The M32 is a   long motorway in South Gloucestershire and Bristol, England. It provides a link from the M4, a major motorway linking London and South Wales, to Bristol city centre and is maintained by National Highways, the national roads body.

The motorway was planned concurrently with the M4 in the 1960s, and construction was complete to Eastville in northeast Bristol by 1970. The southernmost section was delayed by engineering challenges and industrial action, and did not open until 1975. Since the mid-2000s, there have been plans to use the M32 as part of a park and ride facility which would reduce congestion in Bristol.

Though the M32 has a small traffic flow, it is one of the most congested motorways in the region as it connects a number of key areas. As well as providing one of the few high-quality routes into the centre of Bristol, it is the only significant link from the M4 to the A4174 Bristol Ring Road. Parts of the M32 are reaching the end of their intended lifespan, leading to reduced speed limits and occasional closures for remedial work. Local residents have criticised the M32, complaining that it has severed communities and has an unacceptable noise level.

Route

The M32 is  long. Its northern end is at junction 19 of the M4, near Winterbourne Down. Originally a grade separated roundabout junction, it was modified in 1992 to remove conflicting traffic movements in order to increase capacity.

The motorway then runs south between Filton in the west and Frenchay in the east. After meeting the A4174 ring road at junction 1, it crosses the boundary from South Gloucestershire to Bristol, passing to the east of Horfield, Lockleaze and Easton. Junction 2, next to Eastville Park, meets the B4469 providing access to Horfield. Midway through, a  speed limit begins. The motorway continues further south and ends just beyond junction 3, north of St Paul's. A dual carriageway continues as the A4032 into the centre of Bristol, with a  speed limit.

The M32 is a trunk road, therefore its maintenance and upkeep is paid for by National Highways, the national roads authority. Most of the road has two lanes in each direction, though an extended sliproad north of junction 2 provides a climbing lane, and the short section between junction 1 and the M4 has three lanes both ways.

History

Construction

The M32 was planned to be a key radial link through to the hub of a network of radial and ring roads within a rectangle encompassing Bristol. Other bounds of this scheme were parts of the M4 (north eastern side), the M5 (north western side) and the tidal reaches of the River Avon (south western side), the south eastern side not being defined by landmarks. The motorway was partly funded by Gloucestershire County Council and Bristol City Council, with a 75 per cent grant supplied by the national Ministry of Transport. It was provisionally called the Hambrook Spur or the Bristol Parkway during construction, and was built in three distinct stages between 1966 and 1975.

The first section, from the M4 to junction 1, opened concurrently with that motorway in September 1966. The second section, through to junction 2, was a co-operative design between the Gloucestershire county surveyor and the design consultants Freeman Fox & Partners. Construction was awarded to Sir Robert McAlpine, who began work in June 1968. The northern section was designed as a full-speed () motorway as far as Eastville, after which the motorway ran on an elevated section with a lower design standard. This section was opened by the Secretary of State for Transport, John Peyton in July 1970. The total cost was £3million (now £million). In 1972, a polystyrene storage depot on Muller Road near junction 2 caught fire, leading to the closure of the southbound M32 for six days.

The third section was the most technically demanding, as it ran through heavily built-up urban areas and required numerous properties to be demolished, along with the  "Thirteen-arch viaduct" near Stapleton Road that was built in 1874. Work was delayed owing to the Three-Day Week industrial action in 1974, and further because of a national builders' strike. During construction, the Local Government Act 1972 was passed, and responsibility passed to the newly created Avon County Council in April 1974. This section, and hence the full extent of the motorway, was opened to traffic in May 1975. The cost was reported to be £10.4million (now £million).

Bus improvements
A bus lane, constructed in 2008 on the southbound carriageway of the A4032, Newfoundland Way, links the end of the M32 at junction 3 with Cabot Circus. It starts just north of junction 3 and runs for around , adjacent to the central reservation, and becomes a general running lane for its final  to a signal controlled junction. The hard shoulder and the remaining width of carriageway were rebuilt as two narrowed running lanes for general traffic, and the speed limit was reduced to .

In 2009, the council announced that a park and ride facility would be developed next to the M32 to help alleviate congestion in the city centre. The project was expected to create 1,500 parking spaces and cost £191million. In 2015, construction began on a bus-only junction between junctions 1 and 2, on land partly allocated to the Stapleton Allotments and near the Stoke Park estate. The project is part of the North Fringe to Hengrove MetroBus rapid transit route package, and involves creating new slip roads, a connecting route to Stoke Lane and a new bridge over the M32 to be completed by mid-2016. The bridge was lifted into place in June, which required closing the M32 to all traffic.

Traffic
The M32 is a relatively lightly trafficked route compared to neighbouring motorways such as the M4 and M5, yet has still been described in the West of England Combined Authority's Joint Transport Plan as "by far, the busiest road corridor into Bristol." In 2001, the average daily traffic flow was 40,400 vehicles northbound and 39,900 southbound, while in 2014, the combined flow for both directions averaged 75,000 vehicles. Despite this, the M32 is frequently congested as it is a popular route into the centre of Bristol. During the morning rush hour, queues can tail back onto the motorway from the city centre. In 2014, the Highways Agency reported that the M32 between junctions 1 and 2 was the most unreliable motorway journey along the entire M4 corridor between London and South Wales, with over 56 per cent of journeys taking longer than predicted. The problem is exacerbated whenever there is an incident on the M4 around Bristol, as drivers attempt to use the M32 as a diversion route, creating further traffic and congestion.

The M32 forms a bottleneck at its northern end as it is the only link between the M4 and the A4174 Bristol Ring Road. In 2015, Chris Skidmore, Member of Parliament for Kingswood, launched the Gateway2Growth campaign, which would see a new road running from the M4 at Emersons Green to the A4174.

Highways England were concerned that the M32, especially its elevated sections, will reach its planned end-of-life around 2020. Urgent works were recommended on the Eastville Viaduct in particular, which had deficient surfacing, barriers and lighting. A  speed limit was placed along the viaduct, while surveying work was carried out in 2016 during the Metrobus junction refurbishments.

Community and environment

The M32 has been criticised for severing longstanding links in Bristol. Older residents have claimed that formerly close-knit communities such as Easton have been shut off by the imposing concrete barriers next to the motorway. It has been criticised for running through the grounds of Stoke Park, spoiling the local atmosphere and requiring part of the estate including the Duchess Pond to be demolished. In 2008, Jeremy Isaacs claimed the motorway was a reason that Bristol did not win the European Capital of Culture award that year, adding that the M32 had created a "concrete divide" between Eastville, St Paul's and Easton.

Local residents have complained about the noise on the M32. A report by the Department for Environment, Food and Rural Affairs showed that traffic noise can be as loud as 75decibels in neighbouring estates. In 2014, a petition was created to campaign Bristol City Council to install quieter road surfaces and noise barriers along the motorway.

In 2011, a council gardening scheme created a horticultural landscape next to the southern end of the M32. The project included planting of red poppies, cornflowers, and marigolds. A spokesman said they hoped it would enhance the view from the motorway and provide additional habitats for wildlife including bees and butterflies. The gardens were well received by locals and led to a city-wide project called Meadow Bristol, to grow similar meadows elsewhere.

In 2021, the Government proposed reducing the speed limit where it is still  to  to reduce the quantity of nitrogen dioxide emissions along the road.

Junctions
Data from driver location signs are used to provide distance and carriageway identification information. Where a junction spans several hundred metres, both the start and end locations are given.

{| style="margin-left:1em; margin-bottom:1em; color:black; font-size:95%;" class="wikitable"
|-  style="background:#0080d0; text-align:center; color:white; font-size:120%;"
| colspan="5" | M32 motorway junctions
|-
!scope=col|miles
!scope=col|km
!scope=col abbr="Northbound"|Northbound exits (A carriageway)
!scope=col|Junction
!scope=col abbr="Southbound"|Southbound exits (B carriageway)
|- align="center"
| rowspan="2"|5.0
| rowspan="2"|8.0
| rowspan="2"| London, Swindon M4(E) SOUTH WALES M4(W), SOUTH WEST, MIDLANDS (M5)
| rowspan="2"| Terminus  (M4 J19)
| Bristol (C) M32, Ring Road (A4174)
|- align="center"
|Start of motorway
|- align="center"
| 4.54.3
| 7.3  6.9
| Filton, Kingswood, Ring Road A4174
| J1
| Ring Road, Filton, Kingswood A4174
|- style="text-align:center;"
|
|
| style=background:skyblue | Entering South Gloucestershire
|
| style=background:skyblue | Entering Bristol
|- align="center"
| 1.91.7
| 3.0  2.7
| Stapleton & Frenchay  Horfield & Fishponds
| J2
| Fishponds, Horfield B4469
|- align="center"
| rowspan="2"|0.90.7
| rowspan="2"|1.4  1.1
| Start of motorway
| rowspan="2"|J3 Terminus
| A4320 Bath (A4), Shepton Mallet (A37)
|- align="center"
| Chippenham (A420), Bath (A431) A4320
|Road continues as A4032 to City Centre
|-

References
Citations

Sources

External links

 CBRD Motorway Database – M32
 Pathetic Motorways – M32

Motorways in England
Roads in Bristol
Transport in South Gloucestershire District

M32 motorway


Portret Adele Bloch-Bauer I., poznat i kao Žena u zlatu je slavno secesijsko ulje na platnu austrijskog slikara Gustava Klimta iz 1907. godine na kojoj je naslikan portret Adele Bloch-Bauer (1881. – 1925.). Smatra se vrhuncem i najpotpunijom slikom iz njegove "zlatne" faze koja se odlikuje intenzivnim dekorativnim lirizmom i formalnom stilizacijom.

Povijest

Sliku je naručio Adelin muž, bečki Židov i industrijalac koji se obogatio proizvodnjom šećera, Ferdinand Bloch-Bauer. Bio je veliki patron umjetnika i njegova supruga je jedina koju je Gustave Klimt naslikao dvaput. Prvu sliku je Klimt slikao pune tri godine, a druga slika je Portret Adele Bloch-Bauer II. iz 1912. godine.

Adele Bloch-Bauer je preminula od meningitisa 1925. godine i u svojoj oporuci je preporučila suprugu da slike donira Nacionalnoj galeriji Austrije. Kada je Nacistička Njemačka anektirala Austriju 1938. godine, Ferdinand Bloch-Bauer je pobjegao u Prag i naposljetku završio u Zurichu. Većina njegove imovine je opljačkana, a slika je završila u Nacionalnoj galeriji Belvedere u Beču 1941. god. Nacističke vlasti su sliku preimenovale u Ženu u zlatnom kako bi ju mogli izložiti bez imenovanja poznate židovske obitelji. Ferdinand Bloch-Bauer je preminuo u Zurichu 1945. godine, a u svojoj oporuci je svu svoju imovinu, uključujući i Klimtove slike, ostavio nećacima i nećakinjama.

God. 2000. na poziv austrijskih vlasti Maria Altmann, nasljednica bogatstva, je pozvana da se očituje o povratu otuđenih slika. Ona je odgovorila tužbom za povratom ove i još četiri slike na američkom sudu. Austrijska vlada je na sudu pokušala dokazati kako je Adele Bloch-Bauer svojom oporukom željela da slike ostanu u Austriji, no nakon sudske bitke 2006. godine osnovana komisija austrijskih sudaca je odlučila kako je Maria Altmann pravni vlasnik ovih djela i kako joj se trebaju vratiti. U lipnju 2006. godine Maria Altmann je prodala Portret Adele Bloch-Bauer I. Ronaldu Lauderu za tada najveću cijenu jedne slike na svijetu, 135 milijuna $. Od tada je slika izložena u njegovoj novoosnovanoj Neue Galerie, New York.

Priča Marije Altmann je dramatizirana 2015. godine u filmu Žena u zlatu u kojemu je glumi Helen Mirren, dok njezinog mladog odvjetnika E. Randola Schoenberga glumi Ryan Reynolds.

Bilješke

 Anne-Marie O'Connor, The Lady in Gold, The Extraordinary Tale of Gustav Klimt's Masterpiece, Portrait of Adele Bloch-Bauer, Alfred A. Knopf, New York 2012.

Vanjske poveznice
  Pravna bitka za Klimtove slike
 Analiza slike

Slike Gustava Klimta

Portret Adele Bloch-Bauer I.


