هاوبباوج  هي قرية غير مضمنة في ولاية نيويورك الأمريكية.
 يبلغ عدد سكانها حسب تعداد سنة 2000: 20,100 نسمة. ويبلغ عددهم حسب تقدير 2007 حوالي:20,300 نسمة.

التركيبة السكانية
حدّد مكتب تعداد الولايات المتحدة بيانات التركيبة السكانية لهاوبباوج في تعداد الولايات المتحدة. في ما يلي، التركيبة السكانية حسب تعدادي 2000 و2010.

تعداد عام 2000
بلغ عدد سكان هاوبباوج 20,100 نسمة بحسب تعداد عام 2000، وبلغ عدد الأسر 7,006 أسرة وعدد العائلات 5,599 عائلة مقيمة في المنطقة السكنية. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 7,153 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمنطقة السكنية بنسبة 93.25% من البيض و1.14% من الأمريكيين الأفارقة و0.03% من الأمريكيين الأصليين و3.59% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.03% من سكان جزر المحيط الهادئ و0.76% من الأعراق الأخرى و1.19% من عرقين مختلطين أو أكثر و4.41% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 7,006 أسرة كانت نسبة 36.8% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 68.6% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 8.4% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 3% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 20.1% من غير العائلات. تألفت نسبة 16.4% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 4.5% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.85، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.21.

بلغ العمر الوسطي للسكان 38.3 عاماً. وكانت نسبة 24% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 6.1% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 30.8% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 27.5% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 10.9% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. يوجد لكل 100 أنثى 97.5 ذكر، ويوجد لكل 100 أنثى في الثامنة عشر من عمرها فما فوق 94.6 ذكر.

بلغ متوسط دخل الأسرة في المنطقة السكنية 76,442 دولارًا، أما متوسط دخل العائلة فبلغ 84,209 دولارًا. وكان متوسط دخل الذكور 55,041 دولارًا مقابل 39,397 دولارًا للإناث. وسجل دخل الفرد الخاص بالمنطقة السكنية 30,325 دولارًا. وكانت نسبة 1.6% من العائلات ونسبة 3.4% من السكان تحت خط الفقر، وكان من هؤلاء نسبة 2.8% تحت سن الثامنة عشر ونسبة 0.3% في الخامسة والستين من العمر وما فوق.

تعداد عام 2010
بلغ عدد سكان هاوبباوج 20,882 نسمة بحسب تعداد عام 2010، وبلغ عدد الأسر 7,333 أسرة وعدد العائلات 5,623 عائلة مقيمة في المنطقة السكنية. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 7,566 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمنطقة السكنية بنسبة 89.16% من البيض و2.19% من الأمريكيين الأفارقة و0.13% من الأمريكيين الأصليين و5.92% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0% من سكان جزر المحيط الهادئ و1.32% من الأعراق الأخرى و1.27% من عرقين مختلطين أو أكثر و7.08% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 7,333 أسرة كانت نسبة 36% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 65.1% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 8.4% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 3.1% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 23.3% من غير العائلات. تألفت نسبة 19.1% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 7.7% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.81، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.25.

بلغ العمر الوسطي للسكان 42.5 عاماً. وكانت نسبة 23.8% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 6.9% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 23.7% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 29.1% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 16.5% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. وتوزع التركيب الجنسي للسكان بنسبة 49.1% ذكور و50.9% إناث.

مراجع

قرى صغيرة في مقاطعة سوفولك (نيويورك)
قرى صغيرة في ولاية نيويورك
مدن ولاية نيويورك
مناطق إحصاء سكاني في مقاطعة سوفولك (نيويورك)
مناطق إحصاء سكاني في نيويورك (ولاية)
مناطق إحصاء سكاني في ولاية نيويورك

هاوبباوج (نيويورك)


Officine Electromeccaniche Vincenzo Leone war ein italienischer Hersteller von Automobilen.

Unternehmensgeschichte
Das Unternehmen aus Turin begann 1949 unter Leitung von Vincenzo Leone mit der Produktion von Automobilen. Der Markenname lautete Leone. 1950 endete die Produktion.

Fahrzeuge
Das Unternehmen stellte Sportwagen her. Die Fahrzeuge verfügten über einen Rohrrahmen und Einzelradaufhängung. Für den Antrieb sorgten getunte Vierzylindermotoren von Fiat mit 1100 cm³ und 1200 cm³ Hubraum.

Literatur
 George Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 2 G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 (englisch)
 Autorenkollektiv: Enzyklopädie des Automobils. Marken · Modelle · Technik. Weltbild Verlag, Augsburg, 1989

Weblinks
 GTÜ Gesellschaft für Technische Überwachung mbH (abgerufen am 12. Februar 2012)

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Italien)
Ehemaliges Unternehmen (Turin)


Duesenberg Motors Company (popular denumită și Duesy) a fost o fabrică de autoturisme de lux sportive din Statele Unite ale Americii. A fost înființată de frații August și Frederick Duesenberg în anul 1913, în Saint Paul, Minnesota. În anul 1916, frații Duesenberg au mutat operațiunile de producție în Elizabeth, New Jersey, pentru a ajuta la construirea motoarelor necesare în Primul Război Mondial. După anul 1919, când nu au mai avut contract cu Guvernul SUA, fabrica s-a mutat Indianapolis. În anul 1926, brandul Duesenberg a fost preluat de către , iar în anul 1937, ca urmare a crizei economice, fabrica a fost închisă.

Constructori de automobile din Statele Unite ale Americii

Duesenberg


Epiphora : un genre en taxonomie des insectes qui comprend plusieurs espèces de papillons dont l'Epiphora rectifascia ;
 Épiphora : un signe clinique et une affection médicale (le larmoiement excessif anormal) ;
 Épiphore : une figure de style consistant en la répétition.

Epiphora (homonymie)


Kings Crossroads bezeichnet mehrere

Orte in den Vereinigten Staaten:
 Kings Crossroads (Delaware)
 Kings Crossroads (North Carolina)
 Kings Crossroads (Virginia)

Kings Crossroads


North Salem est une ville du comté de Westchester, dans l'État de New York, aux États-Unis. En 2010, elle compte une population de .

North Salem est connu pour être un des lieux de villégiature privilégié de l'élite fortunée New Yorkaise.

Démographie
Lors du recensement de 2010, la ville comptait une population de , tandis qu'en 2016, elle est estimée à .

Personnalités notables
Jennifer Gates, fille de Bill Gates et son mari  possèdent une propriété de  d'une valeur de  de dollars
Laurence D. Fink, PDG de BlackRock
Glenn Dubin, fondateur et président du hedge fund Highbridge Capital Management
, fille de Michael Bloomberg (maire de New York de 2001 à 2013 et propriétaire de Bloomberg LP)
, financier et PDG de Willett Advisors LLC (family office gérant la fortune de Michael Bloomberg)
Jamie Dimon, PDG de JPMorgan
Stanley Tucci, acteur

Notes et références

Voir aussi

Article connexe
 État de New York

Liens externes

Localité dans le comté de Westchester
Town dans l'État de New York

North Salem (New York)


Michael "Mike" John Sweeney (Orange, 22. srpnja 1973.), američki bejzbolaš, bejzbolski trener, športski komentator i katolički aktivist. Igrao je na mjestu udarača i hvatača.

Većinu igračke karijere proveo je u Kansas City Royalsima, za koje je igrao punih dvanaest godina, od čega je i četiri sezone bio kapetanom momčadi. Pet puta izabiran je u najbolju momčad MLB-a, od čega tri sezone zaredom (2000. – 2003.) Odigrao je više od 1400 utakmica u MLB-u.

Nakon završetka igračke karijere Royalsi su ga zaposlili kao pomoćnog trenera, a zbog doprinosa klubu primljen je u klupsku kuću slavnih. Od 2012. radi i kao bejzbolski komentator i analitičar za televizijski kanal MLB-a.

Rođen je kao drugo od osmero djece u obitelji. Iako su mu liječnici prije poroda davali male izglede za preživljavanjem, rodio se bez ikakvih poteškoća, prema vlastitom svjedočanstvu zahvljajući ocu koji je tijekom noći prije poroda za njega molio krunicu. Iako mu njegov otac također bio bejzbolaš i zaigrao u MLB-u, odrekao se karijere i posvetio odgoju djece te bio Sweeneyev prvi trener.

Oženjen je i ima petero djece. Član je Kolumbovih vitezova te je bio predsjednikom Udruge katoličkih športaša i glasnogovornikom udruženja katoličke mladeži Life Teen, najveće takve vrste u Sjedinjenim Državama. Zajedno s glumcima Jimom Caviezelom i Patriciom Heaton te igračem američkog nogometa Kurtom Warnerom sudjelovao je u upoznavanju javnosti s ciljevima pro-life pokreta te novčano potpomogao izgradnju i rad sigurnih kuća, pučkih kuhinja i prenoćišta za beskućnike na području Kansas Citya.

Zajedno sa suprugom osnovao je zakladu Lunch for Life ("Obrok za život") koja pomaže rad pučkih kuhinja i organizira donatorske večere za prikupljanje novčanih sredstava za njihov rad. Bračni par Sweeney dodjeljuje i Nagradu "Život" trudnicama koje odustanu od pobačaja, a nagrada sadržava kupone za kupnju živežnih namirnica, opreme za bebe kao te poticaj u obliku novčanog iznosa.

Izvori

Životopisi, Kalifornija
Američki igrači bejzbola
Američki treneri
Američki pro-life aktivisti
Američki katolički aktivisti

Mike Sweeney


Augustin Hadelich, né le  à Cecina, en Italie, est un violoniste classique italien d'origine allemande naturalisé américain, lauréat d'un Grammy Award.

Biographie

Jeunesse et éducation
Augustin Hadelich est né à Cecina, en Italie, de parents allemands. Ses deux frères aînés jouent déjà du violoncelle et du piano quand Augustin, cinq ans, commence ses études de violon avec son père, agriculteur et violoncelliste amateur. Au début de son développement musical, Hadelich progresse dans ses études grâce à des cours irréguliers et à des masterclass de violonistes voyageant près de la ferme Hadelich dans la campagne toscane, notamment Uto Ughi, Christoph Poppen, Igor Ozim et Norbert Brainin. Enfant prodige, Hadelich connait une carrière florissante en tant que violoniste, pianiste et compositeur en Allemagne.

En 1999, Augustin Hadelich est blessé dans l'incendie de la ferme familiale, et doit être transporté par avion pour être soigné en Allemagne. L'accident laisse Hadelich incapable de jouer pendant plus d'un an. Pour lui,  Après sa guérison, Hadelich est diplômé summa cum laude de l'Instituto Mascagni de Livourne, et auditionne avec succès pour être admis à la Juilliard School.

De 2004 à 2007, Hadelich étudie à la Juilliard School avec Joel Smirnoff, obtenant son diplôme d'études supérieures en 2005 et son diplôme d'artiste en 2007. Après ses études, Hadelich s'installe à New York et devient citoyen américain en 2014.

Carrière
Peu de temps après avoir remporté le premier prix au Concours international de violon d'Indianapolis en 2006, Augustin Hadelich effectue plusieurs remplacements avec de grands orchestres. En 2008, il remplace Julian Rachlin au Hollywood Bowl, se produisant avec l'orchestre philharmonique de Los Angeles. En 2010, Hadelich fait ses débuts avec l'Orchestre philharmonique de New York au Bravo! Vail Festival, remplaçant le violoniste Nikolaj Szeps-Znaider.

Au cours de la décennie suivante, il retourne plusieurs fois à l'orchestre philharmonique de Los Angeles et à l'orchestre philharmonique de New York. Il se produit avec tous les autres grands orchestres d'Amérique du Nord, tels que le Boston Symphony, le Cleveland Orchestra, le Chicago Symphony, le Philadelphia Orchestra, le San Francisco Symphony, ainsi que les orchestres symphoniques d'Atlanta, Baltimore, Cincinnati, Dallas, Detroit, Floride, Houston, Minnesota, Montréal, Oregon, Seattle, Saint-Louis, Toronto, Utah et Vancouver.

Hadelich fait également ses débuts avec des orchestres prestigieux en Europe et en Asie, parmi lesquels le Bavarian Radio Symphony Orchestra, le Munich Philharmonic, le London Philharmonic Orchestra, le Royal Liverpool Philharmonic Orchestra, le Royal Concertgebouw Orchestra, le NHK Symphony Orchestra (Tokyo), et l'Orchestre philharmonique de Hong Kong. En 2019, il a été nommé Artiste en association avec l'Orchestre NDR Elbphilharmonie de Hambourg, titre qu'il conservera pendant 3 ans.

Hadelich est connu pour interpréter un large éventail de répertoires. Bien qu'il soit souvent programmé pour jouer du répertoire standard des concertos pour violon (Beethoven, Brahms, Sibelius, Tchaïkovski), il est également un champion d'œuvres contemporaines, telles que les concertos pour violon de Thomas Adès, Henri Dutilleux et György Ligeti, et des récitals de Brett Dean, David Lang, György Kurtag, Toru Takemitsu et Bernd Alois Zimmermann.

