Sir Roy George Douglas Allen, CBE, FBA (3 de junho de 1906 - 29 de setembro de 1983) foi um economista, matemático e estatístico inglês, também membro do International Statistical Institute.

Vida
Allen nasceu em Worcester e estudou na Royal Grammar School Worcester, da qual ganhou uma bolsa de estudos para o Sidney Sussex College, Cambridge. Ele ganhou uma honras de primeira classe em matemática, ficando no topo de seu ano como o Sênior Wrangler.

Tornou-se professor da London School of Economics (LSE), mais tarde tornando-se professor de estatística. Ele escreveu muitos artigos e livros sobre economia matemática, incluindo o famoso artigo sobre A Reconsideration of the Theory of Value publicado em Economics em 1934 com Sir John Hicks. Outros livros incluem: Mathematical Analysis for Economists (1938), Statistics for Economists (1949), Mathematical Economics (1956), e Macroeconomic Theory (1967).

Allen foi nomeado cavaleiro em 1966 por seus serviços à economia e tornou-se presidente da Royal Statistical Society, que lhe concedeu a Medalha de Ouro em 1978. Ele também foi tesoureiro da Academia Britânica da qual era membro (FBA).

Ele introduziu o conceito de "elasticidade parcial de substituição" à economia em seu famoso livro de 1938 "Análise Matemática para Economistas".

Allen tornou-se membro de Sidney Sussex, Cambridge e morreu em 1983. Ele teve um filho Jeremy, que foi co-fundador da consultoria International Planning and Research e um neto Dion aka Neon.

Publicações (seleção)

 "The Nature of Indifference Curves", 1934, RES.
 "The Concept of the Arc Elasticity of Demand", 1934, RES
 "A Reconsideration of the Theory of Value", 1934, Economica, Part II 1(2), pp. 196-219. (Part I by J.R. Hicks)
 Family Expenditure with A.L. Bowley, 1935.
 Mathematical Analysis for Economists, 1938. links.  J.R. Hicks  e Carl F. Christ.
 "The Supply of Engineering Labor under Boom Conditions", com B. Thomas, 1939, Economic Journal.
 Statistics for Economists, 1949. Review by Wilhelm Winkler (alemão).
 "Index Numbers of Retail Prices, 1938-51", 1952, Applied Statistics.
 Mathematical Economics, 1956. Review fragments by Oskar Morgenstern, C.F. Carter, e Carl F. Christ.
 Macroeconomic Theory, 1967.
 "On Official Statistics and Official Statisticians", 1970, J of Royal Statistical Society.
 Index Numbers in Theory and Practice, 1975.
 Introduction to National Accounts Statistics, 1980.

Referências

Ligações externas

 New School: Roy G. D. Allen

Economistas do Reino Unido

R. G. D. Allen


An Carex oxyandra in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adrien René Franchet ngan Paul Amédée Ludovic Savatier, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Yûshun Kudô. An Carex oxyandra in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. o. oxyandra
 C. o. pauzhetica

Mga kasarigan

Carex

Carex oxyandra


Milton Keynes Dons Football Club, usually abbreviated to MK Dons, is a professional association football club based in Milton Keynes, Buckinghamshire, England. The team competes in EFL League Two, the fourth tier of the English football league system. The club was founded in 2004, following Wimbledon F.C.'s controversial relocation to Milton Keynes from south London, when it adopted its present name, badge and home colours.

Initially based at the National Hockey Stadium, the club competed as Milton Keynes Dons from the start of the 2004–05 season. The club moved to their current ground, Stadium MK, for the 2007–08 season, in which they won the League Two title and the Football League Trophy. After seven further seasons in League One, the club won promotion to the Championship in 2015 under the management of Karl Robinson; however, they were relegated back to League One after one season.

Milton Keynes Dons have built a reputation for youth development, run 16 disability teams and their football trust engages around 60,000 people; between 2012 and 2013 the club produced 11 young players who have been called into age group national teams and between 2004 and 2014 the club also gave first-team debuts to 14 local academy graduates, including the England international midfielder Dele Alli.

The club also operates a women's team, Milton Keynes Dons Women, who groundshare Stadium MK with their male counterparts, and currently play in the third tier of the English women's football pyramid.

Origins

Milton Keynes, about  north-west of London in Buckinghamshire, was established as a new town in 1967. In the absence of a professional football club representing the town—none of the local non-league teams progressed significantly through the English football league system or "pyramid" over the following decades—it was occasionally suggested that a Football League club might relocate there. There was no precedent in English league football for such a move between conurbations and the football authorities and most fans expressed strong opposition to the idea. Charlton Athletic briefly mooted moving to "a progressive Midlands borough" during a planning dispute with their local council in 1973, and the relocation of nearby Luton Town to Milton Keynes was repeatedly suggested from the 1980s onwards. Another team linked with the new town was Wimbledon Football Club.

Wimbledon, established in south London in 1889 and nicknamed "the Dons", were elected to the Football League in 1977. They thereafter went through a "fairytale" rise from obscurity and by the end of the 1980s were established in the top division of English football. Despite Wimbledon's new prominence, the club's modest home stadium at Plough Lane remained largely unchanged from its non-league days. The club's then-owner Ron Noades identified this as a problem as early as 1979, extending his dissatisfaction to the ground's very location. Interested in the stadium site designated by the Milton Keynes Development Corporation, Noades briefly planned to move Wimbledon there by merging with a non-league club in Milton Keynes, and bought debt-ridden Milton Keynes City. However, Noades then decided that the club would not gain sufficient support in Milton Keynes and abandoned the idea.

In 1991, after the Taylor Report was published recommending the redevelopment of English football grounds, Wimbledon left Plough Lane to groundshare at Crystal Palace's ground, Selhurst Park, about  away. Sam Hammam, who then owned Wimbledon, said the club could not afford to redevelop Plough Lane and that the groundshare was a temporary arrangement while a new ground was sourced in south-west London. A new stadium for Wimbledon proved difficult to achieve. Frustrated by what he perceived as a lack of support from Merton Council, Hammam began to look further afield and by 1996 was pursuing a move to Dublin, an idea that most Wimbledon fans strongly opposed. Hammam sold the club to two Norwegian businessmen, Kjell Inge Røkke and Bjørn Rune Gjelsten, in 1997, and a year later sold Plough Lane to Safeway supermarkets. Wimbledon were relegated from the Premier League at the end of the 1999–2000 season.

Starting in 1997,  a consortium led by music promoter Pete Winkelman and supported by Asda (a Walmart subsidiary) and IKEA proposed a large retail development in Milton Keynes including a Football League-standard stadium. The consortium originally proposed that the stadium be located at the National Bowl but later altered their proposal to change the site of the proposed stadium to Denbigh North, the same site as the mooted retail development.

The consortium proposed that an established league club move to use this site; it approached Luton, Wimbledon, Crystal Palace, Barnet and Queens Park Rangers. In 2001 Røkke and Gjelsten appointed a new chairman, Charles Koppel, who was in favour of this idea, saying it was necessary to stop the club going out of business. To the fury of most Wimbledon fans, Koppel announced on 2 August 2001 that the club intended to relocate to Milton Keynes. After the Football League refused permission, Wimbledon launched an appeal, leading to a Football Association arbitration hearing and subsequently the appointment of a three-man independent commission to make a final and binding verdict. The league and FA stated opposition but the commissioners ruled in favour, two to one, on 28 May 2002.

Having campaigned against the move, a group of disaffected Wimbledon fans reacted to this in June 2002 by forming their own non-league club, AFC Wimbledon, to which most of the original team's support defected. AFC Wimbledon entered a groundshare agreement with Kingstonian in the borough of Kingston upon Thames, adjacent to Merton. The original Wimbledon intended to move to Milton Keynes immediately but were unable to do so until a temporary home in the town meeting Football League criteria could be found. The club remained at Selhurst Park in the meantime and in June 2003 went into administration. With the move threatened and the club facing liquidation, Winkelman decided to buy it himself. He secured funding for the administrators to keep the team operating with the goal of getting it to Milton Keynes as soon as possible. The club arranged the temporary use of the National Hockey Stadium in Milton Keynes and played its first match there in September 2003. Nine months later Winkelman's Inter MK Group bought the club out of administration and announced changes to its name, badge and colours—the team was renamed Milton Keynes Dons Football Club.

History

2004–2006: Struggles and relegation

The first season for the club as Milton Keynes Dons was 2004–05, in Football League One, under Stuart Murdoch, who had managed Wimbledon F.C. since 2002. The team's first game was on 7 August 2004, a 1–1 home draw against Barnsley, with Izale McLeod equalising with their first competitive goal.  Murdoch was sacked in November and replaced by Danny Wilson, who kept Milton Keynes Dons in the division on the final day of the season — largely due to Wrexham's 10-point deduction for going into administration. The following season, Milton Keynes Dons struggled all year, and were relegated to League Two; Wilson, as a result, was sacked.

2006–2010: Promotion and first silverware
Wilson's successor for 2006–07 was Martin Allen, who had just taken Brentford to the brink of a place in the Football League Championship. Milton Keynes Dons were in contention for automatic promotion right up to the last game of the season, but eventually finished fourth and had to settle for a play-off place. They then suffered a defeat to Shrewsbury Town in the play-off semi-finals. During the 2007 summer break, Allen left to take over at Leicester City.

For the 2007–08 season, former England captain Paul Ince took over as manager. Milton Keynes Dons reached the final of the Football League Trophy, while topping the table for most of the season. The final was played on 30 March 2008 against Grimsby Town — Milton Keynes Dons won 2–0 at Wembley to bring the first professional trophy to Milton Keynes. The club capped the trophy win with the League Two championship, and the subsequent promotion to League One. Following his successes, Ince left at the end of the season to manage Blackburn Rovers.

Ince's replacement was former Chelsea player Roberto Di Matteo, taking his first role as a manager. In the 2008–09 season, they missed out on an automatic promotion spot by two points, finishing third behind Peterborough United and Leicester City. They were knocked out of the play-offs by Scunthorpe United, who defeated MK Dons by penalty shootout at Stadium MK. Di Matteo left at the season's end for West Bromwich Albion. A year after leaving, Ince returned as manager for the 2009–10 season. He resigned from the club on 16 April 2010, but remained manager until the end of the season.

2010–2016: Karl Robinson era
On 10 May 2010, Karl Robinson was appointed as the club's new manager, with former England coach John Gorman as his assistant. At 29 years of age, Robinson was at the time of his appointment the youngest manager in the Football League. In his first season in the club Milton Keynes Dons finished fifth in 2010–11 League One. They faced Peterborough United in the play-off semifinals. Although they won the first leg 2–1, a 2–0 defeat at London Road meant they missed out on the play-off final, losing the Semi-Final 3–2 on aggregate goals.

The 2011–12 season brought similar results to the previous season with the Dons finishing fifth in 2011–12 League One facing Huddersfield in the play-offs. Losing the first leg 2–0 followed by winning 2–1 at The Galpharm saw Milton Keynes Dons lose 3–2 on aggregate against the eventual play-off winners. The away leg was John Gorman's last match in football after announcing his retirement a few weeks beforehand. Gorman's replacement was announced on 18 May 2012 as being ex-Luton manager Mick Harford along with new part-time coach Ian Wright.

Milton Keynes Dons experienced their best ever FA Cup campaign in the 2012–13 season by beating a spirited Cambridge City (0–0 and 6–1), League Two fierce rivals AFC Wimbledon (2–1), Championship Sheffield Wednesday (0–0 and 2–0) and Premier League Queens Park Rangers (4–2) to reach the fifth round of the competition for the first time in their history. Their record-breaking run ended in the fifth round at Stadium MK on 16 February 2013, losing 3–1 to Championship side Barnsley. After being in the top five for most of the season, the club finished the 2013–14 League One season in tenth place.

The 2014–15 season began well. The highlight event of the season's first month was being drawn against Manchester United in the League Cup second round, having dispatched AFC Wimbledon in the first. The Dons recorded a shock 4–0 victory over Manchester United in front of a sell out crowd at Stadium MK. A few weeks later, the Dons recorded their record win, a 6–0 thrashing of Colchester United at home. That record did not last long as it was broken once again with a 7–0 demolition of Oldham Athletic on 20 December 2014. Just over a month later, on 31 January 2015, the Dons recorded a joint record 5–0 away win against Crewe Alexandra, earning a short-lived top spot. On 3 May the club secured promotion to the Football League Championship for the first time, beating Yeovil Town 5–1 and leapfrogging Preston North End (who lost 1–0 at Colchester United) on the final day of the season.