An Paphinia hirtzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dodson. An Paphinia hirtzii in nahilalakip ha genus nga Paphinia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Paphinia

Paphinia hirtzii


Steven Universe: Unleash the Light é um jogo de ação e aventura baseado e ocorrendo após os eventos finais da série animada Steven Universo .

O jogo é o terceiro e último jogo da trilogia, depois de Ataque ao Prisma e Salve o Prisma. O jogo foi desenvolvido pela Grumpyface Studios e publicado pela Cartoon Network Games. O enredo foi escrito por Rebecca Sugar e apresenta vozes do elenco original da série.

O jogo foi anunciado ainda em 2019.

O jogo foi lançado inicialmente apenas para iOS em novembro de 2019 como parte do lançamento do Apple Arcade e de seus produtos. Em fevereiro de 2021, o jogo foi lançado simultaneamente para PC, Xbox One, PlayStation 4, e Nintendo Switch.

Jogabilidade
Ocorrendo após o fim da série original, o jogo começa com Steven descobrindo que existem mais dois prismas de luz após os eventos de Save The Light .

O jogo segue o formato clássico de RPG, com o jogador aumentando os níveis de seus personagens lutando contra inimigos em diversas áreas que funcionam como colônias. A batalha é de estratégia, com turnos e uma quantidade limitada de ataques por turno, vindo de seus pontos de carambola (estrela). Cada personagem tem seus próprios movimentos únicos, com muitos dos de Steven sendo baseados em cura.

O jogador só pode trazer quatro personagens por vez. Steven está sempre disponível, e o jogador pode optar por jogar com Garnet, Pérola, Ametista, Lápis Lazuli, Bismuto, Peridot, Connie e Leão, Greg e Hessonita. Durante a batalha, alguns personagens têm a capacidade de se fundir. Ao contrário dos jogos anteriores, os jogadores têm a opção de desbloquear trajes alternativos para os personagens.

Recepção
A versão iOS do jogo foi elogiada pela crítica e pelo público. Ele recebeu 5 estrelas no TouchArcade, que o descreveu como uma "Gem do Apple Arcade",

 enquanto a Game Informer o chamou de "um diamante bruto entre as adaptações de filmes/televisão para videogames". George Foster, do RPG Site, comentou que, embora os fãs do programa apreciem mais o jogo, este apresenta uma fluidez que se torna suficiente para pessoas que não acompanham o show e elogiou as interações dos personagens como tendo tido uma melhora desde o jogo anterior.

Mike Fahey, do Kotaku, afirmou que apreciava a simplicidade do jogo, comparando-o com Paper Mario em sua mecânica de jogo e dizendo que nunca se sentiu cansado para jogar o jogo.

Referências

Jogos para PlayStation 4
Jogos para Xbox One
Jogos para Nintendo Switch
Jogos eletrônicos desenvolvidos nos Estados Unidos
Jogos eletrônicos de RPG
Jogos para Android
Jogos para iOS
Jogos eletrônicos de ação e aventura
Jogos eletrônicos de 2019

Steven Universe: Unleash the Light


Ex-treme Dating (styled EX-treme Dating) is an American reality television show that paired two people (one man and one woman) on a blind date. The couple was chaperoned on the date by two of the person's ex-partners. They talked to the other person via an earpiece, feeding hints for conversation topics and comments on the date itself. At the end of the date, one person waited for a limousine. If the other person was in the car, the couple got a second date paid for by the show. If the person's ex-partners were in the car, the ex-partners themselves won a prize.

The show was hosted by Jillian Barberie and premiered on July 8, 2002. The series ended on June 4, 2004 after two seasons.

External links
 Ex-treme Dating ratings underwhelming

American dating and relationship reality television series
2002 American television series debuts
2004 American television series endings
2000s American reality television series
2000s American game shows
Television series by 20th Century Fox Television
First-run syndicated television programs in the United States

Ex-treme Dating


Wojciech Kossak (31 decembrie 1856, Paris, Franța – 29 iulie 1942, Cracovia, Polonia) a fost un pictor polonez și membru al celebrei familii de pictori și scriitori Kossak. El a fost fiul pictorului Juliusz Kossak, fratele geamăn al luptătorului pentru libertate Tadeusz Kossak și tatăl pictorului Jerzy Kossak.

Viața
Wojciech Horacy Kossak s-a născut în ajunul Anului Nou 1856/1857 chiar înainte de miezul nopții (certificatul de naștere al fratelui său geamăn, Tadeusz Kossak, menționează că el s-a născut pe 1 ianuarie 1857), la Paris. Părinții lui au plecat în Franța, la scurt timp după nunta lor. Cel de-al doilea prenume al său i-a fost pus în cinstea nașului său, pictorul francez Horace Vernet. Kossak și-a început studiile după întoarcerea familiei sale în Polonia. El a urmat școala medie în Piața Trei Cruci din Varșovia și mai târziu Gimnazjum św. Anny din Cracovia. A studiat simultan pictura cu tatăl său, Juliusz.

În anii 1871-1873 Wojciech a studiat la Școala de Desen și Pictură (numită mai târziu Școala de Arte Frumoase) cu profesorul Vladislav Łuszczkiewicz și mai târziu, până în 1875, la Academia de Arte Frumoase din München, cu profesorii Aleksandra Strähubera și Alexander Wagner.

Opera
Pictura istorică a lui Wojciech Kossak a fost foarte diferită ca subiect și ca stil de cea a predecesorului său, Jan Matejko. Kossak a aparținut unei noi generații de pictori de război polonezi, fiind influențat de activitatea tatălui său, Juliusz. Cu toate acestea, ca și Matejko, el este cunoscut pentru reprezentarea istoriei Armatei Poloneze și a bătăliilor poloneze celebre din Europa Centrală și de Est împotriva invadatorilor străini. Printre cele mai faimoase picturi ale sale este Panorama de la Racławice.

Note

Vezi și
 Juliusz Kossak (1824-1899), pictor, tatăl lui Wojciech,
 Jerzy Kossak (1886-1955), pictor, fiul lui Wojciech,
 Zofia Kossak-Szczucka (1889-1968), romancieră, fiica fratelui geamăn al lui Wojciech, Tadeusz Kossak
 Maria Pawlikowska-Jasnorzewska (1891-1945), poetă, fiica lui Wojciech
 Magdalena Samozwaniec (1894-1972), scriitoare, fiica lui Wojciech
 Listă de polonezi celebri

Nașteri în 1857
Decese în 1942
Oameni din Paris
Pictori polonezi

Wojciech Kossak


Islamski kulturni centar u Umagu, vjersko-kulturna ustanova u Umagu.

Povijest
Islamski kulturni centar u Umagu je prvi islamski centar u Hrvatskoj na istarskom poluotoku. Gradnja je trajala četiri godine, a dovršena je travnja 2018. godine. Kamen temeljac postavljen je 15. ožujka 2014. godine. Svečano je otvoren 28. travnja 2018. godine. Za financijsku konstrukciju od 4 milijuna kuna priloge je Mešihat islamske zajednice u Hrvatskoj, dijaspora i vjerničke donacije. Namijenjen je za vjersko-sakralno, kulturno, odgojno i obrazovno posluživanje tisuću muslimanskih vjernika iz Umaga. U islamskom centru su mesdžid s pratećim prostorijama, uprava Medžlisa, dvorana za obavljanje vjerskih obreda, multifunkcionalna dvorana za kulturna događanja, učionice za mekteb, knjižnica, stambeni sklop, parkiralište, ostava, te stan za imama.

Povezani članci
 Islamska zajednica u Hrvatskoj

Izvori

Vanjske poveznice
Islamska zajednica u Hrvatskoj  Umag

Islamski vjerski objekti u Hrvatskoj
Umag

Islamski kulturni centar u Umagu


Bryidae, podrazred pravih mahovina.

Potklasa je mahovina ponekad poznata kao 'prave mahovine', a ponekad uzdignuta na razinu klase (Bryopsida). Oni čine daleko najveću skupinu mahovina. Protonem je tipično nitast, a iz njega nastaju pupoljci koji se razvijaju u gametofite. Gametofit može biti akrokarpan ili pleurokarpan i jako varira u veličini i obliku. Kapsula se otvara pomoću poklopca; peristom može ali ne mora biti prisutan. Nalaze se po cijelom svijetu u većini tipova staništa.

Nadredovi
 Bryanae Goffinet & W.R. Buck
 Hypnanae W.R. Buck, C.J. Cox, A.J. Shaw & Goffinet
 Hypnobryanae W. Frey

Izvori

Vanjske poveznice
 Bryophyte Phylogeny Poster

Prave mahovine

Bryidae


An Vitekorchis in uska genus han Liliopsida. An Vitekorchis in nahilalakip ha familia nga Orchidaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Vitekorchis

Vitekorchis


Njideka Françoise Harry est une entrepreneure nigériane, boursière de la Fondation Schwab pour l'entrepreneuriat social du Forum économique mondial et fondatrice de Youth for Technology.

Enfance et formation
Harry est née à Ibadan d'un père nigérian et d'une mère américaine. Lorsque la guerre du Biafra a éclaté, son père a obtenu une bourse pour étudier aux États-Unis, où il a rencontré et épousé sa mère. Elle a obtenu son baccalauréat en administration des affaires en finance et en économie à l'Université du Massachusetts à Amherst. Après avoir obtenu son diplôme, elle a commencé à travailler pour General Electric, et a vécu et travaillé en Europe et aux États-Unis. Harry a quitté GE et a commencé une carrière chez Microsoft, où elle a fondé YTF en 2000. C'est une organisation à but non lucratif qui utilise la technologie pour améliorer la vie des jeunes et des femmes dans les pays en développement. Harry est particulièrement préoccupée par l'état de l'éducation en Afrique car le système n'est pas seulement défectueux, mais obsolète. Elle envisage la technologie comme un catalyseur. Elle est mariée à Telema Udemezue Harry, avec qui elle a trois filles.

Carrière
Harry a fondé la Youth for Technology Foundation en 2001, financée par le Fonds d'investissement communautaire du gouvernement nigérian et le Programme des affaires communautaires de Microsoft. Elle a commencé une bourse Reuters Digital Vision à l'université Stanford en 2004. Elle a travaillé aux côtés de Megan Smith. Harry a été invitée à rejoindre le conseil d'administration du Community Technology Centres Network, où elle rencontre ses mentors Don Samuelson et Stephen Ronan. Elle a obtenu une maîtrise en administration des affaires à la Kellogg School of Management de la Northwestern University. Elle a été inspirée par ses camarades de MBA pour étendre le YTF à la Colombie. YTF Academy enseigne aux jeunes et aux femmes à utiliser la technologie dans l'éducation et l'entrepreneuriat. En 2007, YTF a commencé à travailler dans le domaine de la technologie et de l'entrepreneuriat lorsque l'organisation s'est associée au Programme des Nations unies pour le développement pour lancer un programme de formation de femmes entrepreneurs dans le delta du Niger au Nigéria.

En 2011, elle a été nominée au sein de l'Ashoka Fellowship en tant que Ashoka Fellow . Elle a lancé Women Entrepreneurs and Mobile Value Added Services en 2012, qui offre des opportunités de financement, de formation et de réseautage à des milliers de jeunes femmes. Le programme est soutenu par Mastercard. Elle s'est associée à la Fondation Cherie Blair pour les femmes en 2013.

Harry est passionné par l'impression 3D. Elle a lancé 3D Africa, un programme éducatif qui offre une formation aux ingénieurs africains au chômage, en 2015. Les ingénieurs acquièrent des compétences en conception assistée par ordinateur, en robotique, en IoT, en programmation et en entrepreneuriat. Le programme a été financé par GE, Makerbot, Autodesk et WeTech (Women Enhancing Technology). Reconnaissant que les filles étaient réticentes à s'engager dans les clubs parascolaires, Harry a lancé "3D Africa for Girls" pour enseigner aux filles la conception et la production centrées sur l'humain. La Clinton Global Initiative a sélectionné YTF comme partenaire d'engagement (Fondation Clinton) en 2016 pour lancer une initiative offrant une formation à  filles non scolarisées au Nigeria. YTF collabore avec des écoles au Nigeria et au Kenya pour développer des espaces de création physiques et virtuels qui permettent aux jeunes entrepreneurs de prototyper leurs idées.

Harry est membre du conseil consultatif du conseil des femmes d'Afrique de l'Ouest et de l'entrepreneuriat et de la promotion de la préparation aux sciences et aux mathématiques. Elle est boursière de la Fondation Schwab pour l'entrepreneuriat social du Forum économique mondial.