Récompenses et distinctions
Augustin Hadelich a été nommé « Instrumentiste de l'année » 2018 par Musical America.

En , Hadelich a reçu un doctorat honorifique de l'Université d'Exeter au Royaume-Uni.

En , Augustin Hadelich remporte son premier Grammy Award dans la catégorie Best Classical Instrumental Solo lors de la  cérémonie des Grammy Awards à Los Angeles pour son interprétation du Concerto pour violon d'Henri Dutilleux, « L'arbre des songes », avec le Seattle Symphony and directeur musical Ludovic Morlot sur le label Seattle Symphony Media.

En , Hadelich devient le premier lauréat du Warner Music Prize, qui comprend une subvention de  et une opportunité d'enregistrement avec Warner Classics.

Hadelich remporte la médaille d'or au Concours international de violon d'Indianapolis en 2006, où il a également reçu plusieurs distinctions supplémentaires, dont la meilleure interprétation d'un concerto romantique, d'un concerto classique, d'une sonate de Beethoven, d'une sonate pour violon autre que Beethoven, d'une œuvre de Bach, d'une œuvre commandée, d'une pièce de rappel et le caprice de Paganini.

Hadelich reçoit également une bourse de carrière Avery Fisher (2009), une bourse Borletti-Buitoni Trust (2011) et le prix Martin E. Segal du Lincoln Center (2012).

Discographie
Augustin Hadelich enregistre exclusivement pour le label Warner Classics, et son premier enregistrement pour le label, des 24 Caprices pour violon solo de Paganini, est sorti en janvier 2018. En avril 2019, Warner Classics a sorti l'enregistrement de Hadelich des concertos de Brahms et Ligeti avec le Norwegian Radio Orchestra dirigé par Miguel Harth-Bedoya.

Pour son enregistrement en 2015 du Concerto pour violon d'Henri Dutilleux (« L'arbre des songes ») avec le Seattle Symphony et Ludovic Morlot, sur le label du Seattle Symphony, Hadelich a reçu le Grammy 2016 du meilleur solo instrumental classique.

2017 a vu la sortie de l'enregistrement de Hadelich des performances live du concerto de Tchaïkovski et la Symphonie espagnole de Lalo est sortie sur le label London Philharmonic.

Avant de signer avec Warner Classics, Hadelich a sorti six CD pour le label AVIE entre 2009 et 2016. Son album de 2014 des concertos pour violon de Sibelius et Thomas Adès avec Hannu Lintu et le Royal Liverpool Philharmonic Orchestra a été nominé pour un prix Gramophone et son album en duo de 2016 avec la pianiste Joyce Yang a été nominé pour un Grammy Award 2018 dans la catégorie pour la meilleure musique de chambre/performance d'un petit ensemble.

Hadelich a également publié deux albums pour Naxos en 2008 et 2009.

Enregistrements complets

 Naxos – Telemann, 12 Fantaisies pour violon seul, 2007
 Naxos – Haydn, intégrale des concertos pour violon avec l'Orchestre de chambre de Cologne, 2008
 Avie – Flying Solo : oeuvres de Bartók / Paganini / Ysaÿe / Zimmerman, 2009
 Avie – Échos de Paris : œuvres de Poulenc / Stravinsky / Debussy / Prokofiev – avec Robert Kulek, piano, 2011
 Avie – Histoire du Tango : œuvres de Piazzolla / De Falla / Paganini / Sarasate – avec Pablo Sáinz Villegas, guitare, 2013
 Avie – Sibelius, Violin Concerto / Thomas Adès, Violin Concerto () avec Royal Liverpool Philharmonic et Hannu Lintu, 2014
 Avie – Bartók, Concerto pour violon  / Mendelssohn, Concerto pour violon – Orchestre de la radio norvégienne, Miguel Harth-Bedoya (direction), 2015
 Seattle Symphony Media – Dutilleux, L'arbre des songes – Seattle Symphony, Ludovic Morlot (dir.), 2015
 Avie – œuvres de Franck / Kurtág / Previn / Schumann – avec Joyce Yang, piano, 2016
 London Philharmonic – Tchaikovsky, Violin Concerto / Lalo, Symphonie Espagnole – London Philharmonic Orchestra, Vassili Petrenko (dir. ), Omer Meir Wellber (dir.), 2017
 Musique de cantaloup - David Lang, « Sonates mystères », 2018
 Warner Classics – Paganini, 24 Caprices pour violon seul, 2018
 Warner Classics - Concertos pour violon de Brahms et de Ligeti - Orchestre de la radio norvégienne, Miguel Harth-Bedoya (chef d'orchestre), enregistré en 2017/2018, sorti en 2019
 Warner Classics – Bohemian Tales – Violin Concerto (Dvořák), œuvres d'Antonín Dvorák, Leos Janácek, Josef Suk / Bavarian Radio Symphony Orchestra, Jakub Hrůša (chef d'orchestre), 2020
 Warner Classics – Bach Sonates et Partitas, 2021.

Instrument
D'octobre 2006 à , Hadelich s'est produit avec le Stradivari « ex-Gingold » de 1683 en tant que lauréat permanent du premier prix du Concours d'Indianapolis.

Hadelich a ensuite joué avec le violon Kiesewetter Stradivarius de 1723, prêté par Clement et Karen Arrison par l'intermédiaire de la Stradivari Society de Chicago.

Hadelich se produit actuellement avec le « Leduc / Szeryng », un Garneri del Gesù de 1744, prêté par l'intermédiaire du Tarisio Trust pour une période prolongée.

Références

Liens externes

 Chaîne YouTube d'Augustin Hadelich
 Schmidt Artists – direction générale d'Augustin Hadelich
 Page d'accueil du concours d'Indianapolis

Naissance en avril 1984
Violoniste classique allemand
Violoniste classique américain
Violoniste classique italien
Pages avec des traductions non relues

Augustin Hadelich


Margot Kidder (født Margaret Ruth Kidder; 17. oktober 1948, død 13. maj 2018) var en canadisk-amerikansk skuespiller, der blev kendt i bredere kredse for sin rolle som Lois Lane i de første Superman-film med Christopher Reeve i titelrollen 1978-1987.

Kidder debuterede i filmbranchen i 1960'erne i canadiske lavbudget-film og tv-serier, inden hun fik en hovedrolle i Heldet forfølger den tossede (1970). Derpå fulgte hovedroller i Brian De Palmas Sisters (1973), i slasherfilmen Black Christmas (1974) og i dramaet Alle tiders vovehals (1975) over for Robert Redford. Efter det store gennembrud med Superman (1978) fulgte også en hovedrolle i Spøgelseshuset (1979), men mod slutningen af 1980'erne begyndte Kidders karriere at falme lidt, og en bilulykke i 1990 betød, at hun ikke kunne arbejde i to år, hvilket kostede hende hele hendes formue. I 1996 fik hun et psykisk nedbrud, og hun blev diagnosticeret med en bipolar affektiv sindslidelse, men siden arbejdede hun ganske regelmæssigt, fortrinsvis i mindre roller i uafhængige film og tv-serier som Boston Common (1996-1997) og børneserien R.L. Stine's The Haunting Hour. For sin rolle i sidstnævnte modtog hun en Emmy i 2015.

Ud over sin tv- og filmkarriere har Margot Kidder også spillet teater, bl.a. i en Broadway-opsætning i 2002 af The Vagina Monologues.

Hun blev amerikansk statsborger i 2005, og hun var kendt for at tage politiske standpunkter på områder som USA's krigsdeltagelse (hun var imod) og miljøpolitik (det var vigtigt for hende, at naturen blev beskyttet), og hun støttede demokratiske politikere som Jesse James og Bernie Sanders.

Udvalgt filmografi

Film
 The Best Damn Fiddler from Calabogie to Kaladar (1969)
 Chicago, Chicago (1969)
 Heldet følger den tossede (1970)
 Sisters (1973)
 Black Christmas (1974)
 Alle tiders vovehals (1975)
 Manden der levede to gange (1975)
 Superman (1978)
 Spøgelseshuset (1979)
 Superman på nye eventyr (1980)
 Superman III (1983)
 Superman IV - kampen for fred (1987)

Tv
 Nichols (1971-72)
 Shell Game (1987)
 Captain Planet and the Planeteers (1993-96)
 Phantom 2040 (1994-96)
 Boston Common (1996-97)
 Smallville (2004)
 R.L. Stine's The Haunting Hour (2014)

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Skuespillere fra Canada
Aktivister fra USA
Aktivister fra Canada
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet

Margot Kidder


The Offer é uma minissérie de drama biográfico sobre o desenvolvimento e produção do filme de gângster de Francis Ford Coppola, O Poderoso Chefão (1972) para a Paramount Pictures. Contou com Miles Teller, Matthew Goode, Giovanni Ribisi, Colin Hanks, Dan Fogler, Juno Temple e Burn Gorman nos papéis principais. A minissérie foi transmitida entre 28 de abril de 2022 e 16 de junho de 2022, na Paramount+, e teve um total de 10 episódios.

Elenco

Principal
Miles Teller como Albert S. Ruddy;
Matthew Goode como Robert Evans;
Dan Fogler como Francis Ford Coppola;
Burn Gorman como Charles Bluhdorn;
Colin Hanks como Barry Lapidus;
Giovanni Ribisi como Joe Colombo;
Juno Temple como Bettye McCartt.

Recorrente
Justin Chambers como Marlon Brando;
Nora Arnezeder como Françoise Glazer;
Patrick Gallo como Mario Puzo;
Frank John Hughes como Frank Sinatra;
Michael Rispoli como Tommy Lucchese;
Jake Cannavale como César;
Lou Ferrigno como Lenny Montana;
Meredith Garretson como Ali MacGraw;
Anthony Skordi como Carlo Gambino;
Josh Zuckerman como Peter Bart;
Anthony Ippolito como Al Pacino;
James Madio como Carmim;
Paul McCrane como Jack Ballard;
Stephanie Koenig como Andrea Eastman;
Danny Nucci como Mario Biaggi;
Derrick Baskin como Nicky Barnes;
Joseph Russo como Joe Gallo;
Branden Williams como Gianni Russo;
Carmine Giovinazzo como Sonny Grosso;
Geoffrey Arend como Aram Avakian;
Eric Balfour como Dean Tavoularis;
Maya Butler como Diane Keaton;
Damian Conrad-Davis como James Caan;
Derek Magyar como Robert Duvall;
Nick Pupo como John Cazale;
Zack Schor como Fred Gallo;
Cynthia Aileen Strahan como Talia Shire;
T. J. Thyne como Gordon Willis.

Convidados
Lola Glaudini como Candida Donadio;
Kyle S. More como Bernard Fein;
Billy Magnussen como Robert Redford;
Kirk Acevedo como Agente Especial Hale;
Michael Landes como Vic Damone;
Louis Mandylor como Mickey Cohen;
Ross McCall como Moran;
Lisa Dobbyn como Morgana King;
Charlie Heydt como James T. Aubrey;
Dawn Joyal como Anna Hill Johnstone;
Michael Gandolfini como Andy Calhoun;
Aimee Carrero como Rosie Molina;
Lynn Adrianna Freedman como Madolina Colombo;
Ian Michaels como Robert Towne;
Allen Marsh como Alvin Sargent;
Brandon Sklenar como Burt Reynolds;
David Shalansky como Henry Kissinger.

Episódios

Produção
O projeto foi anunciado em setembro de 2020 para ir ao ar na Paramount+. É para ser contado a partir da perspectiva do produtor Albert S. Ruddy.Armie Hammer foi escalado para interpretá-lo em dezembro de 2020. mas desistiu no mês seguinte; ele foi substituído por Miles Teller em maio de 2021.Em abril de 2021, Dexter Fletcher foi contratado para dirigir vários episódios. Matthew Goode, Giovanni Ribisi, Colin Hanks, Dan Fogler e Juno Temple se juntaram à produção em junho.  e em julho Burn Gorman juntou-se como Charles Bludhorn. Justin Chambers terá um papel recorrente como Marlon Brando. Em outubro, Eric Balfour, Michael Gandolfini e Zack Schor se juntaram ao elenco, com Balfour interpretando o desenhista de produção Dean Tavoularis.

As filmagens da série começaram em julho de 2021, mas foram interrompidas em 29 de julho devido a um teste positivo para COVID-19.Em 23 de agosto de 2021, foi relatado que os planos de filmar no Chateau Marmont entre 25 e 27 de agosto foram descartados depois de saber sobre uma disputa trabalhista em andamento lá.A minissérie está programada para ser lançada em 28 de abril de 2022, com os três primeiros episódios da minissérie de dez episódios disponíveis imediatamente e o restante estreando semanalmente às quintas-feiras.lá.

