Bazilika svetog Martina u Sv. Lovreču, velika trobrodna i troapsidalna bazilika, jedna od najstarijih romaničkih građevina u Istri. Župna crkva, smještena u starogradskoj jezgri Sv. Lovreča. Najveća od svih novoizgrađenih crkvi u 11. stoljeću na istočnom Jadranu. Najveća romanička crkva u Istri. Zadržala je stare proporcije, iako je kroz povijest u više navrata popravljana i obnavljana, zadnji put polovicom 20. st. Na crkvu se s južne strane naslanja gradska lođa. Obližnji zvonik je nastao preuređenjem obrambene kule.

Bazilika sv. Martina svjedoči o karakteristikama ranoromaničke arhitekture u Istri. Ima visoke apside, plitke profilacije trijumfalnoga luka, jedinstven prostor, i velike prozorske otvore zatvorene tranzenama. Kapiteli s dekoracijom akantova lišća imaju najbliže paralele u katedrali u Caorleu, na Lidu u Veneciji, a vezuju se uz radionicu koja radi i u Trstu na crkvi sv. Justa (M. Jurković). Fragmenti fresaka iz sjeverne i južne apside su iz 11. st. i spadaju među najstarije u Istri. Imaju značajke otonske umjetnosti i tipologiju bizantskog sakralnog slikarstva, a autor je vjerojatno sa sjevernoitalskog područja.
Novije freske su pod talijanskim utjecajem i datiraju iz 14. stoljeća. Dio njih ponešto prekriva slikarije iz 11. stoljeća. Vrlo malo se vidi uprizorenje legende o sv. Blažu. Svetišnim zidom prevladava u cijelosti lik sv. Pavla.

Fotografije

Izvori

Vanjske poveznice
Nikolina Maraković, Zidne slike u crkvi sv. Martina u Svetom Lovreču (Istra): nove spoznaje na tragu Fučićevih opažanja, 2011.

Bazilike u Hrvatskoj
Katoličke crkve u Hrvatskoj
Romaničke crkve u Hrvatskoj
Bizantska umjetnost
Sveti Lovreč

Bazilika svetog Martina u Sv. Lovreču


رإيطاليا  هي خدمة تلفزيونية دولية تابعة لـ Rai Internazionale، وهي شركة تابعة لـ RAI، الإذاعة الوطنية العامة في إيطاليا. تدير Rai Italia شبكة تلفزيونية تبث حول العالم عبر 3 موجزات محلية. تتميز البرمجة بمزيج من الأخبار والبرامج القائمة على المناقشة والدراما والأفلام الوثائقية بالإضافة إلى التغطية الرياضية بما في ذلك 4 مباريات مباشرة في الأسبوع من دوري كرة القدم الإيطالي الممتاز، Serie A. من عام 1996 إلى عام 2013، يشغل Glauco Benigni منصب رئيس المكتب الصحفي الدولي ورئيس لتعزيز وتطوير RAI International في جميع أنحاء العالم.

وصلات خارجية

إعلام إيطاليا
شبكات تلفزيون إيطالية
قنوات وشبكات تلفزيونية أسست في 1995
قنوات ومحطات تلفازية أسست في 1992
محطات تلفزيونية باللغة الإيطالية

رايطاليا


Satoshi Koga (født 12. februar 1970) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Kashima Antlers og Sanfrecce Hiroshima.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Satoshi Koga


{{Infookvir oružje
|naziv=MP18
|inačice=MP18/1MP18/II
|max domet=200 m
|domet=700 m
|brzina gađanja=380 m/s
|dužina cijevi=196 mm
|kalibar=9×19 mm Parabellum7,63×25mm Mauser7,65×21mm Parabellum
|brzina=između 400 do 450 metaka u minuti
|masa=4,2 kg bez naboja
|dužina=832 mm|streljačko oružje=DA
|proizvedeno komada=manje od 30.000
|slika=
|proizvodnja razdoblje=1918.1920.
|proizvođač=Tvornica oružja Bergmann
Tvornica željeza Qingdao
|projektant=Hugo Schmeisser
|ratovi=Prvi svjetski rat
|korišten od=1918.
|služba=1918.
|porijeklo=Njemačko Carstvo |vrsta=kratka strojnica
|slika opis=Schmeisserov MP-18/1
|kapacitet spremnika=32 u bubnjastom spremniku, 20 u ravnom}}
Bergmann MP18 bila je prva kratka strojnica koja se masovno proizvodila. Razvili su je Theodor Bergmann i Hugo Schmeisser u Njemačkom Carstvu tijekom Prvog svjetskog rata i isporučili njemačkim vojnicima na fronti (uglavnom napadujućim bataljonima) 1918. godine. Do kraja rata, Theodor Bergmann Armstech proizveo je oko 35.000 kopija ovog oružja.

MP18 specijalno je razvijena za rovovsko ratovanje, jer je prenosivi mitraljez poput MG 08/15 bio pretežak i puška nije imala potrebnu brzinu rafala. Za razliku od prenosnih mitraljeza koje je većina savezničkih snaga koristila pred kraj rata (Browning Automatic Rifle, Lewis Gun, Chauchat), MP18, poput talijanske Berette M1918, mogao je koristiti jedan čovjek, ciljati i pucati iz pokreta u svoje mete.

U svakom pregledu bila je superiorniji od dugog pištolja "P08" ili Langen Pistole 08 koji su Nijemci koristili za rovovsko ratovanje. Slaba točka MP18 bili su bubnjasti spremnici pištolja 08, koji su se u početku koristili, bili su krupni te su se mogli puniti samo posebnim alatima.

MP18, također poznat kao "Grabenfeger" ili rovovska metla, bil je jedan od razloga zbog čega je njemačkom Reichu zabranjeno Versajskim sporazumom proizvoditi automatsko oružje.

MP28 imala je ažurirani dizajn proizveden nakon Drugog svjetskog rata, 1928. godine, kada se proizvela strojnica Thompson Model 1928.

Literatura

 Hans Dieter Götz: Njemačke vojne puške i strojnice, 1871-1945, Schiffer Publishing, Ltd. West Chester, Pennsylvania, 1990. OCLC
 G. de Vries, BJ Martens: Kratka strojnica MP 38, 40, 40/1 i 41, Serija propaganda slika, svezak 2, Posebne interesne publikacije BV, Arnhem, Nizozemska. Prvo izdanje 2001
 WHB Smith: Pješadijska oružja svijeta: osnovni priručnik pješadijskog oružja, Harrisburg, Pa .: Stackpole Books, 1955. OCLC
 Günter Wollert, Reiner Lidschun, Wilfried Kopenhagen: Ilustrirana enciklopedija vatrenog oružja iz cijelog svijeta: Vatreno oružje danas (1945–1985), Berlin: Vojni izdavač Njemačke demokratske republike, 1988. OCLC
 Edward Clinton Ezell : Pješadijska oružja svijeta, Jedanaesto izdanje, Arms & Armor Press, London, 1977.
 Alejandro de Quesada: MP 38 i MP 40 kratke strojnice, Bloomsbury Publishing, 2014,

(82 stranice na mreži PDF)

Vanjske poveznice
 Stranica s detaljnim podacima i činjenicama o "pištoljstrojnici 18"  na web stranici www.wehrmacht-lexikon.de

Izvori

Njemačke strojnice
Njemačko oružje u Prvom svjetskom ratu
Strojnice u Prvom svjetskom ratu

MP-18


Manuel de Bañuelos y Velasco (n. Córdoba ca. 1625) fue un noble y militar español, por cuyos servicios al Rey le fue concedido el marquesado de Ontiveros el 2 de enero de 1678.