Références

Liens externes

Personnalité féminine nigériane
Entrepreneur nigérian
Naissance à Ibadan
Naissance en 1974

Njideka Harry


Brigada 2 Secuiască a fost o mare unitate de nivel tactic, încadrată nominal în Armata Roșie ungară în perioada Republii Sfaturilor (stat aflat sub conducerea regimului comunist al lui Béla Kun).

Brigada s-a format în timpul Războiului româno-ungar din 1919 în regiunea Kál – Kápolna – Füzesabony, începând cu sfârșitul lunii aprilie 1919. În structura ei au fost încadrate alături de alte trupe, efectivele rămase din Divizia Secuiască după Ofensiva Armatei României din aprilie 1919. Marea unitate – formată din două regimente – a fost încadrată în dispozitivul Corpului 3 Armată, fiind comandată de colonelului István Czikely și având ca șef de stat-major pe căpitanul István Rónay.

În timpul conflictului dintre trupele ungare cu cele române și cehoslovace a participat în iunie 1919 la ofensiva împotriva trupelor cehe în regiunea Miskolc și în luna iulie au revenit pe linia Tisei în zona Tokaj, în momentul începerii atacului împotriva trupelor române.  După trecerea de către trupele române a Tisei, odată cu prăbușirea defensivei ungare o parte dintre militarii Brigăzii Secuiești au căzut în  prizonieratul românesc, cea mai mare parte (aproximativ 3.500 de oameni: patru batalioane, alături de  artileria brigăzii) salvându-se însă din încercuirea trupelor române sub comanda căpitanul Kálmán Verbőczy. Aceștia au trecut Dunărea în Transdanubia, unde s-a alăturat trupelor contrarevoluționare ale lui Miklós Horthy.

La începutul anului 1920, militarii Brigăzii 2 Secuiești au fost dispersați în alte unități militare ale armatei ungare și o parte dintre ei au fost  demobilizați.

Bibliografie
  Barna, Gottfried; Kurucok és internáltak – Székelyek a vörös és a nemzeti hadseregben, ill. román fogságban 1919–1920 ;  Székelyföld, XII. évf. 1. sz. 2008. I; pp. 355-380
 Lectură suplimentară
  Barna, Gottfried & Szabolcs, Nagy; A Székely Hadosztály története [Istoria Diviziei Secuiești]; Tortoma; Barót; 2011; ISBN 978-606-92279-2-3

Legături externe

  Negrea Cristian; Războiul româno-ungar din 1919; 16 aprilie 2018; unitischimbam.ro

Istoria militară a Ungariei
1919 în Ungaria
1920 în Ungaria
Unități militare străine care au luptat în acțiunile militare postbelice (1918-1920)
Fondări în 1919
Desființări în 1920

Brigada 2 Secuiască


في الهندسة الرياضية، مركز المثلث هو نقطة تقاطع مستقيمات خاصَّة للمثلث. تحدد مراكز المثلث سماتٍ وخواصّاً هامةً للمثلثات، ومن أبرزها:

 مركز الدائرة المحاطة للمثلث (incentere)؛ أو مركز الدائرة الداخلية المماسة للمثلث (incircle): هو مركز أكبر دائرة ممكنة تقع بالكامل داخل مساحة المثلث، حيث أن كل مثلث يمكن رسم دائرة داخله لتمس أضلاعه الثلاثة (تمس كل ضلع في نقطة)، يمكن تعريفه ذلك المركز على أنه نقطة تقاطع المنصفات الداخلية لزوايا هذا المثلث.

مركز محيطي (circumcenter)، أو مركز الدائرة المحيطة للمثلث (circumcircle): هو مركز أصغر دائرة ممكنة يقع المثلث بالكامل داخلها، ويمكن تعريفه على أنه نقطة تقاطع محاور أضلاع هذا المثلث (محور الضلع هو المستقيم العمودي على هذا الضلع المار من منتصفه).

 نقطة مركزية (Centroid or barycenter) أو مركز ثقل المثلث barycenter أو مركز الجاذبية في المثلث Center of gravit: يمكن أن تُعرّف فيزيائيا على أنها النقطة التي يمكن موازنة المثلث عليها على طرف دبوس، ورياضيا يمكن أن تُعرّف على أنها الموضع المتوسط لجميع نقاط المثلث في جميع اتجاهات الإحداثيات، للتوضيح أكثر نحن نعبر عن الموضع المتوسط لمجموعة من النقاط بجمع إحداثيات النقاط ثم قسمة الناتج على عدد تلك النقاط لينتج معنا إحداثيات نقطة معينة نطلق عليها النقطة المتوسطة. يمكن أن تُعرّف أيضا على أنها نقطة تقاطع متوسطاته الثلاثة، حيث المتوسط في المثلث هو الخط المستقيم المار من رأس في المثلث ومنتصف الضلع المقابل لها.

 مركز قائم (Orthocentre): هو نقطة تلاقي الارتفاعات في المثلث، حيث الارتفاع في المثلث هو الخط العمودي النازل من إحدى زوايا المثلث إلى الضلع المقابل لهذه الزاوية أو امتداد هذا الضلع، ونجد أن الارتفاعات الثلاثة في المثلث هي دائما تتقاطع في نقطة واحدة، في المثلث الحاد الزوايا تقع نقطة تلاقي الارتفاعات داخل مساحة المثلث، وفي المثلث القائم تكون هي الرأس القائمة وفي المثلث المنفرج تقع هذه النقطة خارج مساحة المثلث.

 نقطة فيرما (Fermat point) أو نقطة تورسيلي (Torricelli point): في الهندسة الرياضية يطلق اسم نقطة فيرما على حل مسألة إيجاد نقطة داخل مثلث بحيث أن المسافة الكلية من هذه النقطة إلى رؤوس المثلث الثلاثة تكون أصغرية، بمعنى أنه إن كان لدينا abc مثلث فسوف نطلق على النقطة f نقطة فيرما في حال كان af+bf+cf أصغر ما يمكن، سميت هذه النقطة على اسم Pierre de Fermat الذي كان أول من قام بإنشائها، نقطة فيرما يمكن تعريفها على أنها ملتقى الخطوط الواصلة بين الرؤوس الجديدة المقامة خارج المثلث لتشكيل ثلاث مثلثات متساوية الأضلاع بحيث تكون أضلاع المثلث الأصلي أضلاعا فيها مع رؤوس المثلث الأصلي المقابلة لها، بشكل أوضح لنقوم بإنشاء نقطة فيرما سوف نقوم بإنشاء مثلث متساوي الأضلاع على ضلعين اختياريين من أضلاع المثلث ثم رسم خط من كل رأس جديدة لرأس المثلث الأصلي المقابلة لها فيتقاطع الخطان عند نقطة فيرما، مما يعني أن نقطة فيرما هي واحدة من إنشاءات المسطرة والفرجار رغم أنها تبدو ناشئة عن مسألة في الاشتقاق لإيجاد القيم الصغرى.

 مركز دائرة النقاط التسع (The center of the nine-point circle) أو دائرة فيورباخ (Feuerbach's circle) أو دائرة أويلر (Euler's circle) أو دائرة Terquem أو الدائرة المكونة من ست نقاط أو الدائرة المكونة من اثنتي عشرة نقطة أو الدائرة ذات النقطة n أو الدائرة ذات الوسط (medioscribed circle) أو الدائرة الوسطى (the mid circle) أو الدائرة المنتصف (the circum-midcircle): في الهندسة الرياضية يطلق على الدائرة التي تنشأ من أجل مثلث ما وتمر من تسع نقاط مميزة هي نقاط منتصفات أضلاع المثلث، نقاط التقاء الارتفاعات بالأضلاع المقامة عليها، نقاط منتصفات القطع المستقيمة الواقعة على الارتفاعات الواصلة بين كل رأس من رؤوس المثلث ونقطة التقاء ارتفاعات هذا المثلث، في الشكل المجاور نرى أن لدينا المثلث ABC ، I تقع في منتصف AC ، G تقع في منتصف BC ، J تقع في منتصف AB ، AD عمودي على BC ، BE عمودي على AC ، CF عمودي على AB ، H نقطة تقاطع AD,FC,BE ، k تقع في منتصف AH ، M تقع في منتصف CH ، L تقع في منتصف BH ، فإن دائرة النقاط التسع هي الدائرة الحمراء المنقطة ومركزها O حيث أن هذه الدائرة تمر بالنقاط : E,I,M,G,D,L,J,F,K ، وتقع ستة من النقاط التسع على المثلث ذاته ما لم يكن هذا المثلث يحتوي زاوية منفرجة، وتحمل هذه النقطة أهمية خاصة في الهندسة الإقليدية كونها ترتبط بالعديد من الخواص مع نقاط مهمة عديدة وتعتبر معيارا يجمع العديد من النقاط في إنشاء مشترك، ليس بالضرورة أن يقع مركز دائرة النقاط التسع دوما داخل المثلث حيث نجد أنه يقع خارج المثلث في المثلثات المنفرجة جدا، البعد بين مركز دائرة النقاط التسعة وأضلاع المثلث يشكل متراجحة متناسبة مع متراجحة أطوال أضلاع هذا المثلث، البعد بين مركز نقطة الدوائر التسعة ورؤوس المثلث يشكل متراجحة معاكسة لمتراجحة قياسات زوايا هذا المثلث، يمكن إنشاء مركز دائرة النقاط التسعة عبر المسطرة والفرجار بسهولة عبر تعيين منتصفات أضلاع المثلث واعتبارها رؤوس مثلث ثم رسم محوري ضلعين في هذا المثلث لتكون نقطة تقاطعهما هي مركز دائرة النقاط التسع أو بعمل نفس الخطوات على نقاط تقاطع الارتفاعات النازلة من رؤوس المثلث مع الأضلاع المقابلة لهذه الرؤوس، سميت دائرة النقاط الإثني عشر لأنها كذلك تمس الدوائر الخارجية المماسة لأضلاع مثلث ولكنها بالإضافة لهذا نجد أنها تمس الدائرة الداخلية المماسة لأضلاع المثلث فكان من المفترض لها أن تسمى دائرة النقاط الثلاثة عشر .

 نقطة ناغيل

 نقطة شيفلر

 مركز نقاط بروكار

 نقطة دي لونغشام

 النقطة البعيدة

انظر أيضاً

 دائرة.

مراجع

مبرهنات في الهندسة المستوية
مثلثات
هندسة المثلث
هندسة إقليدية مستوية

مركز مثلث


Athena Marguerite Françoise Marie zu Dänemark, Komtess von Monpezat (* 24. Januar 2012 in Kopenhagen) ist das jüngste Kind und einzige Tochter von Joachim zu Dänemark und seiner Ehefrau Marie von Dänemark. In der dänischen Thronfolge steht sie an zehnter Stelle.

Leben
Athena zu Dänemark wurde am 24. Januar 2012 im Rigshospitalet um 8:27 Uhr Ortszeit geboren. Sie hat zwei ältere Halbbrüder aus der ersten Ehe ihres Vaters, Nikolai zu Dänemark und Felix zu Dänemark sowie einen älteren Bruder, Henrik zu Dänemark. Gemäß den Traditionen des dänischen Königshauses wurde ihr vollständiger Name erst bei ihrer Taufe am 20. Mai 2012 in der Kirche von Møgeltønder bekannt gegeben, wo auch ihre älteren Brüder Felix und Henrik getauft wurden. Sie wurde nach ihren beiden Großmüttern und ihrer Mutter Athena Marguerite Françoise Marie genannt. Ihre Paten sind ihre Onkel mütterlicherseits Gregory Grandet und Edouard Cavallier, Carina Axelsson, die Ehefrau von Gustav Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg, der ein Cousin von Prinz Joachim ist, Julie Mirabaud, Diego de Lavandeyra und Henriette Steenstrup. Am 11. August 2017 wurde sie in die Schule Sct. Joseph Søstrenes Skole eingeschult. Als Athena und ihre Familie 2019 nach Frankreich zogen, besuchte sie zusammen mit ihrem Bruder die Privatschule EIB Monceau im 8. Arrondissement von Paris.

Titel und Prädikat
 24. Januar 2012 – 31. Dezember 2022: Ihre Hoheit Prinzessin Athena zu Dänemark, Komtess von Monpezat
 Seit 1. Januar 2023: Ihre Exzellenz Athena zu Dänemark, Komtess von Monpezat

Ihr offizieller Titel in dänisch lautet Hendes Excellence Athena til Danmark, komtesse af Monpezat.

