o Baile Pré Carnaval e o Arraiá do Menq, que acontecem, respectivamente, em janeiro e julho, anualmente, na sede do Cordão da Bola Preta, na Lapa.

Premiações e reconhecimentos

 Edital Cultura do Carnaval Carioca 2021

Bibliografia

 Motta, Aydano André (2011). Blocos de Rua do Carnaval do Rio de Janeiro. Vol. 2. Rio de Janeiro: Reptil Editora.

 Costa, Priscila Lopes Medeiros Garcia da (2017). Foliões de Carnaval: Estudo sobre bloco de rua em Santa Teresa. Rio de Janeiro: UFRJ.

Blocos carnavalescos do Rio de Janeiro

Cordão do Me Enterra na Quarta


الرابطة الألمانية لصناعة السيارات .

تقوم رابطة صناعة المركبات سنويا بتنظيم أكبر معرض ضمن هذا القطاع على الصعيد العالمي تحت أسم المعرض العالمي للسيارات واعتمادا على نظام التناوب يقام هذا الحفل الكبير سنة في فرانكفورت وأخرى في هانوفر ويجذب معرض فرانكفورت الواقع على نهر الماين خاصة الزوار المتخصصين في السيارات فقط أما معرض هانوفر فيصب كل اهتمامه على المركبات التجارية.

الروابط الخارجية
 الموقع الرسمي للرابطة

مراجع

روابط
صناعة السيارات في ألمانيا
مجموعات الدعوة في ألمانيا
منظمات أسست في 1901
ضغط سياسي في ألمانيا

المعرض العالمي للسيارات


Lluís Prenafeta i Garrusta (Ibars de Urgel, Lérida, 17 de marzo de 1939) es un empresario y político español.

Biografía
Aunque nació en Ibars de Urgel, vivió durante su infancia y juventud en el barrio de Sants de Barcelona. Después de pasar por el Instituto del Teatro trabajó de comercial. Desde el año 1980 a 1990 fue secretario general de la Presidencia de la Generalidad de Cataluña. Tras dejar la política volvió a la empresa privada, impulsando la Fundació Catalunya Oberta.

Actividad empresarial

Desde 1969 a 1980 fue representante de maquinaria textil en Sudamérica, primero de la empresa Aletti (de Varese, Italia) y luego de la Rizzi (de Módena, Italia).

Actividad política

A finales de los años setenta entró a militar en CDC y colaboró en las sucesivas campañas para las elecciones generales y municipales. Se involucró en la acción política hasta ser elegido presidente de distrito, entrando a formar parte del Consejo Nacional de la formación.

Jordi Pujol le propuso colaborar de cara a la campaña de las primeras elecciones autonómicas (1980). Una de las ideas de Prenafeta fue visitar a los votantes catalanes residentes en México y Venezuela. Desde ese momento la proyección exterior del partido fue una de sus tareas (también una vez en la Generalidad). Tras vencer en las elecciones autonómicas catalanas de 1980, Jordi Pujol nombró a Prenafeta Secretario de la Presidencia de la Generalidad, cargo que ejercería hasta su dimisión el 1 de junio de 1990, siendo considerado durante esa época como la verdadera "mano derecha" del Presidente Pujol. Ocupando este cargo, Prenafeta trabajó en diversos aspectos de la política del gobierno catalán como la proyección exterior (viajes oficiales a la Ciudad del Vaticano, Washington e Israel, entre muchos otros) o la gestación de la Corporación Catalana de Radio y Televisión.

Vuelta a la actividad privada

Una vez que abandonó el cargo de Secretario de la Presidencia, no ha vuelto a ejercer ningún cargo relevante ni en la administración ni en partidos políticos, trabajando exclusivamente en la empresa privada, en ámbitos tan diversos como la peletería o la energía. En 1990 impulsó El Observador, diario en castellano al que algunos competidores acusaron de partidista en favor de CiU, y que terminaría desapareciendo tres años después. Actualmente es asesor de compañías eléctricas e inmobiliarias.

En el año 2001 creó la Fundación Catalunya Oberta (FCO), de la cual es vicepresidente. Este think tank "es una entidad independiente enmarcada en la ideología liberal" y "tiene como objetivos analizar, defender y promover los valores de la sociedad abierta, la libertad, la democracia y la economía de mercado" según se define en su página web. Entre otras actividades, la FCO publica un boletín semanal y otorga anualmente su Premio de Periodismo.

Caso Pretoria

El 27 de octubre de 2009 fue arrestado por la Guardia Civil por orden del juez Baltasar Garzón en el marco de la operación Pretoria contra la corrupción urbanística, junto con Macià Alavedra (también vinculado a CDC) y Bartomeu Muñoz, alcalde de Santa Coloma de Gramanet por el PSC. El día 30 de octubre ingresó en la cárcel de Soto del Real, de la que salió el 8 de diciembre en libertad con cargos.

Aunque retirado de la política activa, en su periplo judicial ha seguido manteniendo el apoyo de destacados miembros de CDC como el propio Pujol, o siendo invitado a la toma de posesión del presidente Artur Mas. En julio de 2010 presentó su libro «El malson» («La pesadilla»), de carácter autobiográfico acerca de sus problemas con la justicia.

La Fundación Catalunya Oberta también se ha visto salpicada por el escándalo.

Referencias

Enlaces externos
 Perfil biográfico de Lluís Prenafeta en la Fundación Catalunya Oberta (en catalán)

Nacidos en Ibars de Urgel
Políticos de Cataluña
Empresarios de Cataluña
Corrupción en Cataluña
Políticos condenados por delitos
Condenados por corrupción en España

Lluís Prenafeta


Ahmed Zemouri (né en 1993), karatéka français ;
 Aziz Zemouri (né en 1968), journaliste français ;
  (né en 1993), judoka qatari.

Zemouri


Portföy veya portfolyo, herhangi bir konudaki çalışmaların veya belgelerin bir araya getirildiği dosya. Portföy kavramının sanattan finansa çok çeşitli bir kullanım alanı vardır. Latince portare (taşımak) ve foglio (sayfa) kelimelerinin birleşiminden oluşmuştur.

Finans
Portföy, bir yatırımcının aynı veya farklı özelliklere sahip birden fazla yatırım aracına (nakit para, altın, döviz, vadeli mevduat, tahvil, hisse senedi ve hazine bonosu gibi mali mevduatlar) yatırım yapmak suretiyle oluşturduğu toplam değerdir.

Kişi veya kuruluşların portföy yapısı ve portföy yönetimi bunların risk alma eğilimlerine, likidite tercihlerine ve çeşitli mevcutların sağlayacağı getiri oranlarına bağlıdır. Örneğin, reel faiz hadlerinin yükseltilmesi halinde, portföy sahibi portföyünde tuttuğu nakit parayı vadeli mevduata veya tahvile dönüştürme yoluna gidebilir.

Kariyer portföyü

Kariyer portföyü bir kimsenin eğitim ve meslek hayatı ile ilgili önemli bilgi ve belgeleri düzenli ve sunuma hazır olarak bulundurması için oluşturulur. Portföy kişinin iş, daha yüksek mevki ve eğitim kurumlarına başvurularında kullanılır. Bu anlamda CV'den çok daha kapsamlıdır. Kişinin eğitiminin, çalışmalarının, yeteneklerinin, deneyimlerinin ve potansiyelinin kapsamlı bir özetidir. Günümüzde kariyer portföyleri gitgide yaygınlaşmakta, özellikle gelişmiş devletlerde öğrenciler liseden itibaren portföy oluşturma konusunda teşvik edilmektedirler.

Sanat ve edebiyat

Portföy, bir sanatçı veya yazarın stil ve metotlarını göstermek üzere hazırlanmış eser koleksiyonudur. Gerekli görülen yerlerde eserlerde düzenleme ve değişiklikler (edit) yapılmış olabilir. Portföy sanatçı veya yazarın en başarılı eserlerini veya belirli bir alandaki derinliğini yansıtıyor olabilir.

Kaynakça

Finansal piyasalar
Yatırım
Sanat terimleri
Fransızcadan Türkçeye geçen sözcükler

Portföy


Sri Lanka-junglehøne () er en hønsefugl, der lever på Sri Lanka.