The Dons started life in the Championship by beating Rotherham United away 4–1 on the opening day of the season and gaining seven points from a possible 12 in their first four games. They were not able to sustain this form throughout the season – the Dons did not win any of their final 11 games and they returned to League One after finishing 23rd in the Championship.

On 23 October 2016, Karl Robinson left the club by mutual consent, following a 3–0 home defeat by Southend United the previous day, which had extended the Dons' winless run to four games and left them 19th in the League One table.

2016–2018: Slow decline
Robbie Neilson joined MK Dons as manager from Scottish Premiership club Heart of Midlothian in his native Scotland, with his first official game in charge coincidentally an FA Cup tie against Karl Robinson's new club Charlton Athletic. Neilson's reign started off well, with his second game in charge a win over AFC Wimbledon, and in late January 2017 a local derby win against Northampton Town.

The following season started badly; however, on 30 December 2017 the team was noted for a remarkable 1–0 derby win against Peterborough, playing with 9 men for 68 minutes after controversial refereeing decisions and 13 minutes of added time. Neilson left by mutual consent on 20 January 2018 after a run of one win in eleven league games with the club 21st in the table; he was sacked the same day as his last game, a disappointing away 2–1 derby defeat against relegation rivals Northampton Town.

Under Neilson's successor, Dan Micciche, the club continued to struggle in the relegation places. Following a run of poor results with only three wins in sixteen matches in charge, Micciche left the club on 22 April 2018, with assistant manager Keith Millen taking over as a caretaker. On the penultimate weekend of the season another defeat mathematically relegated them to League Two (leaving them seven points from safety with one game to play).

2018–2023: Bounce-back and search for stability
Former Exeter City manager Paul Tisdale was appointed in June 2018 after 12 years at his previous club. After a season where the Dons were tipped to be favourites for promotion, the club spent most of the season around the automatic promotion and play-off places. Going top after a 2–0 win over Macclesfield Town in November, the club sunk to 8th in February before being one win way away from automatic promotion against play-off hopefuls Colchester United in the penultimate game. The Dons lost 2–0 which led to a "winner takes all" game against 3rd placed Mansfield Town, who were separated by goal difference, to determine who was promoted. MK Dons won 1–0 in front of nearly 21,000 fans meaning they returned to League One at the first attempt.

Following a poor start to the 2019–20 season in which the Dons achieved only one point from a possible 27, the worst run of results in the club's history, Tisdale's contract with the club was mutually terminated on 2 November 2019 following a 1–3 home defeat to fellow relegation-threatened Tranmere Rovers. The next day, Russell Martin was announced as the new permanent first-team manager; he had joined as a player earlier in the year.
Fixtures were suspended on 13 March 2020 due to the COVID-19 pandemic, and the clubs later voted to end the season prematurely with immediate effect on 9 June 2020, with the final table decided upon by an unweighted points-per-game system resulting in the club finishing the season in 19th place, thus avoiding relegation.

The Dons went into the final weekend of the 2021–22 League One season with a chance of gaining automatic promotion to the Championship, and even had a slim chance of becoming Champions if they won by a big score and other results went their way. They comfortably beat Plymouth Argyle 5–0, but both Wigan Athletic and Rotherham United won their games against Shrewsbury Town and Gillingham, repectively, to claim the two automatic promotion berths. The Dons finished third and faced Buckinghamshire rivals Wycombe Wanderers in the play-offs. Despite the Dons having home advantage in the second leg of their semi-final, Wycombe won 2–1 on aggregate to reach the final at Wembley.

MK Dons suffered relegation to League Two in the 2022–23 League One season. Liam Manning was replaced as manager in December 2022, but successor Mark Jackson registered just six wins in 25 games and was sacked after the side were relegated following a final day 0–0 draw at Burton Albion.

2023–Present: Return to League Two

On 27 May 2023, MK Dons appointed Graham Alexander as their new head coach. After an eight match winless run, Alexander was sacked with MK Dons in 16th-place. On 17 October 2023, MK Dons announced they had appointed Gateshead manager Mike Williamson as their new head coach.

Kit history
Only seasons played by Milton Keynes Dons under that name are given here. For a kit history of Wimbledon F.C., see Wimbledon F.C.#Kit history.

Source: Historical Football Kits

Stadium

The club's first stadium was the National Hockey Stadium, which was temporarily converted for football for the duration of the club's stay. Their lease on the venue ended in May 2007.

On 18 July 2007, the club's new 30,500 capacity stadium, Stadium MK in Denbigh hosted its first game, a restricted-entrance event against a young Chelsea XI. The stadium was officially opened on 29 November 2007 by Queen Elizabeth II. The stadium features an open concourse at the top of the lower tier, an integrated hotel with rooms looking over the pitch and conference facilities. The complex was to include a 3,000 capacity indoor arena, where the MK Lions basketball team would be based, but completion of this arena was delayed due to deferral of proposed commercial developments around the site.

In May 2009, the stadium was named as one of 15 stadia put forward as potential hosts for the England 2018 FIFA World Cup bid, which would include increasing capacity to 44,000, however England's bid was later unsuccessful. In recent years Stadium MK has played host to the 2014 FA Women's Cup final, three Rugby World Cup 2015 fixtures and four matches (including a semi-final) of the UEFA Women's Euro 2022.

Supporters

Initial supporters' club recognition

On 4 June 2005, at the 2005 Football Supporters' Federation "Fans' Parliament" (AGM), the FSF refused the Milton Keynes Dons Supporters Association (MKDSA) membership of the FSF in a debate that, among other arguments, questioned why the Football League had yet to introduce any new rules to prevent the "franchising" of other football clubs in the future. In addition, the FSF membership agreed with the Wimbledon Independent Supporters' Association (WISA) that the MKDSA should not be entitled to join the FSF until they give up all claim to the history and honours of Wimbledon FC. With this in mind, the FSF began discussions aimed at returning Wimbledon FC's honours to the London Borough of Merton.

Shortly afterwards, following heavy criticism for allowing the move, the Football League announced new tighter rules on club relocation. At its AGM on 5 June 2006, the FSF again considered a motion proposed by the FSF Council to allow Milton Keynes Dons Supporters Association membership if the honours and trophies of Wimbledon FC were given to the London Borough of Merton. In October 2006, agreement was reached between the club, the Milton Keynes Dons Supporters Association, the Wimbledon Independent Supporters' Association and the Football Supporters Federation. The FA Cup trophy plus all club patrimony gathered under the name of Wimbledon Football Club would be returned to the London Borough of Merton. Ownership of trademarks and website domain names related to Wimbledon would also be transferred to the borough. As part of the same agreement it was agreed that any reference made to Milton Keynes Dons should refer only to events subsequent to 7 August 2004 (the date of the first league game of Milton Keynes Dons).

As a result of this deal, the FSF announced that the supporters of Milton Keynes Dons would be permitted to become members of the federation, and that it would no longer appeal to the supporters of other clubs to boycott Milton Keynes Dons' matches. On 2 August 2007, Milton Keynes Dons transferred ownership of all Wimbledon Football Club trophies and memorabilia to the London Borough of Merton.

Rivalries
AFC Wimbledon

Due to their shared ancestry in Wimbledon F.C., there is an unavoidably acrimonious rivalry with AFC Wimbledon since the relocation of Wimbledon F.C. to Milton Keynes;

The first fixture between the two clubs took place on 2 December 2012 in the second round of the 2012–13 FA Cup, where they were drawn to play each other at Stadium MK. Milton Keynes Dons won the match 2–1, with a winner scored in injury time by Jon Otsemobor and later dubbed by MK Dons fans as "The Heel of God" (a reference to Maradona's "Hand of God"). Kyle McFadzean's opening goal for MK Dons in the second match between the two clubs, a 3–1 MK win in the first round of the League Cup in August 2014, was also scored with his heel, and was consequently labelled "Heel of God II". Two months later, in the Football League Trophy Southern section second round, AFC Wimbledon defeated MK Dons 3–2 with a winning goal by Adebayo Akinfenwa.

On 10 December 2016, the sides met for the first time in a competitive league fixture following MK Dons' relegation from the Championship and AFC Wimbledon's promotion from League Two the previous season. Milton Keynes Dons won 1–0, with Dean Bowditch scoring the only goal of the game with a 63rd-minute penalty. The first visit of MK Dons to AFC Wimbledon's home ground for a League One match on 14 March 2017 resulted in a 2–0 victory for AFC Wimbledon. The 2018–19 season saw AFC Wimbledon remain in League One, in a higher league than MK Dons for the first time.

In 2017, AFC Wimbledon, in the club's programme for their home game against the Dons, played on 22 September, failed to recognise their opponents by their full name for the second successive season. AFC Wimbledon's official Twitter feed also referred to their opponents as "Milton Keynes" throughout their match coverage. AFC Wimbledon were subsequently threatened by the EFL with disciplinary action, and eventually charged with breaching EFL regulations. The charges were dropped. AFC Wimbledon were forced to refer to MK Dons by their full name ahead of the 2019–20 season, after the EFL stepped in to mediate.

Peterborough United

MK Dons have a rivalry with Peterborough United, since the two clubs have vied head-to-head for promotion to the Championship in recent years. A rivalry also exists between MK Lightning and Peterborough Phantoms in ice hockey that pre-dates the football rivalry.

Northampton Town

Northampton is geographically the closest urban area to Milton Keynes with a professional football team, Northampton Town, the two places separated by a little over . Former MK Dons Supporters' Association Chairman John Brockwell had stated that the fans were looking forward to hosting Northampton Town, the club that, geographically at least, are their nearest rivals. Although Peterborough United have been traditionally Northampton's main rivals, the "Cobblers" spokesman has stated, in 2008, that, "with MK Dons now on the fixture list, it gives [Northampton] supporters the chance to develop another rivalry."

In January 2016 police arrested a Dons fan for setting off pyrotechnics in the away end, and two Northampton fans and three more Dons fans were ejected from the ground. In 2018, before the 30 January 3pm kick-off in the League One game between the two clubs, Northamptonshire Police arrested seven travelling supporters of the Dons, with one Northampton fan also arrested. Four arrests were for public order offences, one for criminal damage, one for pitch encroachment, one for obstructing the police, and one for affray.

Wycombe Wanderers

Wycombe Wanderers are the only other professional team in Buckinghamshire, so games between the two teams are labelled "the Bucks derby".

Community
Through the work of its charity, Milton Keynes Dons SET (Sport and Educational Trust), the club works locally in the fields of education, social inclusion, participation and football development. It works with schools, has 14 disability teams playing in regional or national competitions, works with BME (black and minority ethnic) community groups and runs many activities for women and girls.

Milton Keynes Dons' work in the community has been recognised by the award of the Football League Awards Community Club of the Season for the South East & East in both 2012 and 2022, and in the award of an honorary doctorate to chairman Pete Winkelman by the Open University in June 2013. The club have also been awarded Family Excellence status by the EFL every year since the award's inception in 2008, recognising continuing improvement and best practice in family engagement.

Youth academy

Striker Sam Baldock was the first notable academy graduate who, after making 102 appearances, moved on to West Ham United for a seven-figure sum. He later became captain of Bristol City and also played for Derby County. , Daniel Powell, Tom Flanagan and George Baldock, brother of Sam, all played regularly for the MK Dons first team.

On 2 February 2015, Milton Keynes Dons academy graduate and first team midfielder Dele Alli was sold to Premier League side Tottenham Hotspur for a fee in the region of £5 million. Alli became the first Milton Keynes Dons academy graduate to make a full England senior team debut, on 9 October 2015.

Kevin Danso is a graduate of the academy who went on to play for Austria and became the youngest player to make a league appearance in FC Augsburg's history, when making his Bundesliga debut.

Other notable youth graduates who have gone on to play at a higher level include George Williams, Brendan Galloway, Scotland international Liam Kelly and England youth team international Sheyi Ojo.

On 9 August 2016, in a first-round EFL Cup match against Newport County, manager Karl Robinson selected a first-team squad composed of 13 academy graduates and players, giving eight of those players their full debuts for the club including Brandon Thomas-Asante. The game ended with a 2–3 away win for the club.

Players

First-team squad

Out on loan

Notable players

Mark Wright finished the 2007–08 season as the club's top goalscorer, helping the Dons win both the League Two title and the Football League Trophy. Jon Otsemobor made 44 appearances for the club and scored the winning goal in the first match against AFC Wimbledon with a back-heel that was later dubbed the "Heel of God".