Biografía
Nacido en Córdoba hacia 1625, fue hijo y sucesor de Luis de Bañuelos y Velasco, natural y señor de la casa de su apellido en dicha ciudad y poseedor de los mayorazgos y cortijos de Peralta, Peraltilla, Las Pinedas y Estebanía Baja en la misma provincia, caballero de Calatrava, y de María de Peñalosa y Vivero, nacida en Segovia, hija menor de Jerónimo de Mercado y Peñalosa, patrono del monasterio de Dominicos de San Pedro de las Dueñas y señor de la torre y mayorazgo de los Mercado Peñalosa en Lastras del Pozo, y sobrina de los patronos del Convento de Carmelitas Descalzos de Segovia, todo en la provincia de Segovia.

Manuel de Bañuelos poseyó las casas, estados y patronatos de su padre y, por usurpación, los de su familia materna, y fue caballero de la Orden de Calatrava, Capitán General del Mar Océano, Comisario General de la Infantería y la Caballería de España, mayordomo de la Reina Mariana de Austria y del Consejo Supremo de Guerra.

Casó en 1652 con María Catalina Gómez de Sandoval y Rojas, señora de las villas de Fontiveros, Cantiveros, Vita y Malaguilla y del lugar de Herreros de Suso, hija del general Jerónimo Gómez de Sandoval, señor de las mismas jurisdicciones, así como de las villas de Bahabón de Esgueva, Oquillas y Cilleruelo, caballero de Santiago, y de Mariana de la Cerda y Ocáriz, biznieta del II duque de Medinaceli.

Referencias

Enlaces externos
 El Marquesado de Hontiveros.

Caballeros de la Orden de Calatrava
Capitanes generales del Mar Océano y Costas de Andalucía
Marqueses de España
Militares de España del siglo XVII
Militares de la provincia de Córdoba (España)
Nobles de Andalucía
Señores de España
Nobles de España del siglo XVII
Mayordomos mayores de la reina

Manuel de Bañuelos y Velasco


Um drama procedimental ou processual é um tipo de literatura, filme ou programa de televisão de gênero cruzado que envolve uma sequência de detalhes técnicos. Um documentário também pode ser escrito em um estilo processual para aumentar o interesse narrativo.

Os programas de televisão desse gênero se concentram em como os crimes são resolvidos e são centrados em uma agência de aplicação da lei, corpo legislativo ou tribunal. Alguns dramas incluem um laboratório ou sala de conferência de alta tecnologia onde os personagens principais se reúnem para resolver o problema. Os programas geralmente têm um formato episódico que não exige necessariamente que o espectador tenha visto episódios anteriores. Os episódios geralmente têm um enredo independente (também conhecido como 'autônomo') que é introduzido, desenvolvido e resolvido dentro do mesmo episódio.

O formato processual é popular em todo o mundo. Em 2011, o diretor de uma consultoria de TV disse: "A tendência contínua é para procedimentos, porque eles usam uma estrutura previsível." Devido à sua natureza episódica independente, eles são mais acessíveis a novos espectadores do que seriados. Os episódios independentes também tornam mais fácil para os espectadores retornarem a um programa se tiverem perdido alguns episódios. Em geral, dramas procedimentais geralmente podem ser repetidos com pouca preocupação com a ordem dos episódios.

Dramas procedimentais são frequentemente criticados por serem estereotipados. Os procedimentais também são geralmente menos orientados por persongens do que os seriados. No entanto, alguns procedimentais têm mais ênfase de personagem do que o típico do formato. Alguns podem ocasionalmente apresentar um enredo que se estende por vários episódios (geralmente chamado de arco de história).

Tipos de mídia

Televisão

Ficção
Na televisão, "processual" refere-se especificamente a um gênero de programas em que um problema é apresentado, investigado e resolvido dentro do mesmo episódio. Esses programas tendem a ser dramas de uma hora de duração e são frequentemente (embora nem sempre) relacionados à polícia ou ao crime.

A fórmula geral de um procedimental policial envolve o cometimento ou descoberta de um crime no início do episódio, a investigação subsequente e a prisão ou condenação de um autor no final do episódio.

Exemplos modernos desse gênero são as franquias Law & Order, CSI e NCIS. House é um exemplo de procedimental não relacionado a crimes.

 Dramas procedimentais são geralmente muito populares na redifusão porque a falta de enredos de longo prazo torna mais fácil para os espectadores sintonizarem apenas um episódio sem se sentirem perdidos.
 Os procedimentais às vezes são notados por sua falta de desenvolvimento de personagens, com pouca atenção sendo dada às vidas dos personagens recorrentes fora de seus trabalhos.

Não-ficção
 Procedimentais científicos de não ficção, como a série da PBS, Secrets of the Dead, ou os Forensic Files da Court TV, levam o espectador passo a passo através de uma investigação, bem como um procedimento fictício.

Literatura
 Procedimental policial: a variedade mais conhecida, um grande subgênero da ficção de mistério. O romance de 1945 de Lawrence Treat, V as in Victim, é citado como talvez o primeiro "verdadeiro" procedimental policial.
 Procedimental militar: um termo usado pela Publishers Weekly em 1989 referindo-se ao romance Red Army de Ralph Peters.
 Procedimental de guerra: um exemplo é o filme The Dam Busters, de 1955, que foi chamado de procedimental de guerra por Richard Gilliam no Allmovie.
 Os romances de Tom Clancy às vezes são chamados de procedimentais de guerra ou procedimentais políticos.
 Procedimental científico: romances ou histórias de ficção científica podem ter sequências de procedimental científico. Um exemplo seria Timescape, escrito pelo cientista e autor Gregory Benford.
 Um subgênero relativamente recente é o procedimental presidencial; um romance que se concentra no escritório da presidência dos EUA e nas atividades de seu ocupante. Exemplos seriam Executive Orders de Tom Clancy, The President's Plane Is Missing de Robert Serling e Maximum Vigilance de Steve Pieczenik.

Ver também
 Ficção policial
 Ficção científica hard
 Série (literatura)

Referências

Gêneros televisivos
Terminologia televisiva
Processual
Gêneros literários

Drama processual


Jesús Carlos Cabrero Romero (San Luis Potosí, 7 de maio de 1946) é um clérigo mexicano e arcebispo católico romano emérito de San Luis Potosí.

Jesús Carlos Cabrero Romero foi ordenado sacerdote em 12 de abril de 1972 para a Diocese de San Luis Potosí.

Papa Bento XVI nomeou-o Bispo de Zacatecas em 8 de outubro de 2008. O Presidente do Pontifício Conselho para a Pastoral da Saúde, Cardeal Javier Lozano Barragán, o consagrou em 19 de dezembro do mesmo ano; Os co-consagradores foram o Arcebispo Christophe Pierre, Núncio Apostólico no México, e Fernando Mario Chávez Ruvalcaba, Bispo Emérito de Zacatecas. Como lema ele escolheu Dar la vida ("dar vida").

Em 3 de abril de 2012 foi nomeado Arcebispo de San Luis Potosí e empossado em 16 de maio do mesmo ano.

Em 26 de março de 2022, o Papa Francisco aceitou sua aposentadoria por motivos de idade.

Ver também

Arcebispos católicos do México

Jesús Carlos Cabrero Romero


Onthophagus ulugombakensis é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Ochi, Kon & Masumoto em 2014.

Referências

Ligações externas

ulugombakensis
Coleópteros descritos em 2014

Onthophagus ulugombakensis


Termal füzyon için erime maddesine bakınız.
Nükleer füzyon, nükleer kaynaşma ya da kısaca füzyon; iki hafif elementin nükleer reaksiyonlar sonucu birleşerek daha ağır bir element oluşturmasıdır. Çekirdek tepkimesi olarak da bilinen bu tepkimenin sonucunda çok büyük miktarda enerji açığa çıkar.