Recepção
No site agregador de críticas Rotten Tomatoes , 48% das 44 críticas dos críticos são positivas, com uma classificação média de 6,0/10. O consenso do site diz: "Recheado de subtramas desnecessárias e piscadelas enjoativas na história do showbiz, esta é uma oferta que você pode recusar".Metacritic, que usa uma média ponderada, atribuiu uma pontuação de 49 em 100 com base em 25 críticos, indicando "críticas mistas ou médias".

Links Externos

Referências

Temporadas de séries de televisão de 2022
Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2022
Séries de televisão de drama dos Estados Unidos
Produções televisivas suspensas devido à pandemia de COVID-19

The Offer


NGC 7121 je spiralna galaktika u zviježđu Vodenjaku.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7121
  Auke Slotegraaf: NGC 7121 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7100 - 7149

7121

NGC 7121


An Carex tokarensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tetsuo Michael Koyama. An Carex tokarensis in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Nansei-shoto. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex tokarensis


Peñuelas fue una estación ferroviaria de mercancías construida por la Compañía de los Caminos de Hierro del Norte ubicada en Arganzuela (Madrid), entre los paseos de la Esperanza y Yeserías. Fue construida en 1908 y cerrada en 1987. Pasó a ser propiedad de RENFE al absorber esta a todas las compañías ferroviarias privadas de España. Tras su derribo parte del espacio liberado se convirtió en el parque de las Peñuelas.

Las instalaciones estaban enlazadas con la red ferroviaria a través de la línea de contorno de Madrid.

Historia

Inaugurada en julio de 1908 como estación de la Alhóndiga, su construcción fue llevada a cabo por la Compañía Madrileña de Almacenes Generales de Depósito y Transporte, una sociedad promovida por Basilio Paraíso. Estaba situada en la calle de Moratines.

Se trató de la última de las estaciones en construirse de todas las del ferrocarril de contorno de Madrid. A comienzos de 1908 su diseño era muy similar a la vecina estación de Imperial. Su actividad de transporte de mercancías (aceites, harinas y asfaltos) se consolidaba en 1924. En la Segunda República hubo graves altercados y huelgas en sus cercanías. Durante la defensa de Madrid en 1936 tuvo un destacado papel como lugar de parapeto de tropas cercanas al frente de batalla. Las instalaciones dejaron de prestar servicio en 1987 y años después serían derribadas. Su cierre hizo que personas y material se desviasen a la estación de Abroñigal.

Véase también
 Estación de Delicias
 Estación de Las Matas-Clasificación
 Plaza de las Peñuelas

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Arganzuela
Penzzuelas
Patrimonio desaparecido de Madrid

Estación de las Peñuelas


Prodidomus kimberley est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Prodidomidae.

Distribution
Cette espèce est endémique d'Australie. Elle se rencontre en Australie-Occidentale au Kimberley et dans le Nord du Territoire du Nord.

Description
Le mâle holotype mesure  et la femelle paratype .

Systématique et taxinomie
Cette espèce a été décrite par Platnick et Baehr en 2006.

Étymologie
Son nom d'espèce lui a été donné en référence au lieu de sa découverte, le Kimberley.

Publication originale
 Platnick & Baehr, 2006 : « A revision of the Australasian ground spiders of the family Prodidomidae (Araneae, Gnaphosoidea). » Bulletin of the American Museum of Natural History, ,  (texte intégral).

Liens externes

Notes et références

Prodidomidae
Espèce d'araignées (nom scientifique)
Faune endémique d'Australie

Prodidomus kimberley


Manly may refer to:

Places

Australia
 Manly, New South Wales, a suburb of Sydney
 Manly Council, a former local government area in Sydney
 Electoral district of Manly, an electorate in the NSW State Government
 Manly Beach, a beach
 Manly, Queensland, a suburb of Brisbane
 Manly railway station
 Electoral district of Manly (Queensland), an electoral district from 1986 to 1992

United States
 Manly, Iowa, a city
 Manly, North Carolina, an unincorporated community
 Lake Manly, a former rift lake in California, US

New Zealand
 Manly, New Zealand, a suburb on the Whangaparaoa Peninsula north of Auckland

Sports
 Manly Warringah Sea Eagles, a team in the Australian National Rugby League
 Wynnum Manly Seagulls, a rugby league team in Brisbane, Australia
 Manly RUFC, a rugby union team in Manly, New South Wales, Australia

Other uses
 Manly (name), a surname and a given name
 Mr. Manly, an American radio program
 Manly Daily, an Australian newspaper covering areas near Manly
 SS Manly, a steam ferry that operated on Sydney Harbour between 1896 and 1924
 MV Manly (1965), a hydrofoil ferry which operated on Sydney Harbour

See also
 Manly Hospital, Sydney, Australia
 Little Boy from Manly, a national personification of New South Wales and later Australia
 Manley (disambiguation)
 Manliness (disambiguation)

Manly


Esta é a lista que reúne as primeiras-damas do estado da Paraíba.

O termo é usado pela esposa do governador da Paraíba quando este está exercendo os plenos direitos do cargo. Em uma ocasião especial, o título pode ser aplicado a mulheres que não são esposas, quando o governador é solteiro ou viúvo. A atual primeira-dama é Ana Maria Lins Sales, esposa do 51.º governador paraibano João Azevêdo.

Ver também

 Lista de governadores do Paraíba
 Lista de cônjuges dos governadores das unidades federativas do Brasil

Primeiras-damas do estado da Paraíba
Listas de primeiras-damas

Lista de primeiras-damas do estado da Paraíba


SV Zulte Waregem Belçikalı futbol kulübü. 2001 yılında Zultse V.V ile KSV Waregem takımlarının birleşmesiyle kurulmuştur. 2004-2005 yılında ikinci ligde şampiyon olmuş ve Pro League'e yükselmiştir. 2005-2006 sezonunda Beker van België'yi kazanan takım tarihinde ilk defa Avrupa kupalarına gitme hakkı elde etmiştir. 2006-2007 sezonunda UEFA Kupası'nda gösterdiği performansla adında söz ettiren takımların başında gelmektedir.

Takım Kadrosu

Başarıları
 Belçika İkinci Ligi:
 Şampiyon (1): 2004-05
 Beker van België:
 Şampiyon (2): 2005-06, 2016-17
 Belgische Supercup:
 Finalist (1): 2006

Dış bağlantılar
 Resmî site

2001'de Belçika'da kurulan oluşumlar

SV Zulte Waregem


An Thelymitra occidentalis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jeffrey A. Jeanes. An Thelymitra occidentalis in nahilalakip ha genus nga Thelymitra, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Thelymitra

Thelymitra occidentalis


Răspundem pentru ei este un film românesc din 1985 regizat de Felicia Cernăianu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1985 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1985

Răspundem pentru ei


Bukamon, Digimon adlı çizgi dizideki hayali bir karakterdir. Eğitim seviyesinde bir Digimondur ve Gomamon'un eğitim seviyesindeki formudur. Japonca adı Pukamondur.

Gomamon
Digimon karakterleri

Bukamon


Şenpınar, Samsun ilinin Ayvacık ilçesine bağlı bir mahalledir.

Köyün eski adı Balahor'dur (Rumca "Eskiköy" anlamında). Köy halkının ilk insanları muhtemelen büyük bir kısmı 18 veya 19. yüzyılda Trabzon'dan gelen ve Hristiyanlıktan İslam'a geçen kişilerdir.

Coğrafya
Samsun iline 73 km, Ayvacık ilçesine 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Ayvacık'ın mahalleleri

Şenpınar, Ayvacık


Viktor Emanuel I. (tal. Vittorio Emanuele) (Torino, 24. srpnja 1759. – Moncalieri, 10. siječnja 1824.), sardinski kralj od 1802. do 1821. godine. Naslijedio je svoga brata Karla Emanuela IV. koji je abdicirao s prijestolja. Kao ni njegov brat, ni on nije ostavio muškog potomka pa je, nakon njegove abdkacije, kruna prešla na najmlađeg brata, Karla Feliksa iz dinastije Savoja.

Poznat je kao osnivač karabinjera (1814.), koji djeluju i danas.

Životopis

Rodio se u kraljevskoj palači u Torinu, u obitelji oca, sardinskog kralja Viktora Amadea III. († 1796.) i majke, španjolske infanti Marije Antonije Ferdinande Španjolske. Budući da je bio drugorođeni sin, naslijedio je naslov vojvode od Aoste (Duca di Aosta). Bio je vrhovni zapovjednik pijemontske vojske u ratu Prve koalicije protiv revolucionarne Francuske (1792. – 1796.). U trenutku preuzimanja prijestolja, 1802. godine, vladao je samo otokom Sardinijom, dok je kopneni dio njegove država bio pod Napoleonovom vlašću.

Poslije sloma Prvog Francuskog Carstva, održan je Bečki kongres na kojem mu je zaključnim aktom 9. lipnja 1815. godine vraćen Pijemont, uvećan za teritorij grada Genove, koja je postala glavna luka sardinijske mornarice. Unatoč tome, abdicirao je 1821. godine, u korist najmlađeg brata Karla Feliksa.

Bilješke

Vanjske poveznice

 Viktor Emanuel I. - Hrvatska enciklopedija
 Viktor Emanuel I. - Britannica Online
 Viktor Emanuel I. - kralj Sardinije i osnivač karabinjera (1759.) - povijest.hr

Savojci
Povijest Italije do 1815.

Viktor Emanuel I.


Khomas is one of the fourteen regions of Namibia. Its name refers to the Khomas Highland, a high plateau landscape that dominates this administrative unit. Khomas is centered on the capital city Windhoek and provides for this reason superior transportation infrastructure. It is located in the central highlands of the country and is bordered by the Erongo region to the west and the northwest and by the Otjozondjupa region to the north. To the east is the Omaheke region, while in the south is the Hardap region. The region is characterized by its hilly countrysize and many valleys. It has well-developed economical, financial, and trade sectors. Khomas Region occupies 4.5% of the land area of Namibia but has the highest population of any of its regions (16.2%). Khomas is one of only three Namibian regions to have neither shoreline nor a foreign border.

Politics
The Governor of Khomas Region is Laura McLeod-Katjirua. The region comprises ten constituencies:
 John Pandeni
 Katutura Central
 Katutura East
 Khomasdal North
 Moses ǁGaroëb
 Samora Machel
 Tobias Hainyeko
 Windhoek West
 Windhoek East
 Windhoek Rural

Khomas is important electorally, as nearly 17% of the total votes in the 2004 election came from this region. , it has 264,905 registered voters.

Regional elections
In the 2015 regional elections, SWAPO obtained 81% of the total votes (2010: 78%) and won in all ten constituencies. In the 2020 regional election SWAPO obtained 38% of the total votes. It was still the strongest party but lost Windhoek Rural to the Landless People's Movement (LPM, a new party registered in 2018), Windhoek East to the Independent Patriots for Change (IPC, also a new party formed in August 2020), and Katutura Central to the Popular Democratic Movement (PDM).

Economy and infrastructure
Khomas has 100 schools with a total of 73,302 pupils.

Demographics
According to the Namibia 2001 Population and Housing Census, Khomas had a population of 250,262 (123,613 females and 126,648 males or 102 males for every 100 females) growing at an annual rate of 4%. The fertility rate was 4.9 children per woman. 93% lived in urban areas while 7% lived in rural areas, and with an area of 37,007 km2, the population density was 6.8 persons per km2. By age, 11% of the population was under 5 years old, 18% between 5–14 years, 67% between 15–59 years, and 4% 60 years and older. The population was divided into 58,580 households, with an average size of 4.2 persons. 36% of households had a female head of house, while 64% had a male. For those 15 years and older, 61% had never married, 24% married with certificate, 3% married traditionally, 7% married consensually, 2% were divorced or separated, and 2% were widowed. White Namibians and Coloureds form one third of the population of this region.

The most commonly spoken languages at home were Oshiwambo (37% of households), Afrikaans (24%), Nama/Damara (13%), and Otjiherero (9%). Other languages found in Khomas are English, German, and a smattering of other Namibian language groups. For those 15 years and older, the literacy rate was 94%. In terms of education, 87% of girls and 86% of boys between the ages of 6-15 were attending school, and of those 15 years and older, 76% had left school, 12% were currently at school, and 8% had never attended.

Households in Khomas earn by far the highest average annual income at N$47,407, well more than the national average of N$17,198. There is very limited subsistence farming in the region, with only 0.4 percent of the population engaged in farming, 0.3 percent of households are rearing animals, and 0.1 percent are earning income from cash cropping. Windhoek accommodates most of Namibia's light industry and manufacturing. Some of the most important are meat processing, bottling and canning, beer brewing, plastics, and refrigeration. The city is also Namibia's educational, commercial, and tourism capital. In 2001 the employment rate for the labor force (46% of those 15+) was 71% employed and 29% unemployed. For those 15+ years old and not in the labor force (50%), 55% were students, 25% homemakers, and 20% retired, too old, etc. According to the 2012 Namibia Labour Force Survey, unemployment in the Khomas Region stood at 26.5%. The two studies are methodologically not comparable.