Am 28. September 2022 verfügte Königin Margrethe, dass den von ihrem jüngeren Sohn abstammenden Enkeln der Titel Prinz/Prinzessin und die Anrede Königliche Hoheit ab dem 1. Januar 2023 entzogen wird. Dadurch soll das Königshaus auf Personen beschränkt werden, die in Vertretung des Monarchen öffentliche Aufgaben wahrnehmen. Die betroffenen Königsenkel bleiben aber Mitglieder der Königsfamilie und behalten ihre eventuellen Thronfolgeansprüche. Sie sollen jedoch als Privatpersonen mit dem ihnen verbleibenden Namen und Titel Graf von Monpezat später auch eine wirtschaftliche Tätigkeit betreiben oder eine Anstellung annehmen können, was ihnen als repräsentierenden Mitgliedern des Königshauses und königlichen Prinzen verwehrt geblieben wäre. Ähnliches war zuvor bereits im niederländischen Königshaus und im schwedischen Königshaus angeordnet worden. Allerdings soll diese Entscheidung ohne Abstimmung mit den Betroffenen und ihren Eltern erfolgt sein.

Weblinks

 Athena zu Dänemark - Offizielle Webpräsenz (englisch)

Einzelnachweise

Familienmitglied des Hauses Oldenburg (Dänische Linie Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, Dänemark)
Prinz (Dänemark)
Däne
Geboren 2012
Frau

Athena zu Dänemark


Aceasta este o listă completă a zeppelinelor construite de compania germană Zeppelin din 1900 până în 1938.

Zeppeline construite înainte de Primul Război Mondial

Zeppeline construite în timpul Primului Război Mondial
Utilizare: în domeniul militar

This September 1917 group photograph shows these Navy Zeppelin captains: Manger (L 41), von Freudenreich (L 47), Schwonder (L 50), Prölss (L 53), Bockholt (L 57), Peter Strasser (FdL – Führer der Luftschiffe), Gayer (L 49), Stabbert (L 44), Ehrlich (L 35), Dietrich (L 42), Hollender (L 46), Dose (L 51) and Friemel (L 52).

Zeppeline construite după Primul Război Mondial

Vezi și
 Ferdinand von Zeppelin
 Goodyear Tire and Rubber Company
 Aerostat
 Balon
 Balon cu aer cald
 Aviația în Primul Război Mondial
 Listă de aeronave militare ale Antantei
 Listă de aeronave militare ale Puterilor Centrale
 Balon de observație
 Balon captiv "Drachen"
 Balon captiv "Caquot"
 Noile tehnologii în timpul Primului Război Mondial
 LZ 129 Hindenburg

Referințe

Aviație
Aerostate
Aeronave
Transporturi aeriene
Zbor aerian
Vehicule aeriene
Aviație militară
Istoria aviației
Liste despre aviație
Liste legate de conflicte militare
Primul Război Mondial
Istoria tehnologiei
Zeppeline

Listă de zeppeline


The Man Who Folded Himself is a 1973 science fiction novel by American writer David Gerrold. It was nominated for the Nebula Award for Best Novel in 1974 and the Hugo Award for Best Novel in 1974. The book explores the psychological, physical, and personal challenges that manifest when time travel is possible for a single individual at the touch of a button.

Plot summary
In 1975, Daniel Eakins, a young college student, is visited by his Uncle Jim. Uncle Jim offers to increase Daniel's monthly allowance for living expenses as long as Daniel promises to keep a diary. Shortly after, Uncle Jim dies, and Daniel inherits a "Time-belt" from him that allows the wearer to easily travel through time. Daniel quickly learns how to use the Time-belt and makes a few short jumps into his own future. He meets a future version of himself, who goes by "Don", who accompanies him to a race-track where the pair make a fortune betting on horse-racing.

The following day, Daniel realises that it is his turn to act as Don and guide his younger self through the previous day at the races; through this and other events the time-travelling Daniel learns more about the belt, about the nature of the "timestream," and about his personal identity.

Daniel repeatedly encounters alternate versions of himself, sometimes known as Don, and enjoys his own company, ultimately having sex with himself and beginning a relationship with himself. He learns that the changes he has made to his timeline have erased all traces of his childhood and early life.

Though Daniel has been able to become closer to himself than he has in any other relationship, at some point he comes to find that he no longer meets other versions of himself. Lonely and hoping to correct the situation, he jumps many millennia backwards in time, where his jumps have not altered the timeline, and there he meets a female version of himself called "Diane". Diane's future is a mirror of Daniel's—she was given the Time-belt by her Aunt Jane, and she had also begun a relationship with her other selves, called Donna. Daniel begins a relationship with Diane and Diane becomes pregnant.

Daniel and Diane each secretly desire a son and a daughter, respectively, and unbeknownst to each other each uses technology from the future to make their own changes to ensure that Diane gives birth to a child with the desired gender. Shortly after the birth of their child, Daniel and Diane separate.

Daniel raises his son in 1950s America. As Daniel ages, he misses the relationship he had with Diane, but the interference of an obsessive, deranged version of himself has erased the point in the past where the two can meet. Daniel spends much of his time at a house party set in 1999, enjoying the company of dozens of versions of himself at different ages. At one point late in the party an elderly version of Daniel dies after a jump, and Daniel is consumed with the thought of his own inevitable death.

Daniel eventually realizes that he has now become his Uncle Jim, and that his son will grow up to be the young version of himself who will inherit the Time-belt, and that his life has "come full circle." He makes preparations for after his death to ensure that the young Daniel experiences the same events that Daniel did and have his own experience with time travel.

The book ends with a young Daniel, who has read the now-complete diary, having to decide whether he will use the Time-belt.

Updates to the 2003 edition
Mentions were added in the 2003 edition of both the American Airlines Flight 191 crash in May 1979 and the destruction of the World Trade Center Twin Towers in Sept 2001, events which did not occur until 6 years and 28 years respectively after initial publication in 1973.

Characters
Almost all of the different characters in the story are, in fact, alternate versions of Daniel from another point in time.

When Daniel first meets his future self from one day into the future, the future version identifies himself as "Don," ostensibly Daniel's twin brother. The next day, when it becomes Dan's turn to meet a version of himself from yesterday, he adopts the role of Don. (When a third Daniel appears, he is sometimes identified as Don II, or "ultra-Don".)

The female version of Danny has a similar relationship with alternate versions of herself; she is Diane when she meets a version of herself from the future, but when she plays the role of the future traveler she adopts the name Donna. Diane has an Aunt Jane, who is the elderly version of herself, and the female equivalent of Danny's "Uncle Jim".

After Daniel and Diane find out about Diane's pregnancy, each respectively desires a son and a daughter who is exactly like them. Unbeknownst to each other, they both obtain future technology to make their own changes, that ensure that Diane gives birth to the desired child. The contrary changes create a split between their timelines, in which they have either a son or daughter, and after their separation take the child of their own sex back to their own future, creating the closed time loops of the man and the woman.

The only named character who is not some version of Daniel is a lawyer who calls him on the phone to tell him of his Uncle Jim's death, and the lawyer is vaguely identified as "Biggs-or-Briggs-or-something".

Critical reception from science fiction authors
Reviewing the novel in 1974 for Vector, Christopher Priest thought that Gerrold had unintentionally replicated the closed-loop timelines of Robert A. Heinlein's short stories "By His Bootstraps" (1941) and —All You Zombies— (1959, also featuring a protagonist who becomes his own parents), only less successfully. Priest commented that while it was "a polished, readable, clever book... [it lacks] even the most rudimentary forms of characterisation, subtlety, description or originality... is he going to get a Nebula? Probably."

Douglas Lain commented in 2012 that "The most interesting and perhaps most overlooked move that David Gerrold makes in his fractal time travel book The Man Who Folded Himself is that he writes the whole story in the second person without alerting you, the reader, directly to this fact." S. L. Huang wrote in 2019 that "The book folds in on itself like a fabulous origami of paradoxes that somehow make sense.... It is one of the best time-travel stories I have ever seen.... It is also very queer."

See also
 There Will Be Time, a 1972 novel by Poul Anderson with similar concepts, also nominated for awards
 List of time travel works of fiction

References

External links

1973 American novels
1973 science fiction novels
American science fiction novels
LGBT speculative fiction novels
Novels about time travel
Novels by David Gerrold

The Man Who Folded Himself


Nefroza reprezintă o afecțiune cronică a rinichiului, care afectează membrana bazală a glomerulului și se manifestă printr-o scădere a nivelului sangvin al proteinelor. Boala este frecventă mai ales la copii.

Legături externe
http://www.sfatulmedicului.ro/dictionar-medical/nefroza_1813

Nefrologie

Nefroză


Amsterdam  é um filme de drama americano dirigido, produzido e escrito por David O. Russell, apresentando um elenco composto por Christian Bale, Margot Robbie, John David Washington, Rami Malek, Chris Rock, Zoë Saldaña, Anya Taylor-Joy, Michael Shannon, Taylor Swift, Timothy Olyphant, Alessandro Nivola, Matthias Schoenaerts, Andrea Riseborough, Mike Myers e Robert De Niro.

Amsterdam foi lançado nos Estados Unidos em 7 de outubro de 2022.

Sinopse
Situado nos anos 30, o filme segue três amigos : um doutor, uma enfermeira e um advogado que testemunham um assassinato, porém acabam tornam-se suspeitos do assassinato.

Elenco
 Christian Bale
 Margot Robbie
 John David Washington
 Rami Malek
 Zoë Saldaña
 Robert De Niro
 Mike Myers
 Timothy Olyphant
 Michael Shannon
 Chris Rock
 Anya Taylor-Joy
 Andrea Riseborough
 Matthias Schoenaerts
 Alessandro Nivola
 Taylor Swift
 Leland Orser
 Dey Young como Alvelia Vandenhuevel
 Martin Harris

Produção
Foi anunciado em janeiro de 2020 que David O. Russell escreveria e dirigiria um filme sem título estrelado por Christian Bale para New Regency, com as filmagens previstas para começarem em abril. Margot Robbie e Michael B. Jordan foram escalados em fevereiro. Além disso, Jennifer Lawrence foi considerada para o papel de Robbie, enquanto Jamie Foxx foi considerado para o de Jordan. Angelina Jolie recusou um papel enquanto Michael Shannon, Mike Myers e Robert De Niro estavam em negociações para se juntarem ao elenco. Em outubro, John David Washington se juntou ao elenco, substituindo Jordan, que desistiu devido a conflitos de agenda, com as filmagens adiadas como resultado da pandemia de COVID-19. As filmagens começaram em janeiro de 2021 em Los Angeles, com Rami Malek, Zoë Saldaña, Robert De Niro, Mike Myers, Timothy Olyphant, Michael Shannon, Chris Rock, Anya Taylor-Joy, Andrea Riseborough, Matthias Schoenaerts e Alessandro Nivola sendo adicionados ao elenco. Em junho, Taylor Swift foi revelada como parte do elenco.

As filmagens terminaram em março de 2021. Em abril de 2022, na CinemaCon, o título do filme foi revelado como Amsterdam.

Lançamento
Amsterdam estava agendado para ser lançado nos Estados Unidos em 4 de novembro de 2022, mas teve seu lançamento antecipado para 7 de outubro de 2022.

No Brasil, o filme foi lançado em 6 de outubro de 2022.

Recepção
O público pesquisado pelo CinemaScore deu ao filme uma nota média de "B" em uma escala de A+ a F, enquanto os do PostTrak deram ao filme uma pontuação geral positiva de 72%.

No consenso do agregador de críticas Rotten Tomatoes diz: "tem um monte de grandes estrelas e uma trama muito movimentada, o que equivale a dolorosamente menos do que a soma de suas partes deslumbrantes." Na pontuação onde a equipe do site categoriza as opiniões da grande mídia e da mídia independente apenas como positivas ou negativas, o filme tem um índice de aprovação de 34% calculado com base em 171 comentários dos críticos. Por comparação, com as mesmas opiniões sendo calculadas usando uma média aritmética ponderada, a nota alcançada é 5,1/10. Em outro agregador, o Metacritic, que calcula as notas das opiniões usando somente uma média aritmética ponderada de determinados veículos de comunicação em maior parte da grande mídia, tem uma pontuação de 47/100, alcançada com base em 43 avaliações da imprensa anexadas no site, com a indicação de "revisões mistas ou neutras".