Kilder
 Avibase - the world bird database
 Grouw, Hein van, Dekkers, Wim & Rookmaaker, Kees (2017). On Temminck's tailless Ceylon Junglefowl, and how Darwin denied their existence. Bulletin of the British Ornithologists' Club (London), 137 (4), 261-271. https://doi.org/10.25226/bboc.v137i4.2017.a3

Eksterne henvisninger

Junglehøne
Junglehøns

Sri Lanka-junglehøne


Die Anthropogenetische Geomorphologie ist ein Gebiet der Geomorphologie (Landformenkunde), welches die anthropogenen (von Menschen gemachte) Einflüsse auf Oberflächenformen der Erde beschreibt und erforscht.

Bei der Betrachtung der Einflüsse des Menschen auf das Relief wird die Entstehung von quasi-natürlichen Oberflächenformen erforscht. Die anthropogen geschaffenen Formen sind meist das erdgeschichtlich jüngste Stadium einer geomorphologischen Entwicklungsreihe.

Publikationen
 Kiesewetter: Das einzigartige Europa: wie ein Kontinent reich wurde incl. Kapitel über die Anthropogenetische Geomorphologie.

 Anthropogenetische
Geologie

Anthropogenetische Geomorphologie


Kærlighed kan henvise til:

 Kærlighed – En følelse
 Kærlighed (eksperimentalfilm) – en dansk film fra 1970
 Kærlighed (film) – en dansk film fra 2007

Kærlighed (flertydig)


Le RD-250 (indice GRAU 8D518) est la version de base d'une famille de moteurs-fusées à ergols liquides à deux tuyères, brûlant du N2O4 et de l'UDMH selon le cycle à combustion étagée riche en oxydant. Le RD-250 a été développé par le OKB-456 pour le missile balistique intercontinental du constructeur PA Ioujmach de Yangel, le R-36 (8K67). Des variantes ont été utilisées sur les lanceurs spatiaux Tsiklon-2 et Tsiklon-3. Il devait être utilisé sur le Tsiklon-4, mais à la suite de l'abandon du projet, il doit être considéré hors production.

Version s
Plusieurs versions ont été fabriquées :
 RD-250 (indice GRAU 8D518) : moteur de base de la famille. Utilisé sur le R-36. Un groupe de trois RD-250 forme le module RD-251.
 RD-250P (indice GRAU 8D518P) : version améliorée du RD-250. Utilisé sur le R-36P. Un groupe de trois RD-250P forme le module RD-251P.
 RD-250M (indice GRAU 8D518M) : version améliorée du RD-250P. Utilisé sur le R-36-O. Un groupe de trois RD-250M forme le module RD-251M.
 RD-250PM (indice GRAU 8D518PM) : version améliorée du RD-250M. Utilisé sur le Tsiklon-3. Un groupe de trois RD-250PM forme le module RD-261.
 RD-252 (indice GRAU 8D724) : version optimisée pour le vide du RD-250. Utilisé sur le deuxième étage des R-36 et Tsiklon-2.
 RD-262 (indice GRAU 11D26) : version améliorée du RD-252. Utilisé sur le deuxième étage du Tsiklon-3.

Modules
Certains de ces moteurs sont rassemblés dans des modules de plusieurs moteurs. Les modules concernés sont les suivants :
 RD-251 (indice GRAU 8D723) : module comprenant trois RD-250. Module de propulsion du premier étage du R-36 (8K67).
 RD-251P (indice GRAU 8D723P) : module comprenant trois RD-250P. Module de propulsion du premier étage du R-36P (8K68).
 RD-251M (indice GRAU 8D723M) : module comprenant trois RD-250M. Module de propulsion du premier étage des R-36-O (8K69) et Tsiklon-2.
 RD-261 (indice GRAU 11D69) : module comprenant trois RD-250PM. Module de propulsion du premier étage du Tsiklon-3.

Comparaison

Possible transfert technologique vers la Corée du Nord

Plusieurs experts pensent que la technologie du moteur RD-250 pourrait avoir été transférée à la Corée du Nord depuis l'espace post-soviétique. Ce transfert pourrait expliquer les rapides progrès de la Corée du Nord dans le développement de deux nouveaux missiles : le missile balistique à portée intermédiaire  et le missile balistique intercontinental (ICBM), . À cause de la complexité de la technologie incorporée dans ce type de moteur, des modifications ou de la rétro-ingénierie semblent difficiles à concevoir. En effet, les versions nord-coréennes des moteurs sont à chambre unique alors que le RD-250 dispose de deux chambres. Il est donc possible que le matériel complet pouvait avoir été acheté sur le marché noir et envoyé directement à la Corée du Nord. Néanmoins, il existe une analyse suggérant un mécanisme alternatif permettant à la Corée du Nord de recevoir des moteurs de missile R-36, ou un missile complet, depuis l'URSS ou la Russie.

Références

Voir aussi

Articles connexes
R-36 - missile balistique intercontinental pour lequel ce moteur a été initialement développé.
Tsiklon-2 - lanceur spatial basé sur le missile R-36.
Tsiklon-3 - lanceur spatial à trois étages développé à partir du Tsiklon-2.
Cyclone-4M - lanceur spatial basé sur le missile R-36
Moteur-fusée à ergols liquides

Liens externes
 Yuzhmash official information on the RD-261.

Moteur-fusée de l'Union soviétique
Moteur-fusée à hypergol
Moteur-fusée utilisant le cycle à combustion étagée

RD-250


Pedro de Alcântara Brasileiro de Saisset (Paris, 28 de agosto de 1829 — Califórnia, 16 de março de 1902), foi um filho ilegítimo do Imperador Dom Pedro I do Brasil (Rei Dom Pedro IV de Portugal) com Henriette Josephine Clémence de Saisset. Pedro era neto materno da bailarina Catherine Lambert ou Madame de Saint-Romain.

Vida

Logo que Pedro de Alcântara Brasileiro nasceu, D. Pedro apressou-se em assegurar a Clémence de Saisset que, apesar das circunstâncias o impedirem de reconhecer o filho, ele jamais o abandonaria financeiramente. "...e proverá os meios para a sua existência e educação", dizia mensagem à mãe da criança, datada de novembro de 1829.

Mas a promessa não foi cumprida. A partir de 7 de abril de 1831, a situação da francesa e do menino começa a ser afetada pela abdicação de D. Pedro ao trono brasileiro. Um pouco depois, ele se muda para a Europa, onde inicia longa batalha contra o irmão, D. Miguel, três anos mais novo, para garantir o trono  de Portugal à filha Maria da Glória, nascida no Rio de Janeiro em 1819. A menina, neta de D. João VI, passou a ter direito ao trono aos sete anos de idade. Com a morte do avô, o pai foi coroado Pedro IV de Portugal e estabeleceu um entendimento com o irmão, pelo qual  Maria da Glória seria a rainha. Mas D. Miguel ignorou o acordo firmado e tomou o trono para si.

D. Pedro saiu vitorioso da guerra travada contra o irmão, D. Miguel, mas não retomou os pagamentos da pensão destinada ao filho. A falta de notícias causou grande revolta em Clémence de Saisset e motivou-a a redigir longa queixa ao duque de Bragança.

A morte de D. Pedro I, em setembro de 1834, foi um baque para Clémence de Saisset. O principal temor, expressado em carta a Francisco Gomes da Silva, datada de dezembro, era de que o filho não mais recebesse a ajuda financeira prometida pelo pai biológico. "Avalie o meu desespero ao saber de uma morte tão repentina. Meu pobre filho privado de um pai e de um protetor! Diga-me, senhor, que S.M. não se esqueceu dele em seu testamento. Conto com a sua amizade de sempre para informar-me, logo que este assunto chegar ao seu conhecimento. Preciso tranquilizar-me sobre o futuro de Pedro e necessito conhecer os arranjos de S. M. no que diz respeito a ele."