Bu işlemle oluşturulabilecek en ağır element demirdir. Reaksiyona giren çekirdekler -atom numarası 1 olan hidrojen veya izotopları deuterium ve tritium gibi- düşük atom numarasına ait elementlerde ortaya çok büyük miktarda enerji çıkar. Nükleer füzyonun bu devasa enerji potansiyelinden ilk olarak, II. Dünya Savaşı'nı takip eden yıllarda, hidrojen bombası olarak da bilinen termonükleer silahların üretiminde istifade edilmiştir.

Füzyon tepkimeleri Güneş'te her an doğal olarak gerçekleşmektedir. Güneş'ten gelen ışık, hidrojen çekirdeklerinin birleşerek helyuma dönüşmesi ve bu dönüşüm sırasında kütle kaybı karşılığı enerjinin ortaya çıkması sayesinde meydana gelmektedir. Kütle kaybının karşılığı enerjinin büyüklüğü Einstein'in ünlü E = mc² formülüyle hesaplanır.

Füzyondan enerji kaynağı olarak yararlanılması

Füzyon sonucunda açığa çıkan bağlanma enerjisini kullanmaktır. Ama bunu denetim altında oluşturmak oldukça zor bir iştir. Çünkü çekirdekler pozitif elektrik yükü taşır ve birbirlerine yaklaştırmak istenildiğinde çok şiddetli bir şekilde birbirlerini iterler. Bunların kaynaşmasını sağlamak için aralarındaki itme kuvvetini yenebilecek büyüklükte bir kuvvetin kullanılması gerekmektedir. Gereken bu kinetik enerji, 20-30 milyon derecelik bir sıcaklığa eşdeğerdir. Bu olağanüstü bir sıcaklıktır ve kaynaşma tepkimesine girecek maddeyi taşıyacak hiçbir katı malzeme bu sıcaklığa dayanamaz.
Fisyondan farklı olarak; çekirdeklerin birleşmesi olayına füzyon denir. Fisyona oranla füzyon başına daha az, küçük ve hafif olduklarından; hafif bir çekirdeğin füzyonu, aynı kütlede ağır çekirdeğin parçalanmasından çok daha fazla enerji açığa çıkar. Dengelenmediği takdirde açığa çıkan enerji patlama noktasına kadar hızla yükselir ve ardından nükleer bir patlama meydana gelir.

Faydalı füzyon reaksiyonları

- D-T (döteryum-trityum) füzyon reaksiyonu

- D-D (döteryum-döteryum) füzyon reaksiyonu

Füzyon için sağlanması gereken şartlar

Sıcaklık
Füzyon, sırasında  gereken (emilen) ısıdır.

Lawson kriteri
Plazmanın dağılmadan hapsedilmesi için gerekli zamanın ve plazma yoğunluğunun ilişkisini tanımlar.

Füzyon reaksiyonları
Bir füzyon reaksiyonundan öngörülen enerjinin elde edilmesi için

 Reaksiyon düşük sıcaklıkta oluşmalı
 Yüksek enerji açığa çıkmalı
 Büyük bir tesir kesitine sahip olmalıdır
 Tepkimeye girecek olan maddeler kolayca bulunabilmelidir
 Plazmanın yeniden ısıtılması için yüklü parçacıklar elde edilmeli
 Farklı etkileşmeleri önlemek için enerjisi yüksek olan nötronlar açığa çıkmamalıdır

D-T reaksiyonu
Döteryum bir proton ve bir nötrondan oluşan hidrojen çekirdeğinin bir izotopudur. Bilindiği gibi izotop proton sayısı aynı nötron sayısı farklı olan atom çekirdekleri için kullanılan bir tanımdır. Simgesel olarak 12H şeklinde gösterilir.

Trityum bir proton ve iki nötrondan oluşan Hidrojen çekirdeğinin bir diğer izotopudur. Simgesel olarak 13H şeklinde gösterilir.
Döteryum- Trityum füzyon tepkimesi aşağıdaki şekilde meydana gelir.

Bu tepkimenin özellikleri
 Büyük tesir kesitine sahiptir
 Gerekli olan sıcaklık 4.4 keV�dir. 1 eV yaklaşık olarak 11600 K� dir. Yaklaşık olarak bu sıcaklık değeri 51040000 K lik bir sıcaklık demektir.
 Ortaya çıkan enerji 17.6 MeV gibi yüksek bir enerjidir.
 3,5 MeV'lik enerjiye sahip olan helyum çekirdeği başka bir deyişle alfa parçacığı plazmanın yeniden ısıtılması için kullanılır.

D-T reaksiyonunun gerçekleştirilmesinde aşağıdaki problemlerle karşılaşılır.

 Trityum kolayca bulunan bir yakıt değildir. Oldukça ender bulunan Lityum çekirdeği izotoplarından aşağıdaki reaksiyonlar sonucu elde edilir.
 Bu tepkimeler füzyon reaktörünü çevreleyen bir lityum tabakası ile nötronların etkileşmesi sonucu elde edilir ve ürünler direkt olarak tepkimeye sokulabilir.
 D-T reaksiyonu sonucu açığa çıkan enerjisi yüksek olan nötronların reaktör ile etkileşmeye girerek reaktöre zarar vermesi maliyetin artmasına neden olur.bunların oluşmasında reaksiyonlarında çok büyük etkisi vardır. Ayrıca trityumun parçalanarak atomlarına ayrılmasına da füzyon denir.

D-D reaksiyonu
İki döteryum çekirdeğinin direkt olarak reaksiyona girmesiyle meydana gelen füzyon reaksiyonudur. Ve aşağıda gösterildiği şekilde meydana gelir.

 D-T reaksiyonundan daha düşük bir tesir kesiti yani reaksiyon oranına sahiptir. Ve dolaylı olarak bu olumsuz bir durumdur.
 48 keV gibi yüksek bir sıcaklıkta meydana gelir.
 Füzyon reaksiyonu başına açığa çıkan enerji yaklaşık olarak 4 MeV kadardır.
 Yakıt deniz suyundan kolayca elde edilebilir.

D-D ve D-T füzyon reaksiyonlarının kıyaslanması

 D-T reaksiyonunun tesir kesiti D-D reaksiyonuna kıyasla daha büyüktür.
 D-T reaksiyonu daha düşük sıcaklıkta meydana gelir.
 Ticari olarak düşünülen füzyon tepkimesi maliyeti düşük olduğundan D-D reaksiyonudur.

Lawoise kriteri
 Plazmanın dağılmadan hapsedilmesi için gerekli zamanın ve plazma yoğunluğunun ilişkisini tanımlar
 Plazmanın dağılmaması için "Dışarı Çıkan Güç=İçeri Giren Güç" olmalıdır.
 D-T plazması için:

nd döteryum iyonları yoğunluğu ve nt trityum iyonları yoğunluğu toplamının ne elektron yoğunluğu toplamına eşit olması gerekir.

nD+nT=ne ve nT=nD olmalıdır. Bu son eşitlik plazmanın toplam elektriksel yük açısından nötr olması gerekliliğinden sağlanması gerekir,

 Plazma içinde üretilen güce karşı reaksiyonu başlatmak için plazmayı ısıtmakta kullanılan güç dengeli olmalı.

- Plazma içindeki reaksiyon oranı G =nD+nT<s V> ile tanımlanır.

- Eğer her füzyonda E kadarlık enerji üretilirse plazma içinde üretilen füzyon gücü;

Pfüzyon=(n/2)(n/2)s VE=(n2/4)s E j/s/cm³ olmalıdır bu plazma içinden dışarı çıkan güçtür.

- Eğer plazma bir T sıcaklığına sahipse toplam enerjisi

Etermal=(ne+nD+nL)(3/2)kT=3nkT dir.

Plazma enerjisinde bir t hapsetme süresi boyunca düzenli oranda kaybedilen enerji

Pkayıp=(3nkT)/t j/s/cm³'tür.