Among households, 98% had safe water, 20% no toilet facility, 69% electricity for lighting, 83% access to radio, and 9% had wood or charcoal for cooking. In terms of households' main sources of income, 1% derived it from farming, 74% from wages and salaries, 7% cash remittances, 11% from business or non-farming, and 4% from pension.

For every 1000 live births there were 53 female infant deaths and 54 male. The life expectancy at birth was 56 years for females and 54 for males. Among children younger than 15, 5% had lost a mother, 10% a father, and 1% were orphaned by both parents. 4% of the entire population had a disability, of which 22% were deaf, 44% blind, 11% had a speech disability, 9% hand disability, 15% leg disability, and 4% mental disability.

External links

References

Regions of Namibia
States and territories established in 1992
1992 establishments in Namibia

Khomas Region


Júlio César de Arruda (Cuiabá, Mato Grosso, 9 de janeiro de 1959) é um General de Exército brasileiro que foi Comandante do Exército brasileiro entre 30 de dezembro de 2022 e 21 de janeiro de 2023.

Biografia
O general Júlio César de Arruda nasceu em 9 de janeiro de 1959 em Cuiabá, Mato Grosso e ingressou no exército em 1975.  Dois anos depois, ingressou na Academia Militar das Agulhas Negras.

Na carreira militar, atuou em unidades de engenharia em Itajubá , Rio de Janeiro, Cuiabá e Brasília.

Como tenente-coronel, assessorou a Secretaria de Segurança Institucional da Presidência da República entre 2000 e 2001 e comandou o 1º Batalhão de Forças Especiais em Goiânia, no período de 2005 a 2006. Com a patente de coronel, foi comandante da Escola de Administração do Exército em Salvador e lecionou no Centro de Preparação de Oficiais da Reserva em Itajubá, na Escola de Aperfeiçoamento de Oficiais e na Escola de Comando e Estado-Maior do Exército.

Foi também observador militar da Segunda Missão de Verificação das Nações Unidas em Angola - UNAVEM II e assessor da Cooperação Militar Brasileira no Paraguai. Ele também realizou o curso de contraterrorismo cooperação interagências na Universidade Nacional de Defesa, nos Estados Unidos.

Como oficial general foi também comandante da Academia Militar das Agulhas Negras, no Rio de Janeiro, comandante de operações especiais, em Goiás, comandante militar do leste e também ocupou diversos outros cargos.

Comando do Exército Brasileiro
Júlio César de Arruda assumiu o comando do Exército brasileiro ainda sob o governo de Jair Bolsonaro em 30 de dezembro de 2022, substituindo o general de exército Marco Antônio Freire Gomes.  Júlio César de Arruda foi nomeado em coordenação com a equipe de transição do presidente eleito Luiz Inácio Lula da Silva, para que a troca de comando ocorresse antes da posse de Lula.  Ele foi confirmado no cargo de comandante do Exército pelo ministro da defesa de Lula, José Múcio Monteiro em 6 de janeiro de 2023.

Após os Ataques às sedes dos Três Poderes do Brasil em 2023, somando ao fato que o general Arruda insistia em manter a nomeação de um tenente-coronel que respondia à época um processo de caixa 2 (tratava-se do militar Mauro Barbosa Cid, que havia sido ajudante de ordens de Jair Bolsonaro.). Neste sentido, houve a decisão de substituir o então comandante do Exército brasileiro pelo general de exército Tomás Miguel Miné Ribeiro Paiva, ex-ajudante de ordens de Fernando Henrique Cardoso.

Condecorações

 Medalha Militar de Ouro com Passador de Platina
 Ordem do Mérito Militar – Grã-Cruz
 Ordem do Mérito Aeronáutico – Grande Oficial
 Ordem do Mérito Naval - Grande Oficial
 Ordem do Mérito da Defesa - Grande Oficial
 Ordem do Rio Branco - Grã-Cruz
 Ordem do Mérito Judiciário Militar - Alta Distinção
 Medalha Marechal Hermes Prata com uma Coroa
 Medalha do Mérito Aeroterrestre - Ouro
 Medalha Corpo de Tropa
 Distintivo de Comando Dourado
 Medalha da UNAVEM II – Angola

Generais do Brasil
Ministros do Exército do Brasil

Júlio Cesar de Arruda


129561 Chuhachi este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
129561 Chuhachi este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kuma Kogen de Akimasa Nakamura. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,58 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 2,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 129001-130000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

129561 Chuhachi


عبد الحميد أفندي بن صديق الجابري (1864 - 28 أغسطس 1951) (1280 - 26 ذي القعدة 1370) فقيه مسلم وكاتب وشاعر سوري. ولد في حلب ونشأ فيها. عيّن في محكمة الحقوق وانتخب عضوًا للمؤتمر السوري، ثم رُشّح للإفتاء في حلب، وانتخب كذلك عضوًا مراسلًا للمجمع العلمي العربي في دمشق. له مؤلفات في الفقه الإسلامي والأدب العربي وديوان شعر.

سيرته
ولد عبد الحميد بن صديق بن عبد القادر بن مصطفى بن أحمد الحسيني الجابري سنة 1864م/ 1280 م في حلب ونشأ بها. تلقى مبادئ القراءة والكتابة في الكتاتيب، وهو لم ينتسب إلى مدرسة، مكتفيًا بتعليم الذاتي. كان يجيد اللغة التركية ويؤلف بها.
عيّن عضوًا في محكمة الحقوق، كما اشتغل بالتدريس، ومارس الزراعة، وأسندت إليه وظائف حكومية وأهلية، كما كان عضوًا في محكمة الاستئناف بحلب. اختير عضوًا في المؤتمر السوري العام في أول مجلس نيابي تشكل في عهد الملك فيصل، وانتخب عضوًا مراسلاً للمجمع العلمي العربي بدمشق.
توفي الجابري سنة 1951م/ 26 ذو القعدة 1370 هـ حلب.

حياته الشخصية
أعقب من الأولاد الذكور: ظهير وخالص وعمر، ولا عقب له إلا من قبل ولده ظهير. ومن الاولاد الإناث: حميدة وعائشة وأمية ومبينة.

ذكره عبد العزيز البابطين في معجمه وقال عنه: «القدر المتاح من منظوماته يجري في موضوع واحد، هو الغزل، ولعل التنوع الموضوعي كان يكشف عن مدى قدرته في التصوير والتعبير، على أن المتاح المحدود من غزله يتسم بالرقة والعفة وتجنب الوصف الحسّي والانفعالات الحادة، إنه أقرب إلى الميراث العذري في الشعر العربي، ليس في رقة المشاعر وحسب، وإنما في لغته اليسيرة العذبة، وصوره الطريفة المبتكرة.»

مؤلفاته
 مبدأ في بيان ارتباط التمدن بدين الإسلام، 1903
 تَلَقِّي علم الدين وتقصيرنا فيه.. انحطاطنا وتلافيه، 1930
 رسالة في إباحة أكل اللحوم
 رسالة في المقصود من الدين
 شرح كتاب المرأة الجديدة، لقاسم أمين.
 ديوان، مخطوط في حوزة أسرته.

مراجع

أعضاء مجمع اللغة العربية بدمشق
آل الجابري
حسينيون
شعراء حلبيون
شعراء سوريون في القرن 18
شعراء سوريون في القرن 20
علماء دين سنة سوريون
كتاب دينيون سوريون
مندوبون في المؤتمر السوري العام
مواليد 1280 هـ
وفيات 1370 هـ
أشخاص من حلب
مسلمون سنة سوريون

عبد الحميد الجابري


La microrregión de Campanha Meridional es una de las microrregiones del estado brasileño de Rio Grande do Sul perteneciente a la mesorregión Sudoeste Rio-Grandense. Su población fue estimada en 2005 por el IBGE en 179.093 habitantes y está dividida en cinco municipios. Posee un área total de 14.259,907 km².

Municipios
 Aceguá
 Bagé
 Dom Pedrito
 Hulha Negra
 Lavras do Sul

Referencias

Enlaces externos

Microrregiones de Río Grande del Sur

Microrregión de Campanha Meridional


Cartoon Network (în trecut Teletoon) este un canal canadian de specialitate în limba engleză, deținut de Teletoon Canada, Inc., o filială a Corus Entertainment. Numele său este un portmanteau de "television" și "cartoon". Canalul difuzează în primul rând diverse seriale animate, inclusiv conținut original și importat, adresat copiilor și adolescenților mai tineri. Până în 2019, canalul a desfășurat și programări destinate tinerilor și adulților mai mari.

Teletoon operează două fluxuri de timp care funcționează pe programul de est și Pacific. Alături de omologul său francez Télétoon, este disponibil în peste 7,3 milioane de gospodării canadiene începând din noiembrie 2013.

Istorie

Teletoon
În 1997, Teletoon a fost licențiat de către Comisia canadiană de radio-televiziune și telecomunicații (CRTC) după ce o cerere aferentă pentru un canal denumit "Fun TV" a fost respinsă. Canalul a fost lansat pe 17 octombrie 1997. Canalul a fost deținut inițial de un consorțiu de alte servicii și producători de specialitate canadieni: Family Channel acționând ca partener de conducere la 53,3% (Superchannel/WIC și The Movie Network/Astral Media), YTV la 26,7%, (Shaw Communications), Cinar, și Nelvana cu 10% fiecare.

Teletoon este licențiat ca serviciu bilingv în engleză și franceză, fiind unul dintre cele două servicii de specialitate canadiene cu o astfel de licență; canalul menține două fluxuri sub licență de la francezi care operează sub brandingul Télétoon. La audierea inițială de acordare a licenței în fața CRTC, operatorii rețelei au declarat că cele două canale "ar fi de natură similară și programate cu o atitudine similară față de ele", dar că pot exista diferențe în programarea lor din cauza diferențelor de pe piață (inclusiv interdicția din Quebec privind publicitatea pentru copii) și drepturile de program. În acest scop, Teletoon a comandat adesea programarea să fie difuzată atât în engleză, cât și în franceză, ori de câte ori este posibil.

Ca o condiție de licență, Teletoon s-a angajat să dedice 40% din programarea sa conținutului canadian în primul său an de funcționare, crescând treptat cu cinci procente anual, până la 60% până în 2002. Într-un interval de timp similar, s-a angajat, de asemenea, să aibă cel puțin jumătate. a programării sale finanțate de și comandate de la terți neafiliați proprietarilor săi.

În 1998, managementul rețelei a decis să se concentreze pe reînnoiri în loc de emisiuni noi - adoptând o strategie mai prudentă decât lansarea unui număr semnificativ de seriale noi, așa cum a făcut în anul anterior. Până în 2001, canalul a investit peste 96 de milioane de dolari în 98 de producții originale de la lansare; Directorul de programare originală al Teletoon, Madeleine Levesque, a declarat că "Nu cred că niciun alt radiodifuzor a contribuit atât de mult, atât de bine, atât de repede".

Pe 4 martie 2013, Corus Entertainment a anunțat că va cumpăra participația Astral la Teletoon și va prelua proprietatea deplină a canalului. Achiziția a vizat preluarea Astral de către Bell Media (care fusese respinsă anterior de CRTC în octombrie 2012, dar a fost restructurată pentru a permite vânzarea anumitor proprietăți Astral Media pentru a permite achiziția să elimine obstacolele de reglementare). Achiziția lui Corus a fost aprobată de Biroul de Concurență două săptămâni mai târziu, pe 18 martie; pe 20 decembrie 2013, CRTC a aprobat dreptul de proprietate total al lui Corus asupra Teletoon, iar proprietatea a fost transferată la 1 ianuarie 2014. Canalul continuă să fie deținut de Teletoon Canada, acum deținut în totalitate de Corus Entertainment sub divizia sa Corus Kids.

Cartoon Network
Pe 21 februarie 2023, Corus a anunțat că Teletoon va fi rebrand-uit ca Cartoon Network pe 27 martie 2023. Ultimul brand a existat în două încarnări anterioare din Canada sub deținerea Corus, începând cu 2012, al doilea înlocuind Teletoon Retro în 2015. Canalul existent Cartoon Network a fost relansat concomitent sub marca canalului soră al Cartoon Network, Boomerang (care va fi dedicat difuzării bibliotecii și francizelor clasice): marca Teletoon va continua să fie folosită pentru serviciul său de streaming Teletoon+, dar rebrand-ul va pune capăt prezenței mărcii ca post tv specializat în limba engleză după peste 25 de ani de funcționare.

Programare
Teletoon prezintă în principal seriale de televiziune animate și filme. Licența sa inițial impunea ca 90% din toate programele de pe canal să fie animate. Omologul său în limba franceză conține un program diferit de programe, unele fiind versiuni dublate franceze de spectacole, cum ar fi South Park. De cele mai multe ori, Teletoon doar afișează Cartoon Network.

Ocazional, sunt afișați piloți de televiziune care până acum nu au fost dezvoltați ca un serial TV complet, precum Nemesis și Bob the Slob.