Milton Keynes Dons were former Premier League player Jimmy Bullard's last club before his retirement from football, making only three appearances for the club. Similarly Dietmar Hamman made 12 appearances as a player-coach before retiring.

Notable players loaned from other clubs were strikers Patrick Bamford, who scored 18 goals in 37 games, Benik Afobe, who became the league's top scorer in just six months, and Ángelo Balanta, whose loan spell lasted three years. Former Ireland international Clinton Morrison and former Premiership players Paul Rachubka and James Tavernier also had short loan spells with the club.

Alan Smith, most known for his time at Leeds United and Manchester United, joined the club on loan, signing from Newcastle United before making the move permanent totalling 67 appearances for the club. Other international players who have worn the Dons shirt include Tore André Flo, Ali Gerba, Michel Pensée, Cristian Benavente, Richard Pacquette, Keith Andrews, Russell Martin, Tom Flanagan, Drissa Diallo, Pelé and Ousseynou Cissé. Joe Walsh, Brendan Galloway, Jordan Houghton, Connor Furlong, Gboly Ariyibi, Gareth Edds all represented their countries at youth level.

This list contains players who have made 100 or more league appearances (with the exception of Dele Alli). Appearances and goals apply to league matches only; substitute appearances are included. Names in bold denote current Milton Keynes Dons players.

Statistics are correct as of 26 September 2022.

Player of the Year

Source:

Club staff

Football staff

Senior management

Managerial history

Honours and achievements
League
League One (level 3)
Runners-up: 2014–15

League Two (level 4)
Champions: 2007–08
Promoted: 2018–19

Cup
Football League Trophy
Winners: 2007–08

Berks & Bucks Senior Cup
Winners: 2006–07
Runners-up: 2005–06, 2017–18

Portimão Cup
Winners: 2004

Source: MKDons.com

Records and statistics

Milton Keynes Dons Women

The club founded a women's association football team in 2009. They operate as part of the club with an identical badge and strip, and as of the 2018–19 season, the team share Stadium MK as their home stadium with their male counterparts, one of the first clubs in the country to do so. They compete in the FA Women's National League South.

Footnotes

References

External links

 Official Supporters Association website
 MK Dons news on MKWeb

2004 establishments in England
Association football clubs established in 2004
Football clubs in England
Sport in Milton Keynes
Wimbledon F.C.
English Football League clubs
EFL Trophy winners
Football clubs in Buckinghamshire

Milton Keynes Dons F.C.


Emerson Carlysle Norton (* 16. November 1900 in Kansas City, Kansas; † 10. März 1986 in Seminole, Florida) war ein US-amerikanischer Leichtathlet, der sich auf den Zehnkampf spezialisiert hatte, aber auch Wettkämpfe im Hochsprung bestritt. Der 1,84 m große und 79 Kilogramm schwere Athlet startete für die Georgetown Hoyas in Washington, D.C.

Nationale Erfolge
Norton war besonders in der Halle erfolgreich, wo er 1925 und 1926 jeweils die Hochschulmeisterschaft (IC4A) im Hochsprung gewann. Bei den Landesmeisterschaften in der Halle wurde er 1928 im Hochsprung Dritter. An den Meisterschaften im Zehnkampf beteiligte er sich nur 1923; er kam auf Platz drei. Im gleichen Jahr startete er bei den Penn Relays in Philadelphia im Hochsprung, den er mit 1,91 m für sich entschied.

Internationale Erfolge
Im Jahr 1924 wurde Norton als Zweiter der Olympiaausscheidungen zusammen mit Harold Osborn und Harry Frieda zu den Spielen nach Paris entsandt. Osborn holte sich mit 7710,775 Punkten überlegen die Goldmedaille. Norton kam auf 7350,895 Punkte und sicherte sich die Silbermedaille knapp vor dem Esten Aleksander Klumberg, der mit 7329,360 Punkten Bronze gewann. Seine Leistungen: 100 m 11,6 s, Weitsprung 6,92 m, Kugelstoßen 13,04 m, Hochsprung 1,92 m (persönliche Bestleistung und Platz 8 auf der Weltbestenliste), 400 m 53,0 s, 110 m Hürden 16,6 s, Diskuswerfen 33,11 m, Stabhochsprung 3,80 m, Speerwerfen 42,09 m und 1500 m 5:38,0 min.

Beruf
Norton war Absolvent der Universitäten Kansas und Georgetown. Nach Beendigung seiner sportlichen Karriere arbeitete er als Jurist für das Air Defense Command und das Verteidigungsministerium.

Weblinks

US-Amerikaner
Zehnkämpfer (Vereinigte Staaten)
Olympiateilnehmer (Vereinigte Staaten)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1924
Geboren 1900
Gestorben 1986
Mann

Emerson Norton


Jeg gik mig ud en sommerdag er en dansk folkevise, der er optaget på Kulturkanonen.

Sorten Muld har indspillet en version af visen, der forekommer på deres debutalbum fra 1996.

Kulturkanonen
Folkeviser

Jeg gik mig ud en sommerdag


Georges Jeanperrin, né le  à Remiremont et décédé le  à Tours, est un militaire et résistant français, Compagnon de la Libération. Jeune officier Saint-cyrien affecté en Afrique au début de la seconde guerre mondiale, il décide de se rallier à la France libre en 1940 et participe aux combats en Afrique, au Proche-Orient, en Italie et en France. Après le conflit, il poursuit sa carrière militaire et combat en Indochine et en Algérie.

Biographie

Jeunesse et engagement

Georges Jeanperrin naît le 14 mai 1916 à Remiremont dans les Vosges. Choisissant la carrière des armes, il entre à l'école spéciale militaire de Saint-Cyr en 1936 dans la promotion "Soldat Inconnu" où il côtoie notamment Alain de Boissieu. À sa sortie d'école, il est affecté aux troupes coloniales et part pour le Sénégal en juillet 1939.

Seconde Guerre mondiale

Muté en Haute-Volta, c'est sur ce territoire que Georges Jeanperrin voit le début de la seconde guerre mondiale. En désaccord avec l'armistice du 22 juin 1940, il s'enfuit vers la Gold Coast pour rejoindre les troupes britanniques puis, lorsque le Cameroun français se rallie à la France libre en août 1940, il s'y rend pour s'engager dans les forces françaises libres. Affecté au  régiment de tirailleurs du Cameroun ( RTC) en septembre suivant, il participe à la formation du  bataillon de ce régiment. Avec le  RTC, il participe à la campagne du Gabon. En décembre 1940, le  bataillon est détaché du  RTC pour former le bataillon de marche  (BM4) avec lequel Georges Jeanperrin part pour le Tchad. Il participe ensuite à la campagne de Syrie en juin 1941 puis est promu lieutenant et prend le commandement de la  compagnie du BM4. Le mois suivant, il est engagé dans la campagne d'Afrique de l'Est en Éthiopie puis, après un passage au Liban, prend part à la fin de la guerre du désert en Libye en janvier 1943.

Promu capitaine en avril 1943, Georges Jeanperrin participe à la campagne de Tunisie où il s'illustre lors des combats autour du Djebel Zaghouan et de la prise de Takrouna. Avec la  division français libre ( DFL) dont fait partie le BM4, il prend part à la campagne d'Italie à partir d'avril 1944 et est blessé par balle le 17 mai dans le secteur du Rio Mari en menant sa compagnie à l'assaut d'une position ennemie. Il débarque ensuite en Provence en août 1944 et participe à la libération de Toulon. Il se distingue à nouveau lors de la prise du sommet du Thouar, à La Garde, en remplissant tous les objectifs qui lui ont été fixés et en relevant une autre compagnie sous les bombardements allemands. Suivant l'avancée de la  DFL, il participe ensuite ensuite à la bataille des Vosges puis à la bataille d'Alsace. Après cette dernière, il part pour les Alpes où il combat notamment sur le massif de l'Authion et vers le col de Tende près duquel il termine la guerre.

Après-Guerre

Après la guerre, Georges Jeanperrin est affecté à Madagascar de 1946 à 1948 puis revient en France pour suivre les cours de l'école d'état-major. Il sert ensuite en Indochine de 1951 à 1954 puis en Algérie de 1955 à 1956. Après deux ans passés au Cambodge, il retourne en Algérie en 1958 avant d'être muté en Centrafrique en 1961. Il est promu lieutenant-colonel en 1963 et prend sa retraite un an plus tard.

Georges Jeanperrin meurt le 6 janvier 2003 à Tours.

Décorations

Références

Voir aussi

Bibliographie

 .
 .
 .
 .

Articles connexes

 Ordre de la Libération
 Libération de la France

Liens externes

Élève de l'École spéciale militaire de Saint-Cyr
Officier des Forces françaises libres (terrestres)
Résistant français
Commandeur de la Légion d'honneur (date non précisée)
Compagnon de la Libération
Titulaire de la croix de guerre 1939-1945
Titulaire de la croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieurs
Titulaire de la croix de la Valeur militaire
Titulaire de la médaille de la Résistance française
Titulaire de la médaille coloniale
Récipiendaire de la Bronze Star
Naissance en mai 1916
Naissance à Remiremont
Décès en janvier 2003
Décès à Tours
Décès à 86 ans

Georges Jeanperrin


කින්නියා පාලම යනු ශ්‍රී ලංකාවේ දිගින් වැඩිම පාලම වන අතර එහි දිග මීටර 396කි. පාලම කොඩ්ඩියාර් බොක්ක සහ තඹේලගම් බොක්ක මගින් වටවූ කලපු ප්‍රදේශයක් හරහා ඉදිකොට තිබේ.  එය A15 මාර්ගයේ ත්‍රිකුණාමලය සහ කින්නියා ප්‍රදේශ යා කරන මාර්ගයෙහි නිර්මිතය.

ඉදි කොට නිමකරන ලද පාලම ක්‍රි.ව. 2009 ඔක්තෝම්බර් 20 වන දිනදී එවක ජනපති මහින්ද රාජපක්ෂ විසින් විවෘත කරන ලදී.

මේවාද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවේ පාලම් ලැයිස්තුව

ආශ්‍රිත

කින්නියා පාලම


Nadvojvoda Franjo Karlo Josip Austrijski (17. prosinca 1802. – 8. ožujka 1878.) bio je otac dvojice careva (Franje Josipa Austrijskoga i Maksimilijana Meksičkoga), djed nadvojvode Franje Ferdinanda čiji je ubojstvo označilo početak Prvoga svjetskog rata, te pradjed posljednjega habsburškog cara, Karla.

Životopis

Mladost i ženidba
Rođen je u Beču, kao treći sin cara Franje II. iz njegova drugog braka s princezom Marijom Terezijom Burbonskom, kćeri kralja Ferdinanda I. od Obiju Sicilija i nadvojvotkinje Marije Karoline Austrijske. Oženio se 4. studenoga 1824., princezom Sofijom Bavarskom, iz obitelji Wittelsbach, kćeri kralja Maksimilijana I. Bavarskoga i njegove druge žene princeze Karoline Badenske (Sofijina polusestra, Princeza Karolina Augusta Bavarska bila je u to vrijeme maćeha Franje Karla, udavši se za njegova triput obudovjeloga oca, 1816.). Wittelsbachovci su se pomirili s nedopadljivim manirima njezina muža, uzevši u obzir nesposobnost njegova starijeg brata, Ferdinanda, i Sofijinim izgledima da postane austrijskom caricom.

Franjo Karlo je bio neambiciozan i općenito neučinkovit, iako je sa svojim ujakom, nadvojvodom Lujem bio članom vijeća (Geheime Staatskonferenz), koji je nakon smrti cara Franje II. upravljalo Carstvom, umjesto njegova mentalno bolesnoga brata Ferdinanda, od 1835. do 1848. Odluke su u stvarnosti donosili državni ministar, knez Klemens Metternich i njegov suparnik, grof Franz Anton von Kolowrat-Liebsteinsky. Njegova je supruga Sofija već bila odustala od svojih ambicija, kada je nagovarala Franju Karla da se odrekne svojih prava na prijestolje, u vrijeme abdikacije njegova brata, 2. prosinca 1848., otvarajući put prema prijestolju njihovu najstarijem sinu, Franji Josipu,

Smrt i pokop
Nadvojvoda Franjo Karlo umro je u Beču, 1878., šest godina nakon smrti svoje žene. Pokopan je u Carskoj kripti Kapucinske crkve u Beču. Bio je posljednji Habsburgovac čija je utroba sahranjena u Vojvodskoj kripti bečke katedrale sv. Stjepana, i čije je srce pohranjeno u Vojvodskoj kripti Augustinijanske crkve u Beču, prema stoljetnom obiteljskom običaju.