Bu durumda içeri giren güç ve dışarı çıkan güç için sahip olunan ifadeler

Pfüzyon>Pkayıp ise nt >(12 kT)/ (sVE)

Bu eşitsizlik Lawson Kriteri olarak anılır. Bu ifade plazmanın dağılması için gereken hapsedilme süresini ve hapsedilmesi gereken parçacık sayı yoğunluğunu verir.

 D-T reaksiyonu için nt > 3.1020 sn/cm³�dür.
 D-D reaksiyonu için bu değer nt
> 1022 sn/cm³ mertebesindedir.

Ayrıca bakınız
 Nükleer reaktör
 Üçlü alfa süreci
 Proton-proton zincirleme tepkimesi
 KAO döngüsü
 Atom çekirdeği
 Periyodik tablo

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Füzyon Enerjisi ve Geleceği

Nükleer füzyon


Jaime o Jaume Moll Roqueta (Barcelona, 1926 - Madrid, 20 de octubre de 2011), musicólogo, bibliógrafo y cervantista español.

Biografía
Se licenció en Filosofía y Letras (Historia) en la Universidad de Barcelona en 1948 y empezó a estudiar la música española medieval y renacentista bajo la tutela de Higinio Anglés y Miguel Querol como becario del Instituto Español de Musicología del Consejo Superior de Investigaciones Científicas, de cuyo Instituto fue secretario en 1952. Publicó diversas monografías sobre músicos del Renacimiento español (Cristóbal de Morales y Luis Venegas Henestrosa) y sobre antifonarios visigóticos y mozárabes.

En 1954 ingresó en el Cuerpo de Archivos, Bibliotecas y Museos y dirigió la Biblioteca de la Real Academia Española; en esta época empezó sus investigaciones sobre la historia del libro antiguo español, en particular los problemas que ofrecían las ediciones de comedias sueltas de Lope de Vega. En 1979 causó gran revuelo al publicar un trabajo fundamental en la historiografía española "Problemas bibliográficos del libro del Siglo de Oro", Boletín de la Real Academia Española, tomo 59, que supuso, en palabras de Víctor Infantes, "un antes y un después en la manera de entender el libro español antiguo". En él Moll fija primero la historia de la edición en estos siglos teniendo en cuenta el contexto histórico y de difusión de la imprenta desde el punto de vista legal: toda la legislación dada para el control de la imprenta desde los Reyes Católicos determinó la forma de trabajo de los impresores y la estructura física del libro antiguo español; en este sentido fueron especialmente influyentes la pragmática de 1558 y la real cédula de 1627. A través de esta introducción se llega al estudio de los diferentes tipos de variantes dentro de una misma edición, las emisiones y los estados con una completa casuística de cada uno de ellos. A continuación teniendo en cuenta aspectos materiales del libro pero también legales presenta una tipología propia del libro español: diferentes casos de ediciones legales (autorizadas o no autorizadas) e ilegales (sin licencias, falsificadas, contrahechas, piratas y subrepticias). Otro aspecto que puede influir en las variantes textuales y de edición es el trabajo de impresores y editores y la relación entre ellos y con el autor de la obra. En este punto otorga un papel decisivo a la labor del editor para decidir qué obras se editaron y cómo. Por último, para cerrar el artículo, define lo que debe reunir una bibliografía estructurada: un estudio material completo de las impresiones (propio de la bibliografía material anglosajona) y también un estudio de los distintos elementos que intervienen en su publicación, sin olvidar el estudio de la documentación conservada. A este estudio siguió una treintena larga de trabajos similares sobre los problemas editoriales de la producción impresa de los autores más relevantes de las letras áureas: Lope de Vega, Quevedo, Cervantes, Salas Barbadillo, etc. o sobre las cartillas para aprender a leer, los tomos facticios, los surtidos de romances y coplas, la sociología de la edición, los privilegios plantinianos, los calendarios, etc. En 1984 dio noticia del primer tratado de imprenta español, la Institución y origen del arte de la imprenta y reglas generales para los componedores de Alonso Víctor de Paredes, impreso hacia 1684 por el propio autor en tirada de un solo ejemplar, primer manual sobre la materia publicado en Europa y por tanto de significación fundamental para todos los estudios posteriores. Cada cierto tiempo reunía sus trabajos en volúmenes como De la imprenta al lector. Estudios sobre el libro español de los siglos XVI al XVIII (1994) o Problemas bibliográficos del libro del Siglo de Oro (2011). Fue profesor de la vieja Escuela de Documentalistas en la Biblioteca Nacional y a partir de 1982 fue catedrático de Bibliografía de la Universidad Complutense de Madrid. Fue también socio fundador de la Asociación de Cervantistas (1988) e investigó la recepción del Don Quijote  en el siglo XVII y la imprenta de Juan de la Cuesta. Colaboró en el Boletín de la Real Academia Española y en Voz y Letra, entre otras revistas.

Obras
Exposición de música sagrada española: catálogo. Madrid: Biblioteca Nacional, 1954.
Catálogo de comedias sueltas conservadas en la biblioteca de la Real Academia Española. Madrid: Real Academia Española, 1966.
Dramas litúrgicos del siglo XVI: Navidad y Pascua Madrid: Taurus, 1967.
Problemas bibliográficos del libro del Siglo de Oro, Impr. Aguirre, 1979.
Les éditions de Quevedo dans la donation Olagüe à la Bibliothèque de la Casa de Velázquez, E. de Boccard, 1980.
De la imprenta al lector. Estudios sobre el libro español de los siglos XVI al XVIII, Barcelona: Arco Libros, 1994.
Problemas bibliográficos del libro del Siglo de Oro, Madrid: Arco Libros, 2011.

Notas

Enlaces externos
 Bibliografía de Jaime Moll en Dialnet
 Jaime Moll en la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes

Musicólogos de España
Cervantistas
Bibliógrafos de España del siglo XX
Historiadores de España del siglo XX
Escritores de España del siglo XX
Escritores de España del siglo XXI
Historiadores de España del siglo XXI

Jaime Moll


Britta est un prénom d'origine scandinave, proche du prénom Brigitte :

Personnes nommées Britta

Toponymes

 (1219) Britta, astéroïde

Éponyme d'un objet céleste

Britta


An Festuca ligulata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jason Richard Swallen. An Festuca ligulata in nahilalakip ha genus nga Festuca, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Festuca

Festuca ligulata


El Codex Vaticanus 354 (Roma, Biblioteca_Vaticana, Gr. 354); Gregory-Aland no. S o 028; ε 1027 (von Soden) es un manuscrito uncial del siglo X. El códice contiene los cuatro Evangelios.

El códice consiste de un total de 235 folios de 36 x 24 cm. El texto está escrito en dos columnas por página, con entre 27 líneas por columna.

El texto griego de este códice es una representación del tipo textual bizantino. Kurt Aland lo ubicó en la Categoría V.

Véase también
 Lista de los manuscritos unciales del Nuevo Testamento Griego
 Ecdótica

Referencias

Bibliografía
 Andreas Birch, Variae Lectiones ad Textum IV Evangeliorum, Haunie 1801, p. IV-V
 Giovanni Mercati, "Un frammento delle Ipotiposi di Clemente Alessandrino" (Studi e testi, 12; Rome, 1904)
 Bruce M. Metzger, Manuscripts of the Greek Bible: An Introduction to Greek Paleography, Oxford University Press, New York - Oxford, 1991, p. 110
 Edward Maunde Thompson, An introduction to Greek and Latin palaeography, Clarendon Press: Oxford 1912, p. 215.

Enlaces externos
 Codex Vaticanus 354, S (028) en Encyclopedia of Textual Criticism.