Serie originală
La înființarea sa din 1996, canalul avea un obiectiv declarat de a produce 78 de jumătate de ore de conținut original în fiecare an și a activat în funcționarea programării de atunci. Licența acordată de Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC) în 1996 a necesitat o creștere treptată a porțiunii de programare canadiană în program cu aproximativ cinci procente în fiecare an, începând de la 40% în primul său an de funcționare la 60% până la 2002. În 1998, managementul rețelei a decis să se concentreze asupra reînnoirilor în loc de spectacole noi - adoptând o strategie mai prudentă decât lansarea unui număr semnificativ de serii noi, așa cum a avut-o în anul precedent. Până în 2001, însă, postul a fost remarcat ca fiind canalul canadian cu cea mai mare cheltuială pentru producția originală, investind în 98 de serii, inclusiv 225 de episoade de jumătate de oră în sezonul de toamnă.

Ani de utilizare
Ca serviciu bilingv, Teletoon / Télétoon menține două fluxuri de difuzare separate, cu o singură licență pentru canalele de limbă engleză și franceză. Este unul dintre doar două servicii canadiene de specialitate cu o astfel de licență. În cadrul ședinței inițiale de licențiere anterioară CRTC, operatorii rețelei au declarat că cele două canale "ar fi de natură similară și programate cu o atitudine similară față de acestea. copiii din Québec și din cauza abordării diferențelor de pe piață, ar putea exista variații în serviciile oferite. " În acest scop, stația a pus în aplicare o cerință ca toată programarea originală să fie livrată în ambele limbi. Până în 2007, însă, această condiție fusese relaxată pentru a se aplica "ori de câte ori este posibil", iar în anii următori, unele serii originale au fost afișate doar pe unul dintre canale.

Servicii asemănătoare
La 24 noiembrie 2000, Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC) a aprobat mai multe cereri de la Teletoon Canada Inc. pentru lansarea a șase canale de televiziune din categoria 2, denumite Teletoon Action, Teletoon Adult, Teletoon Art, Teletoon Multi, Teletoon Pop și Teletoon Retro. Niciunul dintre canalele lansate și licențele lor de difuzare au expirat la 24 noiembrie 2004. Conceptul Teletoon Retro va fi ulterior reînviat sub o altă licență.

Actual

Télétoon

Télétoon este omologul francez la Teletoon, care transmite în franceză cea mai mare parte a emisiunilor de la omologul său englez.

Teletoon HD
Pe 18 aprilie 2012, Teletoon a lansat un feed de înaltă definiție numit Teletoon HD, care simulează feedul cu definiție standard East Coast. Versiunea estică a Teletoon HD este disponibilă prin Eastlink, Cogeco Cable, Bell TV, Telus Satellite, Shaw Direct, Rogers Cable și alți furnizori.
Telus Optik TV a anunțat că va transporta versiunea occidentală a Teletoon HD, care simulează feed-ul West Coast.

Teletoon On Demand

Cartoon Network
La 4 noiembrie 2011, Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC) a aprobat o cerere de la Teletoon Canada Inc. (atunci co-deținută în comun de Corus Entertainment și Astral Media) pentru a lansa Teletoon Kapow!, un cablu digital de categoria B și Canalul de satelit a dedicat "programarea de pe piețele internaționale, cu cele mai recente tendințe în acțiune non-violentă, aventură, supereroi, comedie și interactivitate". La 2 februarie 2012, Teletoon a anunțat că va lansa un canal local Cartoon Network în Canada. A debutat folosind Teletoon Kapow! licență la 4 iulie 2012.

De la 1 septembrie 2015, Cartoon Network operează sub licența de difuzare acordată inițial pentru Teletoon Retro. Corus a avut atunci Teletoon Kapow! licență revocată la 2 octombrie 2015.

Pe data de 27 martie 2023, Cartoon Network a devenit Boomerang, și canalul Cartoon Network va transmite în continuare în Canada.

Fost

Teletoon Retro
Teletoon Retro a fost un canal digital de cablu și satelit din categoria B care a debutat în toamna anului 2007 și a fost numit după un bloc de programe care a prezentat serii animate clasice. Spectacolele văzute pe canal au inclus Noile desene cu Tom și Jerry, The Bugs Bunny & Tweety Show, Scooby-Doo, Aventuri în epoca de piatră, Ratonii, Familia Jetson, Pantera Roz, Fat Albert și Cosby Kids, Inspectoul Gadget și Gumby; mai multe filme au difuzat și el.

Canalul a fost întrerupt la 1 septembrie 2015, cu Disney Channel Canada (pe Bell TV, EastLink, Telus Optik TV, VMedia, Vidéotron, MTS, Bell Fibe TV și Zazeen), sau Cartoon Network (pe Shaw Direct / Shaw Cable, Rogers Cable, SaskTel și Westman Communications) preiau slotul său de la mai mulți furnizori. În anii de atunci, Teletoon a difuzat o programare clasică în timpul orelor de vizionare fără vârf.

Teletoon at Night

Lansat în septembrie 2002 drept "The Detour on Teletoon", blocul este o amalgamare a acestuia și "Teletoon Unleashed", un bloc de programare pentru adulți. Omologul său francez, Télétoon la nuit, se difuzează pe canalul Francophone Télétoon. În septembrie 2009, blocul a fost relansat sub numele său actual cu o revizuire a aspectului său.

În martie 2019, s-a anunțat că blocul va fi întrerupt din cauza lansării noului canal Adult Swim pe 1 aprilie 2019.

Referințe

Fondări în 1997
Televiziuni din Canada
Canale de televiziune în limba engleză
Cartoon Network

Cartoon Network Canada


භෞතික විද්‍යාවෙහි සහ ගණිතයෙහි, අවකාශයක හෝ වස්තුවක මානය  අවිධිමත් ලෙසින් අර්ථදැක්වෙන්නේ, එය තුල කිසියම් ඕනෑම  ලක්ෂ්‍යයක් අර්ථදැක්වීමට අවශ්‍ය කරන අවම ඛණ්ඩාංක සංඛ්‍යාව ලෙසය.

මානය


ehfTV este o televiziune digitală prin cablu care transmite pe internet în direct și înregistrat meciuri, rezumate sau interviuri din competițiile feminine și masculine organizate de Federația Europeană de Handbal. Domeniul ehftv.com a fost înregistrat pe DomainName.at în data de 29 iulie 2008.

Începând din 1 august 2015, canalul ehfTV este deținut de LAOLA1 Multimedia GmbH. Conform paginii oficiale a televiziunii: "ehfTV.com este o platformă pentru transmisiuni video din domeniul handbalului - în direct și/sau la cerere - precum și pentru informații relevante din handbal".

Toate meciurile din Liga Campionilor EHF VELUX și Liga Campionilor EHF Feminin, precum și videoclipuri sau știri, pot fi urmărite online de către fani pe canalul ehfTV. În plus, sunt disponibile numeroase partide din alte competiții naționale sau de club europene și meciuri din câteva ligi naționale de handbal.

Modernizare
Pe 19 februarie 2018, Federația Europeană de Handbal a anunțat că aspectul vizual al televiziunii a fost îmbunătățit și că au fost adăugate câteva noi opțiuni pentru utilizatori:
 o platformă multiview, care permite vizionarea simultană a până la patru partide transmise în direct în jurul aceleași ore;
 un player de tip fereastră, care le dă posibilitatea utilizatorilor să exploreze conținutul programelor ehfTV în timp ce urmăresc în fereastra principală un meci transmis în direct;
 un cronometru în cadrul opțiunii de înregistrare a meciurilor, care le permite utilizatorilor să salveze videoclipuri pentru a le urmări ulterior, precum și o funcție de memorizare a progresului vizionării, cu ajutorul căreia videoclipul este reluat automat de la momentul în care utilizatorul a încetat să-l mai urmărească.

Referințe

Legături externe
Site-ul oficial ehfTV

Companii de televiziune prin cablu
Televiziune de sport

EhfTV


El obligao es el primer álbum de estudio de la banda chilena Dúo Coirón, lanzado en 1970 por el sello discográfico EMI Odeon.

En la portada de la carátula aparece una guitarra acústica junto al fuego de una pira, y bajo el título del álbum, el subtítulo «...trabajador de la tierra». La contraportada incluye una fotografía de Valericio Leppe y Pedro Yáñez tomada al aire libre por el director artístico del sello, Rubén Nouzeilles, quien además escribe allí una reseña del dúo. Todos los temas del Lado A vienen reseñadas como canciones, salvo «José Ramírez Rosales» que es una tonada. En el Lado B, por el contrario, todos los temas son tonadas salvo el último, «El trovador», reseñado como canción.

Lista de canciones

Toda la música perteneciente al folclore popular, salvo 3. por Valericio Leppe.

Créditos
 Integrantes
 Valericio Leppe
 Pedro Yáñez

Referencias

Álbumes de EMI Records
Álbumes debut de 1970
Álbumes en español

El obligao


svijeća je rasvjetno tijelo valjkasta oblika, načinjeno od loja, voska, stearina ili parafina s fitiljem u središtu.
 svijeća je naziv nekoliko starih mjernih jedinica svjetlosne jakosti kao na primjer:
 Hefnerova svijeća, 1 HK = 0,9033 cd (prema Friedrichu von Hefner-Altenecku, njemačkom elektrotehničaru),
 međunarodna svijeća, IC = 1,019 cd,
 nova svijeća, kako se od 1937. do 1948. nazivala kandela, 1 NS = 1 cd.

Izvori

Svijeća (razdvojba)


Lonetree bezeichnet mehrere

Orte in den Vereinigten Staaten:
 Lonetree (Colorado)
 Lonetree (North Dakota)
 Lonetree (West Virginia)
 Lonetree (Wyoming)

Siehe auch:
 Lone Tree

Lonetree


En Tantalus er et lille trækabinet, der indeholder to eller tre karafler. Dens definerende egenskab er, at den har en lås og en nøgle. Formålet er at forhindre uautoriserede personer i at drikke indholdet (særligt i at "tjenere og yngre sønner får fat i whiskyen"), mens den stadig gør det muligt at udstille indholdet. Navnet referer til den utilfredsstillede karakter Tantalos fra den græske mytologi.

Det oprindelige patent fra 1881 (UK Patent 58948) blev taget af George Betjemann, der var kabinetmager fra Holland. Betjemann & Sons havde et værksted på 34–42 Pentonville Road, London fra 1830'erne.

Kun ganske få af Betjemanns eksemplarer er i dag bevarede, og de bliver generelt solgt på auktioner for tusindvis af dollars. Originale tantaluskabinetter som Betjemann har fremstillet har en lille plade i messing eller sølv som viser hans hallmark. Senere modeller, i en ganske anden stil, blev også kaldt "The Betjemann Tantalus" selvom de ikke er fremstillet af ham på hans værksted i Pentonville.

Betjemann var farfar til poeten John Betjeman, som i Summoned by Bells kaldte opfindelsen for grundlæggelsen af familiens formue.

Referencer

Commonscat

Væskebeholdere
Kabinetter

Tantalus (kabinet)


Organ - Canlıların vücutlarını oluşturan uzuvlardan her biri.
 Organ - Erganun olarak da bilinen bir müzik aleti.

Organ (anlam ayrımı)


173032 Mingus este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
173032 Mingus este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la La Cañada de Juan Lacruz. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,08 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 12,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 173001-174000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2006
Centura de asteroizi

173032 Mingus


Yun Hyu (* 14. Oktober 1617 in Seoul; † 20. Mai 1680) war ein koreanischer Philosoph, Dichter, Politiker und Künstler. Er war Anführer der politischen Fraktion Namin ). Pseudonyme waren Baikho () und Haheon ().

1660 wurde er zur Hauptfigur einer Kontroverse über die Trauerrituale um König Hyojong. 1674 war er wiederum in eine Kontroverse verwickelt, dieses Mal über den Tod der Königin Inseon. 1680 wurde ihm nach einer langen öffentlichen Debatte mit Song Si-yeol von König Sukjong befohlen, Selbstmord zu begehen.