Potomstvo

Rodoslovlje

Izvori

Vanjske poveznice
Wikimedia Commons

Austro-Ugarska
Habsburgovci
Vitezovi Zlatnoga runa

Franjo Karlo Austrijski


Según el censo de 2018, la población de Nariño está compuesta en un 66,5% por mestizos y blancos, 17,8% por negros o afrodescendientes y 15,7% por indígenas.

Características generales

Nariño presenta una geografía diversa y clima variado según las altitudes: caluroso en la planicie del Pacífico y frío en la parte montañosa, situación que se repite en sentido norte-sur.

Cuatro quintas partes de la población se asientan sobre la cordillera andina, siendo la mayoría de sus habitantes (pastusos o serranos) descendientes del mestizaje entre las etnias indígenas y los conquistadores españoles.

Gran parte de los indígenas del departamento pertenecen al conglomerado de los pastos-quillasingas. El pueblo de los pastos se localiza al sur de la región andina (altiplano de Túquerres e Ipiales), mientras que los quillasingas habitan en los alrededores del Valle de Atriz y la laguna de La Cocha. Debido a la extinción de su lengua, estos pueblos se encuentran totalmente hispanizados.

Las laderas del piedemonte costero son habitados por los indígenas coaiquer awá, pueblo de lengua barbacoana (awá pit), que probablemente desciende de los pastos expulsados por las invasiones incaicas.

Los ingas del resguardo de Aponte (municipio de El Tablón de Gómez) constituyen el enclave más septentrional de lengua quechua en el continente, atestiguando la presencia del Imperio incaico en esta región.

Los indígenas de las tierras bajas, cofán en la vertiente amazónica y epera cerca del Océano Pacífico, mantienen un estilo de vida tribal.

Los afrodescendientes están concentrados en la llanura costera, siendo introducidos debido al comercio transatlántico de esclavos. La población blanca colonial abandonó la costa después de la abolición de la esclavitud, manteniéndose solo un pequeño enclave de eurodescendientes en los puertos de Mulatos y Vigía (municipio de La Tola).

A lo largo de su historia, Nariño también recibió un pequeño número de españoles, italianos, alemanes, suizos, polacos, palestinos y gitanos, así como migrantes procedentes de Ecuador, Venezuela y otras regiones de Colombia.

Composición histórica
En 1776 la población de la provincia de Barbacoas (litoral de Nariño) estaba compuesta por 6 388 mulatos y negros (4 134 libres y 2 388 esclavos), 1 736 indígenas y 907 blancos.

En 1806 el altiplano nariñense (provincia de Pasto) estaba habitado por 12 300 indígenas, 7 700 mestizos, 6 200 blancos y 740 negros.

Según el censo de 1912, el 45,4% de los nariñenses se identificó como blanco, el 26,3% como indígena, el 7,7% como negro, y el 20,5% como mezcla de razas.

El censo de 2005 encontró que la población de Nariño está compuesta en un 70,42% por mestizos y blancos, 18,82% por afrodescendientes, 10,76% por indígenas, y 0,01% por gitanos.

Genética
Según (Ibarra et al, 2014) la mezcla genética del departamento de Nariño es 51,1% amerindia, 30,1% europea y 18,8% africana.

En (Fuerst et al, 2016) se estima que la composición genética del departamento es 44% amerindia, 38% europea y 18% africana.

Para la región andina, (Ossa et al, 2016) encuentra que la composición es 48,65% europea, 44,28% indígena y 7,07% africana.

Resultados similares a los obtenidos por (Yunis, 1993), que sobre una muestra de 2 110 individuos, concluye que la mezcla racial en la región andina nariñense es entre 43% y 52% europea, entre 40% y 49% amerindia, y 7,8% africana.

En (Wang et al, 2008), los mestizos de Pasto exhiben un 57,2% de ascendencia amerindia, seguida por un 39,2% de ascendencia europea y un 3,6% de ascendencia africana. En el mismo sentido, (Healy et al, 2017) señala que la mezcla racial en Pasto es 55% amerindia, 43% europea y 2% africana.

Para (Rojas et al, 2010), la composición genética de Pasto es 65,2% amerindia, 32,1% europea y 2,7% africana. Mientras que en (Criollo et al, 2021), la mezcla racial en la ciudad es 56,7% amerindia, 38,6% europea y 4,7% africana.

Con muestra de Tumaco y Túquerres, (Kodaman et al, 2014) concluye que en el puerto predomina la ascendencia africana (58%), seguida de la ancestría indígena y europea (23% y 19%, respectivamente), mientras que en la región montañosa predomina el aporte indígena (67%), seguido por la contribución europea (31%) y un mínimo aporte africano (3%).

Para los pueblos indígenas, (Galanter et al, 2017) encuentra que los awá y los pastos presentan cierto grado de mezcla europea (17% y 16%, respectivamente) y un mínimo aporte africano (2%).

Composición étnica por municipio

Censo de 2005
La siguiente tabla muestra la composición étnica en los municipios nariñenses de acuerdo al censo de 2005:

Censo de 2018
La composición étnica por municipio según el censo de 2018 era la siguiente:

Referencias

Véase también
Pastuso
Etnografía del Putumayo

Nariño
Nariño

Etnografía de Nariño


Sveti Ubald (1084. – 1160.) bio je biskup Gubbije.

Životopis
Rodio se u talijanskoj plemićkoj obitelji njemačkog porijekla 1084. godine. Kao dijete ostao je bez roditelja te ga odgajao stric koji mu je prenio kršćanske vrijednosti. Kao mladić provodio je vrijeme u tamošnjem samostanu te je 1114. zaređen za biskupa te je dobio mjesto kanonika u Gubbiju. 1129. godine papa Honorije II. zaredio ga je biskupa Gubbije te je Ubald mogao pomagati potrebitima poput siromasima i bolesnicima. Kada je rimsko-njemački car Fridrik I. Barbarossa 1155. godine krenuo u pohod na Italiju, Sveti Ubald je spasio Gubbio od Fridrikova razaranja i pustošenja. Preminuo je 16. svibnja 1160. godine, a papa Celestin III. ga je 4. ožujka 1192. proglasio svetim.

Štovanje
Talijanski grad Gubbio ga je, jer ga je Sveti Ubald spasio od razaranja, proglasio svojim zaštitnikom, a postoji i bazilika posvećena njemu. Od 13. stoljeća u gradu se održava i svečana procesija u kojoj se tri hrasta u obliku kule, trčeći nose kroz ulice grada. Sveti Ubald također je zaštitnik djece, zidara i klesara, a zazivaju ga kod autizma, živčanih bolesti, neuralgije, raznoraznih opsesija, epilepsije i glavobolje.

Izvori

Sveci

Sveti Ubald


හබරාදුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය යනු,  ශ්‍රී ලංකාවේ, දකුණු පළාතේ,   ගාල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ, පිහිටි ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසයකි.

ජනගහනය

ග්‍රාම නිළධාරි වසම්

ආර්ථිකය
ඇඟලුම් කර්මාන්තය, සංචාරක කර්මාන්තය, කෘෂි කර්මාන්තය සහ ධීවර කර්මාන්තය මූලික වෙයි.

ප්‍රාදේශීය ලේකම්වරුන්

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්
ශ්‍රී ලංකාවේ පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක

මූලාශ්‍ර
 Divisional Secretariats Portal

ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
ගාල්ල දිස්ත්‍රික්කය

හබරාදුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය


Klonal seleksiyon, vejetatif yoldan üretilen klonların aynı yetişme ortamlarında mukayeseleri sonucunda en iyilerin seçimine yönelik yapılan seleksiyon.

Bir klonun bireyleri arasında genetik yönden farklılık yoktur. Ortaya çıkan farklılıklar tamamen yetişme ortamından kaynaklanır. Klonal testler kavakçılıkta çok fazla uygulanır. Bir klonal testten bir veya birkaç fazla uygulanır. Bir klonal testte bir veya birkaç klon çeşitli yerlerdeki deneme alanlarında daima yüksek bir artım veya başka bir üstün özellik gösterebilir. Bu sonuçlar klonun genel ıslah kiymetinin diğerlerinde göstermezse bu klonun o yetiştirme yeri için özel ıslah değeri yüksektir denir.

Bitki ıslahı

Klonal seleksiyon


Lautaro Ariel Díaz (Buenos Aires, 21 de maio de 1998) é um futebolista argentino que atua como atacante. Atualmente joga pelo Independiente del Valle.

Carreira

Estudiantes de Buenos Aires
Oriundo de Buenos Aires e filho de Roberto "Ropero" Díaz, atleta que destacou-se nas décadas de 70 e 80 pelo Racing, Lautaro iniciou e terminou sua formação no Estudiantes de Buenos Aires, onde fez sua estreia profissional em 8 de maio de 2019 na derrota por 2–1 sobre o All Boys, em jogo Primera B Metropolitana. Participou da campanha onde o clube conseguiu o acesso à Primera B de 2018–19, ao terminar em terceiro lugar.

Villa Dálmine
Em junho de 2021, em anunciado o seu empréstimo ao Villa Dálmine da Segunda Divisão. Rapidamente tornou-se titular na equipe, tendo marcado um gol em 16 jogos em sua primeira temporada pela equipe. Na segunda, obteve mais destaque ainda fazendo seis gols em 15 partidos, incluindo um hat-trick na vitória por 4–0 sobre o San Telmo. Ao todo, Lautaro fez 31 jogos pela Viola e marcou sete gols.

Independiente del Valle
Na metade da temporada, em 14 de junho de 2022, Lautaro foi anunciado pelo Independiente del Valle por empréstimo do Estudiantes com opção de compra ao final. Fez sua estreia pelo clube em 30 de junho na vitória de 2–1 sobre o Lanús na partida de ida das oitavas de final da Copa Sul-Americana.

Lautaro participou ativamente da campanha campeã do time equatoriano na Sul-Americana de 2022, atuando em sete partidas e sendo o artilheiro da equipe no torneio com cinco gols, além de ficar em terceiro no ranking de artilharia geral, inclusive tendo feito um dos gols na vitória de 2–0 sobre o São Paulo na final, além de dar uma assistência para Lorenzo Faravelli fazer o outro tento. Também foi eleito para a seleção do torneio, junto com outros cinco companheiros de time. Em 9 de novembro de 2022, foi anunciado que o Del Valle adquiriu-o em definitivo comprando 60% de seu passe.

Fez dois gols na vitória de virada sobre o Corinthians em 3 de maio de 2023, pela 3ª rodada da fase de grupos da Libertadores. No dia 19 de julho, Lautaro fez o gol do Independiente no empate de 1–1 com o Sevilla na primeira edição do Desafio de Clubes, resultado que levou para as penalidades, onde o time equatoriano acabou derrotado por 4–1.

Títulos

Independiente del Valle

 Copa Sul-Americana: 2022
 Recopa Sul-Americana: 2023

Prêmios individuais

 Seleção da Copa Sul-Americana de 2022

Naturais de Buenos Aires
Futebolistas da Argentina
Futebolistas do Independiente del Valle
Argentinos expatriados no Equador

Lautaro Díaz


An Empodisma in uska genus han Liliopsida. An Empodisma in nahilalakip ha familia nga Restionaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Empodisma

Empodisma


Gili & Galit (em hebraico: גילי וגלית) foi uma dupla musical israelita, constituída por Gili Netanel (1977) e Galit Burg-Michael (Bat Yam, 8 de junho de 1968 – Kfar Daniel, 28 de novembro de 2022).

Gili & Galit foi fundada no início de 1989 com o objetivo de concorrer na pré-seleção israelita para o Festival Eurovisão da Canção 1989. Com a música Derekh Hamelekh conseguiram vencer a fase preliminar, o que lhes permitiu representar Israel no Festival Eurovisão da Canção 1989, que decorreu em Lausanne, na Suíça. Na competição alcançaram o 12º lugar de 22 participantes, recebendo 50 pontos. Gili, na altura com 12 anos, tornou-se num dos participantes mais jovens da história do Festival Eurovisão da Canção.

Após a participação na Eurovisão, a dupla separou-se. Gili lançou um álbum a solo em 1989 que não teve sucesso, foi viver para Londres, e atualmente trabalha na área da ópera. Galit casou-se e lançou dois álbuns, vivendo alternadamente em Israel e nos Estados Unidos.