A francesa não levou o filho para as cerimônias fúnebres, mas o fez guardar luto. "Certa vez, porém, vestiram-me todo de preto, dizendo-me que meu Amigo estava morto. Eu não sabia quem era aquele que eu havia acabado de perder", relembrará Pedro de Saisset, em carta ao meio-irmão D. Pedro II, três décadas depois. Enquanto viveu em Paris, o primeiro imperador do Brasil recebia visitas do filho, mas jamais revelou que era seu pai. O pequeno Pedro tinha cinco anos quando perdeu o misterioso Amigo, que o colocava nos joelhos e dava-lhe doces.

O imperador o reconheceu como seu filho em seu testamento e lhe deu uma parte de sua herança. Ele trabalhou em diversos empreendimentos de negócios nos Estados Unidos, onde serviu como agente consular da França por mais de três décadas.

Saisset tinha muito afeto e mantinha contato com sua meia-irmã, a Princesa Dona Januária, Condessa d'Áquila. Ele mesmo guardou luto de cinco meses pela morte da Condessa em 1901.

Casamento
Movidos por amor ou pela praticidade e interesses comuns, Pedro e Jesusita de Suñol se casam em 17 de janeiro de 1859, em cerimônia realizada na Igreja St. Joseph. De início, o casal vai morar numa modesta casa de adobe. Mas Pedro sabe que, a partir daquela união, a vida vai mudar, e muito. Com novas responsabilidades, ele inicia a construção de uma moradia para a família na pomposa rua Market Plaza. Em estilo vitoriano, a casa tem três pavimentos e um grande jardim. Jesusita era viúva de Dom Jose Suñol, membro de uma das famílias mais abastadas e influentes da região.

Descendência
Casou-se com Maria de Jesus Palomares de Suñol (Jesusita), com quem teve quatro filhos:

 Henriette de Saisset (1860 - 1947)
 Ernest de Saisset (1862 - 1899)
 Pierre de Saisset (1870 - 1933)
 Isabel de Saisset (1876 - 1950)

Franceses de ascendência espanhola
Franceses de ascendência portuguesa
Império do Brasil
Mortos em 1902
Nascidos em 1829


Danske piger viser alt er en dansk eksperimentalfilm fra 1996. Den er instrueret af 19 forskellige instruktører fra flere lande: Ane Mette Ruge, Krzysztof Zanussi, Susanna Edwards, David Blair, Jacob F. Schokking, Marc Hawker, Franz Ernst, Mani Kaul, Morten Skallerud, Steen Møller Rasmussen, Vibeke Vogel, Gusztav Hámos, Monika Treut, Zhang Yuan, Dusan Makavejev, Lars Nørgård, Mika Kaurismäki, Anne Regitze Wivel og Jaime Humberto Hermosillo.

Handling

I 20 kapitler af hver 2-4 minutter viser, demonstrerer, peger på eller illuminerer en række danske piger, steder, komplekser, problemer og synspunkter. Pigerne er en slags ledemotiv i den cykliske ekskursion gennem alverdens landskaber, åndelige som konkrete.

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1996

Danske piger viser alt


Das Institut für Brand- und Katastrophenschutz Heyrothsberge oder kurz IBK Heyrothsberge ist die Landesfeuerwehrschule des Landes Sachsen-Anhalt, sie liegt in Heyrothsberge bei Magdeburg. Sie ist eine der größten Feuerwehrausbildungsstätten in Deutschland. Zum Institut gehören ein Übungsgelände, welches gemeinsam mit dem  IdF Sachsen-Anhalt genutzt wird, und Einrichtungen für den theoretischen Unterricht. Zu den Aufgaben des Standorts gehört die Ausbildung von Führungskräften in den Feuerwehren und von Mitarbeitern der Krisenstäbe der Regierungsebenen.

Gesetzliche Grundlage
Die Gesetzliche Grundlage für das IBK Heyrothsberge bildet das Brandschutz- und Hilfeleistungsgesetz des Landes Sachsen-Anhalt (Brandschutzgesetz).
Allen Berufsfeuerwehren und Freiwilligen Feuerwehren des Landes bietet das IBK Heyrothsberge seine Dienste an. Eingeschränkt können außerdem die Werkfeuerwehren dessen Dienste in Anspruch nehmen.

Geschichte
(Quelle:)

Feuerwehrschule der Provinz Sachsen
Mit Gründung der Feuerwehrschule der Provinz Sachsen am 22. Mai 1938 galt die Schule als eine der am besten eingerichteten Ausbildungsstätten der Feuerwehr in Deutschland.

Die Schulgebäude wurden während Bombenangriffen im Zweiten Weltkrieg stark beschädigt. Nach der Restauration konnte 1948 wieder mit der Ausbildung von Freiwilligen und Berufsfeuerwehren begonnen werden.

Fachschule der Feuerwehr Heyrothsberge
Von 1967 bis 1991 wurden in insgesamt 29 Ingenieurlehrgängen 3.155 Brandschutzingenieure sowie 170 ausländische Feuerwehrangehörige ausgebildet. Am 16. Oktober 1991 erfolgte die Umbenennung in "Brandschutz- und Katastrophenschutzschule Heyrothsberge".

Brandschutz- und Katastrophenschutzschule Heyrothsberge (BKS)
Die BKS Heyrothsberge hatte sich in der DDR zu einer der modernsten Aus- und Weiterbildungsstätten für den Brandschutz und die Gefahrenabwehr entwickelt, welche dann von 1991 bis 1997 auch zur Ausbildungsstätte im erweiterten Katastrophenschutz für Brandenburg, Berlin, Sachsen-Anhalt, Sachsen und Thüringen wurde.

Am 15. Dezember 1998 wurde das Bildungszentrum der Jugendfeuerwehr Sachsen-Anhalt auf dem Gelände der BKS eingeweiht.

Institut für Brand- und Katastrophenschutz (IBK)
Im Jahr 2011 wurde die BKS Heyrothsberge zum Institut für Brand- und Katastrophenschutz Heyrothsberge (IBK) umgewandelt. Im Zuge dessen wurde dem IBK das Bildungszentrum der Jugendfeuerwehr Sachsen-Anhalt bis Ende 2013 angegliedert und die Verbundenheit mit dem IdF Sachsen-Anhalt vertieft.
Diese Schulreform hatte eine Verringerung der benötigten Geldmittel durch Verringerung der Arbeitsstellen zur Folge.

Tabellarische Übersicht der Schulnamen

Übersicht der Schulleiter

Angebot

Lehrgangs- und Fortbildungsangebot
Angeboten werden Lehrgänge ab der dritten Ausbildungsebene, also vom Gruppenführer an aufwärts. Überwiegend wird unterschieden zwischen Berufsfeuerwehr und Freiwilliger Feuerwehr.
Neben diesen vorrangig mehrtägigen Lehrgängen gibt es ein vielfältiges Angebot an verschiedenen Seminaren zur Vermittlung von spezifischen aktuellen Themen oder Neuerungen. Im Speziellen werden für Führungskräfte besondere Veranstaltungen, die rechtliche, organisatorische und ähnliche Führungsaufgaben beinhalten, vorgehalten.Die Planungen für die Lehrgänge werden auf Grundlage einer Bedarfsanalyse erstellt. Im zweiten Quartal eines Jahres melden die Berufs- und Werkfeuerwehren ihren Bedarf an das IBK, der Bedarf der Freiwilligen Feuerwehren wird durch von Gemeinden über den Dienstweg (Landesverwaltungsamt) des Landes ermittelt. Bis zum Ende des Jahres 2020 erfolgte die Zuweisung der Plätze nach demselben Schema. Bei den Freiwilligen Feuerwehren wurden die Plätze über die Landkreise zugeteilt. Die Werk- und Berufsfeuerwehren erhielten die Lehrgangsplätze über eine Direktzuweisung und meldeten dann die entsprechenden Teilnehmer.