Werke
 Baikhojunseo (, )
 Baikhodokseogi (, )
 Juryeseol (, )
 Hongbeomseol (, )
 Jungyongdaehakhoosul (, )
 Jungyongseol (, )
 Bailhojip (, )

Weblinks

 Yun Hyu in der Doosan-Enzyklopädie (koreanisch)
  auf Daum Communications (koreanisch)
  auf nate.com (koreanisch)
  auf people.aks.ac.kr (koreanisch)

Einzelnachweise

Autor
Konfuzianischer Philosoph
Philosoph der Frühen Neuzeit
Politiker (Korea)
Literatur (17. Jahrhundert)
Literatur (Koreanisch)
Lyrik
Maler (Korea)
Koreaner
Geboren 1617
Gestorben 1680
Mann

Yun Hyu


الشهداء قد تعني:

 الشهداء (فيلم) : فيلم أنتج عام 2008
 الشهداء (سوهاج) : قرية في محافظة سوهاج، مصر
 الشهداء (منبج) : قرية في سوريا
 جمع شهيد
 الشهداء (مركز)، أحد مراكز محافظة المنوفية في مصر
 الشهداء (مدينة)، مدينة بمحافظة المنوفية في مصر
 الشهداء (الكويت)، منطقة كويتية تابعة لمحافظة الفروانية

الشهداء (توضيح)


El garrobo del noroeste  (Ctenosaura acanthura), también conocida como iguana de cola espinosa del noroeste o iguana espinosa del Golfo es una especie de lagarto escamoso iguánido descrito por el naturalista británico George Shaw en 1802. Su área de distribución se extiende desde el norte de México al centro de Tamaulipas, comprende todo el estado de Veracruz, el estado de Oaxaca en el Istmo de Tehuantepec y la parte noroeste del estado de Chiapas; se traslapa en estas entidades con la correspondiente a Ctenosaura similis. Su estatus de conservación es "sujeta a protección especial" en las normas oficiales mexicanas.

Hay un claro dimorfismo sexual entre hembras y machos, siendo estos últimos más grandes que las hembras. Un macho adulto llega a medir 1.4 metros y las hembras 1 metro. Son de color negro teniendo escamas parecidas a espinas en el dorso y formando anillos de escamas en forma de espinas en la cola, lo que le da el nombre en español de iguana espinosa del Golfo.

Es una especie de carácter diurno tendiéndose en las rocas a tomar el sol y siendo muy rápidas y ágiles lo que le permite trepar árboles velozmente para escapar de sus depredadores. Su dieta está compuesta de hojas, flores y frutos. Actualmente la iguana espinosa del Golfo se encuentra registrada como una especie protegida por la legislación mexicana, con un estatus de Pr (Especie sujeta a protección especial.) Esto es debido a la destrucción del hábitat por las actividades agrícolas y la captura de ejemplares para su comercialización como mascotas o consumo de carne.

Referencias

acanthura
Reptiles de México
Reptiles de América Central

Ctenosaura acanthura


Artaldo, también conocido como Artaldus o Arthaud, (1101-1206) fue un monje cartujo y obispo de Belley. Es venerado como santo por la iglesia católica.

Biografía

Nacido en el castillo de Sothonod en Saboya, en 1101, no se conoce mucho de su infancia pero, a los dieciocho años, Artaldo entró en la corte de Amadeo III,  y después de un año se fue para convertirse en sacerdote.

Artaldo entró en la casa cartujana de Portes, hoy Bénonces. Allí fue ordenado sacerdote. Pasó muchos años sirviendo antes de ser enviado como prior a la Grande Chartreuse para fundar una cartuja cerca del valle de Valromey, un lugar conocido como "el cementerio". Artaldo decidió llevarse consigo a seis compañeros de Portes para establecer esta nueva comunidad. La congregación tuvo que mudarse cuando los edificios recién construidos fueron devastados por el fuego. Artaldo eligió un sitio fresco, a orillas del río Arvières, y se creó la Cartuja Arvières, en 1132.

Los años pasados en Arvière, Artaldo ganó fama y reputación, como san Bruno, su maestro. Al igual que San Bruno, Artaldo fue llamado de su monasterio, para aceptar el cargo de obispo. Artaldo, que tenía más de ochenta años cuando fue llamado para el puesto, renunció dos años más tarde y regresó a Arvières.

En sus últimos años Artaldo fue visitado por san Hugo de Lincoln, que había convencido al rey Enrique II de Inglaterra para convertirse en benefactor de la Cartuja de Arvières. Artaldo vivió el resto de sus días en Arvières y se dice que murió a los 105 años. Su culto fue confirmado en 1834, por el Papa Gregorio XVI.

Referencias
 St. Artaldus Catholic Online

Enlaces externos

Santos cartujos
Santos católicos de Francia del siglo XIII
Obispos santos de Francia
Obispos de Belley-Ars
Cartujos de Francia
Centenarios de Francia
Monjes cristianos de Francia del siglo XII
Obispos cartujos
Personas de Belley

Artaldo de Arvières


قانونا كيرشوف (بالإنجليزية: Kirchhoff's circuit laws) هما قانونان مهمان وضعهما العالم جوستاف كيرشوف سنة 1845 لتحليل الدوائر الكهربائية المعقدة، ويعرف القانون الأول باسم قانون كيرشوف للتيار، بينما يسمى القانون الثاني قانون كيرشوف للجهد.

قانون كيرشوف الأول للتيار

قانون كيرشوف الأول للتيارُ (بالإنجليزية: Kirchhoff Current Law) يختصَر KCL ، وينص هذا القانون على أن المجموع الجبري للتيارات الكهربائية في أي عقدة (نقطة تفرع أو توصيل) في الدارة الكهربائية يساوي صفرا. ويمكن صياغة هذا القانون بصورة أبسط، حيث يمكن القول إن المجموع الجبري للتيارات القادمة إلى نقطة معينة يساوي مجموع التيارات الخارجة من نفس العقدة.

لفهم قانون كيرشوف الأول انظر إلى الصورة المقابلة، لاحظ هنا أن التيار الأول هو الوحيد المتجه إلى العقدة بينما هنالك ثلاثة تيارات تغادر نفس العقدة. أي إنه عندما يدخل التيار الأول إلى العقدة فإنه لا يوجد له طريق آخر سوى التوزع والمغادرة عن طريقة الفتحات الثلاث الأخرى. لو ترجمنا هذا إلى معادلة لكتبناها كما يلي :

التيار الأول = التيار الثاني + التيار الثالث + التيار الرابع.

هذا القانون ينطبق على التيار المستمر والتيار المتردد ويعد هذا القانون نتيجة مباشرة لقانون حفظ كمية الشحنة الكهربائية.

قانون كيرشوف الثاني للجهد

قانون كيرشوف الثاني للجهد (بالإنجليزية: Kirchhoff Volt Law) يختصَر KVL ، يسمى قاعدة كيرشوف الثانية وكذلك معادلة ماكسويل الثالثة وينص على أن مجموع قوى الدفع الكهربائية تساوي مجموع الجهود المفقودة في هذا المسار في دائرة الربط على التوالي أي أن المجموع الجبري للجهود في أي مسار مغلق يساوي صفر

انظر أيضا
 التحليل الشبكي
 نظرية تيليجن
 تحويلة ستار دلتا
 تحويلة ستار ميش

مراجع

العلم في 1845
جهد كهربائي
دارات إلكترونية خطية
غوستاف روبرت كيرشهوف
مبرهنات الدارة
معادلات الحفظ

قانونا كيرشوف


Lola Islamovna Karimova-Tillyaeva (nascida em 3 de julho de 1978) é uma diplomata e filantropa uzbeque. Ela é a filha mais nova do ex-presidente do Uzbequistão Islam Karimov e sua esposa, Tatyana Akbarovna Karimova. Sua irmã mais velha é a diplomata uzbeque e magnata dos negócios Gulnara Karimova.

Vida pessoal
Karimova-Tillyaeva se tornou bacharel e tem mestrado em Direito Internacional pela Universidade de Economia Mundial e Diplomacia em Tashkent e, posteriormente, doutorado em Psicologia pela Universidade do estado de Tashkent. Em janeiro de 2008, ela foi nomeada para seu cargo atual como Delegada Permanente do Uzbequistão junto à UNESCO. Ela é casada com o empresário Timur Tillyaev e eles têm três filhos: duas filhas e um filho (Mariam, Safia e Umar).

Em julho de 2013, vários meios de comunicação informaram que Karimova-Tillyaeva havia comprado uma casa em Beverly Hills, nos Estados Unidos.

Em entrevista ao BBC Uzbek Service em 2013, Karimova-Tillyaeva afirmou que não mantinha contato com sua irmã Gulnara há 12 anos e que "não há família ou relações amigáveis entre nós. Somos pessoas completamente diferentes."

Filantropia
Lola Karimova-Tillyaeva é uma ativista, apoiando as pessoas em seu caminho para encontrar maior bem-estar. Em 2020, sob o nome de artista Lola Till, ela escreveu e publicou o guia de autocuidado "Be Your Own Harmonist". O livro é dedicado ao avanço do conhecimento sobre bem-estar e educar o leitor sobre a interação entre saúde física, emocional e mental.

Ela dirige duas organizações de caridade no Uzbequistão, que ajudam crianças órfãs e com deficiência. A Fundação You are not Alone foi criada por Karimova-Tillyaeva em 2002 para fornecer assistência a orfanatos e crianças deixadas sem cuidados parentais no Uzbequistão. Dois anos depois, Karimova-Tillyaeva fundou o Centro Nacional de Adaptação Social de Crianças, uma organização de caridade que oferece assistência médica e educacional a crianças com deficiência.

Interesses comerciais
Em sua entrevista à BBC, Karimova-Tillyaeva disse que seu marido tem participação em uma empresa de comércio e transporte e que Timur Tillyaev nunca esteve envolvido em licitações públicas, esteve associado a indústrias de recursos nacionais como gás ou algodão, e não apoia isenções fiscais ou status de monopólio.

Lola Karimova-Tillyaeva possui uma propriedade na Suíça e entrou na lista da revista Bilan dos 300 residentes mais ricos da Suíça.

A família Tillyaev apresentou uma queixa contra a revista Bilan em 2011, depois de incluí-los na lista dos 300 residentes mais ricos da Suíça e relatar que a fortuna combinada das irmãs Karimova totalizava 1 bilhão de doláres.

Em sua entrevista à BBC publicada em setembro de 2013, Lola Karimova-Tillyaeva disse que ficou surpresa ao ver os números de 2011 publicados pela revista Bilan sobre sua riqueza. Ela disse que os números sugeridos pela imprensa estão "longe da realidade".

Em uma lista anual dos residentes mais ricos da Suíça publicada por Bilan em novembro de 2013, os ativos de Timur Tillyaev e Lola Karimova-Tillyaeva foram estimados entre 100 e 200 milhões de dólares. Os mesmos números foram citados por Bilan também em 2014.

Em 2017, a European Investigative Collaborations e a Mediapart revelaram que Karimova-Tillyaeva tinha mais de 127 milhões de euros em contas bancárias offshore na Suíça e nos Emirados Árabes Unidos .

Referências

Filhos de líderes nacionais
Usbequistaneses

Lola Karimova-Tillyaeva


Riječko-pulska nogometna zona (također i kao Nogometna zona Rijeka – Pula) je bila jedna od zona Prvenstva Hrvatske, te liga četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1973./74.
Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bio ''"Nehaj" iz Senja.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Hrvatska nogometna liga 1973./74.
 Područna nogometna liga Rijeka – 1. razred 1973./74.

Vanjske poveznice

Izvori

 Ante Kuntić i dr.: Sedamdeset i pet godina nogometa u gradu pod Nehajem 1920-1995, Senj, 1996., str. 98-102
 Obrad Maleš i dr.: Nogometni klub "Opatija", Opatija : 1911-1981., Opatija, 1981., UDK: 796.332::061.2](497.5 Opatija)"1911/1981"(082), str. 84-85
 Orfeo Tićac, Edo Doričić: 60 godina sporta u Kostreni : 1921-1981, Rijeka, 1986., UDK: 796(497.5 Kostrena) "1921/1981", str. 75-77
 Marijan Milevoj: Četrdeset zelenih proljeća : NK Rudar - Labin, Labin, 1986., UDK: 796.332(497.13 Labin)"1945/1985"(067.5), str. 99-101
 kvarnerski.com, RIJEČKI NOGOMET 1970.-1982. (SPORT jučer&danas – 3), objavljeno 22. rujna 2013., pristupljeno 25. prosinca 2019.
 kvarnerski.com, SAMO NA KVARNERSKOM: NOGOMET RIJEKE i OKOLICE dio 1. (1945-1991), objavljeno 25. srpnja 2013., pristupljeno 25. prosinca 2019.

1973-74 Riječko-pulska
Riječko-pulska
1973-74 Riječko-pulska

Riječko-pulska nogometna zona 1973./74.


Bredenbury est un village canadien situé au sud-est de la province de la Saskatchewan. Sa population atteint 386 habitants en 2021 contre 372 en 2016. Malgré sa faible population, la localité a le statut de ville.

Histoire

Économie

Géographie

Le village se situe sur la route transcanadienne 16 à 40 km au sud-est de la ville de Yorkton. Il est relié à Melville, 60 km à l'ouest, par la route provinciale 15.

Démographie

Notes et références

Ville en Saskatchewan

Bredenbury (Canada)


Heterotetracystis akinetos, vrsta zelenih algi iz porodice Tetracystaceae. H. akinetos je terestrijalna vrsta otkrivena na području državne šume Cedars of Lebanon State Forest, u Tenneesseeju.

Sinonimi
 Heterotetracystis macrogranulosa Ed.R.Cox & T.R.Deason 1968

Izvori

Tetracystaceae

Heterotetracystis akinetos


Events in the year 1934 in India.