Códices
Unciales del Nuevo Testamento
Manuscritos bíblicos del siglo X
Manuscritos del Nuevo Testamento en griego antiguo

Documentos conservados en la Biblioteca Apostólica Vaticana

Codex Vaticanus 354


La base aérienne de Poltava () est une base située près de la ville de Poltava, dans l'oblast de Poltava, en Ukraine.

Histoire
En 1936 la base est soviétique. De 1941 à 1943 elle est occupée par la Luftwaffe. En février 1944 elle est utilisée par l'USAF pour l'opération Frantic et fut baptisée USAAF Station 559 et le quartier général, Commandement Est du général Alfred Kessler.

La base possède son musée et accueille la 18e brigade d'aviation de l'armée, aviation légère principalement équipée d'hélicoptères.

Voir aussi

Articles connexes
 Musée de l'aviation stratégique de Poltava

Liens externes

Références

Poltava
Transport à Poltava
Force aérienne ukrainienne

Base aérienne de Poltava


قائمة بالأبطال في 1947 البطولات الوطنية الأمريكية لكرة المضرب (المعروفة الآن باسم أمريكا المفتوحة):

الكبار

فردي رجال

فاز  جاك كرامر بالبطولة بعد انتصاره على  فرانك باركر
بنتيجة (4–6، 2–6، 6–1، 6–0، 6–3)

فردي سيدات

فازت  لويز بروف بالبطولة بعد انتصارها على  مارجريت أوزبورن دوبون بنتيجة (8–6، 4–6، 6–1)

مراجع

الرياضة في مدينة نيويورك في 1947
أحداث سبتمبر 1947 الرياضية
البطولات الوطنية الأمريكية (كرة مضرب) حسب السنة
كرة المضرب في 1947
كرة مضرب أمريكية في 1947
أحداث سبتمبر 1947 الرياضية في الولايات المتحدة

البطولات الوطنية الأمريكية 1947 (كرة مضرب)


Porten til Østersøen er en dansk dokumentarfilm fra 1948 instrueret af Per B. Holst.

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1948

Porten til Østersøen


جمعية الهلال الأحمر الليبي هي جمعية أهلية تطوعية ذات نفع عام مساعدة للسلطات العامة في مجال العمل الإنساني ولها شخصيتها الاعتبارية تأسست في 5 أكتوبر 1957، وقع الاعتراف بها قبل اللجنة الدولية للصليب الأحمر في 9 ديسمبر 1958، ويوجد مقر أمانتها العامة ببنغازي.

مبادئها الأساسية
تعمل الجمعية على هذه المبادئ الأساسية التي تبناها المؤتمر الدولي العشرون للصليب الأحمر والهلال الأحمر، الذي عقد في فيينا عام 1965،وهذه المبادئ:
 الإنسانية.
 عدم التحيز.
 الحياد.
 الاستقلال.
 الخدمة التطوعية.
 الوحدة.
 العالمية.

أهدافها
 تعزيز احترام الكرامة الإنسانية وتشجيع وتسهيل ودعم جميع أشكال العمل الإنساني الذي يستهدف حماية الإنسان وتخفيف معاناته.
 العمل على تنمية القدرة على التأهب لمواجهة الكوارث على اختلاف طبيعتها وأسبابها.
 المساهمة في دعم قدرات فئات المستضعفين والسعي لتلبية احتياجاتها المختلفة.
 المشاركة في الأنشطة الرامية إلى المحافظة على البيئة وتقديم الرعاية الصحية والاجتماعية وبالتعاون والتنسيق مع الجهات الوطنية ذات العلاقة.
 تحسين أداء الجمعية وزيادة فاعليتها بأقصى قدر ممكن.

هيئتها
 تتكون من الهيئة العامة المتكونه من 31 فرع يمثلهما اثنان من كل فرع بالإضافة إلى رئيس الجمعية ونائبه.

وصلة خارجية
موقع جمعية الهلال الأحمر الليبي

مراجع

تأسيسات سنة 1957 في ليبيا
منظمات أسست في 1957
ل
فروع لمنظمات دولية في ليبيا
نواد وجمعيات في ليبيا

الهلال الأحمر الليبي


අන්තෝනියො ඩි නොරොඤ්ඤා යනු, පෘතුගීසි ලංකාවේ 12වන  කැප්ටන්-මේජර්වරයා විය. 1572 වසරෙහිදී පෘතුගාලයේ සෙබැස්තියන් රජ විසින් නොරොඤ්ඤා පත් කරන ලදි ; 1575 වන තුරු ඔහු කැප්ටන්-මේජර් තනතුර හෙබවීය.

ආශ්‍රිත

අන්තෝනියො ඩි නොරොඤ්ඤා


Zlatko Kopljar (Zenica, 1962.) je hrvatski umjetnik. Izražava se u medijima fotografije, videoprojekcije i performansa. Živi i radi u Zagrebu.

Životopis
Rodio se u Zenici. Sudjelovao ma brojnim skupnim i samostalnim izložbama u Hrvatskoj i inozemstvu. Izlaže od 1990. godine. Među ostalim izložbama izlagao je na bijenalu São Paulo Art, u riječkom Muzeju moderne i suvremene umjetnosti, u zagrebačkom Muzeju suvremene umjetnosti dva puta, u New Yorku, u Pragu u Galeriji Manes te u Novom Sadu u Muzeju suvremene umjetnosti. Djela mu čuvaju razni muzeji, pa ga u zbirkama imaju Muzeji suvremene umjetnosti u Zagrebu i Rijeci, te brojne privatne osobe. U New Yorku je 2002. godine gdje je izlagao osvojio je nagradu Franklin Furnace Grant for Performance. Takođr je imao filmsku rolu u filmu "Prezimiti u Riju" iz 2002.

Ostalo
 "Prezimiti u Riju" kao Mislav (2002.)

Izvori

Životopisi, Zenica
Životopisi, Zagreb
Hrvatski fotografi
Dobitnici nagrade Vladimir Nazor

Zlatko Kopljar


Verdensmesterskabet i curling for mænd 2017 var det 59. VM i curling for mænd gennem tiden. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i arenaen Rexall Place i Edmonton, Alberta, Canada i perioden 1. - 9. april 2017. Canada var VM-værtsland for 23. gang, og det var anden gang at mesterskabet blev afholdt i Edmonton. Første gang var i 2007.

Mesterskabet blev vundet af Canadas hold bestående af Brad Gushue, Mark Nichols, Brett Gallant, Geoff Walker og Tom Sallows, som gik ubesejret gennem turneringen, og som i finalen besejrede Sveriges hold, anført af Niklas Edin, med 4−2. Det var 36. gang i alt og andet år i træk, at et canadisk hold vandt VM-titlen. Bronzemedaljerne blev vundet af Schweiz, som i bronzekampen vandt med 7−5 over USA.

Finalen blev overværet af 7.292, og mesterskabsstævnet havde i løbet af de ni dage i alt besøg af 85.214 tilskuere.

Mesterskabet gjaldt endvidere sammen med det foregående VM som kvalifikationsstævner til curlingturneringen ved de olympiske vinterlege i 2018, og resultaterne medførte, at Canada, Storbritannien (i skikkelse af Skotland), Japan, Norge, Sverige, Schweiz og USA kvalificerede sig direkte til den olympiske curlingturnering, hvortil Sydkorea som værtsland i forvejen var automatisk deltager. Det betød samtidig, at Kina, Tjekkiet, Danmark, Finland, Tyskland, Italien, Holland og Rusland var henvist til at spille om de sidste to ledige pladser i OL-turneringen ved WCF's OL-kvalifikationsstævne i Plzeň, Tjekkiet i december 2017.