Seit dem 1. Januar 2021 wird durch das IBK eine webbasierte Lehrgangsmanagementplattform mit dem Namen "eacdia" zur Veranstaltungsplanung, -organisation und -anmeldung genutzt. Die Einsatzkräfte der Freiwilligen Feuerwehren können sich über ein persönliches Konto für einen Lehrgang anmelden. Ein "Genehmiger" auf Ebene der zuständigen Gemeinde prüft ob die Voraussetzungen für den besuch des Lehrganges erfüllt sind und schaltet dann diese Anmeldung frei. Durch dieses System entfällt die Quotierung von Lehrgängen zugunsten einer flexibleren und besser auf die individuellen Bedürfnisse der Angehörigen von Freiwilligen Feuerwehren zugeschnittenen Lehrgangsanmeldung. Die Werk- und Berufsfeuerwehren erhalten weiterhin die Lehrgangsplätze über eine Direktzuweisung und melden dann die entsprechenden Teilnehmer.

Neben der Ausbildung von Feuerwehren besteht außerdem eine Kooperation mit dem Studiengang Sicherheit und Gefahrenabwehr. Hierzu gehören u. a. Dozententätigkeiten der Lehrkräfte in den akademischen Einrichtungen oder direkt am IBK, wie beispielsweise im Bereich Stabsarbeit.

Bildungszentrum der Jugendfeuerwehr Sachsen-Anhalt
Die Lehrgänge der Bildungs- und Begegnungsstätte der Jugendfeuerwehr Sachsen-Anhalt als Aus- und Fortbildungsort für (angehende) Betreuer und Leiter von Kinder- und Jugendfeuerwehren werden über die Internet-Anmeldung der Jugendfeuerwehr Sachsen-Anhalt abgewickelt.

Einrichtungen
Zur Einrichtung des IBK gehören Lehrsäle, unter anderem Planspielräume und Chemieräume, eine Sporthalle, eine Fahrzeughalle und ein großräumiges, teils überdachtes Übungsgelände.

Übungsgelände
Auf dem Übungsgelände des IBK wird ein großer Teil der praktischen Lehrgangsteile abgehalten sowie praktische Prüfungen abgenommen. Das Gelände ermöglicht eine Vielzahl von Übungsszenarien. Neben Gebäuden und Baustellen sind Straßen- sowie Schienenfahrzeuge zur praktischen Umsetzung der Lehrinhalte vorhanden. Hervorzuheben ist das Brandübungshaus, ein Funkturm und eine große Übungshalle, u. a. mit Trainingsmöglichkeiten  für die Spezielle Rettung aus Höhen und Tiefen und eine Trümmerstrecke mit mehreren Kriechgängen. Als Fahrzeuge sind Kesselwagen nach Standard der Deutschen Bahn, Personenwaggons, Autos, ein Bus und Lastkraftwagen vorhanden.

Freizeiteinrichtungen
Es gibt am IBK verschiedene Freizeiteinrichtungen, die eine Beschäftigung vor und nach den Lehrgangszeiten ermöglichen. Dazu gehören eine Sporthalle mit Fitnessbereich, ein Grillplatz sowie die Kantine. Im Wohnbereich des IBK gibt es Gemeinschaftsräume mit TV-Anlagen und Teeküchen sowie weitere Freizeit- und Sporträume mit Tischkicker, Billardtisch, Fitnessgeräten und einer Tischtennisplatte.

Siehe auch
 Landesfeuerwehrschule (Deutschland)
 Feuerwehrwesen in Sachsen-Anhalt

Weblinks
 Website des Instituts für Brand- und Katastrophenschutz Heyrothsberge (IBK)

Einzelnachweise

Bildungseinrichtung (Feuerwehr)

Biederitz
Bildungseinrichtung in Sachsen-Anhalt
Gegründet 1938


Kunonijevke (Cunoniaceae), biljna porodica s 20-ak rodova koja je svoje ime dobila po rodu vazdazelenog grmlja i drveća, kunonija (Cunonia). Kunonijevke pripadaju redu Oxalidales a obuhvaća oko 330 – 340 vrsta u 6 tribusa, a raširene su po južnoj polutki, u Australiji, Tasmaniji, Novoj Gvineji, Novoj Kaledoniji, Srednjoj i Južnoj Americi, te na Madagaskaru i jugu Afrike.

Opis
Cunoniaceae ili porodica kunonijew*vki, sa 27 rodova i 280 vrsta, uključuje grmlje, drveće i penjačice. Imaju nasuprotne listove s dobro razvijenim stipulama između baza lista; sami listovi su perasto složeni, s neparnim brojem nazubljenih listića. Cvjetovi su mali i brojni, s prašnicima dužim od latica. Porodica je pantropska, ali je najzastupljenija na južnoj hemisferi, posebno u Australiji, Novoj Kaledoniji i Novoj Gvineji. Najveći rod je Weinmannia, s oko 160 vrsta. Neke se vrste koriste za drvo - na primjer, Ceratopetalum apetalum u Novom Južnom Walesu.

Klasifiakcija

Tribus Spiraeanthemeae
 Spiraeanthemum A. Gray
Tribus Schizomerieae
 Anodopetalum A. Cunn. ex Endl.
 Ceratopetalum Sm.
 Schizomeria D. Don
 Platylophus D. Don
Tribus Geissoieae
 Geissois Labill.
 Karrabina Rozefelds & H.C. Hopkins
 Lamanonia Vell.
 Pseudoweinmannia Engl.
Tribus Caldcluvieae
 Ackama A. Cunn.
 Caldcluvia D. Don
 Opocunonia Schltr.
 Spiraeopsis Miq.
Tribus Codieae
 Callicoma Andrews
 Codia J.R. Forst. & G. Forst.
 Pullea Schltr.
Tribus Cunonieae
 Cunonia L.
 Pancheria Brongn. & Gris
 Vesselowskya Pamp.
 Weinmannia L.
Nepoznato
 Acrophyllum Benth.
 Aistopetalum Schltr.
 Bauera Banks ex Andrews
 Davidsonia E. Muell.
 Eucryphia Cav.
 Hooglandia McPherson & Lowry
 Gillbeea F. Muell.

Vanjske poveznice

Izvori

Ceceljolike

Kunonijevke


Das neue Reich steht für:
 Das neue Reich (George), Gedichtband von Stefan George (1928)
 Das neue Reich (Strindberg), Roman von August Strindberg (1882)
 Das Neue Reich (Zeitschrift), österreichische Zeitschrift

Neues Reich steht für:
 Neues Reich im Alten Ägypten
 ein Begriff in der historischen Forschung für das Deutsche Kaiserreich
 Neues Reich (Sickingen), eine deutsche Tragödie in sieben Bildern, Werk (1931) von Hermann Graedener (Schriftsteller)

Das neue Reich


«Sir Duke» es una canción compuesta e interpretada por el músico Stevie Wonder, incluida en su álbum Songs in the Key of Life editado en 1976. Lanzada en el mes de marzo de 1977, la canción encabezó la lista "Billboard Hot 100" y la "Black Singles Chart", además de llegar al puesto número 2 en la UK Singles Chart.

Fue escrita en homenaje de Duke Ellington, uno de los músicos de jazz más influyentes, quien falleció en 1974. También hace referencia a artistas como Count Basie, Glenn Miller, Louis Armstrong y Ella Fitzgerald.

Wonder volvió a grabar la canción para su álbum en vivo de 1995 Natural Wonder.

Músicos participantes

Raymond Libras (batería)

Nathan Watts (bajo)

Mike Sembello (guitarra)

Ben Puentes (guitarra rítmica)

Hank Redd (saxofón)

Trevor Laurence (saxofón)

Raymond Maldonado (trompeta)

Steve Madaio (trompeta)

Posición

Canciones de Stevie Wonder
Canciones de 1977
Sencillos número uno en Billboard Hot 100
Sencillos de rhythm and blues
Canciones sobre música
Canciones en memoria de personas fallecidas

Sir Duke


مختبر لورنس بيركلي الوطني (LBNL)، هو مختبر وطني يتبع لوزارة الطاقة الأمريكية، وهو أقدم المختبرات الأمريكية الوطنية التابعة لوزارة الطاقة. يقع المختبر على تلة تطل على جامعة كاليفورنيا، بيركلي، حيث تقوم هذه الجامعة بإدارة وتشغيل المختبر.