Incumbents
 Emperor of India – George V
 Viceroy of India – The Earl of Willingdon

Events
 National income - 22,775 million
 15 January – The 8.0  Nepal–Bihar earthquake shakes the Himalayas with a maximum Mercalli intensity of XI (Extreme), leaving 6,000–10,700 dead.
 7 April – Mahatma Gandhi suspended his campaign of civil disobedience.
 July – The Communist Party of India is declared unlawful.
 September – Gandhi is successful in forcing the hand of the caste Hindus in favour of the depressed classes in the scheme of representation.
 G. Edward Lewis discovers 'man-like ape' fossils in Northern India. They are named Ramapithecus and Sugrivapithecus, after Rama and Sugriva.
 Unsuccessful attempts on the life of Sir John Anderson, Governor of Bengal.
 Protection was granted to the steel industry till 31 March 1941 subject to preference for English steel under the Ottawa agreement.
 Formation of Congress Socialist Party

Law
 54-hour week passed.
 Reserve Bank of India Act passed
 The graduates of Dehra Dun Academy could, by a new law, get the Governor-General's commission in the army and the Navy.
Sugarcane Act
Indian Aircraft Act
Petroleum Act
Dock Labourers Act

Births
7 January – Jamila Massey, actress and writer.
9 January – Mahendra Kapoor, playback singer (died 2008).
22 January
 Vijay Anand, filmmaker, producer, screen writer, editor and actor (died 2004).
 Sugathakumari, poet and activist (died 2020)
2 February – Haripal Kaushik, field hockey player and commentator (died 2018)
15 March – Kanshi Ram, politician and founder of Bahujan Samaj Party (died 2006).
21 March – Buta Singh, politician, Minister of Home Affairs (1986–1989), Governor of Bihar (2004–2006) and Chairman of NCSC (died 2021)
24 April – Jayakanthan, writer, essayist, journalist, pamphleteer, film-maker and critic (died 2015).
16 May – Leela Nambudiripad, children's writer (died 2021)
19 May – Ruskin Bond, children's writer.
31 May – Bhagwatikumar Sharma,  author and journalist (died 2018)
1 June – Mohan Kumar, Indian director (died 2017)
16 June – Kumari Kamala, dancer and actress
23 June – Virbhadra Singh, Chief Minister of Himachal Pradesh
12 July – May Routh, Indian-born British-American costume designer (died 2022)
21 July – Chandu Borde, cricketer.
8 August – Sudakshina Sarma, Ammamese singer (died 2023)
5 November – Rashid Byramji, horse trainer (died 2022)
18 November – C. N. Balakrishnan, Indian politician (died 2018)

Full date unknown
Manoj Das, writer. (died 2021)
Vijaya Mehta, theatre and film director and actress.
Kedarnath Singh, poet. (died 2018)

Death

 C. Sankaran Nair, former Indian National Congress president (b.1857)

References

India
Years of the 20th century in India
1934 in Asia
1930s in India

1934 in India


Generation Identitær er den danske afdeling af den højreorienterede identitære ungdomsbevægelse med afdelinger i flere europæiske lande. Bevægelsen opstod i Frankrig som Génération Identitaire i 2002, eller Jeunesses identitaires. Den danske afdeling opstod i 2017 og blev formelt anerkendt i 2018. Bevægelsen har stået bag flere offentlige protestaktioner, hvor den blandt andet har udrullet store bannere med budskaber.

Bevægelsen er optaget af at fremme en stærk 'etnokulturel identitet' og er mod 'befolkningsudskiftning', som den betegner som en gradvis udskiftning af de europæiske folk med ikke-vestlige migranter. Den beskriver sig selv som en 'metapolitisk' organisation uden nogen form for tilknytning til politiske partier. Bevægelsens erklærede mål er at skabe et patriotisk alternativ til "den nuværende venstredrejede ungdomskultur" og at værne om det europæiske folk og civilisation med særskilte nationale og regionale kulturer. Bevægelsen er nu forbudt i Frankrig grundet enkelte medlemmers voldelige adfærd og racistiske ytringer.

Kilder

Eksterne henvisninger
 Generation Identitær Danmark hjemmeside

Etableret i 2017
Nationalisme
Foreninger fra Danmark

Generation Identitær


A sommelier ( or  or ; ), or wine steward, is a trained and knowledgeable wine professional, normally working in fine restaurants, who specializes in all aspects of wine service as well as wine and food pairing. The role of the sommelier in fine dining today is much more specialized and informed than that of a wine waiter.  Sommeliers Australia states that the role is strategically on par with that of the chef de cuisine.

Description

A sommelier may be responsible for the development of wine lists and books and for the delivery of wine service and training for the other restaurant staff.  Working along with the culinary team, they pair and suggest wines that will best complement each particular food menu item. This entails the need for a deep knowledge of how food and wine, beer, spirits and other beverages work in harmony. A professional sommelier also works on the floor of the restaurant and is in direct contact with restaurant patrons. The sommelier has a responsibility to work within the taste preference and budget parameters of the patron.

In modern times, a sommelier's role may be considered broader than working only with wines, and may encompass all aspects of the restaurant's service, with an enhanced focus on wines, beers, spirits, soft-drinks, cocktails, mineral waters, and tobaccos.

Etymology
The modern word is French, deriving from Middle French where it referred to a court official charged with transportation of supplies.  This use of the term dates to a period when pack animals would be used to transport supplies.  The Middle French probably finds its origin in Old Provençal where a saumalier was a pack animal driver. Sauma referred to a pack animal or the load of a pack animal. In Late Latin, sagma referred to a packsaddle.

Education and certification
Though 'sommelier' is a job title potentially anyone may claim, becoming a professional certified sommelier often requires some combination of experience, training, formal education (a bachelor's degree is not required, but individuals may do a two-year associate degree), classes and examinations.  It is possible to become a sommelier by starting at the entry level in the hospitality or wine industry and working up, though many choose to become educated and professionally certified by one (or more) of the many certifying bodies.  Various certifications are offered by a wide range of educators. A very basic education in wine may be attained over the course of months at a cost in the hundreds of dollars, but advanced professional certification typically requires years of study, practice and experience costing thousands of dollars. It has been noted that a thorough education in wine is still less expensive than typical graduate school costs in the US.

The Court of Master Sommeliers
The Court of Master Sommeliers (CMS), established in 1977, is an independent examining body that offers the 'Master Sommelier Diploma', the 'Advanced Sommelier Certificate', the 'Certified Sommelier Certificate', and the 'Introductory Sommelier Certificate'. It was created under the supervision of the Worshipful Company of Vintners, the Institute of Masters of Wine, the British Hotels & Restaurants Association, the Wine and Spirit Trade Association of Great Britain, and the Wholesale Tobacco Trade Association. Since the Master Sommelier Diploma was introduced in 1969, a total of 249 people from around the world had become Master Sommeliers by the end of 2017. The Court also offers intermediate levels of education including the annual "Advanced Sommelier Course", which prepares invited candidates to sit for the Advanced Exam, generally offered 2–3 times per year. Taking the Advanced Course and passing the Advanced Exam are mandatory before sitting for the Masters Exam.

International Sommelier Guild
The International Sommelier Guild (ISG)  educates and certifies sommeliers in Canada, China and the United States. It was founded in 1982 and the programme consists of Level 1 Wine Fundamentals, Level 2 Wine Fundamentals and a Sommelier Diploma. They also offer a 'Certified Sommelier Instructor' diploma.

International Wine & Spirits Guild
The International Wine Guild was founded in 1998 and is approved and regulated by the Colorado Department of Higher Education. The independent school offers the Level IV 'Guild Master Wine Educator Diploma', the Level III 'Guild Wine Master Diploma and Certification', the Level II 'Advanced Wine Course and Executive Sommelier Certification' and the Level I 'Introductory Wine Sommelier Certification'. The International Wine & Spirits Guild was established to encourage study to develop technical and professional understanding and increased knowledge of wine throughout all areas of the wine, spirits and food service industry. IWSG also offers professional courses and certifications for Wine Judges, Wine Instructors, and in Fine Spirits and Sake.

North American Sommelier Association
The North American Sommelier Association was founded in 2006 and is the official representative in the United States and Canada of the Worldwide Sommelier Association (WSA). Its Certified Sommelier course is divided into three phases but is offered as one entire course and includes extensive class time, lectures, educational visits to wineries, and educational dinners. Unlike other groups, NASA has only two tiers of Sommelier qualification: Silver-Pin and Gold-Pin. The Gold-Pin qualification is obtained through a series of extensive requirements and certifications (Master Wine Taster, Master Of Service...) as well as proof of experience in the industry. Aside from the Sommelier Certification, NASA also provides various smaller proprietary specialization courses, such as 'Italian Wine Specialist', 'American Wine Specialist', 'Spanish Wine Specialist' and various master-classes such as 'Master Of Terroir', 'Master of Sangiovese', 'Master of Service', and 'Master Wine Taster'.

National Wine School
The National Wine School was founded in 2009 in Los Angeles, California. The school offers ANSI-compliant professional certification for the wine trade in the United States. They offer five levels of wine certification. To earn a sommelier pin, one must complete level three certification. To earn the advanced sommelier pin, the student must complete the level four certification.

Union de la Sommellerie Française
In France, the Union des Sommeliers (UDS) was founded in 1907 to ensure social protection for its members, both sommeliers and cellar masters in Paris region. The approach and role of the association developed throughout the years as it lost its autonomy by merging with the Mutualité Hôtelière in 1959. Ten years later, sommeliers regained their independence as the Association des Sommeliers de Paris (ASP) was founded in 1969. In the same year the Association de la Sommellerie Internationale (ASI) was created and federated other organisations in the world, and in 1970 the old UDS was renamed in Union de la Sommellerie Française, UDSF, which supervises today the 21 regional associations in France (including ASP). The title of Mention Complémentaire Sommellerie (MCS) and Brevet Professionnel de Sommelier (BP) can be achieved studying for many different approved providers, and the final qualification of Maître Sommelier can be achieved after an accurate career assessment, requiring at least 10 years of professional experience.

Associazione Italiana Sommelier
In Italy, the Italian Sommelier Association, 'AIS',  founded on July 7, 1965, is one of the oldest sommelier associations of the world. It is officially recognised and legally acknowledged by the Italian government. Italian Sommelier Association is part and founding member of the Worldwide Sommelier Association (WSA),  which is officially recognized throughout the world. It is actually the largest sommelier association ever featuring over 33,000 members only in Italy. AIS / WSA is famous worldwide for its technical tasting approach and methodology, patented food & wine pairing technique, publications, service standards and three-levels course structure which leads to the Certified Sommelier qualification. A Professional Sommelier qualification and diploma is issued by AIS, after a candidate's career assessment, for those sommeliers actually working in a food and beverage establishment.

Wine & Spirit Education Trust
The Wine & Spirit Education Trust, often referred to as 'WSET', does not offer sommelier certifications. Despite this, many sommeliers choose to earn these qualifications due to similar curriculum and the WSET's structured approach that allows one to gain knowledge through tutored coursework.

Contest for the Best Sommelier in the World
The Association de la Sommelerie Internationale (ASI) organizes the World's Best Sommelier Contest every 3 years since 1969. The last event took place in 2019 and crowned the German candidate named Marc Almert. Due to the COVID-19 pandemic, the 17th edition of the contest will take place in 2023 instead of 2022 in Paris.

Similar professions
Other specialized beverage service roles take on the term "sommelier". These include: beer sommelier (also called a cicerone), water sommelier, coffee sommelier, milk sommelier, and  sake sommelier.

See also

 Confrérie des Chevaliers du Tastevin
 Master of Wine
 Oenology
 Vintner
 Wine accessory
 List of wine personalities
 Beer sommelier

References

External links

Bartending
Food services occupations

Wine culture

Sommelier


La grulla carunculada (Bugeranus carunculatus) es una especie de ave de la familia Gruidae de gran tamaño propia de la región subsahariana del continente africano.

Descripción
Con una estatura superior a los ciento setenta y cinco centímetros es la grulla africana de mayor tamaño, y la segunda grulla a nivel general, después de la grulla sarus (Grus antigone) (el ave voladora más alta). Con las alas extendidas, alcanza una envergadura de unos doscientos sesenta centímetros. El peso de las hembras oscila entre los 6.4 y los 7.9 kilogramos y en los machos, entre los 7.5 y 9 kilogramos.

El lomo y las alas de esta especie son de color gris ceniciento. La parte del plumaje de la cabeza que se encuentra en la corona y por encima de las cejas es de una tonalidad algo más obscura, un gris pizarra; el resto de la testa es de color blanco, inclusive los dos pendones de plumas que cuelgan de la porción superior de la garganta del animal. Tanto las plumas primarias y secundarias (estas últimas son extremadamente largas, al punto de casi tocar el suelo) de sus alas, cuanto las del pecho inferior y vientre y las de la cola son color negro profundo. La parte superior del pecho y el cuello son blancos. La piel alrededor de los ojos, desprovista de todo tipo de plumaje, es rojo carmesí; esta zona desnuda se extiende hacia la base del pico y hasta la barbilla. Sobre esta piel, se observan verrugas de distintas dimensiones que le dan su nombre al animal. Sus largos picos son de un color blanco sucio, mientras sus también extensas patas y los dedos son gris negruzco.