Galit morreu a 28 de novembro de 2022, aos 54 anos, num acidente de viação perto de Kfar Daniel, no centro de Israel. De acordo com The Times of Israel, Galit esteve envolvida numa colisão entre um camião e dois veículos.

Referências

Participantes do Festival Eurovisão da Canção

Gili & Galit


Der Kurrajong (Wikstroemia australis) ist ein Strauch oder kleiner Baum aus der Gattung Wikstroemia innerhalb der Familie der Seidelbastgewächse (Thymelaeaceae). Er ist auf der Norfolkinsel endemisch und vom Aussterben bedroht.

Beschreibung
Der Kurrajong erreicht eine Wuchshöhe von 4 m oder mehr. Seine schwarze Rinde ist sehr hart und faserig. Die gegenständigen Blätter sind kahl. Die Blattstiele sind 2 bis 5 mm lang. Die elliptisch-lanzettliche Blattspreite wird 3 bis 7 (selten ab 1,5 bis 10) cm lang und 2 bis 3 (selten ab 1 bis 4) cm breit. An der Basis ist sie verschmälert bis gerundet, an der Spitze gerundet bis zugespitzt. Die Blätter sind farblos und die Aderung ist deutlich netzförmig. Der endständige Blütenstand ist in Trauben von drei bis zehn Blüten angeordnet. Der unbehaarte Blütenkelch ist 7 bis 9 mm lang. Die eiförmigen, gelblich-grünen Kelchlappen sind 3 bis 4 mm lang. Der Staubblattwirtel befindet sich in der oberen Hälfte des Blütenkelchs. Die Staubfäden sind 0,5 mm lang, die gelben Staubbeutel sind ungefähr 1 mm lang. Die rötlichen eiförmig-birnenförmigen Früchte sind 4 mm lang.

Verbreitung und Lebensraum
Der Kurrajong kommt heute nur noch an den Hängen des Mount Bates und des Mount Pitt vor. Früher war er auch in tieferen Lagen außerhalb des Norfolk Island National Park weit verbreitet. Der Lebensraum sind Wälder an den Rändern und Oberseiten von Tälern. Am häufigsten sieht man den Kurrajong in Waldlücken oder entlang von Pfaden und Straßen.

Status
Die australische Regierung stuft den Kurrajong in die Kategorie "vom Aussterben bedroht" ein. 2003 gab es nur noch 155 ausgewachsene Exemplare, die in kleinen weit voneinander entfernten Subpopulationen vorkommen, von denen keine mehr als 50 Individuen aufweist. Eine Erhebung im Jahre 1987 ergab zudem, dass nur sehr wenige juvenile Pflanzen mit einer Wuchshöhe unter 2 m existieren. Gründe für die Seltenheit des Kurrajongs sind vermutlich bakterielle Erkrankungen, die Konkurrenz mit der Erdbeer-Guave (Psidium cattleianum), Zerstörung durch Zyklone sowie Samenplünderung durch Ratten.

Taxonomie
Der Kurrajong wurde zwischen 1804 und 1805 von Ferdinand Bauer auf der Norfolkinsel entdeckt. Die Erstbeschreibung erfolgte 1833 durch Stephan Ladislaus Endlicher in Prodromus Florae Norfolkicae, S. 47. Das Taxon gilt als Typusart der Gattung Wikstroemia. Das 1857 von Carl Meissner in Alphonse Pyrame de Candolles Werk Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis beschriebene Taxon Wikstroemia cunninghamii ist ein Synonym.

Literatur
 Director of National Parks 2010: Norfolk Island Region Threatened Species Recovery Plan. Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts, Canberra, ISBN 978-0-646-53763-4, S. 120.

Weblinks
 Australien Government – SPRAT Profile: Wikstroemia australis — Kurrajong
 Flora of Australia (Online) – Beschreibung

Seidelbastgewächse

Kurrajong


The 1985 Quebec general election was held on December 2, 1985, to elect members of the National Assembly of the Province of Quebec, Canada. The Quebec Liberal Party, led by former premier Robert Bourassa, defeated the incumbent Parti Québécois, led by Premier Pierre-Marc Johnson.

This election marked the comeback of Robert Bourassa, whose political career had been thought to be over after losing the 1976 general election and resigning as Liberal leader. However, Bourassa personally failed to win his own seat in the Bertrand electoral district, and had to run in a by-election one month later in the safe Saint-Laurent electoral district.  The 1985 Quebec general election result produced by far the largest majority of any Canadian legislative election (in terms of the number of seats) by a winning party whose leader failed to win his own seat.

Johnson, son of former Union Nationale premier Daniel Johnson Sr. was unable to revive the PQ's fortune after he succeeded René Lévesque as party leader and premier. Pierre-Marc's brother, Daniel Johnson Jr., later became leader of the Liberal Party and briefly served as premier.

This election was the last contested by the Union Nationale. It only ran candidates in 19 ridings, none of whom came close to being elected.  The party would be wound up by election authorities in 1989. It is also the last Quebec general election to date where the largest party won a majority government while also getting over 50% of the popular vote.

Results
The overall results were:

See also
 List of Quebec premiers
 Politics of Quebec
 Timeline of Quebec history
 33rd National Assembly of Quebec

References

Further reading

External links
 CBC TV video clip
 Results by party (total votes and seats won)
 Results for all ridings

Quebec general election
Elections in Quebec
General election
Quebec general election

1985 Quebec general election


Jordan Bernt Peterson () este un psiholog clinician, intelectual și profesor de psihologie în cadrul Universității din Toronto. Specializările sale includ psihologia anormală, psihologia socială și psihologia personalității, având un interes particular în psihologia religiei și a credințelor ideologice.

Peterson a studiat în cadrul Universității din Alberta, unde a obținut o diplomă de licență în științe politice și psihologie, și în cadrul Universității McGill unde a obținut un doctorat în psihologie clinică. Și-a continuat studiile postdoctorale la McGill între 1991 și 1993, iar apoi a ocupat funcția de lector și mai târziu aceea de conferențiar universitar în departamentul de Psihologie al Universității Harvard. În 1998, a revenit în Canada la catedra de psihologie a Universității din Toronto.

Prima sa lucrare, Maps of Meaning: The Architecture of Belief, a fost publicată în 1999. Cartea examina o serie de domenii academice în încercarea de a descrie structura sistemelor de credințe și mituri, rolul acestora în reglementarea emoțiilor, crearea semnificației și motivarea genocidului. Cea de-a doua carte, 12 Reguli pentru Viață: Un antidot la haosul din jurul nostru, a fost publicată în ianuarie 2018.

În 2016, Peterson a realizat câteva videoclipuri pentru canalul său de Youtube în care critica corectitudinea politică și Legea C-16 a guvernului canadian. Aceasta ar interzice discriminarea pe bază de "identitate de gen" și ar avea implicații periculoase pentru libertatea de exprimare.  Convingerile sale au fost puternic mediatizate. O serie de autori îl asociază pe Peterson cu "Dark Web-ul Intelectual".

Copilăria
Peterson s-a născut pe 12 iunie 1962 în Edmonton, Canada și a copilărit în Fairview, Alberta. A fost primul copil al cuplului Beverley și Walter Peterson; Beverley era bibliotecară în campusul Fairview al Colegiului Grande Prairie, iar Walter învățător. A primit prenumele de Bernt după străbunicul său de origine norvegiană. În vârstă de 13 ani, acesta a intrat pentru prima dată în contact cu lucrările lui George Owell, Aldous Huxley, Aleksandr Soljenițîn și Ayn Rand datorită bibliotecarei Andy Notley

De-a lungul adolescenței sale a lucrat pentru Partidul Nou Democrat (NDP), însă a fost dezamăgit de acesta. A părăsit partidul la vârsta de 18 ani.

Educația
După absolvirea Liceului Fairview în 1979, Peterson a fost admis la Grande Prairie Regional College unde urma să studieze politologie și literatură engleză. S-a transferat ulterior la Universitatea din Alberta unde și-a luat licența în 1982. După încheierea studiile universitare a vizitat timp de un an Europa, perioadă în care a dezvoltat un interes în originile psihologice ale Războiului Rece, în special totalitarismul secolului XX. Îngrijorat de cursa înarmării nucleare și chinuit de coșmaruri apocaliptice, a devenit interesat de distrugerile provocate de umanitate și a început să studieze lucrările lui Carl Jung, Friedrich Nietzsche, Aleksandr Soljenițîn și Fyodor Dostoevsky. S-a reîntors la Universitatea din Alberta unde a obținut în 1984 o licență în psihologie. În 1985 s-a mutat în Montreal; acolo a frecventat cursurile Universității McGill. Și-a obținut doctoratul în psihologie clinică sub coordonarea lui Robert O. Phil în 1991 și a rămas în calitate de postdoctorand al Spitalului McGill până în 1993.

Cariera
Din iulie 1993 până în iunie 1998 Peterson a locuit în Arlington, Massachusetts, perioadă în care a predat în cadrul Universității Harvard în funcția de lector și apoi de conferențiar universitar în departamentul de psihologie. În această perioadă, a studiat agresivitatea cauzată de abuzul de alcool și droguri și a supervizat diferite disertații. Doi foști doctoranzi, Shelii Carson, psiholog și profesor la Harvard, și autorul Gregg Hurwitz, au precizat că prelegerile lui Peterson erau foarte admirate de către studenți. În iulie 1998, s-a reîntors în Canada unde a primit un post de profesor titular în cadrul Universității din Toronto.

Specializările lui Peterson includ psihofarmacologia, psihopatologia, neuropsihologia, psihologia clinică, psihologia personalității, psihologia socială, psihologia organizațională, religioasă, ideologică și creativă. Peterson a fost coautorul a peste 100 de lucrări academice. Acesta are peste 20 de ani de practică clinică și are 20 de pacienți pe săptămână, însă în 2017 a decis să nu mai practice, fiind implicat în alte proiecte.

În 2004 TVOntario a difuzat un serial bazat pe lucrarea Maps of Meaning: The Architecture of Belief. De asemenea, a apărut în diferite emisiuni tv precum Big Ideas și The Agenda with Steve Paikin.

În iunie 2018 Peterson a participat la o dezbatere alături de Sam Harris la Teatrul Orfeu din Vancouver. Dezbaterea a fost moderată de Bret Weinstein. O a doua dezbatere a fost organizată în iulie în două locații diferite: 3Arena în Dublin și Arena O2 în Londra. Aceasta a fost moderată de Douglas Murray și a avut ca subiect religia și Dumnezeu. În aprilie 2019, Peterson a participat la o dezbatere cu profesorul Slavoj Žižek organizată la Meridian Hall în Toronto. Tema discuției a fost bucuria în capitalism și marxism.

Lucrări

Cărți

Maps of Meaning: The Architecture of Belief (1999)

În 1999 Routledge a publicat Maps of Meaning: The Architecture of Belief. Lucrarea, redactată de Peterson pe parcursul a 13 ani, prezintă o teorie privitoare la modalitatea prin care oamenii își construiesc semnificațiile, credințele și cum realizează povestiri utilizând idei din diferite domenii precum mitologia, religia, literatura, filosofia și psihologia în concordanță cu modul în care știința modernă înțelege funcțiile creierului.

Conform afirmațiilor Peterson, scopul său principal este acela de a examina de ce indivizii, respectiv grupurile se implică în conflicte sociale, explorând motivele în baza cărora indivizii își asumă diferite credințe (i.e., poziții ideologice) care conduc în cele din urmă la omucideri și atrocități precum Gulagul, lagărele de concentrare și genocidul din Rwanda. Acesta consideră că o "analiză a ideilor religioase ne poate ajuta în descrierea moralității fundamentale și, într-un final, la dezvoltarea unui sistem moral universal".

12 Reguli de Viață: Un antidot la haosul din jurul nostru (2018)

În ianuarie 2018, Penguin Random House a publica cea de-a doua lucrare redactată de Peterson, 12 Rules for Life: An Antidote to Chaos. În cadrul acesteia sunt prezentate principii etice despre viață într-un mod mult mai accesibil decât cel din Maps of Meaning. Peterson și-a promovat lucrarea prin organizarea unui tur mondial. Acesta a fost intervievat de Cathy Newman pe Channel 4 News, interviu care a generat o imensă mediatizare. Cartea a fost un bestseller pe siteul Amazon în Statele Unite și Canada (locul I), respectiv în Marea Britanie (locul IV). Aceasta se regăsește și pe listele lucrărilor bestseller din Canada, SUA și Marea Britanie.