Hold

Mesterskabet havde deltagelse af 12 hold: Otte fra Europa, to fra Panamerika og to fra Asien/Oceanien:

De otte europæiske pladser gik til de syv bedst placerede hold ved A-EM i curling 2016 samt til vinderen af B-EM, Holland, der vandt en dyst bedst af tre kampe om den sidste plads over A-EM's nr. 8. Fra Asien og Oceanien kvalificerede de to bedste hold fra Stillehavsmesterskabet i curling 2016, Japan og Kina, sig til VM. I Panamerika kvalificerede værtslandet Canada sig automatisk, mens USA sikrede sig den anden ledige plads ved at besejre Brasilien med 3-0 i kampe.

Resultater

De tolv deltagende hold spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvilket gav elleve kampe til hvert hold. De fire bedste hold efter grundspillet gik videre til slutspillet om medaljer.

Grundspil

De 12 hold spillede en enkeltturnering alle-mod-alle, hvilket gav 11 kampe til hvert hold. De fire bedste hold i grundspillet, Canada med elleve sejre, Sverige med ni sejre, samt Schweiz og USA med otte sejre, gik videre til slutspillet.

Slutspil

De fire bedste hold fra grundspillet, Canada, Rusland, Sverige og Skotland, spillede om medaljerne i slutspillet, der blev afviklet som et Page playoff med bronzekamp.

Skema

Kampe

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger
World Curling Federation - Ford World Men's Curling Championship 2017

Noter

2017 (mænd)
Curling i 2017
Curling i Canada
Sport i Edmonton

VM i curling 2017 (mænd)


Sirenik Yupik, Sireniki Yupik (also Old Sirenik or Vuteen), Sirenik, or Sirenikskiy is an extinct Eskimo–Aleut language. It was spoken in and around the village of Sireniki (Сиреники) in Chukotka Peninsula, Chukotka Autonomous Okrug, Russia. The language shift has been a long process, ending in total language death. In January 1997, the last native speaker of the language, a woman named Vyjye (Valentina Wye) (), died. Ever since that point, the language has been extinct; nowadays, all Sirenik Eskimos speak Siberian Yupik or Russian.

Сиӷы́ных  is the endonym for the eponymous settlement of Sireniki. The endonym for the people itself is сиӷы́ныгмы̄́ӷий  "Sirenikites"; the singular form is сиӷы́ныгмы̄́ӷа ).

This article is based on Menovschikov (1964), with cited examples transliterated from Cyrillic transcription to the International Phonetic Alphabet.

Classification

Genealogical

External
Some argue that the Sirenik language is a remnant of a third group of Eskimo languages, in addition to Yupik and Inuit groups (see a visual representation by tree and an argumentation based on comparative linguistics). In fact, the exact genealogical classification of Sireniki language is not settled yet, and some others regard it belonging to the Yupik branch.

Many words are formed from entirely different roots to those in Siberian Yupik. Also, the grammar has several peculiarities compared to other Eskimo languages, and even compared to Aleut. For example, dual number is not known in Sireniki Eskimo, while most Eskimo–Aleut languages have dual, including even its neighboring Siberian Yupik relatives. The peculiarities amounted to mutual unintelligibility with even its nearest language relatives. This forced Sirenik Eskimos to use Chukchi as a lingua franca when speaking with neighboring Eskimo peoples. Thus, any external contacts required using a different language for Sireniki Eskimos: they either resorted to use of lingua franca, or used Siberian Yupik languages (being definitely a mutually unintelligible, different language for them, not just a dialect of their own). This difference from all their language relatives may be the result of a supposed long isolation from other Eskimo groups: Sireniki Eskimos may have been in contact only with speakers of unrelated languages for many centuries in the past, influenced especially by non-relative Chukchi.

Internal

Although the number of its speakers was very few even at the end of the nineteenth century, the language had at least two dialects in the past.

Typological

As for its morphological typology, it has polysynthetic and incorporative features (just like the other Eskimo languages).

Phonology

Consonants

 Some consonants can be palatalized, e.g.: .

Vowels

Morphology

Like all other Eskimo languages, the morphology is rather complex. A description grouped by lexical categories follows.

Nominal and verbal

Although morphology will be treated grouped into a nominal and a verbal part, many Eskimo languages show features which "crosscut" any such groupings in several aspects:
 the ergative structure at verbs is similar to the possessive structure at nouns (see section #Ergative–absolutive);
 a physical similarity exists between nominal and verbal personal suffix paradigms, i.e., in most cases, the respective person-number is expressed with the same sequence of phonemes at:
 possessive suffixes (at nouns)
 verbal suffixes;
 nomenverbum-like roots, becoming nominal or verbal only via the suffix they get;
 Eskimo texts abound in various kinds of participles (see section #Participles);

Common grammatical categories

Some grammatical categories (e.g. person and number) are applicable to both verbal and nominal lexical categories.

Although person and number are expressed in a single suffix, sometimes it can be traced back to consist of a distinct person and a distinct number suffix.

Person

Paradigms can make a distinction in 3rd person for "self", thus the mere personal suffix (of the verb or noun) can distinguish e.g.
a nominal example
"He/she takes his/her own dog" versus "He/she takes the dog of another person".
a verbal example
"He/she sees himself/herself" versus "He/she sees him/her (another person)"

Thus, it can be translated into English (and some other languages) using a reflexive pronoun. This notion concerns also other concepts in building larger parts of the sentence and the text, see section #Usage of third person suffixes.

Number

Although other Eskimo languages know more than the familiar two grammatical numbers, by having also dual, Sireniki uses only singular and plural. Sireniki is, as mentioned above, peculiar in this aspect, alongside Greenlandic, within the Eskimo–Aleut language family, with even its neighboring Siberian Yupik relatives having dual number.

Deictic demonstrative pronouns
Sireniki had an unusual wide range of deictic distinctions between up to four distances (near, medial, far and out_of_view) which could be horizontal "una">"igna">"ikna", vertical "mana">"unygna">"pikna", marking a movement like approaching the speaker "ukna",  away from them "agna", refer to conversational topics be they definite "ugna">"k'amna">oov "amna" or indefinite "k'akymna">"k'agna">oov "akymna" or describe sth in the past "imna".

Building verbs from nouns

Suffix -- meaning "to be similar to sth":

Predicative form of a noun

Predicative form of a noun can be built using suffix --:

Verbs built from toponyms

  (a toponym: Imtuk)
  (I travel to Imtuk.)

Nominal lexical categories

Grammatical categories

Not only the grammatical cases of nouns are marked by suffixes, but also the person of possessor (use of possessive pronouns in English) can be expressed by agglutination.

It is just an excerpt for illustration: not all cases are shown, Sirenik language has more grammatical cases. The table illustrates also why Sirenik language is treated as agglutinative (rather than fusional).

There is no grammatical gender (or gender-like noun class system).

Case
Sireniki is an absolutive–ergative language.

Cases (listed using Menovščikov's numbering):
 Absolutive
 Relative case, playing the role of both genitive case and ergative case.
 Ablative / Instrumental, used also in accusative structures.
 Dative / Lative
 Locative
 Vialis case, see also Prosecutive case, and "motion via"
 Equative (comparative)

To see why a single case can play such distinct roles at all, read morphosyntactic alignment, and also a short table about it.

Some finer grammatical functions are expressed using postpositions. Most of them are built as a combinations of cases
 lative or locative or ablative
 combined with relative (used as genitive)
in a similar way as we use expressions like "on top of" in English.

Verbal lexical categories
Also at verbs, the morphology is very rich. Suffixes can express grammatical moods of the verb (e.g. imperative, interrogative, optative), and also negation, tense, aspect, the person of subject and object. Some examples (far from being comprehensive):

The rich set of morphemes makes it possible to build huge verbs whose meaning could be expressed (in most of widely known languages) as whole sentences (consisting of more words) . Sireniki – like the other Eskimo languages – has polysynthetic and incorporative features, in many forms, among others polypersonal agreement.

Grammatical categories

The polysynthetic and incorporative features mentioned above manifest themselves in most of the ways Sirenik language can express grammatical categories.