تاريخه
أنشئ المختبر عام 1931 باسم مختبر الإشعاع على يد العالم إرنست أورلاندو لورنس، الذي صمم مسارع الجسيمات الحلقي (السيكلوترون) وحصل على جائزة نوبل عام 1939 على إثر ذلك، وقام هناك بالعديد من الأبحاث.

المساهمات
ساهم المختبر في مجهودات مشروع مانهاتن لبناء أول قنبلة ذرية، كما لعب دوراً مع مختبر إم آي تي للإشعاع في تطوير الرادار. ومنذ أوائل الخمسينات اقتصر المختبر على إجراء أبحاث علمية غير سرية. حيث يقوم المختبر اليوم بإجراء العديد من الأبحاث في مختلف المجالات، بما فيها الفيزياء الفلكية والاندماج النووي وعلوم الأرض، فيزياء الصحة وعلم الحاسوب وعلم المواد وعلم البيئة. كما لعب المختبر دوراً في أبحاث خرائط الجينوم ومتتابعات الدي أن إيه DNA. ومن الجدير ذكره أن العديد من العناصر الكيميائية قد تم اكتشافها في المختبر، ومنها النبتونيوم البلوتونيوم والأمريكيوم وبركليوم الكاليفورنيوم الأينشتاينيوم المندليفيوم والنوبليوم واللورنسيوم وغيرها.

البناء
يمتد المختبر على مساحة 200 فدان، وتبلغ الميزانية السنوية للمختبر 803 مليون دولار، ويعمل فيه 3800 شخص (عام 2016)، كما يضم 800 طالب. وقد حاز 11 من الباحثين في المختبر على جائزة نوبل على امتداد عمر المختبر.

بعد وفاة لورنس تغير اسم المختبر إلى اسمه الحالي نسبةً إلى هذا العالم.

انظر أيضاً
 مختبر أرجون الوطني
 سيرن
 جمعية ماكس بلانك
 مختبر أوك ردج الوطني
 وزارة الطاقة الأمريكية

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لمختبر لورنس بيركلي الوطني
 قناة المختبر على موقع اليوتيوب
 موقع وزارة الطاقة الأمريكية

أبحاث في كاليفورنيا
السجل التاريخي للهندسة الأمريكية في كاليفورنيا
إرنست لورنس
تأسيسات سنة 1931
تأسيسات سنة 1931 في كاليفورنيا
جامعة كاليفورنيا (بركلي)
علوم وتقنية في منطقة خليج سان فرانسيسكو
مختبرات في كاليفورنيا
مراكز أبحاث وتنمية ممولة اتحاديا
مراكز أبحاث نووية
مشروع مانهاتن
معاهد أبحاث في منطقة خليج سان فرانسيسكو
المختبرات الوطنية لوزارة الطاقة الأمريكية
معاهد أبحاث أسست في 1931

مختبر لورنس بيركلي الوطني


Filip Dobrečić je bio crnogorski diplomat katoličke vjere, iz Bara (Crna Gora) i brat barskog nadbiskupa i primasa srpskog, Nikole Dobrečića. Po nacionalnosti je bio Srbin, kao i njegov brat.

Bio je miljenik talijanske kraljice Jelene Savojske. Za vrijeme studiranja objavljivao je propagandne tekstove u inozemnom tisku u korist crnogorskih državnih i nacionalnih probitaka. Stekao je doktorat u Rimu iz oblasti političkih i diplomatskih znanosti. Kao poliglot imenovan je za tajnika Ministarstva vanjskih poslova Kraljevine Crne Gore. Bio je zastupnik u crnogorskoj Narodnoj skupštini. Imenovan je 1917. godine za generalnog konzula Crne Gore u Brindisiu. Do 1918. godine nalazio se u crnogorskoj diplomatskoj službi, kada prelazi u jugoslavensku, odnosno u Ministarstvo vanjskih poslova Kraljevine SHS. Imenovan je za konzula u Pečuhu i Rijeci.

Prijepori oko načina sjedinjenja Srbije i Crne Gore 1918. godine

Andrija Radović je tvrdio da Crna Gora vodi separatističku politiku. To je opovrgavao Filip Dobrečić u jednom tekstu, dok je bio činovnik crnogorskog Ministarstva vanjskih poslova. Dobrečić objašnjava da u crnogorskoj vladi nema separatista, jer se separatistima ne mogu smatrati oni koji rade u korist zajedničkih interesa, tj. u korist jedinstva Crne Gore i Srbije. Separatisti su, prema njegovom mišljenju, upravo oni koji iz sebičnih i osobnih interesa rade na razdoru između dvije države. Kao jednog od tih separatista, Dobrečić označava Andriju Radovića, jer način na koji on propagira ujedinjenje doprinosi nacionalnom razdoru, a ne jedinstvu. Ne sporeći da je svesrpsko ujedinjenje na srcu svakom poštenom čovjeku, i da je Crna Gora pobornik takvog ujedinjenja, Dobrečić smatra da je rasprava o tom pitanju, u trenutku kada se i jedna i druga država nalaze u ropstvu, neprimjerena. On zato predlaže da se o ujedinjenju raspravlja tek kada dvije kraljevine povrate svoju slobodu. Istovremeno, Dobrečić ističe i da je pitanje ujedinjenja Crne Gore i Srbije - njihovo unutrašnje pitanje, tako da nijedan neslužbeni čimbenik, pa ni Radovićev Odbor za narodno ujedinjenje, nema legitimitet voditi akciju za ujedinjenje. Prema njegovom mišljenju, to unutrašnje pitanje, koje se u ovom slučaju tiče državnog statusa Crne Gore, rješavat će crnogorski narod i njegovo zakonito predstavništvo.

Izvori

Diplomati
Crnogorski političari do 1918.
Crnogorski političari u Kraljevini Jugoslaviji
Životopisi, Bar

Filip Dobrečić


Traian Hagi Cornescu (n. 1885, Botoșani – d. 1965, București) a fost un pictor, grafician și scenograf român.

Biografie
A avut o bogată activitate în domeniul scenografiei la Teatrul Național din București și Teatrul Giulești în punerea în scenă a pieselor de teatru Femeia îndărătnică și Visul unei nopți de vară de William Shakespeare și Gaițele de Alexandru Kirițescu. A fost elevul lui Carl Lautenschläger, mașinist la Opera din München și al lui Stuk. A fost singurul elev al lui Ștefan Luchian și a fost căsătorit inițial cu pictorița Laura Cocea, nepoata lui Ștefan Luchian, apoi cu actrița Natașa Alexandra.

Câtă vreme a fost soțul Laurei Cocea, Traian Cornescu a fost și persoana care a stat aproape de Luchian până la moarte, ajutându-l pe acesta în momentele în care abia își mai putea mișca mâinile. După indicațiile lui Luchian, Cornescu trasa contururile, iar Luchian le umplea cu culoare. De asemenea, urmând indicațiile maestrului, aranja florile în vaze sau ulcele, îi pregătea șevaletul sau îi așeza culorile pe paletă.

Cu puțin timp înainte de a muri, Luchian a fost implicat într-un proces penal, fiind acuzat că a lăsat să i se falsifice tablourile de către numitul Traian Cornescu, pictor. Tablourile erau apoi semnate de Ștefan Luchian.

Ilustrator de carte
A ilustrat o carte scrisă de Emanuil Grigorovitza (1857-1915), apărută în două ediții, în germană și franceză:
 Durch Rumaenien nach Aegypten 1912 [Text von Dr. Em. Grigorovitza. Zeichnungen von T. Cornescu]. Bucarest (Graph. Anstalt Socec & Co.), [1912]. (21,5 x 13,5). 154 p. cu ilustr.
 Vers l'Egypte, en traversant la Roumanie [par Em. Grigorovitza. Dessins de T. Cornesco]. Bucarest (Atel. Graphiques Socec & Co.), [1913]. (22 x 13,5). 122 p. cu ilustr.

Distincții
Prin decret regal din 12 mai 1947, Traian Cornescu a fost distins cu Ordinul Meritul Cultural în grad de ofițer.