Dincolo de ordine. Alte 12 reguli pentru viață (2021)

A treia sa carte - intitulată  - a fost lansată pe 2 martie 2021. Pe 23 noiembrie 2020, editura care i-a publicat lucrarea, Penguin Random House Canada (PRH Canada), a organizat o întâlnire unde mai mulți angajați ai editurii au criticat decizia de a publicarea cartea.

Canalul de Youtube și Podcasting
În 2013 Peterson a început să-și înregistreze prelegerile ("Personality and Its Transformations", "Maps of Meaning: The Architecture of Belief") și să le încarce pe Youtube. Canalul său a adunat peste 1 milion de abonați, iar videoclipurile sale au adunat peste 50 de milioane de vizualizări până în aprilie 2018. În ianuarie 2017, acesta a angajat o echipă de producție care să-i înregistreze prelegerile în cadrul Universități Toronto. A utilizat veniturile obținute prin siteul de crowdfunding Patreon în urma implicării sale în Legea C-16 în septembrie 2016. Acestea au crescut de la 1.000$/lună în august 2016 la 14.000$/lună în ianuarie 2017, iar în iulie 2017 a depășit suma de 50.000$.

Peterson a fost prezent în cadrul emisiunilor The Joe Rogan Experience, The Gavin McInnes Show, Louder with Crowder, The Rubin Report, Freedomain Radio, H3 Podcast, Waking Up podcast, The Sadd Truth și în alte emisiuni online. În decembrie 2016 Peterson și-a început propriul podcast, The Jordan B. Peterson Podcast, care a înregistrat până în 26 aprilie 2018 45 de episoade. În cadrul acesteia au fost prezenți intelectuali precum Camille Paglia, Martin Daly și James W. Pennebaker, iar pe canalul său de youtube au fost realizate interviuri cu Stephen Hicks, Richard J. Haier, Jonathan Haidt și mulți alții. Peterson l-a susținut pe inginerul James Damore în procesul intentat împotriva companiei Google.

La 29 iunie 2022, contul de Twitter al lui Peterson a fost suspendat în temeiul "politicii privind comportamentul instigator la ură" a site-ului, după ce a postat un tweet despre actorul transgender Elliot Page. Peterson a spus că a fost anunțat că i se va cere să ștergă tweet-ul pentru a restabili accesul la contul său, despre care a spus că "ar prefera să moară decât să o facă". YouTube a demonetizat două dintre videoclipurile lui Peterson, unul despre suspendarea sa de pe Twitter și un alt videoclip în care spunea că îngrijirea de afirmare a sexului este "greșită la nivel de experiment medical nazist".

Prelegeri biblice
În mai 2017 Peterson a inițiat un proiect intitulat Semnificațiile Psihologice ale Povestirilor Biblice, o serie de prelegeri , publicate și sub formă de podcast-uri, în care acesta analizează povestirile arhetipale din Geneză interpretate ca tipare ale comportamentului uman considerat esențial pentru stabilitatea personală, socială și culturală.

În martie 2019 invitația primită de către Peterson din partea Universității Cambridge a fost anulată. Acesta i-ar fi oferit "oportunitatea de a discuta cu experți teologi de toate felurile timp de câteva luni", vitale pentru următoarele prelegeri care urmau să analizeze Cartea Exodului. Un purtător de cuvânt al universității a declarat că "nu există locuri" pentru cei care nu sunt de acord cu "mediul deschis" prezent în universitate. După o săptănână, vice-cancelarul Stephen Toope a explicat că anularea are legătură cu fotografia unei persoane care purta un tricou cu mesaj islamofob. Uniunea Studenților Universității Cambridge a salutat această acțiune, considerând invitație "un act politic... care legitimează figuri precum Peterson", iar lucrările și convingerile sale fiind incompatibile cu cele ale corpului studențesc. Peterson a caracterizat decizia drept o "eroare de judecată" și și-a exprimat regretul că Facultatea de Divinitate s-a lăsat influențată de o "adunătură prost informată, ignorantă și ideologic confuză".

Self Authoring Suite
În 2005 Peterson și colegii săi au înființat o companie care producă și să pună la dispoziția publicului un program de terapie prin scris alături de o serie de exerciții de scriere în mediul online. Intitulată Self Authoring Suite, acesta includea Past Authoring Program (ghid pentru redactarea autobiografiei), două programe de Present Authoring care le permite participanților să-și analizeze trăsăturile personalității pornind de la modelul Big Five, respectiv un program de Future Authoring prin care participanții sunt ajutați să-și planifice viitorul. Cel din urmă a fost utilizat de către studenții Universității McGill cu scopul de a-și îmbunătății notele și de către Facultatea de Management Rotterdam din cadrul Universității Erasmus. Programele au fost parțial dezvoltate pornind de la cercetarea lui James W. Pennebaker (Universitatea din Texas la Austin) și Gary Latham (Facultatea de Management Rotman din Universitatea din Toronto). Studul realizat de acesta alături de alți autori în 2015 a prezentat o reducere semnificativă în diferențierea pe criterii etnice și de gen a participanților, în special în cazul studenților de sex masculin, parte a diverse minorități etnice. Conform lui Peterson, mai mult de 10.000 de studenți au utilizat programul până în ianuarie 2017, numărul celor care au renunțat scăzând cu 25% în timp ce notarea a crescut cu 20%.

Dark Web Intelectual
Unii scriitori îl asociază pe Peterson cu așa-numitul "". Acesta este un grup format din personalități publice care critică politicile de stânga dominante în mediul academic și în mass-media.

Convingeri politice

Peterson s-a descris drept un adept al "liberalismului clasic britanic" și un "tradiționalist". Acesta este deseori caracterizat de către mass-media drept o figură a dreptei politice: revista The New York Times descrie convingerile lui Peterson ca fiind "conservatoare" în timp ce The Washington Post îl numește "conservator". Filosoful israelian Yoram Hazony precizează în Wall Street Journal că "succesul uimitor al argumentelor sale elevate cu privire la importanța ordinii l-a transformat în cel mai important gânditor conservator din lumea anglofonă". La rândul său, Nathan Robinson menționează în revista Current Affairs că Peterson a primit diverse caracterizări, "de la apologet al fascismului la liberal iluminist" din cauza termenilor vagi pe care-i utilizează. Cunoscutul lingvist american Noam Chomsky a fost de acord cu critica lui Robinson, deși acesta l-a descris pe Peterson ca fiind "puternic de dreapta".

Corectitudinea politică și mediul academic
Critica lui Peterson se răsfrânge asupra a diverse teme specifice corectitudinii politice precum postmodernismul, feminismul postmodern, privilegiul alb, apropierea culturală și ecologismul.

Christ Selley menționează într-un articol pentru ziarul National Post că oponenții lui Peterson au "subestimat furia creată de preocupări moderne precum privilegiul alb și apropierea culturală, respectiv de marginalizarea, luarea în derâdere și eliminarea integrală a altor puncte de vedere din instituțiilor societății", iar în The Spectator, Tim Lott îl descrie pe acesta ca fiind un "critic direct al mediului academic". Prezența lui Peterson pe rețelele de socializare au intensificat influența acestor convingeri; Simona Chiose precizează pentru The Globe and the Mail că "puțini profesori umaniști din cadrul Universității din Toronto s-au bucurat de recunoașterea globală pe care profesorul Peterson o are".

Conform studiului său despre relația dintre convingerile politice și personalitate realizat alături de unul dintre studenții săi, Christine Brophy, corectitudinea politică există sub două forme: "CP-egalitaristă" și "CP-autoritară". Jason McBride susține că Peterson plasează adepții liberalismului clasic în prima categorie, iar pe așa-zișii "luptători pentru justiție socială" în cea de-a doua. În același studiu s-a descoperit că adepții CP-autoritară și adepții convingerilor de dreapta împărtășesc anumite trăsături.

Peterson consideră că universitățile sunt vinovate pentru noul val de corectitudine politică care a apărut în America de Nord și Europa. Acesta a observa intensificare fenomenului în interiorul campusurilor universitare încă de la începutul anilor 1990. Din punctul său de vedere, științele umaniste au fost corupte și s-au îndepărtat de știință, existând o trecere de la "conversația inteligentă" la una "ideologică". Din experiența sa de profesor, Peterson susține că studenții care îi frecventează cursurile nu au cunoștințe cu privire la exterminările în masă și la alte crime împotriva umanității săvârșite de către regimul stalinist și maoist, acestea din urmă fiind mai puțin analizate decât fascismul și nazismul. De asemenea, acesta menționează că studenții cad pradă profesorilor neomarxiști și postmoderniști care definesc totul prin prisma relativismului și prin relații de putere.

Postmodernism și politică identitară
Peterson susține că filosofii și sociologi postmoderni au început să dezvolte încă din anii 1960 anumite elemente din marxism și comunism. Este în același timp dificil să înțelegi societatea occidentală contemporană fără să luăm în considerare influența gândirii postmoderniste care a migrat din Franța în Statele Unite prin intermediul departamentului de limbă engleză din cadrul Universității Yale. Acesta susțin că anumiți intelectuali din departamentele umaniste:...au început să pună la cale o scamatorie, iar în loc să deplângă proletariatul, clasa muncitoare, care luptă împotriva burgheziei, au început să-i deplângă pe cei asupriți Acest fapt a deschis calea către identificare oricăror grupuri drept asuprite și asupritoare, respectiv continuarea aceleiași narative sub o altă denumire... Oamenii care susțin această doctrină - această doctrină radicală, postmodernă, comunitariană care dă o importanță supremă identității rasiale sau sexuale sau de gen sau de orice alt tip - dețin controlul în numeroase structuri birocratice și guverne.Punctul de vedere expus de Peterson cu privire la influența postmodernismului în departamentele de științe umaniste din America de Nord a fost comparată cu conspirația marxismului cultural.

Peterson afirma că "discipline precum studiile feminine nu ar trebuie să mai primească fonduri" și îi avertizează pe studenții din anul întâi să evite subiecte precum sociologia, antropologia, literatura engleză, etica și studiile rasiale, precum și alte domenii pe care le consideră corupte de ideologia neomarxistă. Acesta caracterizează domeniile de studiu ca propagând metode pseudoștiințifice, evaluări colegiale frauduloase, publicații cu zero citații, safe-spaces, organizare tipică cultelor și activism politic de extremă-stânga pentru studenți. Peterson a propus lansarea unui site care identifică și expune prin intermediul inteligenței artificiale materialului ideologic prezent din diverse cursuri. A anunțat în noiembrie 2017 suspendarea temporară a proiectului pe motiv că "ar contribui în mod excesiv la polarizare".

Peterson a criticat modul în care este utilizat termenul de "privilegiu alb", considerând că a fi scos în evidență pentru privilegiu alb, identificat cu un anumit grup rasial și obligat să sufere din cauza apartenenței la acest grup și din cauza crimelor ipotetice comise de acesta este un fapt extrem de rasist. Cu privire la politica identitară, "stânga o folosește în sprijinul asupriților[...]", iar "[...]dreapta o folosește în sprijinul naționalismului și mândriei etnice". Acesta le descrie pe ambele "la fel de periculoase" și că ar trebui să punem mai mult accent pe individualism și responsabilitate individuală. De asemenea, a fost implicat și în discuțiile cu privire la apropierea culturală, caracterizând conceptul ca fiind un promotor al autocenzurii în societate și jurnalism.

Legea C-16
Pe 27 septembrie 2016 Peterson a publicat prima parte a unui proiect video de prelegeri intitulat "Profesor împotriva corectitudinii politice: Partea I: Frica și Legea". În acest videoclip, acesta declara că nu va utiliza pronumele preferate de studenți și profesori deoarece reprezintă un "discurs constrângător" și a anunțat că se opune Legii C-16 propuse de guvernul canadian (legea în cauza ar interzice discriminarea pe bază de "identitate de gen").

Seria a atras critici din partea activiștilor transgen, a facultății și a sindicatelor; criticii l-au acuzat pe Peterson că "ajută la menținerea unui climat al urii" și că "a caracterizat greșit" legea. Proteste au fost organizate în campusuri, unele devenind violente, iar controversa a atras atenția mass-mediei la nivel internațional. Când a fost întrebat în septembrie 2016 dacă ar utiliza pronumele preferat de către un student la cererea acestuia, Peterson a declarat că acest fapt "ar depinde de cum este întrebat [...]. Dacă aș sesiza că are o atitudine nepotrivită sau că întrebarea este motivată politic, atunci probabil aș spune nu [...]. Dacă aș putea avea o conversație ca cea pe care o avem noi, probabil aș putea să fiu de acord".