Transitivity

For background, see transitivity. (Remember also section #Ergative–absolutive.)

See also.

Polarity

Even the grammatical polarity can be expressed by adding a suffix to the verb.

An example for negative polarity: the negation form of the verb  (to go):
  (the man walks)
  (the man does not walk)

Aspect

Grammatical aspect:
  (to work slowly) and  (he works slowly), from  (to work)

Modality

Also linguistic modality can be expressed by suffixes. Modal verbs like "want to", "wish to" etc. do not even exist:

The table illustrates also why Sirenik is treated as agglutinative (rather than fusional).

Voice

Four grammatical voices are mentioned in:
active
passive
confer  that variant of Siberian Yupik which is spoken by Ungazigmit
middle (medial)
causative
 (Malika makes Kitugi go to the reindeer.)
all of them are expressed by agglutination, thus, no separate words are required.

Participles

A distinction between two kinds of participles (adverbial participle and adjectival participle) makes sense in Sireniki (just like in Hungarian, see határozói igenév and melléknévi igenév for detailed description of these concepts; or in Russian, see деепричастие and причастие).

Sireniki has many kinds of participles in both categories. In the following, they will be listed, grouped by the relation between the "dependent action" and "main action" (or by other meanings beyond this, e.g. modality) – following the terminology of. A sentence with a participle can be imagined as simulating a subordinating compound sentence where the action described in the dependent clause relates somehow to the action described in the main clause. In English, an adverbial clause may express reason, purpose, condition, succession etc., and a relative clause can express many meanings, too.

In an analogous way, in Sireniki Eskimo language, the "dependent action" (expressed by the adverbial participle in the sentence element called adverbial, or expressed by the adjectival participle in the sentence element called attribute) relates somehow to the "main action" (expressed by the verb in the sentence element called predicate), and the participles will be listed below grouped by this relation (or by other meanings beyond this, e.g. modality).

Adverbial participles

They can be translated into English e.g. by using an appropriate adverbial clause. There are many of them, with various meanings.

An interesting feature: they can have person and number. The person of the dependent action need not coincide with that of the main action. An example (meant in the British English usage of "shall / should" in the 1st person: here, conveying only conditional, but no necessity or morality):

Another example (with a different adverbial participle):

They will be discussed in more details below.

Reason, purpose or circumstance of action

An adverbial participle "explaining reason, purpose or circumstance of action" is expressed by suffix -- / -- (followed by appropriate person-number suffix). Examples:

Another example, with a somewhat different usage:

Dependent action ends just before main action begins

Using the adverbial participle -- / --, the dependent action (expressed by the adverbial participle in the sentence element called adverbial) finishes just before the main action (expressed by the verb in the sentence element called predicate) begins.

Dependent action begins before main action, but they continue together till end

It can be expressed by suffix --. Examples:

where

Another example:

Conditional

Dependent action is conditional: it does not takes place, although it would (either really, or provided that some—maybe irreal—conditions would hold). Confer also conditional sentence.

Sireniki Eskimo has several adverbial participles to express that. We can distinguish them according to the concerned condition (conveyed by the dependent action): it may be
 either real (possible to take place in the future)
 or irreal (it would take place only if some other irreal condition would hold)

Real

It is expressed with suffix -- / --, let us see e.g. a paradigm beginning with  (if I get off / depart);  (if you get off / depart):

Irreal
Confer counterfactual conditional. Sireniki can compress it into an adverbial participle: it is expressed with suffix -- / --.

The dependent action is expressed with an adverbial participle. The main action is conveyed by the verb. If also the main action is conditional (a typical usage), than it can be expressed with a verb of conditional mood. The persons need not coincide.

An example (meant in the British English usage of "shall / should" in the 1st person: here, conveying only conditional, but no necessity or morality):

The example in details:

Dependent action:

Adjectival participles

There are more kinds of them.
  (The sledge [that went to Imtuk] returned.)
  (I saw [perceived] a sleeping man.)
They can be used not only in attributive role (as in the above examples), but also in predicative role:
  (The man is sleeping.)

Modality

Adjectival participle - / - conveys a meaning related rather to modality (than to the relation of dependent action and main action). It conveys meaning "able to".
  (A child who is able to walk moves around spontaneously)

Syntax

Ergative–absolutive

Sireniki is (just like many Eskimo languages) an ergative–absolutive language. For English-language materials treating this feature of Sireniki, see Vakhtin's book, or see online a paper treating a relative Eskimo language.

Usage of third person suffixes

Although the below examples are taken from Inuit Eskimo languages (Kalaallisut), but e.g. Sireniki's distinguishing between two kinds of 3rd person suffixes can be concerned, too (remember section #Person above: there is a distinct reflexive ("own"-like) and an "another person"-like 3rd person suffix).

Topic–comment

For a detailed theoretical treatment concerning the notions of topic (and anaphora, and binding), with Eskimo-related examples, see online Maria Bittner's works, especially.

Obviation

For a treatment of obviation in (among others) Eskimo languages, see online and in more details (also online) from the same authors.

Word order

See also.

See also

 Siberian Yupik
 Eskimo
 Ergative–absolutive language
 Transitive verb
 Intransitive verb
 Polysynthetic language
 Incorporation (linguistics)
 Language death

Notes

References

English

Russian

  The transliteration of author's name, and the rendering of title in English:
  The transliteration of author's name, and the rendering of title in English:

  The transliteration of author's name, and the rendering of title in English:

External links
  (Languages of the world – Paleoasian languages.)

Agglutinative languages
Languages of Russia
Eskaleut languages
Extinct languages of Asia
Siberian Yupik
Languages extinct in the 20th century

Sirenik language


Exatlon România a fost un show de rezistență care a avut premiera în 2018. Show-ul a fost prezentat de Cosmin Cernat, a fost anunțat la sfârșitul anului 2017 și a fost difuzat în România de Kanal D, începând din 7 ianuarie 2018.
Spre deosebire de formatul american al show-ului Survivor, în versiunea turcă există modificări majore când vine vorba de modul în care se joacă, cum sunt eliminați concurenții și cum este câștigat jocul.

Fiecare sezon a debutat cu 20 de concurenți, atât persoane cunoscute cât și oameni obișnuiți, care au participat la probe ce le pun la încercare pregătirea fizică, viteza de reacție și rezistența psihică. În primele două sezoane, Marele câștigător a intrat în posesia premiului final de 100.000 de Euro. În sezonul 3, vor exista doi câștigători care vor intra în posesia a 50.000 de Euro.  Filmările au loc în orașul Las Terrenas, pe coasta de nord a Republicii Dominicane.

Format
În emisiune participă un număr de oameni, atât vedete, cât și oameni de rând, împărțiți în două echipe reprezentative fiecăruia: "Faimoșii" (vedetele) și "Războinicii" (oamenii de rând). Concurenții primesc o cantitate limitată de mâncare și nu au acces la produse de îngrijire personală. Aceștia trebuie să petreacă câteva luni în Republica Dominicană, unde concurează în probe de pregătire fizică, viteză de reacție și rezistență psihică. Probele sunt atât în echipă, cât și individuale. Cele două echipe concurează în probe pentru cazare, recompense, medalii, imunitate, dar și în probe internaționale. În fiecare săptămână, din echipa care a pierdut imunitatea părăsește concursul câte un concurent. În a doua etapă a jocului, etapa numită "play-off", concurenții joacă în probe individuale atât pentru recompense, cât și pentru imunitate. La finalul primelor două sezoane a existat un singur câștigător, care a intrat în posesia premiului de 100.000 de euro. În primul sezon, câștigătorul a fost ales prin votul publicului,iar în al doilea sezon, câștigătorul a fost desemnat prin prisma meciurilor câștigate în finală. În sezonul trei vor exista doi câștigători, un băiat și o fată, iar premiul se va împărți la doi, câte 50.000 de euro pentru fiecare câștigător.