Ligações externas

Filmes dos Estados Unidos de 2022
Filmes de drama dos Estados Unidos
Filmes de drama da década de 2020
Filmes em língua inglesa
Filmes gravados em Los Angeles
Filmes dirigidos por David O. Russell
Filmes da Regency Enterprises
Filmes da 20th Century Studios
Filmes suspensos devido à pandemia de COVID-19

Amsterdam (filme)


Mehmedalija « Mak » Dizdar (17 octobre 1917 - 14 juillet 1971) était un poète bosnien. Sa poésie combine des influences de la culture chrétienne bosniene, du mysticisme islamique et des vestiges culturels de la Bosnie médiévale, et en particulier des stećci.
Ses œuvres Kameni spavač (Stone Sleeper)  et Modra rijeka (Blue River)  sont probablement les réalisations poétiques bosniennes les plus importantes du .

Biographie

Jeunesse
Mehmedalija Dizdar est née pendant la Première Guerre mondiale dans une famille bosniaque musulmane à Stolac, en Bosnie-Herzégovine. Il était le fils de Muharem (mort en 1923) et Nezira (née Babović; 1881–1945). Mehmedalija était le deuxième de trois enfants. Son frère aîné Hamid était écrivain. La sœur de Mehmedalija, Refika (1921-1945) et sa mère ont été tuées dans le camp de concentration de Jasenovac .

Carrière
En 1936, Dizdar a déménagé à Sarajevo où il a fréquenté et obtenu son diplôme du Gymnasium. Il a commencé à travailler pour le magazine Gajret, dirigé par son frère Hamid et fondé par Safvet beg Bašagić.
Dizdar a passé ses années de Seconde Guerre mondiale en tant que partisan Yougoslave. Il se déplaçait fréquemment d'un endroit à l'autre afin d'éviter l'attention des autorités de l'État indépendant de Croatie.

Après la guerre, Dizdar était une figure éminente de la vie culturelle de la Bosnie-Herzégovine, travaillant comme rédacteur en chef
du quotidien  Oslobođenje (Libération) . Il a dirigé quelques maisons d'édition parrainées par l'État et est finalement devenu écrivain professionnel et président de l'Union des écrivains de Bosnie-Herzégovine, poste qu'il a occupé jusqu'à sa mort.

Vie privée
Le fils de Dizdar, Enver (8 juin 1944 - 21 décembre 2012) était journaliste et publiciste.

Mak Dizdar est décédé à l'âge de 53 ans en 1971, après avoir survécu à ses parents et à ses deux frères et sœurs.

Œuvre

Les deux recueils de poésie de Dizdar et une série de poèmes plus longs, Kameni spavač (Stone Sleeper)  et Modra rijeka (Blue River) , ont fusionné des éléments apparemment disparates. Il a été inspiré par la culture de l'chrétienne bosniaque du Moyen Âge, les paroles de visionnaires mystiques islamiques hétérodoxes et l'idiome linguistique vernaculaire bosniens du . Sa poésie faisait référence aux pierres tombales bosniens médiévales stećci et à leurs inscriptions gnomiques sur l'éphémère de la vie. Il articulait une vision distinctive de la vie et de la mort, s'inspirant des sensibilités gnostiques chrétiennes et musulmanes de la vie comme un passage entre «la tombe et les étoiles», exprimant à la fois l'horreur gnostique de la corporéité et un sens de la béatitude de l'univers.

Dizdar et Stećci
En Bosnie-Herzégovine, il y a environ  stećci et un total de  dans la grande région. Les pierres tombales stećci sont inscrites avec divers symboles et illustrations. Les symboles utilisés sur les stećci étaient des hommes avec de grandes mains droites, des spirales, des gens jouent un tour et des cerfs. Les motifs religieux les plus courants observés sur les pierres tombales stećci sont le croissant de lune, les étoiles et les cercles (représentant le soleil). Le deuxième motif le plus courant était la croix, qui n'apparaît jamais seule. On le voit régulièrement aligné avec le croissant de lune et l'étoile, et parfois avec d'autres symboles tels qu'un bouclier, une épée, une lance ou un drapeau.

En plus des symboles gravés sur les stećci, de courtes inscriptions ou épigraphes ont également été gravées dans de nombreux stećci. Les inscriptions sur les stećci caractérisent toute la vie du défunt - leurs habitudes, la manière de leur mort, l'amour de leur pays dans lequel ils reposent et leur admiration devant la mort.

Dizdar a utilisé les symboles et les inscriptions sur les stećci comme épine dorsale de son œuvre la plus célèbre, Kameni Spavač. La Bosnie de Dizdar était «définie par les stećci et la stigmatisation de la Bosnie concernant la question de savoir si elle était la réponse poétique du sujet: son défi aux rêves» . Dizdar a utilisé les symboles et les inscriptions sur les stećci pour donner à Kameni Spavač un point de vue historique, en envisageant le monde à travers les yeux des peuples médiévaux enterrés sous les stećci. En envisageant le monde à travers les yeux des sommeils de pierre enterrés sous les stećci, Dizdar a pu aborder de nombreux thèmes. A travers les stećci, il a abordé les thèmes du "parcours de vie intime d'origine, de patrie ou de paysages, de sources de connaissances, d'expériences du monde, d'un déchiffrement nouveau et coordonné des signes, qui atteignent au-delà de leur singularité".

Dizdar a déclaré que les thèmes exprimés dans les inscriptions étaient les "secrets de la Bosnie". Dizdar lui-même a décrit l'importance et le mystère du stećci en disant « stećak est pour moi ce qu'il n'est pas pour les autres, des choses qui sont sur eux ou en eux, que d'autres n'ont pas inscrites ou n'ont pas su voir. C'est une pierre, mais aussi un mot, c'est la terre, mais aussi le ciel, c'est la matière, mais aussi un esprit, c'est un cri, mais aussi un chant, c'est la mort, mais aussi la vie, c'est le passé, mais aussi l'avenir ».

Mak Dizdar s'est également battu contre l'influence forcée de la langue serbe sur la langue bosnien, dans son article de 1970 "Marginalije o jeziku i oko njega".

Après l'effondrement du communisme et à la suite de la guerre de Bosnie-Herzégovine, le magnum opus poétique de Dizdar est resté la pierre angulaire de la littérature moderne de Bosnie-Herzégovine.

Notes et références

Liens externes

 Mak Dizdar
 Rusmir Mahmutćehajić, "On the Poetry of Mak Dizdar: The Poet, the Road, and the Word", Telos 156 (Fall 2011): 131-52.

Poète bosnien du XXe siècle
Écrivain bosnien du XXe siècle
Naissance en octobre 1917
Décès en juillet 1971
Décès à 53 ans

Mak Dizdar


Kampucea Democrată (în khmeră: កម្ពុជាប្រជាធិបតេយ្យ, Kâmpŭchéa Prâcheathippadey) este numele sub care a fost cunoscută Cambodgia când aceasta era condusă de către Khmerii Roșii (1975-1979).

Ideologie

Conducerea statului a avut dorința de a distruge cultura politică ierarhică cu scopul de a reîntemeia societatea cambodjiană de la zero, ca cea mai egalitară, și, prin urmare, revoluționară ordine socială.

Khmerii Roșii credeau că adulții au fost "otrăviți" de fostul regim în vreme ce copiii erau încă puri și puteau să fie îndoctrinați cum trebuie. Astfel, tinerii primeau poziții de autoritate și arme. Erau lăudați și răsplătiți pentru munca lor la brigăzile mobile de muncă. Copiii erau învățați să spioneze pe rudele lor și să raporteze discuțiile suspicioase.

Genocid
Regimul, prin execuții politice, înfometare și muncă forțată, a dus la moartea a 2 milioane de oameni (aproape un sfert din populația Cambodjei). Această politică a comuniștilor khmeri este numită "genocidul cambodjian" (în khmeră: បបប្រល័យពូជសាសន៍ b b braly pouchsasa), care a durat pe parcursul dictaturii Khmerilor Roșii, sfârșindu-se odată cu invazia vietnameză a Cambodjiei.

Khmerii Roșii au arestat, chinuit și omorât pe oricine era suspectat de a face parte din mai multe grupuri de așa-ziși dușmani:
 oricine avea legături cu fostul guvern sau cu guverne străine;
 profesioniști și intelectuali (printre aceștia se numărau chiar și toți oamenii care purtau ochelari, muzicieni și creatori de film);
 etnicii vietnamezi, chinezi, tailandezi și alte minorității, precum și khmerii creștini, musulmani și preoți budiști;
 "sabotori economici": orășeni care erau "vinovați" de lipsa lor de experiență în domeniul agriculturii.

Administrația
Khmerii Roșii au desființat provinciile tradiționale ale Cambodjiei și au împărțit țara în 7 zone geografice: Nord-vest, Nord, Nord-est, Est, Sud-vest, Vest și Centru, precum și două zone speciale: Kratie și Simireap.

Vezi și
 Războiul Civil Cambodjian

Referințe

Legături externe
 Imnul Kampucei Democrate

Istoria Cambodgiei
Fondări în 1975
Desființări în 1979
State dispărute
State comuniste

Kampuchea Democrată


L'usine Brasier de Reims, annexe de la maison mère située à Paris, était une usine de production de pièces mécaniques. Les locaux sont rachetés par l'état et servent de caserne puis au CREPS de Reims jusqu'à son déménagement.

Localisation
L'usine Brasier de Reims, était située 2 rue de Sillery à Reims dans la Marne.

Historique
L'entreprise Brasier est installée à Paris. Elle profite de la disponibilité de locaux et de salariés à plus faibles coûts à  Reims pour racheter la manufacture de textiles Gabreau.
L'usine Brasier était facilement identifiable grâce à la couleur bleue des carrosseries, qui fut baptisée "Bleu de France".

Pendant la première guerre mondiale, l'usine Brasier est, en grande partie, détruite. Elle est reconstruite mais à défaut de s'être adaptée aux nouvelles conditions économiques, l'entreprise Brasier fait faillite et disparait en 1930. Les bâtiments deviennent une carrosserie jusqu'en 1939. Les bâtiments sont rachetés par l'État dès 1939 et servent d'abord de caserne. À partir de 1941, le site accueille le CREPS de Reims créé par l'état français.

Dans les années 1943 et 1944, l'armée allemande s'installe dans les locaux. Les forces alliées font de même à la fin de l'année 1944. Le CREPS retrouve ses locaux jusqu'en 1981 où il déménage pour aller, route de Bezannes à Reims dans la Marne, dans des installations plus adaptées.

Situation actuelle
Le foyer rémois construit un ensemble immobilier dont les premiers appartements sont mis en vente en 1987. Ils font partie de la résidence "Porte des Tisserands".
La porte historique dite « porte des tisserands » en pierre de courville est conservée sur site en référence à l'ancienne manufacture de textiles.

Bibliographie
Le Monde illustré du 25 septembre 1920, 65e année la Champagne 1918-1920, p. 52.

Galerie

Liens externes

Articles connexes
Charles-Henri Brasier
Brasier (entreprise)

Notes et références

Catégorie :Site industriel en France

Bâtiment détruit à Reims

Usine Brasier de Reims


An Cryptocentrum caespitosum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Germán Carnevali. An Cryptocentrum caespitosum in nahilalakip ha genus nga Cryptocentrum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Panamá. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cryptocentrum

Cryptocentrum caespitosum


Cave Kids (cunoscută și sub denumirea de Cave Kids Adventures) este o serie animată de 30 de minute și un spin-off al serialului The Flintstones produs de Hanna-Barbera. A fost difuzată pe Cartoon Network ca parte a blocului de programe educaționale din perioada 21 septembrie - 9 noiembrie 1996.

Prezentare generală
Spectacolul urmărește aventurile lui Pebbles Flintstone și Bamm-Bamm Rubble, două preșcolarii preistorici, cu Dino, dinozaurul familiei Flintstones ca dădacă. Spre deosebire de seria originală a anilor 1960 Flintstones și spin-off-urile cu copiii și părinții lor în aventuri de comedie, acest spectacol s-a concentrat mai mult pe educație. Seria Hanna-Barbera a fost realizată datorită succesului lui Rugrats de Nickelodeon.

Voci
Aria Noelle Curzon – Pebbles Flintstone (voce și cântece)
Christine Cavanaugh – Bamm-Bamm Rubble (voce)
E.G. Daily – Bamm-Bamm Rubble (cântece)
Frank Welker – Dino

Legături externe

Seriale de televiziune din 1996
Cartoon Network
Hanna-Barbera

Cave Kids


Markos Vafeiadis, ortografiat alternativ Markos Vafiadis sau Markos Vafiades, (în ; ) a fost un conducător al Partidului Comunist din Grecia (KKE) în timpul Războiului Civil Grec. Familia lui era originară din insula Chios.