Machos y hembras son prácticamente indistinguibles, aunque, por lo común, los ejemplares masculinos tienden a poseer un mayor tamaño.

Los individuos juveniles tienen el plumaje corporal íntegramente de una tonalidad leonada, carecen de las zonas de piel desnuda en su rostro, y los pendones de sus barbas son apenas perceptibles.

Distribución
La población mundial de grullas carunculadas se extiende a través de once países del territorio subsahariano de África, incluyendo un grupúsculo aislado en las tierras altas de Etiopía. Más de la mitad de los ejemplares de esta ave habitan en Zambia; sin embargo, la concentración más elevada de estos animales se halla en el delta del Okavango, en Botsuana. Vestigios paleontológicos indicarían que la grulla carunculada supo extenderse, en tiempos pretéritos, por toda la costa occidental africana.

Alimentación
Todas las grullas son omnívoras. Los principales alimentos de la grulla carunculada proceden del medio acuático: tubérculos y rizomas de juncos y lirios de agua, insectos y larvas de éstos, caracoles y anfibios.

Estado de conservación
La destrucción, alteración y degradación del medio ambiente natural son las principales causas que han colocado a la supervivencia de la grulla carunculada en estado de vulnerabilidad. El desarrollo de plantas de producción de energía hidroeléctrica y de otros proyectos para el uso de las aguas han causado cambios substanciales en el hábitat de la especie y un merma sensible en la cantidad de vegetales que constituyen parte esencial de su dieta. La expansión de la actividad ganadera, el tendido de cables de alta tensión eléctrica, las masivas fumigaciones (realizadas con la finalidad de erradicar a la mosca tsé tsé) y la recolección ilegal de huevos y polluelos como fuente alimentaria, son otras severas amenazas a las que debe enfrentar la especie.

La grulla carunculada es una de las aves a las que se aplica el Acuerdo sobre la Conservación de Aves Acuáticas Migratorias.

Referencias

Bibliografía
 Johnsgard PA. 1983. Cranes of the world. Bloomington: Indiana University Press. Meine CD, Archibald GW. 1996.
 The Cranes: status survey and conservation action plan. Gland, Switzerland: IUCN.
 Wattled Crane (Bugeranus carunculatus) from Cranes of the World, by Paul Johnsgard

Enlaces externos

carunculata
Aves de África
Animales descritos en 1789
Taxones descritos por Johann Friedrich Gmelin

Grus carunculata


Gorenje (IPA: [ɡɔˈrɛ̀ːnjɛ]) er en slovensk elektronik- og hvidevareproducent.

Med en markedsandel på 4% er Gorenje blandt de otte største hvidevareproducenter i Europa.

Selskabet blev grundlagt i landsbyen Gorenje i 1950 og begyndte at producere landsbrugsmaskiner. I 1958 begyndte det at producere komfurer, og flyttede til det nuværende hjemsted Velenje, hvor det opførte sin egen fabrik. I 1961 kom den første eksportfremgang, da der blev eksporteret 200 komfurer til Tyskland.

Selskabet har udvidet sortimentet med vaskemaskiner, køleskabe og frysere. Senere har det opkøbt andre firmaer, og har udvidet med en række nye produkter, blandt andet medicinske instrumenter, telekommunikation og fjernsynsapparater, udover hvidevarer, før det igen koncentrerede sig om kerneproduktionen. Antal ansatte i bedriften i Jugoslavien voksede til over 20 000.

Fra 1991 fulgte en omorganisering og privatisering og Gorenje blev omdannet til et aktieselskab. Opløsningen af Jugoslavien medførte at Gorenje mistede store deler af det hjemlige marked, og selskabet valgte at gå stærkt ind på eksportmarkedene. I dag eksporteres 84 % af produktionen til EU og Østeuropa. Produktionen og produkterne blev samtidig moderniseret. Virksomhed har eksempelvis satset meget på produktdesign gennem samarbejde med blandt andet Pininfarina. Produkterne sælges under varemærkerne Gorenje, Mora, Atag, Pelgrim, Etna, Körting og Sidex produceres i hovedfabrikken i Velenje, på komfurfabrikken Mora Moravia i Tjekkiet og på køleskabs/fryserfabrikken i Valjevo (Serbien).

Eksterne henvisninger
 Officielt websted

Noter

Virksomheder fra Slovenien
Etableret i 1950

Gorenje


An Pycreus demangei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jean Raynal. An Pycreus demangei in nahilalakip ha genus nga Pycreus, ngan familia nga Cyperaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pycreus

Pycreus demangei


Bana Mura é um grupo militante armado ativo na região de Kasaï na República Democrática do Congo. Recruta principalmente as etnias Chokwe, Pende e Tetela, e é apoiada pelo governo congolês. De acordo com as Nações Unidas, o grupo destruiu aproximadamente 20 vilarejos ao longo de dois meses em 2017.

História
Zeid Raad Hussein do Escritório do Alto-comissário das Nações Unidas para os Direitos Humanos afirmou que o grupo foi criado e armado pela República Democrática do Congo para combater a rebelião de Kamwina Nsapu.

O grupo foi acusado de cometer inúmeras atrocidades, incluindo massacrar civis. Igualmente, teria cometido ataques contra civis pertencentes aos grupos étnicos Luba e Lulua. Os membros do Bana Mura também escravizaram civis, forçando-os a trabalhar em suas fazendas.

Organizações paramilitares
Política da República Democrática do Congo

Bana Mura


Culleredo (llamada oficialmente Santo Estevo de Culleredo) es una parroquia y una aldea española del municipio de Culleredo, en la provincia de La Coruña, Galicia.

Geografía

La parroquia de Culleredo se sitúa en el valle de su nombre, regado por el río Valiñas, con cultivos y una elevada densidad de población diseminada que conforman seis núcleos de población. La parte alta de la parroquia está ocupada por bosque y forma parte del monte de Toroño. La capitalidad del ayuntamiento de Culleredo se sitúa en el núcleo de Tarrío, en esta parroquia.

Entidades de población

Entidades de población que forman parte de la parroquia:
 Culleredo
 Hermida (Ermida)
 Fontemaior
 Liñares
 Tarrío
 Toroño

Demografía

Parroquia

Aldea

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Parroquias de Culleredo
Localidades de Culleredo
Localidades de la provincia de La Coruña

Culleredo (parroquia)


Gustavo Campanharo (Caxias do Sul, 4 de abril de 1992) é um futebolista profissional brasileiro que atua como meio-campista. Atualmente defende o Internacional.

Carreira

Início
Campanharo iniciou nas categorias de base do Juventude. Em 2011, ainda na base, foi emprestado Fiorentina. Em 2013, transferiu-se para o Bragantino.

Hellas Verona
Em setembro de 2014, Gustavo transferiu-se pro Hellas Verona por empréstimo até o final da temporada. Ele fez sua estreia pela equipe no dia 15 de setembro de 2014, em partida contra Palermo.

Evian
Em 21 de julho de 2015, Campanharo se juntou ao Evian, da Segunda Divisão Francesa por uma temporada. Sua estreia pela equipe foi no dia 14 de agosto de 2015, em partida contra o Ajaccio. Um mês depois, em 25 de setembro de 2015, marcou seu primeiro gol pelo Evian em jogo contra o Football Bourg-en-Bresse Péronnas 01.

Ludogorets Razgrad
Em 14 de junho de 2016, Campanharo transferiu-se para o Ludogorets Razgrad, clube da Primeira Divisão da Bulgária . Em 2 de fevereiro de 2019, após 3 anos em Ludogorets, seu contrato foi rescindido por mútuo acordo, já que o mesmo no verão de 2019. Campanharo deixou um post de despedida emocionado nas redes sociais sobre o grande momento que passou no Ludogorets e que continuará torcedor do time aonde for.

Chapecoense
Em Fevereiro de 2019, Campanharo foi contratado pela Chapecoense.

Kayserispor
Em 11 de janeiro de 2020, a Chapecoense anuncia a transferência de Campanharo para o Kayserispor.

Internacional
Em abril de 2023, o Internacional anunciou a contratação de Gustavo Campanharo para compor a equipe nas competições da Copa do Brasil, Libertadores e Campeonato Brasileiro. O meio-campista assinou até dezembro de 2024.

Títulos
Ludogorets Razgrad

 Primeira Liga da Bulgária : 2016–17, 2017–18
 Supercopa da Bulgária : 2018

Referências

Links Externos

Pessoas vivas
Nascidos em 1992
Futebolistas do Rio Grande do Sul
Naturais de Caxias do Sul
Futebolistas da Associação Chapecoense de Futebol
Futebolistas do Kayserispor Kulübü
Futebolistas do PFK Ludogorets
Futebolistas do Thonon Évian Grand Genève Football Club
Futebolistas do Hellas Verona Football Club
Futebolistas da Associazione Calcio Firenze Fiorentina
Futebolistas do Esporte Clube Juventude
Futebolistas do Sport Club Internacional
Futebolistas brasileiros expatriados
Brasileiros expatriados na Itália
Brasileiros expatriados na França
Brasileiros expatriados na Bulgária
Brasileiros expatriados na Turquia

Gustavo Campanharo


Agrilus ventripotens é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Kerremans, 1900.

Referências

ventripotens

Agrilus ventripotens


As Brasileiras (en español: Las brasileñas) es una serie de televisión brasileña coproducida por TV Globo y Lereby Produções. Es un spin-off de As Cariocas.

La serie cuenta con 22 episodios, cada episodio es protagonizado por una actriz y cuenta una historia aparte, todos ubicados en diferentes ciudades brasileñas de norte a sur del país.

Elenco principal

Referencias

Enlaces externos

Series de televisión de Brasil
Series de televisión iniciadas en 2012
Series de televisión finalizadas en 2012
Series de televisión en portugués
Series de televisión de los años 2010
Series de televisión derivadas

As Brasileiras


El almirante Richard Laird Warren fue un oficial de la Royal Navy que llegó a desempeñarse como comandante en jefe de The Nore, responsable de los subcomandos de Chatham, Londres, Sheerness, Harwich y Humber.

Biografía
Richard Laird Warren nació en 1806 en Escocia, hijo mayor del vicealmirante Frederick Warren y de Mary Laird.

Se unió a la marina británica el 1 de agosto de 1822. El 1 de enero de 1829 fue ascendido a teniente y obtuvo su primera comisión. Sirvió al siguiente año en el HMS Victory, buque insignia de Sir Robert Stopford en Portsmouth, y en el HMS Saphire (capitán William Wellesley).
Sirvió luego en el HSM Ises como teniente de su padre en el Cabo de Buena Esperanza.

El 24 de diciembre de 1833 fue promovido a comandante. El 21 de septiembre de 1835 obtuvo su primer comando, el HMS Snake, asignado a la estación naval de North America and West India. El 13 de octubre de 1836 asumió el mando del HMS Serpent.

El 9 de mayo de 1839 fue promovido al rango de capitán, el 4 de agosto de 1841 fue puesto al frente del HMS Magicienne, asignado a la estación del Mar Mediterráneo y el 20 de julio de 1847 del HMS Trincomalee con el que fue destinado al control del tráfico de esclavos en la North America and West Indies Station.

El 19 de diciembre de 1853 fue puesto al frente del HMS Cressy, estacionado en Sheerness hasta que durante la Guerra de Crimea operó en el Mar Báltico.

El 13 de febrero de 1858 fue promovido a contralmirante. El 9 de abril de 1861 fue nombrado comandante en jefe de la estación naval británica en la costa sudeste de Sudamérica. Allí fue uno de los protagonistas de la llamada Cuestión Christie, grave conflicto que llevó a la ruptura de relaciones diplomáticas entre el Imperio de Brasil y Gran Bretaña.

El 5 de mayo de 1865 fue ascendido a vicealmirante. El 5 de abril de 1869 se hizo cargo del comando Nore y tras ser ascendido el 1 de abril de 1870 a almirante, pasó el día 5 a retiro.

Falleció el 29 de julio de 1875 en Southsea, Inglaterra.

El 25 de abril de 1844 había contraído matrimonio con Eleanor Charlotte, segunda hija de Pelham Warren M.D., de Worting House, Hampshire, con quien tuvo seis hijos y cuatro hijas.

Notas y referencias

Enlaces externos
 Richard Warren
 Richard Laird Warren
 Admiral Richard Laird Warren

Marinos de Escocia
Almirantes de la Marina Real británica

Richard Laird Warren


An Carex atlantica in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Liberty Hyde Bailey. An Carex atlantica in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. a. atlantica
 C. a. capillacea

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Carex

Carex atlantica