Ca răspuns la controversă, administratorii Universității Toronto i-au trimis acestuia două scrisori de atenționare, una menționând că libertatea de exprimare trebuie reglementată în bază legislației drepturilor omului în timp ce în cealaltă îi era atrasă atenția că refuzul său de a utiliza pronumele preferate de studenți și de membri ai facultății la cererea acestora constituie discriminare. Peterson a considerat cele două scrisori drept primul pas către o acțiune disciplinară, însă în decembrie universitatea l-a asigurat că nu-și va pierde catedra; în ianuarie 2017 și-a reluat activitatea la catedra de psihologie a universității.

În februarie 2017 Maxime Bernier, candidat pentru funcția de lider al Partidului Conservator din Canada, a declarat că după întâlnirea și discuția pe care a avut-o cu Peterson a decis să nu mai sprijine legea. Analiza realizată de profesorul canadian era citată des de către senatorii care se împotriveau acestei modificări. În aprilie 2017, Consiliul de Cercetare în Științele Sociale și Umaniste a decis să nu-i acorde o bursă, o premieră în cariera sa. Decizia a fost considerată de Peterson drept o răzbunare pentru declarațiile sale privitoare la legea C-16. Un consilier al agenției a declarat pentru mass-media că "Comitetul a luat în considerare doar informațiile prezente în cerere". Ca răspuns, The Rebel Media a lansat o campanie Indiegogo pentru susținerea financiară a cercetărilor lui Peterson. Cauza a strâns 195.000 C$ până în 6 mai, suma suficientă pentru finanțarea a peste doi ani de cercetări. În mai 2017, acesta a susținut un discurs împotriva Legii C-16 în cadrul unei întâlniri a Comitetului Senatului Canadian. A făcut parte din cei 24 de martori invitați să discute despre lege.

În noiembrie 2017 Lindsay Shepherd, asistent universitar la Universitatea Wilfrid Laurier, a fost cenzurată de către profesorii săi pe motiv că a prezentat un fragment din programul tv The Agenda care-l prezintă pe Peterson discutând despre Legea C-16 alături de alt profesor în timpul unei ore. Motivele cenzurării erau următoarele: videoclipul crea un "mediu toxic", discursul fiind comparat cu un "discurs susținut de HItler", și încălca Legii C-16. Mai târziu, aceasta a fost retrasă și atât profesorii, cât și universitatea și-au cerut scuze în mod oficial. Evenimentele au fost criticate de bordul editorial al câtorva publicații, diverși reporteri și chiar de Peterson însuși, fiind considerate un exemplu de încălcare a libertății de exprimare în campusurile universitare. În iunie 2018, Peterson a intentat un proces împotriva Universității Wilfrid Laurier pentru defăimare. Reprezentanții acesteia au cerut tribunalului să respingă cererea de chemare în judecată, considerând acțiunea o ironie pentru un așa-zis militant pentru libertatea de exprimare.

Relațiile de gen și conceptul de masculinitate
Peterson a susținut că există o continuă "criză a masculinității" și "atacuri împotriva masculinității" unde "spiritul masculin este atacat". Acesta consideră că feminismul și politicile de tipul "divorț fără vină" au influențat relațiile de gen și au destabilizat societatea. De asemenea, stânga politică caracterizează ierarhia socială actuală ca fiind un "patriarhat opresiv", însă "nu vrea să admită că ierarhia curentă poate fi fundamentată pe competență". Peterson menționează că bărbații fără partenere au șanse mari să devină violenți, iar violența masculină este redusă în societățile unde monogamia este norma. Acesta a corelat apariția lui Donald Trump pe scena politică și a politicienilor europeni de extremă-dreapta cu reacția negativă a populației față de "feminizarea" bărbaților: "dacă bărbații sunt împinși spre feminizare, vor deveni din ce în ce mai interesați de ideologia politică fascistă". Peterson a intrat în atenția mass-mediei în 2018 după interviul cu Cathy Newman pe Channel 4 pe tema diferenței de remunerare între femei și bărbați; acesta nu era convins că diferențele se datorează numai discriminării sexuale.

Schimbări climatice
Peterson pune sub semnul întrebării consensul științific cu privire la schimbările climatice, precizând că "privește cu foarte mult scepticismul modelele utilizate în prezicerea schimbărilor climatice" și că "nu poți crede datele din cauza influenței ideologice puternice".

Convingeri religioase
Într-un interviu din 2017 Peterson a fost întrebat dacă este creștin; acesta a răspuns: "Presupun că cel mai simplu răspuns este da". Când a fost întrebat dacă crede în Dumnezeu, Peterson a răspuns: "Cred că răspunsul potrivit este Nu, însă mi-e teamă că El ar putea exista". Într-un articol redactat pentru The Spectator, Tim Lott susține că Peterson este influențat de  și a adoptat convingeri similare cu cele ale existențialismului creștin susținut de Søren Kierkegaard și Paul Tillich. Acesta mai menționează că Peterson admiră taoismul deoarece caracterizează natura drept un conflict între ordine și haos, iar viața ar fi lipsită de sens fără această dualitate.

Daniel Buston susține în lucrarea Psychoanalysis, Politics and the Postmodern University că convingerile religioase adoptate de Peterson reflectă o preocupare cu ceea ce Tillich numea dimensiunea verticală sau transcendentă a experienței religioase și în același timp demonstrează că nu este familiarizat cu dimensiunea orizontală a credinței, care cere dreptate socială în tradiția profeților biblici.

Într-un videoclip postat în octombrie 2020, Peterson a menționat că: "...cu harul și mila lui Dumnezeu, voi putea începe să produc din nou material original și îmi voi continua munca".

Influență
În 2018  menționează în The New Yorker că Peterson este în prezent unul dintre cei mai influenți intelectuali din lumea anglofonă.

Viața personală
Peterson s-a căsătorit cu Tammy Roberts în 1989. Au împreună o fiică și un fiu. A devenit bunic în august 2017.

Din punct de vedere politic, Peterson s-a descris ca fiind un adept al liberalismului clasic. Este din punct de vedere filosofic pragmatist. Într-un interviu din 2017, Peterson a precizat că este creștin, însă în 2018 a afirmat contrariul. Când a fost întrebat dacă crede în Dumnezeu, Peterson a răspuns astfel: "Cred că răspunsul cel mai potrivit este Nu, însă sunt îngrijorat că ar putea exista". Într-un articol The Spectator, Tim Lott a precizat că Peterson se inspiră din filosofia religiei a lui Jung și că perspectivele sale sunt similare cu cele ale existențialismului creștin specific filosofului Søren Kierkegaard, respectiv Paul Tillich. Lott a mai menționat că Peterson respectă religia taoistă pe motiv că aceasta privește natura ca fiind conflictul dintre ordine și haos, și afirmă că viața ar fi nesemnificativă dacă nu ar fi caracterizată de această dualitate.

Note

Bibliografie

Cărți
 Peterson, Jordan B. (1999). Maps of Meaning: The Architecture of Belief. Routledge. ISBN 0415922224.
 Peterson, Jordan B. (2018). 12 Rules for Life: An Antidote to Chaos. Penguin Random House. ISBN 0345816021. (ro:12 Reguli de viață. Un antidot la haosul din jurul nostru, Editura Trei, 2018, ISBN 978-606-40-0507-6)

Articole
Primele 15 articole după numărul de citări de pe Google Scholar și ResearchGate:

 Peterson J. B.; Rothfleisch J.; Zalazo P.; Pihl R. O. (1990). "Acute alcohol intoxication and cognitive functioning". Journal of Studies on Alcohol. 51 (2): 114–122. doi:10.15288/jsa.1990.51.114.
 Pihl R. O.; Peterson J. B.; Finn P. R. (1990). "Inherited Predisposition to Alcoholism: Characteristics of Sons of Male Alcoholics". Journal of Abnormal Psychology. 99 (3): 291–301. doi:10.1037/0021-843X.99.3.291.
 Pihl R. O.; Peterson J. B.; Lau M. A. (1993). "A biosocial model of the alcohol-aggression relationship". Journal of Studies on Alcohol, Supplement. 11 (11): 128–139. doi:10.15288/jsas.1993.s11.128.
 Stewart S. H.; Peterson J. B.; Pihl R. O. (1995). "Anxiety sensitivity and self-reported alcohol consumption rates in university women". Journal of Anxiety Disorders. 9 (4): 283–292. doi:10.1016/0887-6185(95)00009-D.
 Peterson J. B.; Smith K. W.; Carson S. (2002). "Openness and extraversion are associated with reduced latent inhibition: replication and commentary". Personality and Individual Differences. 33 (7): 1137–1147. doi:10.1016/S0191-8869(02)00004-1.
 DeYoung C. G.; Peterson J. B.; Higgins D. M. (2002). "Higher-order factors of the Big Five predict conformity: Are there neuroses of health?". Personality and Individual Differences. 33 (4): 533–552. doi:10.1016/S0191-8869(01)00171-4.
 Carson S. H.; Quilty L. C.; Peterson J. B. (2003). "Decreased Latent Inhibition Is Associated With Increased Creative Achievement in High-Functioning Individuals". Journal of Personality and Social Psychology. 85 (3): 499–506. doi:10.1037/0022-35220.127.116.119.
 DeYoung C. G.; Peterson J. B.; Higgins D. M. (2005). "Sources of openness/intellect: cognitive and neuropsychological correlates of the fifth factor of personality". Journal of Personality. 73 (5): 825–858. doi:10.1111/j.1467-6494.2005.00330.x.
 Carson S. H.; Quilty L. C.; Peterson J. B. (2005). "Reliability, Validity, and Factor Structure of the Creative Achievement Questionnaire". Creativity Research Journal. 17 (1): 37–50. doi:10.1207/s15326934crj1701_4.
 Mar R. A.; Oatley K.; Hirsh J. B.; Paz J. D.; Peterson J. B. (2006). "Bookworms versus nerds: Exposure to fiction versus non-fiction, divergent associations with social ability, and the simulation of fictional social worlds". Journal of Research in Personality. 40 (5): 694–712. doi:10.1016/j.jrp.2005.08.002.
 DeYoung C. G.; Quilty L. C.; Peterson J. B. (2007). "Between Facets and Domains: 10 Aspects of the Big Five". Journal of Personality and Social Psychology. 93 (5): 880–896. doi:10.1037/0022-35184.108.40.2060.
 Mar R. A.; Oatley K.; Peterson J. B. (2009). "Exploring the link between reading fiction and empathy: Ruling out individual differences and examining outcomes". The European Journal of Communication Research. 34 (4): 407–429. doi:10.1515/COMM.2009.025.
 Hirsh J. B.; DeYoung C. G.; Xu X.; Peterson J. B. (2010). "Compassionate Liberals and Polite Conservatives: Associations of Agreeableness With Political Ideology and Moral Values". Personality and Social Psychology Bulletin. 95 (2): 655–664. doi:10.1177/0146167210366854.
 Morisano D.; Hirsh J. B.; Peterson J. B.; Pihl R. O.; Shore B. M. (2010). "Setting, elaborating, and reflecting on personal goals improves academic performance". Journal of Applied Psychology. 36 (5): 255–264. doi:10.1037/a0018478.
 Hirsh J. B.; Mar R. A.; Peterson J. B. (2012). "Psychological Entropy: A Framework for Understanding Uncertainty-Related Anxiety". Psychological Review. 119 (2): 304–320. doi:10.1037/a0026767.

Filme

 The Rise of Jordan Peterson
 No Safe Spaces

Legături externe
 Site oficial
Canalul de Youtube al lui Jordan Peterson

Nașteri în 1962
Scriitori de non-ficțiune canadieni
Critica corectitudinii politice
Critici ai marxismului
Canadieni în viață
Absolvenți ai McGill University
Nașteri pe 12 iunie
Filozofi canadieni
Oameni din Alberta

Jordan Peterson


Amblovenatum, rod papratnjača iz porodice Thelypteridaceae, dio reda osladolike. Rasprostranjen je po tropskoj Aziji i Africi. Na popisu je sedam vrsta

Rod je opisan 2009.