Biografie

Înaintea Războiului Civil
După efectuarea schimburilor de populație dintre Grecia și Turcia din 1923, Vafeiadis a mers ca refugiat la Salonic și Kavala. Începând din 1928 a lucrat la Salonic în calitate de activist al Uniunii Tineretului Comunist din Grecia (OKNE). În 1932 a fost arestat și trimis în exil intern pentru activitatea sa politică. După eliberarea sa, în octombrie 1933, a lucrat ca instructor de partid în mai multe regiuni ale Greciei.

La începutul dictaturii lui Ioannis Metaxas ("Regimul de la 4 August") a fost exilat din nou în insula Agios Efstratios, dar a reușit să evadeze în mai puțin de o lună. Ulterior, el a lucrat în organizația clandestină a partidului din insula Creta și a fost unul dintre conducătorii revoltei din Chania împotriva regimului dictatorial (28 iulie 1938). După înăbușirea revoltei, el a mers la Atena, unde a fost arestat. A fost întemnițat la Akronafplia și a fost exilat în insula Gavdos.

Rezistența și Războiul Civil
În mai 1941, la începutul ocupației germane naziste a Greciei, i s-a permis să părăsească insula Gavdos, împreună cu alți prizonieri militari greci, și a început organizarea activității de rezistență împotriva ocupației germane, inițial în Creta, mai târziu la Atena și Salonic și în cele din urmă în toată Macedonia. În 1942 a fost ales în Comitetul Central al Partidului Comunist din Grecia și a fost numit comandant al unităților macedonene ale Armatei de Eliberare a Poporului Grec (ELAS). În mai 1944 a fost ales reprezentant al populației din Salonic în Congresul Național care s-a întrunit în satul Koryschades din Euritania, dar nu a reușit să participe la ședințe. În octombrie 1944, după retragerea armatei germane, a intrat în Salonic, împreună cu unitățile pe care le comanda.

În noiembrie 1944 unitățile comandate de Vafeiadis au eliberat Macedonia Centrală și au contribuit la salvarea a mii de evrei greci de pericolul deportării în Germania Nazistă. În februarie 1946 Markos Vafeiadis nu a fost de acord cu Nikos Zahariadis, secretarul general al KKE, care dorea să înființeze o armată comunistă regulată. Vafeiadis credea că forțele militare ale guvernului grec erau prea puternice și cea mai bună opțiune a KKE era să ducă o luptă de partizani.

Cu toate acestea, în iulie 1946, Zahariadis l-a desemnat conducător al formațiunilor comuniste de gherilă. În octombrie 1946, când a fost fondat Comandamentul General al Armatei Democratice a Greciei (DSE), Vafeiadis și-a asumat poziția de lider, iar în decembrie 1947 a fost numit prim-ministru și ministru de război al Guvernul Democratic Provizoriu.

În ultimele faze ale Războiului Civil neînțelegerile lui cu Zahariadis în problemele militare au dus la îndepărtarea lui de la conducerea armatei (august 1948) și mai târziu din toate funcțiile deținute (ianuarie 1949). În octombrie 1950 a fost exclus din Partidul Comunist, în timp ce se afla în exil în Uniunea Sovietică, unde fugise după destrămarea Armatei Democratice a Greciei.

După Războiul Civil
După moartea lui Iosif Stalin și sfârșitul epocii staliniste, Markos Vafeiadis a fost reprimit în KKE și a fost ales ca membru al Biroului Politic al Comitetului Central al partidului. Cu toate acestea, apariția unor noi dezacorduri cu conducerea partidului a dus la îndepărtarea lui din funcțiile de conducere în ianuarie 1958 și la a doua excludere din KKE în iunie 1964. După ce partidul s-a divizat în 1968 a fost primit în facțiunea "interioară" (εσωτερικού) a KKE. În martie 1983 și-a încheiat exilul de 33 de ani în Uniunea Sovietică și s-a întors în Grecia și pe insula Chios, unde și-a scris mai târziu Memoriile. A devenit un susținător politic al lui Andreas Papandreou și în noiembrie 1989 și aprilie 1990 a fost ales ca membru al Parlamentului Greciei pe lista Mișcării Socialiste Panelene (PASOK).

Note

Bibliografie
 Dominique Eude, Les Kapetanios (în franceză, greacă și engleză), Artheme Fayard, 1970

Legături externe

 Interviu cu Markos Vafiades, 1983

Nașteri în 1906
Decese în 1992
Politicieni greci
Comuniști greci
Greci ai celui de-al Doilea Război Mondial
Greci expatriați

Markos Vafeiadis


Zagrebački festival bio je glazbena manifestacija u Zagrebu. Održao se je 1971. godine.

Osnovni podatci o festivalu
Organizator: ALTA Music, "UDRUŽENJE KOMPOZITORA HRVATSKE"

Mjesto održavanja: Zagreb, Kongresna dvorana Zagrebačkog velesajma

Nadnevak održavanja: 16. – 20. III, 1971.

Natjecateljske večeri: Pop-rock, Hit parada I i II, i finalna večer

Revijalne večeri: Šansone

Međunarodni: JEST.  Sudjelovali izvođači iz cijele tadašnje Jugoslavije.

Nadređeni: Direktor: Drago Diklić

Medijski pokrovitelji: RADIO TELEVIZIJA ZAGREB,  NIP "Vjesnik"

Prijenos na televiziji: Direktan

Prijenos na radiju: Direktan

Voditelji: Ksenija Urličić, Ljubo Jelčić,

Stručni ocjenjivački sud: Za "HITOVE" i POP-ROCK:  Ferdo Pomykalo, Drago Diklić, Drago Britvić, Mićo Brajević, Ivica Stamać, Dražen Boić, Igor Savin, Marijan Makar, Miljenko Jelača.
Za ŠANSONE: Arsen Dedić, Miljenko Prohaska, Zvonko Špišić, Zvonimir Golob, Zvonko Čulina, Ivica Stamač, Ivica Krajač, Hrvoje Hegedušič, Stipica Kalogjera, Milan Lentić, Mićo Brajević, Pero Gotovac.

Festivalski orkestar: Veliki revijski orkestar. Dirigenti: Zlatko Černjul, Ferdo Pomykalo, Miljenko Prohaska, Stjepan Mihaljinec, Mojmir Sepe, Pero Gotovac, Nikica Kalogjera, Ilija Genić, Dragan Djakonovski, Stanko Selak, Vojislav Simić, Alfi Kabiljo, Džeki Srbljenović.

Sudionici po večerima:  HITOVI:  Gabi Novak, Ivo Robić, Zdenka Vučković, Vice Vukov, Majda Sepe, Arsen Dedić, Beti Jurković, Stjepan Đimi Stanić, Višnja Korbar, Milan Bačić, Elvira Voća, Zvonko Špišić, Ljupka Dimitrovska, Zoran Georgijev, Josipa Lisac, Mišo Kovač, Kićo Slabinac, Ana Štefok, Krunoslav Cigoj, Dalibor Brun, Ivo Patijera, Vjekoslav Jutt, Djordji Peruzović, "Mladi Levi", Katja Markotić, Zdenka Kovačićek, Duško Lokin, Dragan Antić. Ivica Martinčević, "Crveni Koralji", Ljubo Lučev, Mladen Kozjak, Saška Petkovska, Srdjan Brešković, Helena Sabljak, Minja Subota, Albertina Trbojević, Danijela Pančetović, Simeon Gugulovski.

ŠANSONE: Arsen Dedić, Zafir Hadžimanov, Katja Markotić, Hrvoje Hegedušić, Ivica Percl, Višnja Korbar, Zvonko Špišić, Boris Bizetić, Ibrica Jusić, Gabi Novak, Toma Bebić.

POP-ROCK: "Grupa 220" i Drago Mlinarec,  "Mladi Levi" i Josipa Lisac,  Matt Colins, "Bele vrane", "Novi fosili", "Grešnici", "Korni grupa" i Zdenka Kovačićek, "Crveni Koralji" i Boris Babarović, "Profesionalci" i "Kvartet Kenda", Grupa "Mi", "Indeksi", "Džentlemeni".

INOZEMNI GOSTI: "Pretty Things" - London,  "Southern Comfort" - London, "Mungo Jerry" - London, "Juicy Lucy" - London, Karel Gott - ČSSR,  Nini Rosso, - Italia,  "Aquaviva" - Španjolska.

Poredak nakon večeri:

Nagrade
 1. nagrada stručnog ocjenjivačkog suda:
 2. nagrada stručnog ocjenjivačkog suda:
 3. nagrada stručnog ocjenjivačkog suda:

 1. nagrada publike:
 2. nagrada publike:
 3. nagrada publike:

 nagrada najboljem debitantu:
 nagrada za najbolji tekst:
 nagrada za najbolju interpretaciju:

Uspješnice poslije festivala
Bicikl - Zvonko Špišić, Zajedno - Arsen Dedić, Zemljo Moja - Pero Gotovac (Krunoslav Cigoj), Tvoja zemlja - Alfi Kabiljo (Vice Vukov), Gazi, dragi srce moje - Hrvoje Hegedušić (Gabi Novak)i mnoge druge.

Nosač zvuka
JUGOTON, RTB, DISKOS, HELIDON, RTV SKOPJE, STUDIO, SKENDERIJA, ALTA.

Izvori
HRVATSKO DRUŠTVO SKLADATELJA

Vanjske poveznice
Hrvatsko društvo skladatelja - Zagrebfest

Glazbeni festivali u Zagrebu

Zagrebački festival 1971.


Blå petrel () er en stormfugl, der lever i det Sydlige Ishav.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Det sydlige ishavs fugle
Stormfugle

Blå petrel


Taylor Noelle Watson, née le  à Tyler, connue professionnellement sous le nom de Tay Money, est une rappeuse américaine.

Elle commence sa carrière en  et connaît la notoriété après la sortie de son single Trappers Delight en . En 2020, son single Bussin est un succès sur l'application TikTok et atteint la 41e place d'US Viral 50, le .

En , elle signe un contrat d'enregistrement avec les labels Geffen Records et Interscope Records.

Biographie
Taylor Noelle Watson naît aux États-Unis, le , à Tyler, au Texas. Elle grandit à Athènes, où elle exerce le métier de coiffeuse, avant de déménager à Dallas.

Musique
Tay Money fait ses débuts en , avec la publication du single, Lewis & Clark, puis du single Na Na.

Le single Trapper's Delight sort en , sur la chaîne YouTube de WorldStarHipHop et compte, en moins d'un mois, plus de 1,2 million de vues. En novembre de la même année, Tay Money sort son premier EP, DUH!, puis, en , plusieurs singles : High School, 2k, Ride Around et IMAX. La même année, sa première mixtape, Hurricane Tay, sort avec seize titres et deux EPs de DaBaby et YNW Melly.

En , Tay Money sort le single Bussin, qui devient rapidement viral sur les différents médias sociaux, en particulier sur TikTok. En , Tay Money sort le remix intitulé Bussin 2.0. Elle collabore avec le rappeur Saweetie sur ce remix, puis avec Mulatto sur Brat, sorti en octobre. Le , Tay Money sort le clip Circus, réalisé par DrewFilmedIt, puis la mixtape Blockedt, le .

En , elle signe un contrat d'enregistrement avec Geffen Records et Interscope Records. Son premier album studio est en cours d'enregistrement.

En , Tay Money adresse le clip de son single Self Made aux personnes qui osent remettre en question sa carrière de rappeuse.

Image publique
Tay Money figure sur la liste des dix artistes hip-hop texans à surveiller en 2020, publiée par D Magazine.

Selon Rashad Milligan, journaliste pour Rolling Out, avec Assignment, le single au refrain répétitif qui reprend des termes argotiques popularisés par la sphère afro-américaine de Twitter, Tay Money doit s'attendre à des accusations d'appropriation de la culture afro-américaine, à l'instar d'artistes comme V-Nasty, Kreayshawn, Lil Debbie et Iggy Azalea.

Vie privée
Tay Money est en couple avec le vidéaste Cole Bennett jusqu'au milieu de l'année , lorsque ce dernier la trompe avec l'influenceuse Instagram Stassiebaby, ce que confirme Tay Monex sur son compte Instagram.