Note

Legături externe
  Artindex - Traian Cornescu
  cimec - scenograful Traian Cornescu
  cimec - picturi semnate Traian Cornescu

Nașteri în 1885
Decese în 1965
Pictori români
Avangarda artistică românească
Botoșăneni
Decese în București
Decorați cu Ordinul Meritul Cultural
Graficieni români
Pictori din secolul al XX-lea
Scenografi români
Tinerimea artistică

Traian Cornescu


Dvorac Windsor (eng. Windsor Castle) dvorac je u južnoj Engleskoj. Nalazi se u gradu Windsoru, u grofiji Berkshire. Dvorac je poznat kao jedna od triju službenih rezidencija dinastije Windsor, vladajuće britanske kraljevske obitelji. Najveći je stalno naseljeni dvorac na svijetu. Površina same građevine iznosi 52.609 m². Izgrađen je pod vodstvom Vilima I. Osvajača nakon invazije Normana u 11. stoljeću.

Izgrađen je na umjetno napravljenom uzvišenju strateški važnom za kontrolu rijeke Temze i glavnog puta prema Londonu. Prvobitno je bio okružen drvenom palisadom i jarkom, a kasnije su izgrađene kamene zidine u vrijeme vladavine Henrika I., kralja Engleske. Od vremena njegove vladavine taj je dvorac postao rezidencija britanskih vladara, što ga čini i najduže naseljenim dvorcem u Europi. Tijekom Prvog barunskog rata odigrao je značajnu ulogu. Dvaput je bio pod opsadom, ali je uspješno obranjen. Henrik III. tijekom 13. stoljeća izgradio je luksuznu palaču u okviru kompleksa dvorca, dok je Eduard III. ponovo sagradio dvorac, što je bio najskuplji građevinski projekt svjetovnog karaktera u srednjovjekovnoj Engleskoj. U okviru dvoraca u 15. je stoljeću sagrađena kapela svetog Jurja. Tijekom vladavine dinastije Tudora dvorac je zadržao svoj izgled, ali su Henrik VIII. i Elizabeta I. povećali važnost dvoraca, jer su ga koristili za održavanje svih značajnih diplomatskih događaja.

Tijekom Engleskog građanskog rata služio je kao sjedište vojske Parlamenta i kao mjesto na kojem je Karlo I. bio u pritvoru. Karlo II. rekonstruirao je veći dio dvorca uz pomoć arhitekta Hugha Maya. Nakon razdoblja u kojem je dvorac bio slabo održavan, Đuro III. i Đuro IV. u 18. su stoljeću rekonstruirali palaču Karla II. i time joj dali današnji izgled. Kraljica Viktorija izmijenila je manje dijelove dvorca u kojem su tijekom većeg dijela njezine vladavine bili organizirani prijemi povodom raznih svečanosti. Tijekom zračnih napada tijekom Drugog svjetskog rata u njega se sklonila kraljevska obitelj. U požaru 1992. pretrpio je značajna oštećenja. Danas je popularna turistička atrakcija u kojoj se organiziraju prijemi za strane državnike.

Galerija

Izvori

Literatura

Vanjske poveznice

  Windsor Castle na službenim stanicama kraljevske obitelji
  Windsor Castle na stranicama Kraljevske kolekcije

Dvorci u Ujedinjenom Kraljevstvu
Građevine u Engleskoj
Palače u Ujedinjenom Kraljevstvu

Dvorac Windsor


Liga Zagrebačke nogometne regije, odnosno Zagrebačka regionalna nogometna liga u sezoni 1982./83. je predstavljala ligu četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bio "Karlovac".

Ljestvica

 Podsused danas dio Zagreba

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Hrvatska nogometna liga 1982./83.
 Nogometna zona ZO Bjelovar 1982./83.
 III. regionalna nogometna liga Varaždin – Čakovec 1982./83.
 Zagrebačka nogometna zona – Zapad 1982./83.

Vanjske poveznice

Izvori
 Miroslav Matovina: 80 godina NK Segesta : [1906-1986], Sisak, 1986., str. 238
 Stjepan Balog: HNŠK "Moslavina", Kutina : 85 [godina], Kutina, 2004., , str. 42-43
 Branko Pleše, Goran Čičin-Mašansker: Nogometni klub Slaven Belupo, Koprivnica : 1907. – 2007., Koprivnica, 2007., str. 93-94
 library.foi.hr, "Glas Podravine"

1982-83
Zagreb
1982-83 Zagreb

Liga Zagrebačke nogometne regije 1982./83.


San Edda de WInchester (también Hædde , Hedda, Hedde, Haedda, Haeddi) (f. 705) fue obispo de Winchester. Es venerado como santo por las iglesias católica y anglicana.

Biografía

Edda nació supuestamente en Headingley en West Yorkshire, y se convirtió en monje de la abadía de Whitby. Fue obispo de Dorchester desde 676. Se trasladó a Winchester sobre el 690 y murió el  7 de julio de 705, aunque la Anglo-Saxon Chronicle establece que murió en 703. En el código de leyes del rey Ine de Wessex, es mencionado el obispo como gran contribuidor a estas leyes. Después de su muerte, fue venerado como santo cuya festividad se celebra el 7 de julio,  y su diócesis fue partida en dos.

Notas

Referencias
 Kirby, D. P. , "The Earliest English Kings". Routledge 2000. ISBN=0-415-24211-8
 Powicke, F. Maurice y E. B. Fryde Handbook of British Chronology 2nd. ed. London:Royal Historical Society 1961
 Yorke, Barbara, "The Conversion of Britain: Religion, Politics and Society in Britain c. 600–800". Pearson/Longman, 2006. ISBN=0-582-77292-3.

Enlaces externos
 Patron Saints Index: Hedda
 Prosopography of Anglo Saxon England entry for Hædde

Santos católicos de Inglaterra del siglo VIII
Santos de la Comunión anglicana

Obispos de Inglaterra del siglo VIII

Edda de Winchester


AGF sæson 2017-18 var AGF's fjerde sæson i træk i den bedste danske fodboldrække, Superligaen, og den 137. som fodboldklub. Udover Superligaen deltog klubben i DBU Pokalen.

Med en tiendeplads i grundspillet kom AGF med i nedrykningsslutspillet, hvor det først blev til en andenplads i puljespillet, hvorpå klubben vandt playoff-kampene, der endte med en enkelt kamp om en plads i Europa League mod medaljeslutspillets nummer fire, hvilket var FC København. Denne kamp tabte AGF 1-4 og kom derfor ikke i EL.

I pokalturneringen blev det til et skuffende nederlag tredje runde til FC Fredericia på 0-1.

Overordnet set var sæsonen desuden præget af trænerskiftet, da Glen Riddersholm blev afskediget i slutningen af september, hvorpå David Nielsen overtog posten. Det gav ikke umiddelbart udslag i mange point og gav desuden en smule intern uro med kritik fra enkelte spillere, især Morten Duncan Rasmussen. Duncan valgte at forlade klubben i vintertransfervinduet og blev erstattet af lejesvenden Martin Pušić fra FCK.

Andre markante tilkomne spillere var Pierre Kanstrup, Jakob Ankersen, Adama Guira og Tobias Sana isom ertransfervinduet, men de to Lyngby-spillere Casper Højer Nielsen og Bror Blume stødte til i løbet af foråret. Alle disse spillere samt Pušić satte klare aftryk, ikke mindst i forårssæsonen, hvor David Nielsen efterhånden havde fået sine ideer bredt ud til holdet.

Klub

Førsteholdets trænerstab

Spillere

Førstehold

Transferer

Ind

Ud

Turneringer

Superligaen

Grundspil

Resultatoverblik

Resultater efter hver runder

Kampe
AGF's kampe i grundspillet i sæsonen 2017-18.

Træningskampe

Statistik

Topscorer

Assist

Kort

Referencer

AGF sæsoner
Danske fodboldklubbers sæson 2017-18

AGF sæson 2017-18


Orçan, Adana ilinin Kozan ilçesine bağlı bir mahalledir. Eski adı Dağlıca'dır.