Vrste
 Amblovenatum distinctum (Copel.) S. E. Fawc. & A. R. Sm.
 Amblovenatum immersum (Blume) Mazumdar
 Amblovenatum opulentum (Kaulf.) J. P. Roux
 Amblovenatum queenslandicum (Holttum) T. E. Almeida & A. R. Field
 Amblovenatum subattenuatum (Rosenst.) S. E. Fawc. & A. R. Sm.
 Amblovenatum terminans (Wall. ex Hook.) J. P. Roux
 Amblovenatum tildeniae (Holttum) T. E. Almeida & A. R. Field

Izvori

Thelypteridaceae

Amblovenatum


Boody bezeichnet mehrere Orte in den Vereinigten Staaten:

 Boody (Illinois)
 Boody (Virginia)

Boody ist der Familienname folgender Personen:

 Azariah Boody (1815–1885), US-amerikanischer Politiker
 David A. Boody (1837–1930), US-amerikanischer Politiker

Siehe auch:
 Budy
 Budi

Boody


is a district located in Fukuoka Prefecture, Japan.

As of 2003 statistics (but following the merger of Kitano), the district has an estimated population of 15,378 and a density of 674 persons per km2. The total area is 22.83 km2.

Towns and villages
Tachiarai

Mergers
On February 5, 2005 the former town of Kitano merged with three other towns (from other districts) into the city of Kurume.

Districts in Fukuoka Prefecture

Mii District, Fukuoka


Karl Adolf August Ernst von Ernsthausen (né le  à Gummersbach et mort le  à Bonn) est un avocat administratif et homme politique prussien.

Biographie
En tant que fils de l'administrateur de l', , Ernsthausen étudie à l'école publique supérieure de Gummersbach et le . À l'automne 1845, il y passe son Abitur. Il étudie le droit à l'Université de Heidelberg et à l'Université rhénane Frédéric-Guillaume de Bonn. Il est membre du Corps Nassovia Heidelberg (1846) et du  (1847) ainsi que d'un porteur de ruban du corps du Saxonia Bonn (1848). Le  lui décerne le ruban en 1886. À la Pentecôte 1848, il participe à la deuxième Fête de la Wartbourg. Après les examens, il entre dans la fonction publique prussienne. En 1849, il devient auscultateur à  et en 1850 stagiaire du gouvernement à Cologne.

Carrière
Dès 1851, il est nommé administrateur provisoire de l'arrondissement d'Altenkirchen (Westerwald) et en 1852 dans l'. Après avoir été nommé assesseur du gouvernement (1853), il devient administrateur par intérim de l' en 1854 et administrateur de l' en 1857. En 1865, Ernst von Ernsthausen succède à  en tant que maire par intérim de Königsberg, puis le , également à Königsberg, vice-président du district. En , il devient président du district de Trèves et participe à ce titre à la  à Versailles. En 1871, il devient préfet de Strasbourg, en 1872 président de circonscription pour la Basse-Alsace et en 1875 président de circonscription pour la Haute-Alsace à Colmar. Il atteint le point culminant de sa carrière lorsqu'il est nommé haut président de la province de Prusse-Occidentale le . Sous sa direction, l'administration provinciale est élargie et les infrastructures de transport, les écoles et les églises améliorées. Il est également un important promoteur de la restauration du Marienbourg. En 1877, il est nommé au Wirklichen Geheimen Rat. Après la grande crue de la Vistule en 1888, qui fait de nombreuses victimes, il est mis à la retraite anticipée le . Il décède à Bonn.

Politique
En 1865 et 1866 et de nouveau en 1869/1870, il est membre du groupe parlementaire conservateur à la Chambre des représentants de Prusse. De 1892 à 1894, il est membre du conseil d'administration de la Société coloniale allemande (DKG).

Honneurs
 Citoyen d'honneur de Dantzig
 Citoyen d'honneur d'Elbing
 Membre honoraire du

Publications
 Erinnerungen eines preußischen Beamten. Velhagen & Klasing, Bielefeld u. Leipzig 1894.

Références

Liens externes

Haut président de la province de Prusse-Occidentale
Président du district de Trèves
Député de la Chambre des représentants de Prusse
Citoyen d'honneur de Dantzig
Naissance en mars 1827
Naissance à Gummersbach
Naissance dans la province de Westphalie
Décès en août 1894
Décès à Bonn
Décès dans la province de Rhénanie
Décès à 67 ans

Adolf Ernst von Ernsthausen


Les Raiders de Wright State (en ) sont le club omnisports universitaire de l'Université d'État Wright à Fairborn dans l'Ohio.

Sports représentés

Notes et références

Liens externes

Raiders de Wright State


Die Splash Klassen Organisation Germany e. V. (SKOG) ist die deutsche Klassenvereinigung der Splash- und Flash-Bootsklassen. Sie wurde 2004 gegründet und hat ihren Sitz in Bochum. Sie ist ein eingetragener gemeinnütziger Verein. Mitglieder der SKOG sind vor allem Eigner und Segler der Splash und Flash.

Die SKOG ist Mitglied im Deutschen Segler-Verband (DSV) und im internationalen Klassen-Verband SCIA (Splash Flash Class International Association). Die SKOG vertritt in beiden Verbänden die Interessen ihrer Mitglieder. Im Deutschen Seglerverband sind dies Themen wie Status der Klassen, Meisterschaftsordnung oder Vorschriften für Regatten. In der SCIA nimmt sie Einfluss auf die Ausgestaltung der Klassenbestimmungen und klassenspezifischen Reglements für die Teilnahme an Segelregatten wie zu Altersregelungen oder persönlicher Ausrüstung.

Einzelnachweise

Seglerverband
Gegründet 2004

Splash Klassen Organisation Germany


El Faro Isla Inocentes es un faro perteneciente a la red de faros de Chile, ubicado en los fiordos de la Región de Magallanes.

Referencias

Enlaces externos

Isla Inocentes

Faro Isla Inocentes


Fıstıklı, Yalova ilinin Armutlu ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün tarihi kesin olarak bilinmemekle birlikte tarihi şadırvan ve mezar taşlarındaki 400-500 yıllık bir tarihi olduğu anlaşılmaktadır. Adını çevresindeki fıstık çamlarından alan  köy, 1795 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy Yalova iline 63, Armutlu ilçesine 8 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Armutlu köyleri

Fıstıklı, Armutlu


Itan may refer to:
The Yoruba mythology (traditional history, folklore and philosophy) of the Yoruba people
 Itan, a trade name used in Chile for a medication (Metoclopramide) used to treat digestive problems
iTAN,  Indexed Transaction authentication number
 "Itan", a song by Joe Morris from Flip and Spike

Itan


Edna Auzier (Santana, 6 de janeiro de 1973) é uma empresária e política brasileira. Filiada ao PSD, foi vereadora de Macapá e atualmente é deputada estadual pelo estado do Amapá.
É casada com o ex-deputado estadual Eider Pena (PDT).

Carreira política
Começou a carreira política ao ser eleita vereadora de Macapá pela primeira vez em 2012. Obteve 3.544 votos em 2012, sendo pelo PDT.

Foi eleita deputada estadual pelo PROS em 2014. Obteve 5.058 votos em 2014 (1,35% do total de votos). Foi reeleita em 2018 pelo PSD com 6.632 votos, sendo a quarta deputada estadual mais votada.

Mulheres do Amapá na política
Membros do Partido Democrático Trabalhista
Membros do Partido Republicano da Ordem Social
Membros do Partido Social Democrático (2011)
Naturais de Santana (Amapá)
Vereadores de Macapá
Deputados estaduais do Amapá

Edna Auzier


Veronica Ivy (1982), anteriormente Rachel McKinnon, é uma ciclista competitiva canadense e ativista dos direitos transgêneros. Em 2018, tornou-se a primeira pessoa transgênero campeã mundial de ciclismo de pista, ao ficar em primeiro lugar no Campeonato Mundial de Pista Masters Feminino da UCI para a faixa etária de 35 a 44 anos.

Infância e educação
Ivy é de Victoria, Colúmbia Britânica. Possui diploma de bacharel em filosofia pela Universidade de Victoria (2005). Completou seu doutorado na Universidade de Waterloo em Filosofia em 2012, com uma tese intitulada "Afirmações razoáveis: sobre normas de afirmação e por que você não precisa saber do que está falando".

Ivy disse que começou a pensar que poderia ser transgênero quando tinha treze anos, mas levou mais dezesseis anos para "aceitar isso". Ela começou a fazer a transição perto da época em que estava terminando o doutorado e saiu do armário "dois dias depois que eu defendi minha dissertação ". Ela escreveu para seus alunos para dizer que era transgênero em 2 de maio de 2012.

Ivy era professora associada de filosofia no College of Charleston, na Carolina do Sul. Assumiu o cargo em março de 2019 e tornou-se professora associada em agosto do mesmo ano.

O foco principal de pesquisa de Ivy é a filosofia da linguagem. A maior parte de seu trabalho publicado é sobre as normas dos atos de fala de afirmação, principalmente sua monografia de 2015 The Norms of Assertion: Truth, Lies, and Warrant (Palgrave Macmillan,). Outro foco de seu trabalho, é o feminismo e a filosofia feminista, particularmente questões relacionadas a gênero e identidades queer.

Carreira na mídia
Ivy escreveu artigos sobre questões transgêneros e intersexuais para veículos como NBC News, Vice, e Newsweek.

Carreira atlética
Antes de se mudar para o College of Charleston, Ivy jogava badminton. Sem uma forte cena de badminton em Charleston, Ivy desenvolveu um interesse pelo ciclismo esportivo. Em 12 de outubro de 2018, ganhou o recorde mundial de sprint de 200 metros para mulheres na faixa etária de 35 a 39 anos, e, no dia seguinte, venceu o Campeonato Mundial de Ciclismo de Pista UCI Masters na faixa etária de 35 a 44 anos, tornando-se a primeira campeã mundial transgênero no ciclismo de pista.

Alguns no mundo dos esportes expressaram a crença de que seu sexo de nascimento lhe deu uma vantagem injusta. A ciclista americana Jennifer Wagner, que terminou em terceiro lugar (bronze), disse que o sexo de nascimento de Ivy lhe deu vantagens fisiológicas. A vencedora do segundo lugar (medalha de prata), a holandesa Caroline van Herrikhuyzen, apoiou Ivy. Ivy argumentou que não havia provas de que ter nascido homem dava vantagem na corrida e que ela havia perdido para Wagner no passado. A colunista britânica Katie Hopkins escreveu que a decisão de permitir que Ivy competisse era uma evidência de que "o mundo está dominado por uma loucura febril". A tenista Martina Navratilova disse que permitir que pessoas nascidas do sexo masculino compitam em esportes femininos é "loucura" e "trapaça". Ivy criticou os comentários de Navrátilová como " transfóbicos ".

Ivy citou uma das regras fundamentais do Comitê Olímpico Internacional de que a prática do esporte é um direito humano. Sua participação no concurso foi condizente com as regras em vigor desde 2003. Alguns comentaristas sentiram que Ivy possuía uma vantagem por causa de seu tamanho e massa muscular. Ivy se opôs a essa crítica: ela deve manter seu nível de testosterona baixo como pré-requisito para sua participação em competições esportivas.

Contrarrelógio de ciclismo 2019
Em um contrarrelógio de outubro de 2019, Ivy quebrou o recorde da corrida de 200 metros para mulheres de 34 a 39 anos.

Em resposta, ela recebeu várias ameaças de morte e foi alvo, no Twitter, de Donald Trump Jr. Em dezembro de 2019, escreveu um artigo no The New York Times sobre essa experiência. Ivy mudou seu nome de Rachel McKinnon com um anúncio no Twitter em 4 de dezembro de 2019

Controvérsia
Em agosto de 2019, em relação à morte do bilionário americano David Koch, Ivy twittou que "tudo bem ser feliz, até comemorar, quando pessoas ruins morrem". Um entrevistado, acreditando que Ivy estava se referindo à doença terminal de Magdalen Berns, perguntou se Ivy "achava certo comemorar a morte de uma pessoas jovem que sofria de um tumor cerebral incurável" (citando o relato do Charleston The Post and Courier). Ivy respondeu: "se eles são um lixo humano tentando ativamente prejudicar pessoas marginalizadas por causa de quem eles são? Acho que se justifica". A réplica provocou uma petição de mais de 500 signatários pedindo desculpas públicas de Ivy.

Ligações externas
 Página Academia.edu
 McKinnon, Rachel Afirmações razoáveis: sobre normas de afirmação e por que você não precisa saber do que está falando

Ciclistas do Canadá
YouTubers do Canadá
Acadêmicos transgênero
Nascidos em 1982
Canadenses expatriados nos Estados Unidos
Escritores transgênero
Acadêmicos LGBT
Ativistas dos direitos LGBT do Canadá
Desportistas transgênero
Mulheres transgênero
Pessoas vivas
!Mais Teoria da História na Wiki (LGBTQIA+)
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Diversidade)

Veronica Ivy