Discographie

EPs
 : DUH!
  : Hurricane Tay
  : Blockedt

Notes et références

Chanteuse américaine du XXIe siècle
Rappeuse américaine
Artiste de Geffen Records
Nom de scène
Naissance à Tyler (Texas)
Naissance en avril 1993

Tay Money


فيتوليستي (Витолиште) هي مدينة في مقاطعة بريليب في جمهورية مقدونيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 409   نسمة.

مراجع

قرى في بلدية بريليب
قرى مقدونيا الشمالية
مدن مقدونيا

فيتوليستي (بريليب)


National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH) er et føderalt amerikansk agentur, der er ansvarligt for at forske og komme med anbefalinger til forebyggelse af arbejdsrelaterede skader og sygdom. NIOSH er en del af Centers for Disease Control and Prevention (CDC) under det amerikanske sundhedsministerium.

NIOSH har hovedkvarter i Washington, D.C., med forskningslaboratorier og kontorer i Cincinnati; Morgantown; Pittsburgh; Denver; Anchorage; Spokane; og Atlanta. NIOSH er en professionelt mangeartet organisation med et 1200 mand stort personale, der repræsenterer en lang række discipliner såsom epidemiologi, lægevidenskab, erhvervsmæssig hygiejne, sikkerhed, psykologi, ingeniørarbejde, kemi og statistik.

Fodnoter

Arbejdsmiljø
USA's myndigheder


Events from the year 1752 in Canada.

Incumbents
French Monarch: Louis XV
British and Irish Monarch: George II

Governors
Governor General of New France: Jacques-Pierre de Taffanel de la Jonquière, Marquis de la Jonquière then Michel-Ange Duquesne de Menneville
Colonial Governor of Louisiana: Pierre de Rigaud, Marquis de Vaudreuil-Cavagnial
Governor of Nova Scotia: Edward Cornwallis
Commodore-Governor of Newfoundland: Francis William Drake

Events
 23 March – Canada's first newspaper, the weekly Halifax Gazette, is published
 French kill Miami chief, fortify the Ohio Valley region with forts from Lake Erie to the forks of the Ohio River
  La Corne began a three-year appointment as the western commander of the poste de l'Ouest
 The British Empire adopts the Gregorian calendar.

Births
 25 February – John Graves Simcoe, first lieutenant governor of Upper Canada (d.1806)

Deaths
 Jacques-Pierre de Taffanel de la Jonquière, Marquis de la Jonquière, governor general of New France, on 17 March (born 1685)

Historical documents
British law mandates switch from Julian to Gregorian calendar, so that 2 September 1752 is followed next day by 14 September

French fort at Crown Point, being "very obnoxious to His Majesty's plantations," must be demolished for security of British colonies

British ambassador insists French government demolish Niagara River fort and that Governor General De la Jonquière be ordered to desist

Agent of Massachusetts government learns in Montreal that its western trade involves hundreds of canoes and more than 1,000 men

Survey of coast near Louisbourg shows where British forces might land and take unprotected road to fortress (Note: "savages" use)

Earlier peace treaty renewed with Miꞌkmaq at Halifax, with hunting and fishing rights, semi-annual food provision and annual presents

Essay on regaining loyalty of Six Nations includes suggestion that superintendent oversee both relations and currently exploitative trade

New Nova Scotia governor echoes Cornwallis opinion that Chignecto Acadians are useful, necessary and impossible to replace

Advertisement for sale of six enslaved people (four teens and two adults) in Halifax

Appointed Halifax fire wardens to direct fire suppression, and anyone robbing houses in or near fire to be punished with death

Estates of Nova Scotia debtors in jail who are "wholly depending upon the Charity of Compassionate Persons" may be tapped for creditors and jailer

Map: Fictitious Northwest Passage that mapmaker Joseph-Nicolas Delisle based on fictitious 1640 voyage of Spanish admiral

References

1750s in Canada
1752 in New France
Canada
52

1752 in Canada


Agrilus aeneoclarus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Bourgoin, 1922.

Referências

aeneoclarus

Agrilus aeneoclarus


An Aloe myriacantha in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adrian Hardy Haworth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schult. och Julius Hermann Schultes. An Aloe myriacantha in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aloe

Aloe myriacantha


Tværgående bugmuskel også kendt som transversalis, er en muskel på den anteriore og laterale (front og side) af bugvæggen, der ligger under den skrå interne bugmuskel. Det menes blandt mange fitness-professionelle at det er en signifikant del af kropsstammen.

Referencer

Muskelsystemet

Tværgående bugmuskel


El 41.º Regimiento de Instrucción Aérea (41. Flieger-Ausbildungs-Regiment) fue una unidad militar de la Luftwaffe de la Alemania nazi.

Historia
Formada el 1 de abril de 1939 en Fráncfort del Óder desde el 41º Batallón de Reemplazo Aéreo con:

Stab.
I Batallón de Instrucción desde el 41º Batallón de Reemplazo Aéreo.
Escuela Elemental de Vuelo (Escuela/41º Regimiento de Instrucción Aérea) desde la Escuela Mixta Experimental Superior de Fráncfort del Óder.

El II Batallón de Instrucción fue formada en 1940, mientras la Escuela/41º Regimiento de Instrucción Aérea deja el regimiento el 1 de octubre de 1941 y se convirtió en 41º Escuela Mixta Experimental Superior. Trasladado a Loeben en enero de 1942(?). El 16 de agosto de 1942 es redesignado como el 41º Regimiento Aéreo.

Comandantes
Coronel Hans Schüz - (1 de abril de 1939 - 28 de febrero de 1940)
Teniente Coronel Hermann Aue - (1 de marzo de 1940 - 31 de marzo de 1940)
Coronel Rüdiger von Heyking - (1 de abril de 1940 - 24 de julio de 1940)
Coronel Wilhelm Kohlbach - (25 de julio de 1940 - octubre de 1942)

Orden de Batalla
1939 – 1940: Stab, I. (1-5), 6., 7., Escuela.
1941 – 1942: Stab, I. (1-5), 7., II. (8-12).

Referencias

WW2 - 41. Flieger-Ausbildungs-Regiment

Luftwaffe (Wehrmacht)
Unidades militares alemanas de la Segunda Guerra Mundial
Regimientos de Instrucción Aérea

41.º Regimiento de Instrucción Aérea


{{Infookvir album
|ime_albuma     = Videosex '84
|ime_glazbenika = Videosex
|vrsta          = studijski album
|slika          = Videosex 84 omot.jpeg
|žanr           = electro, new wave, synthpop
|datum          = 27. veljače 1984.
|snimanje       =
|studio         =
|trajanje       = 32:00
|izdavač        =  ZKP RTLJ, Ljubljana
|producent      = Videosex
|recenzija      =
Muzika.hr

SoundGuardian
|kronologija    =
|album_prije    =
|godina0        =
|godina         = 1984.
|album_poslije  = Lacrimae Christi
|godina2        = 1985.
|ostalo         =
}}

Videosex '84, ponekad stilizirano kao Video Sex '84 je prvi studijski album slovenskog synthpop sastava Videosex. Album je prvotno objavljen 27. veljače 1984. godine.

Godine 2009., album je ponovo objavljen kao digitalizirani CD.

Popis pjesama

Izvori

Vanjske poveznice
  Videosex '84 na Discogsu

Albumi iz 1984.

Videosex '84


Bahrains Grand Prix 2017 (officielt navn: 2017 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix) var et Formel 1-løb som blev arrangeret den 16. april 2017 på Bahrain International Circuit. Det var det tredje løb i Formel 1-sæsonen 2017, og 13. gang Bahrains Grand Prix blev arrangeret. Løbet blev vundet af Ferrari-køreren Sebastian Vettel, mens de to Mercedes-kørere Lewis Hamilton, der tog pole position, og Valtteri Bottas fik de resterende podiepladser. Dette var Vettels og Ferraris anden sejr for sæsonen ud af tre løb.

Resultater

Kvalifikation

Løbet

Noter til tabellerne
  – Fernando Alonso udgik af løbet, men blev klassificeret eftersom han havde fuldført over 90% af løbsdistancen..
  – Stoffel Vandoorne stillede ikke op på startgridden, som følge af motorproblemer.

Stillingen i mesterskaberne efter løbet

Kørermesterskabet

Konstruktørmesterskabet

Referencer

Eksterne henvisninger

2017
Formel 1 2017

Bahrains Grand Prix 2017


محطة الجنرال بلغرانو 2 هي محطة بحوث أرجنتينية تقع في أنتاركتيكا في .

في 1955 أسس الجنرال هرنان بوجاتو محطة بلغرانو 1 التي بقيت الأقصى جنوبا لعدة سنين. في 5 فبراير 1979 افتتحت بلغرانو 2 كبديلة للأولى. محطة ثالثة وهي بلغرانو 3 عملت من 1980 إلى 1984 لكن بلغلرانو 2 هي الوحيدة التي بقيت تحت الخدمة إلى الآن وهي أقصى محطة أرجنتينية إلى الجنوب إلى 2006.

للمزيد من المعلومات التفصيلية:
مجلس مديري البرامج الوطنية لأنتاركتيكا : محطة بلغرانو 2

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لمحطة الجنرال بلغرانو 2:

مراجع

أماكن مأهولة أسست في 1979
المقاطعة الأرجنتينية بالقارة القطبية الجنوبية
تأسيسات سنة 1979 في القارة القطبية الجنوبية
كوتس لاند
منشآت في القارة القطبية الجنوبية
مواقع ومعالم تاريخية في القارة القطبية الجنوبية

محطة الجنرال بلغرانو 2


El factor de Krüppel o factor enriquecido-renal de Krüppel  es una proteína humana codificada por el gen KLF15. Realiza varias funciones biológicas, como el transporte de glucosa y la transcripción genética, además de otras funciones moleculares y celulares.

Funciones
El KLF15 se incrementa por el ayuno y desciende por la nutrición y la insulina mediante la señalización de las enzimas PI3K. El KLF15 se incrementa por la señalización de los glucocorticoides y la inhibición de PI3K. La insulina y sus hormonas de contrarresto regulan el nivel hepático de KLF15. Un nivel forzado de KLF15 en hepatocitos cultivados aumentó tanto el nivel como la actividad promotora del gen de la Fosfoenolpiruvato carboxiquinasa.

Proteínas humanas
Factores de transcripción

KLF15


Nullum crimen, nulla poena sine praevia lege poenali este o expresie în latină, care se traduce ca "nici o crimă, nici o pedeapsă fără lege". Expresia este folosită în dreptul penal pentru a exprima principiul conform căruia, pentru ca un comportament să fie calificat drept crimă, ar trebui să fie stabilit ca atare într-o normă penală, înainte de realizarea și încadrarea acestui comportament ca faptă penală.

Prin urmare, nu numai existența infracțiunii depinde de existența anterioară a unei prevederi legale care să o declare ca atare (nullum crimen sine lege praevia), dar, de asemenea, pentru ca o pedeapsă care urmează să fie aplicată făptuitorului într-un anumit caz, este necesar că legislația în vigoare să stabilească pedeapsa pentru crima comisă (nulla poena sine praevia lege).

Acesta este un principiu juridic de bază care a fost incorporat în dreptul penal internațional, care interzice crearea unor legi ex post facto, care nu favorizează acuzatul.

Acest principiu a fost dezvoltat de Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach, ca parte a codului penal bavarez (1813), cu toate că principiul legalității derivat a fost creat de către Cesare Beccaria Bonesana.

Cerințe
În dreptul penal european modern s-a constatat că principiul nulla poena sine lege constă din patru cerințe distincte:

Nulla poena sine lege praevia Nu trebuie să existe nici o pedeapsă fără precedent.

Nulla poena sine lege scripta Nu trebuie să existe nici o pedeapsă fără lege scrisă.

Nulla poena sine lege certa Nu trebuie să existe nici o pedeapsă fără o lege bine definită.

Nulla poena sine lege stricta Nu trebuie să existe nici o pedeapsă fără lege justă.

Note

Vezi și
 Stat de drept

Bibliografie

Cuvinte și expresii în limba latină
Drept penal
Concepte juridice


The 16th Golden Raspberry Awards were held on March 24, 1996, at the Hollywood Roosevelt Hotel to recognize the worst the movie industry had to offer in 1995. For the first time in Razzie history, an actual "winner" showed up to the ceremony and accepted his award: Showgirls director Paul Verhoeven.