Coğrafya

Adana il merkezine 87 km, Kozan ilçesine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Kozan'ın mahalleleri

Orçan, Kozan


Der Johannes-R.-Becher-Preis war eine 1958 gestiftete staatliche Auszeichnung der DDR für deutschsprachige
Lyrik, die zwischen 1961 und 1989 verliehen wurde. In diesem Zeitraum wurden damit 16 Personen ausgezeichnet. Der Johannes-R.-Becher-Preis ist nicht zu verwechseln mit der seit 1963 vom Kulturbund der DDR vergebenenen Johannes-R.-Becher-Medaille.

Beschreibung
Der nach dem verstorbenen Minister für Kultur Johannes R. Becher benannte Preis sollte die Autoren lyrischer, epischer oder literaturtheoretischer Werke auszeichnen, die einen würdigen Beitrag zur sozialistischen Literatur darstellten. Er konnte alle zwei Jahre an eine Einzelperson oder ein Kollektiv von bis zu sechs Personen verliehen werden. Zum Preis gehörten eine tragbare Medaille, eine Urkunde und eine Geldzuwendung von 20 000 Mark. Die Verleihung erfolgte durch den Minister für Kultur, und zwar in der Regel anlässlich des Geburtstages von Johannes R. Becher am 22. Mai.

Medaille für Preisträger
Die zum Preis gehörende tragbare Medaille ist rund, versilbert und hat einen Durchmesser von 30 mm. Auf der Vorderseite befindet sich das Porträt von Johannes R. Becher. Auf der Rückseite hat die Medaille die Umschrift DEUTSCHE DEMOKRATISCHE REPUBLIK, in der Mitte befinden sich unter einem Lorbeerzweig die Worte JOHANNES-R.-BECHER-PREIS. Die Medaille wird an einer rechteckigen, mit weißem band bezogenen Spange getragen, auf der ein versilberter Lorbeerzweig aufgelegt ist. Die Interimsspange gleicht der Medaillenspange. Die Medaille wird auf der rechten oberen Brustseite getragen.

Geschichte
Der Johannes-R.-Becher-Preis wurde am 16. Oktober 1958 durch den Ministerrat der DDR geschaffen, die erste Verleihung erfolgte am 24. Mai 1961 an Uwe Berger und Georg Maurer. Am 28. Juni 1978 wurde eine überarbeitete Ordnung über die Verleihung des Preises veröffentlicht. Zum letzten Mal vergeben wurde er am 22. Mai 1989. Insgesamt wurden mit dem Johannes-R.-Becher-Preis nur 16 Personen ausgezeichnet, eine Verleihung an ein Kollektiv kam nicht vor.

Literatur
 Günter Tautz: Orden und Medaillen. Staatliche Auszeichnungen der Deutschen Demokratischen Republik. 2. Auflage. VEB Bibliographisches Institut, Leipzig 1983, S. 40.

Weblinks
 Verleihungsliste zum "Johannes-R.-Becher-Preis" von 1961 bis 1989. (PDF) Deutsche Gesellschaft für Ordenskunde; abgerufen am 9. Juni 2022.

Einzelnachweise

Kulturpreis (DDR)
Orden und Ehrenzeichen (DDR)
Johannes R. Becher
Medaille
Becher, Johannes R

Johannes-R.-Becher-Preis


Nelson Pessoa Filho es un jinete brasileño nacido el 16 de diciembre de 1935.

Fue uno de los primeros civiles brasileños que se destacó en el deporte de salto ecuestre, que en ese momento era dominado por los militares, destacados en la década del 50. El joven Nelson Pessoa Filho, casi un chico, ganó importantes competencias a nivel nacional y pronto llegó a formar parte del equipo brasileño de salto.

Siendo aún junior, toma parte en el Concurso Internacional de Río de Janeiro. Tres años más tarde tiene su primera participación en el exterior como parte del equipo de Brasil, en el Internacional de Buenos Aires. Durante este tour, Neco obtiene su primera victoria internacional en Mar del Plata. En 1956 participa de los Juegos Olímpicos de Estocolmo. En 1961 llega la oportunidad de mudarse a Europa.

Sin darse cuenta, Nelson Pessoa Filho comienza a convertirse en una leyenda y abre el camino para un gran número de jinetes brasileños que siguen sus pasos en busca de perfeccionamiento en Europa, el centro de la equitación. Allí, sus técnicas precisas llaman la atención y comienza a ser conocido como El Mago, tan fascinante era su forma de montar.

En 1967, durante los Juegos Panamericanos en Winnipeg, Canadá, Brasil asombra a los favoritos y obtiene la medalla de oro con un equipo formado por Nelson Pessoa Filho, Antonio Alegria Simoes, Jose Roberto Reynoso Fernandes y el Coronel Renyldo Ferreira. Neco obtiene la medalla de plata individual. Un joven brasileño, capaz de convertirse en uno de los más importantes jinetes de todos los tiempos, capaz de influenciar al mundo de la equitación con su técnica y estilo incomparables. Hoy en día, puede decirse que Neco es a la equitación lo que Pelé es para el fútbol. Además de ser un experto en pistas, también tiene un profundo conocimiento de la psicología del caballo, y es un estudioso de las líneas genealógicas de los caballos deportivos.

También se destaca como entrenador, con la experiencia de haber guiado varios equipos en Europa, Medio Oriente y Brasil, ayudando a obtener la medalla de bronce en Atlanta, la primera medalla Olímpica de la equitación de Brasil. El mayor logro de Neco como entrenador es la brillante carrera de su hijo Rodrigo Pessoa, Campeón del Mundo en 1998.

Tiene su famosa escuela de equitación en el Haras du Ligny, en Fleurus, Bélgica. Sus alumnos incluyen a Álvaro de Miranda Neto y Athina Roussel. Su hijo Rodrigo también obtuvo una medalla de oro Olímpica.

Referencias

Enlaces externos
Sitio web oficial de su hijo

Jinetes de salto ecuestre

Nelson Pessoa


Wackerow er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Landhagen i den nordvestlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi
Wackerow er beliggende nord for floden Ryck omkring ti kilometer nord for Greifswald. Bundesstraße B 105 går gennem kommunen, ligesom jernbanelinjen Angermünde–Stralsund. I området ligger to fredede naturschutzgebiete Steffenshagener Heide og Kieshofer Moor.

I kommunen ligger ud over Wackerow, landsbyerne:

Eksterne kilder og henvisninger

 Byens side  på amtets websted
 Befolkningsstatistik

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Landhagen
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Wackerow


Patrick Q. O'Brien, poznat i kao Pat O'Brien (Kentucky, 15. prosinca 1965.), američki je gitarist i glazbenik. Najpoznatiji je kao gitarist death metal-sastava Cannibal Corpse. Pridružio mu se 1997. i u njemu je svirao sve do 2020. godine. Također je bio član skupine Nevermore. U travnju 2011. nastupao je s članovima thrash metal-sastava Slayer.

Dana 10. prosinca 2018. izrečena mu je zatvorska kazna zbog provale u stan i napad, a 16. ožujka 2021. kazna 150 sati rada za opće dobro te je morao platiti 23 793,45 dolara kazne. U Cannibal Corpseu zamijenio ga je Erik Rutan iz sastava Hate Eternal.

Diskografija
Cannibal Corpse (1997. – 2020.)
 Gallery of Suicide (1998.)
 Bloodthirst (1999.)
 Sacrifice / Confessions (2000., EP)
 Live Cannibalism (2000., koncertni album)
 Gore Obsessed (2002.)
 Worm Infested (2003., EP)
 15 Year Killing Spree (2003., kompliacijski album)
 The Wretched Spawn (2004.)
 Kill (2006.)
 Evisceration Plague (2009.)
 Global Evisceration (2011., koncertni album)
 Torture (2012.)
 Torturing and Eviscerating Live (2013., koncertni album)
 A Skeletal Domain (2014.)
 Red Before Black (2017.)
Nevermore (1994. – 1996.)
 The Politics of Ecstasy'' (1996.)

Izvori

Američki gitaristi heavy metala
Death metal

Pat O'Brien


Aneta Slivneanu () a fost o politiciană comunistă. Aneta Slivneanu a fost membră în Comitetul Central al Partidului Comunist Român.

De asemenea, Aneta Slivneanu a fost deputată în Marea Adunare Națională. Aneta Slivneanu a fost primară a orașului Huși.