Awards and nominations

Films with multiple nominations
These films garnered multiple nominations:

See also

 1995 in film
 68th Academy Awards
 49th British Academy Film Awards
 53rd Golden Globe Awards
 2nd Screen Actors Guild Awards

References

Golden Raspberry
Golden Raspberry Awards ceremonies
1996 in American cinema
1996 in California
March 1996 events in the United States
Golden Raspberry

16th Golden Raspberry Awards


Ensembles

Ensemble Altstadt Mindelheim
Während sich die früheste Gründung der Stadt – ein alemannisches Dorf bei Alt-St.-Stephan – außerhalb der heutigen Altstadt befand, ist diese selbst in staufischer Zeit (2. Hälfte 12. Jahrhundert) wohl zusammen mit der Salzstraße von München nach Memmingen planmäßig in ost-westlicher Richtung angelegt und auch befestigt worden (erste urkundliche Erwähnung 1046, Stadtrechte vor 1256). Als Kennzeichen dieser Gründung können die spindelförmigen Erweiterungen der Maximilianstraße (im Westteil nur noch schwach ausgebildet) sowie die Aufteilung in regelmäßige Baublöcke nach Norden hin gelten, vergleichbar der etwa gleichzeitig, ebenfalls an der Salzstraße entstandenen Memminger Kalchvorstadt.
Die Stein- und Kornstraße gliedern das gesamte Altstadtgebiet innerhalb der ehemaligen Befestigung, die sich vom Ende 15. Jahrhundert / Anfang 16. Jahrhundert abschnittsweise erhalten hat, in vier Stadtteile: das Mühl-, Spital-, Pfarr- und Klosterviertel. Da die Steinstraße bis 1811 ohne Tor war und die Grundstücke von der Maximilianstraße bis an die Stadtmauer reichten, sind das südlich gelegene Mühlviertel – im östlichen Teil – und das Spitalviertel kaum gegliedert.
Das Kloster- und das Pfarrviertel sind durch mehrere Parallelstraßen zur Maximilianstraße (Kappelgasse, Hungerbachgasse, Kleinhannsstraße und Hauberstraße) und durch Verbindungen, die zu diesen führen, in verschieden große, längsrechteckige Baublöcke unterteilt. Die Lage der Pfarrkirche und zweier bedeutender Klöster (Augustiner und Franziskanerinnen) haben zur reicheren städtebaulichen Entwicklung in diesen beiden Stadtteilen beigetragen.
Die Unregelmäßigkeiten der Anlagen beim ehemaligen Augustinerkloster und der Mühle am Mindelübergang sowie Tuffmauerreste in den Fundamenten des in die Maximilianstraße einspringenden ehem. Jesuitengymnasiums, stützen die These, dass hier ein frühmittelalterlicher Reichshof mit zugehöriger Reichshofgliederung (Mühlviertel) vermutet werden kann und damit die ältesten Teile der Stadt in der Struktur des Grundrisses erkennbar sind.
Die Stadtansicht wird im Wesentlichen durch die Türme der drei mittelalterlichen Stadttore sowie jene der Kirchen St. Stephan, St. Silvester und Mariä Verkündigung bestimmt. Die Straßenbilder prägen meist geschlossene Reihen von Giebelhäusern des 17. und 18. Jahrhundert, teilweise mit Fassaden des 19. und 20. Jahrhunderts. Mit Aufgabe der Stadtbefestigung Anfang des 19. Jahrhunderts kommt es zu baulichen Veränderungen insbesondere im ehemaligen Grabenbereich, der verfüllt und mit Kleinhäusern entlang der Stadtmauer bebaut oder als Gartenfläche genutzt wurde.
Aktennummer E-7-78-173-1.

Stadtbefestigung

|}

Baudenkmäler nach Ortsteilen

Mindelheim

|}

Doldenhausen

|}

Gernstall

|}

Heimenegg

|}

Katzenhirn

|}

Lohhof

|}

Mindelau

|}

Nassenbeuren

|}

Oberauerbach

|}

Sankt Anna

|}

Unggenried

|}

Unterauerbach

|}

Untere Ziegelhütte

|}

Westernach

|}

Wiesmühle

|}

Ehemalige Baudenkmäler

|}

Abgegangene Baudenkmäler

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Mindelheim

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

 In dieser [ Kartenansicht] sind Baudenkmäler ohne Koordinaten mit einem roten bzw. orangen Marker dargestellt und können in der Karte gesetzt werden. Baudenkmäler ohne Bild sind mit einem blauen bzw. roten Marker gekennzeichnet, Baudenkmäler mit Bild mit einem grünen bzw. orangen Marker.

Mindelheim

Liste der Baudenkmäler in Mindelheim


إغزران هي قرية مغربية تنتمي لإقليم صفرو، جنوبي مدينة فاس. تضم هذه البلدة 11.050 ساكنا حسب إحصاء سبتمبر 2004.

مراجع

أماكن مأهولة في إقليم صفرو
جماعات قروية في المغرب
جماعات قروية في إقليم صفرو
جماعات قروية في جهة فاس مكناس

إغزران


An Notylia fragrans in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Rudolph Wullschlaegel ngan Hendrik Charles Focke. An Notylia fragrans in nahilalakip ha genus nga Notylia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Notylia

Notylia fragrans


Hilda Hildegarde María Gabriela, princesse de Bavière, née le  à Berchtesgaden  et morte à Munich le , est une princesse de Bavière, membre de la maison de Wittelsbach.

Biographie

Famille
Hilda de Bavière est née le  dans la résidence estivale de la famille, le château royal de Berchtesgaden, au sud des Alpes bavaroise. Elle est baptisée quelques jours après par le cardinal Michael von Faulhaber, sa marraine étant sa tante paternelle la princesse Hildegarde de Bavière.

Elle est la troisième fille du prince héritier Rupprecht de Bavière et de sa seconde épouse la princesse Antonia de Luxembourg.

Hilda de Bavière a un frère aîné : Heinrich (1922-1958), deux sœurs aînées : Irmingard (1923-2010) et Editha (1924-2013) et deux sœurs cadettes : Gabriele (1927-2019) et Sophie (née en 1935). Elle a également un autre frère aîné, Albert de Bavière (1905-1996), seul enfant survivant, issu de la première union de son père avec Marie Gabrielle en Bavière.

Jeunesse
Pendant les années 1930, lors de l'ascension de Hitler comme chancelier de l'Allemagne, le château royal de Berchtesgaden est reconverti en une des résidences principales du parti nazi car le Führer avait établi au Berghof, son lieu de villégiature, ainsi que l'une de ses casernes générales. La détestation de Rupprecht, père de Hilda, envers vers Hitler a amené la famille royale de Bavière à se déplacer durant les étés au château de Hohenschwangau. Cet éloignement accroissant les avanies que les Wittelsbach ont subies de la part du régime nazi. Bientôt les propriétés de la famille sont confisquées : le palais Wittelsbach, à Múnich, a été nationalisé et converti en prison de la Gestapo, et le château Leutstetten, de même que les autres résidences d'été, ont également été réquisitionnés au début de la guerre.

En 1937, Hilda est envoyée avec sa sœur Gabriele étudier en l'Angleterre dans le Couvent du Sacré-Cœur à Roehampton (aujourd'hui Woldingham School), où ses deux sœurs aînées Irmingard et Editha étaient scolarisées depuis l'année précédente. En 1939, au début de la Seconde Guerre mondiale, son père a été forcé de s'exiler en Italie, à invitation de Víctor-Emmanuel III, en résidant à Florence dans un appartement du Palazzo Pecori-Giraldi. Bientôt, après de l'attentat du 20 juillet 1944 contre Hitler, Hilda, sa mère et ses frères ont été arrêtés par les SS et déportés au camp de concentration de Sachsenhausen. Sa sœur Irmingard a essayé de s'échapper vers la Suisse par les Alpes, mais, malade de fièvre typhoïde, elle a été arrêtée par la Gestapo et incarcérée à Berlin. Déjà à la fin , Berlin étant entouré par l'Armée Rouge, la famille a été déplacée au camp de concentration de Flossenbürg et, en , jointe à quelque  prisonniers, la famille a subi une évacuation forcée vers une annexe du camp de concentration de Dachau qui a coûté la vie à  personnes. En , l'Armée américaine libère Dachau. Hilda et ses quatre sœurs, partent au grand-duché de Luxembourg, où règne leur tante, la grande-duchesse Charlotte. Leur mère, Antonia n'a jamais réussi à se rétablir de son calvaire et n'est jamais rentrée en Allemagne. Elle meurt en Suisse, à Lenzerheide, dans les Grisons, à l'âge de , le , neuf ans après la fin de la guerre.

Mariage et descendance
Le , Hilda se marie au Pérou, en la cathédrale Saint-Jean de Lima avec l'industriel anglo-péruvien Juan Lockett de Loayza (né à Lima, le  et mort à Bergen le ), fils de Garstang Bradstock Lockett et de Hilda de Loayza, lors d'une cérémonie présidée par mgr Federico Pérez Silva, évêque auxiliaire de Lima. L'unique membre de la famille Wittelsbach qui assiste au mariage est sa sœur Gabriele, tandis que son père est représenté par le ministre plénipotentiaire de Belgique à Lima, Hadelin Rothé. Une réception clôture le mariage dans le palais archi-épiscopal et ensuite, le couple retourne en Bavière.

Ils ont eu quatre enfants :

 Christopher Lockett (né à Lima, Pérou le ), marié en 1991 avec Martha Katharina Herdt (née en 1948), sans postérité ;
 Miguel Lockett (né à Lima le ), de sa relation avec Elfriede Seidel, sont nés deux fils : David Seidel (1977) et Roman Seidel (1982) ;
 Alexander Lockett (né à Rosswies, Bad Tölz, le ) ;
 Marie Isabel (née à Rosswies, Bad Tölz, le ), mariée en 1986, avec Jakob Rudolf von Saldern (né en 1957), dont deux filles : Charlotte von Saldern (1986) et Hilaria von Saldern (1987).

À partir de la fin des années 1950, le couple demeure jusqu'au reste de ses jours en Allemagne. Son époux a occupé diverses charges diplomatiques, aussi bien comme consul honoraire à Ratisbonne, qu'envoyé civil dans l'ambassade péruvienne à Berlin et délégué dans le comité organisateur des Jeux olympiques de Munich.

Mort
Veuve depuis le , la princesse Hilda de Bavière est morte le , à l'âge de , à Munich.

Honneurs
Hilda de Bavière est :
  Dame noble de l'ordre de la Croix étoilée, Autriche-Hongrie ;
  Dame d'honneur de l'ordre de Thérèse (Royaume de Bavière) ;
  Dame de l'ordre de Sainte-Élisabeth (Royaume de Bavière).

Ascendance de Hilda de Bavière

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ordre de succession à l'ancien trône de Bavière

Bibliographie
 .
 .

Liens externes

 .

Maison de Wittelsbach
Récipiendaire de l'ordre de Thérèse
Récipiendaire de l'ordre de Sainte-Élisabeth
Récipiendaire de l'ordre de la Croix étoilée
Survivant des camps de concentration nazis
Survivant du camp de concentration de Dachau
Naissance en mars 1926
Naissance à Berchtesgaden
Décès en mai 2002
Décès à Munich
Décès à 76 ans
Princesse de Bavière du XXe siècle
Princesse de Bavière du XXIe siècle

Hilda de Bavière


Mizoginija je mržnja ili odbojnost prema ženama ili djevojčicama. Etimologija riječi dolazi od grč. miséō (μισέω = "mrziti") i gynḗ (γυνή = "žena"). Mizoginija se manifestira na mnogo različitih načina, uključujući i spolnu diskriminaciju, ponižavanje žena, nasilje prema ženama i seksualnu objektivizaciju. Pandan mizoginije jeste mizandrija, mržnja ili odbojnost prema muškarcima. Antonim pojma mizoginije je filoginija, ljubav ili naklonost prema ženama.

Kristina iz Pizana bila je prva žena, koja se autoritativno suprotstavila mizoginiji.

Izvori

Mržnja

Mizoginija


Gonzalo Pérez de Vargas, španjolski rukometaš
Gonçal Peris Sarrià ili Gonzalo Pérez , valencijski slikar
Gonzalo Pérez Espolita, asturski slikar
Gonzalo Pérez Iribarren, urugvajski matematičar i statistički stručnjak

Gonzalo Pérez


An Stelis megistantha in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Stelis megistantha in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis megistantha