A primit "Ordinul Muncii" (clasa a III-a).

Note

Nașteri în 1944
Decese în 2012
Comuniști români
Deputați români în Marea Adunare Națională
Membri ai Comitetului Central al Partidului Comunist Român
Primari din România
Politiciene române din secolul al XX-lea
Decorați cu Ordinul Muncii
Nașteri pe 5 ianuarie
Decese pe 28 februarie

Aneta Slivneanu


Monte Abourasséin es una montaña en el centro del continente africano. Se trata de un monte que alcanza los 1.113 metros de altura y se encuentra en la frontera internacional entre la República Centroafricana y Sudán del Sur. Esta en la prefectura de Haute-Kotto de la República Centroafricana y en el estado de Bahr al-Gazal Occidental de Sudán del Sur.

Véase también
 Geografía de la República Centroafricana
 Geografía de Sudán del Sur

Referencias

Enlaces externos
Información sobre la montaña

Abourassein
Abourassein
Frontera República Centroafricana-Sudán del Sur

Monte Abourasséin


Cebriyye, kader ve irade konusunda Kaderiyye fırkasının tam aksi görüşler ileri sürmüştür. İslâm âleminde kader konusunu tartışma gündemine getiren ilk şahsın Ma'bed bin Hâlid el-Cühenî (öl. 85/704) olduğu nakledilir. Onu Geylân el-Dimaşkî takip etmiş ve kaderle ilgili görüşlerini daha da geliştirmiştir. Ma'bed, Allah tarafından önceden tayin edilmiş bir kaderin bulunmadığını, insanın fiil ve tavırlarında tamamen serbest olduğunu savunmuştur.

Muhtemelen o, Emevîlerin zulüm ve haksızlıklarına karşı kaderci bir tevekküle saplanmış kimselere bakarak Emevî zulmünün bir kader olmadığını söylemekle işe başlamış ve nihayet kaderi inkâr etmeye kadar varmıştır. Nitekim Emevî iktidarına muhalefeti sebebiyle Haccac tarafından öldürülmüştür. Onun kaderi nefyetmesine karşı bir reaksiyon olarak Cehm bin Safvan (öl. 128/745) da cebr akidesini, yani insanın yaptığı işlerde bir ihtiyarînin olmadığını; yaptığı işleri zorunlu olarak yaptığı görüşünü ileri sürmüştür. Cehm'in ileri sürdüğü bu akîdeye göre insan mecburdur; ihtiyarî kudreti yoktur. Yaptığından başkasını yapmaya asla gücü olmaz. Kul, rüzgârın önünde sürüklenen yaprak gibidir. Yaprağın yönünü kendisi değil, rüzgâr belirler. Onun için insanın yaptığı işleri Allah takdir etmiştir. Allah geleceği bildiğinden meydana gelecek olayları da tamamen ve önceden kendi iradesine göre tespit etmiştir. Allah, cansız bitkinin hareketlerini yarattığı gibi insanın fiillerini de yaratır. Yukarıya fırlatılan bir taş nasıl düşmeye mahkûmsa, insan da yaptığını yapmaya mahkûmdur. Kul ibadeti de, günahı da elinde olmaksızın işler. Bu görüşte olan Cebriyyeye Cebriye-i hâlisa denir ve zümrenin mümessili Cehm bin Safvân olduğundan Cehmiyye diye de isimlendirilir. Cebriye-i mutavassita diye adlandırılan ikinci zümreye gelince bunlar, kulda bir kudretin olduğunu kabul etmekle birlikte bu kudretin insanın fiilleri üzerinde bir etkisinin bulunmadığını kabul ederler.

Kaza ve Kader
Cebriye, kişinin kader ve fiileri konusunda söz sahibi olmadığı, hür iradenin var olmadığını, ve her türlü fiili yaratan ve yaptıranın Tanrı'nın kendisi olduğunu ileri sürerler. Cebriyye'ye göre insan, aynen rüzgârın emrindeki kuru bir yaprak gibidir, yaptığı işleri mecburen yapar. Bu görüş, Mutezile ve Kaderiyye'nin "Fiili işleyen ve yaratan kişinin kendisidir, kişi fiili Tanrı'nın ona bağışladığı bir yaratma kudretiyle kendisi yaratır, fiillerin yaratılmasında ve olmasında Tanrı'nın hiçbir müdahalesi yoktur." görüşünün tam tersidir.

Batı düşünce sisteminde bu mezhebin görüşlerine yakın olan akım fatalizmdir. Fatalizm pozitivizm ve bilime atıfta bulunurken, cebriyye tanrıya atıfta bulunur.

İman Görüşü
Bu mezhebin iman görüşü şöyledir:

İman kalbin marifetidir.

Burada marifet ile kasıt "bilgi"dir; yani bu mezhebe göre tasdik edip etmesi önemli olmadan kalbin Allah'ı, birliğini, peygamberlerini ve peygamberlerinin haber verdiği şeyleri bilmesi imandır. Bu diğer itikad mezheplerinin iman görüşünden oldukça farklıdır zira diğer bütün iman anlayışlarında kalb ile tasdik şarttır. Mezhebin bu görüşü çoğu kelamcı tarafından tenkit edilmiştir. İmam Mâtürîdî bu imân anlayışını şöyle tenkit eder: marifet cehaletin zıddıdır, oysa imanın zıddı küfürdür, eğer iman marifet olsaydı her cahil kafir sayılırdı. İbn Hazm ise Cebriyye'nin iman görüşünü farklı bir şekilde, eğer iman marifet olsaydı Allah'ı bilen Şeytan'ın da iman etmiş olması gerektiğini ortaya koyarak, tenkit etmiştir.

Emevîler neredeyse cebir fikrini devlet politikası haline getirmiştir. Müslümanlardan Cebriyeciliğe ilk davet eden Ca'd b. Dirhem'dir. Cebir düşüncesini geliştirip temellendiren ve kelamın konusu yapan kişide Cehm b. Safvan'dır. Cehm b. Safvana göre; insanların eliyle gerçekleşen fiillerin yaratıcısı Allah'tır. İnsan kendi eliyle gerçekleşen fiilleri yapmaya mecburdur.

Cehmiye'nin belli başlı kelâmi görüşleri

1- İman Allah'ı bilmek, küfür ise onu bilmemektir, buna göre iman, ilim ve marifetten ibârettir.

2- Allah'ın zati sıfatlarından başka sıfatları yoktur, kuranda adı geçen semi, basar gibi sıfatları gerçekte zahir değildirler, bu yüzden onlar te'vil edilip yorumlanırlar. Allah'ı yarattıklarının sıfatıyla nitelemek doğru değildir.

3- Allah'ın kelam sıfatı da kadim değil, hadistir. Bu yüzden Kur'an mahlûktur, yani yaratılmıştır.

4- Allah'ın ilmi de ezeli değildir, hadistir. Bu yüzden Allah bir şeyi meydana gelmesinden önce bilemez.

5- Cennet ve cehennem geçicidir ebedi değildir. Çünkü hiçbir şey ebedi olarak kalmayacaktır, Kur'an'da bazı ayetlerde geçen ebedilikten maksat uzun süre kalmaktır.

6- Ahirette Allah'ı görmek, mümkün değildir.

7- Kabir azabı yoktur.

8- Ahirette şefaat söz konusu değildir.

√ Cehmiyye'ye diğer adıyla Cebriyye denmesinin asıl nedeni, insan eliyle gerçekleşen fiillerin gerçekte Allah'a ait olduğu ve insanın işlediği fiili yapmaya ve mahkûm olduğu görüşüdür.

Ayrıca bakınız
 İslam dini itikat mezhepleri
 Ehli Sünnet
 Kaderiyye
 Mutezile
 Kader

Kaynaça

İslam dini itikad mezhepleri

Cehmîlik


8. etape af Vuelta a España 2018 gik fra Linares til Almadén 1. september 2018.

Alejandro Valverde vandt etapen, mens Rudy Molard forsvarede den røde førertrøje.

Etaperesultater

Samlet efter etapen

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Kombinationskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Referencer

Eksterne henvisninger

08

8. etape af Vuelta a España 2018