Concurenții și echipele

Concurenții sunt selectați în urma unui casting. Pentru fiecare sezon înscrierile se fac pe site-ul web al emisiunii. Fiecare cetățean român care a împlinit vârsta de 18 ani a putut participa la casting. Concurenții sunt aleși în urma de testelor de condiție fizică și a sporturilor practicate.

Inițial, fiecare sezon a debutat cu un număr de 20 de concurenți, zece bărbați și zece femei, împărțiți în 2 echipe reprezentative fiecăruia: "Faimoșii" (vedetele) și "Războinicii" (oamenii de rând). Echipele sunt împărțite în mod egal în ceea ce privește vârsta și sexul, iar divizarea este făcută de producători, înainte de începerea emisiunii. Pentru a putea fi indentificate, echipelor le sunt atribuite culori - "Războinicii" poartă culoarea albastră, iar "Faimoșii" culoarea roșie. Fiecărui concurent i se dau haine și o bandană, o bucată de material textil elastic pe care este inscripționat logo-ul emisiunii, care poate fi purtată ca banderolă, bentiță sau chiar papion. Concurenții sunt obligați să poarte hainele cu culoarea echipei lor tot timpul, pentru a permite telespectatorilor să identifice echipa căruia îi aparțin. Pe parcursul fiecărui sezon celor două echipe li s-au alăturat concurenți noi.

Jocurile
În fiecare săptămână, concurenții participă atât în probe de echipă pentru imunitate, recompense și avantaje, cât și în probe individuale și internaționale. Fiecare joc are un design special în care participanții concurează umăr-la-umăr. Traseele combină mai multe elemente cum ar fi: tobogan, tunele, piste de alergare, piscine cu noroi, bârne și bazine olimpice; testând o serie de abilități sportive precum:  viteză, înot, salt, echilibru, flexibilitate, forță, dexteritate, coordonare și memorie. Fiecare traseu are un final diferit care testează îndemânarea concurenținlor. În cele mai multe cazuri, echipa care ajunge la 10 puncte este desemnată câștigătoarea meciului.

Înainte de începerea jocurilor, fiecare echipă are la dispoziție câteva minute pentru a-și face strategiile în ceea ce privește alegerea coechipierilor care intră pe traseu. Echipa decide cine, când și de câte ori va participa la joc. Toți concurenții apți pot fi aleși să participe la joc.

Jocul pentru cazare/vilă
Există 2 tipuri de cazare, pe de o parte casa (fortăreața), având confortul unui hotel, are paturi simple și aer condiționat, precum și o baie și un duș, iar pe de altă parte tabăra, un loc neprimitor cu un spațiu limitat în care concurenții sunt nevoiți să se descurce cu resurse minime. Cele două echipe se luptă să câștige casa pentru o perioadă de 3 sau 4 zile, adică de două ori pe săptămână. Ocazional, pe lângă șederea în casă, echipa câștigătoare primește și mâncare suplimentară sau alte bonusuri.

Începând cu sezonul doi, Jocul pentru cazare și-a schimbat denumirea în Jocul pentru vilă. Regulile jocului sunt aceleași ca în sezonul precedent, doar că de data aceasta echipa câștigătoare va locui într-o vilă luxoasă cu multe camere, piscină în grădină și vedere la ocean. Condițiile s-au îmbunătățit și în ceea ce privește locul în care va sta echipa pierzătoare. Baraca în care echipa va locui este spațioasă și dotată cu lumină electrică.

Runda bonus
În cadrul acestor meciuri, echipa câștigătoare este recompensată cu mâncare, bani, excursii sau avantaje. Jocurile au loc de mai multe ori pe săptămână și pot fi de două tipuri: circuit (se desfășoară pe un traseu obișnuit) sau mini games (o serie de jocuri statice care testează capacitatea de concentrare sau memoria concurenților). Tot în această categorie intră:
Bătălia pentru shopping - În această probă, echipa câștigătoare  primește o sumă de bani dominicani (150 sau 250 de ) cu care poate cumpăra diverse alimente.
Galele eliminatorii - Acestea sunt împărțite în galele bǎieților și galele fetelor. Sunt 3 etape în aceastǎ probǎ: Sferturile de semifinalǎ, semifinala și finala. Primele două runde se desfășoară "față în față", separat pentru bărbați și femei. Jucătorul care aduce un punct câștigă runda, iar celălalt este eliminat din probă. Finala se joacă între doi cei mai buni bărbați și două cele mai bune femei. Câștigă bărbatul și femeia care ajung primii la două puncte.
Best of game - Aici, fiecare echipă nominalizează 2 jucători, un bărbat și o femeie, care concurează în probă. Se joacă până la 5 puncte. În primul sezon, membrii echipei câștigătoare au primit o sumă de bani dominicani (250-1000 de peso) cu care mergeau la restaurant. În al doilea sezon, echipa câștigătoare este recompensată cu diferite premii.
Jocul pentru bani - Jocul pentru bani este compus din două etape. În prima etapă, cele două echipe concurează una împotriva celeilalte pe un traseu obișnuit. În cea de-a doua etapă, echipa câștigătoare participă într-o probă individuală numită Bătălia leilor. În această probă există două runde (feminină și masculină). La final, băiatul câștigător și fata câștigătoare vor primi fiecare 5.000 de lei. În al doilea sezon, în cea de-a doua etapă a jocului, echipa câștigătoare a avut ocazia de a juca la Panoul cu bani. Panoul cu bani a fost alcătuit dintr-un șir de pătrate. Sub fiecare pătrat erau ascunse atât stele roșii, cât și stele verzi. Stelele roșii semnificau pierderea sumei de bani, iar cele verzi, câștigul.  Doar un singur concurent din echipă a avut posibilitatea de a juca la Panou, acesta fiind desemnat de către echipa sa. Suma maximă pe care o echipă o putea câștiga era de $10.000. De altfel, echipa a avut posibilitatea de a alege pe ce va cheltui suma câștigată.
Quiz Arena - În cadrul acestui joc, concurenții trebuie să răspundă unui set de întrebări, în mare parte de cultură generală. Sunt 3 etape: sferturile de semifinalǎ, semifinala și finala. Primele două runde se desfășoară între concurenți "fiecare cu fiecare", concurenții având la dispoziție 10 secunde pentru a scrie răspunsul pe hârtie. Concurentul al cărui răspuns se apropie cel mai mult de varianta corectă avansează în joc, în timp ce celălalt este eliminat. În runda finală, câștigă concurentul care ajunge primul la 2 puncte. Câștigătorul are dreptul de a alege doi sau trei coechipieri cu care va împărți premiul.
Ghicește dacă poți - În cadrul acestui joc, fiecare concurent trebuie să ghicească un cuvânt pe care alt concurent încearcă să îl spună, fără a utiliza anumite cuvinte scrise pe lista de cuvinte primită. Jocul este jucat în echipe, iar echipa care ajunge prima la 3 puncte câștigă premiul pus în joc.
Jocul special - În acest joc, ambele echipe concurează pe un traseu obișnuit. Echipa câștigătoare primește un avantaj în Jocul de Eliminare. Avantajele pot fi: excluderea din joc a unui concurent din echipa adversă, alegerea finalului Jocului de Eliminare sau anularea unui punct obținut de echipa adversă.

Jocuri internaționale
Există două tipuri de jocuri internaționale:
Bătălia internațională - Această bătălie are loc între două țări care găzduiesc acest reality show. Concurenții din cele două echipe existente în fiecare țară se unesc formând o singură echipă prin care își vor reprezenta propria țară. Se joacă până la 10 puncte, iar echipa câștigătoare va beneficia de un premiu.
Gala internațională a Jucătorilor săptămânii - În această confruntare participă doar concurenții care sunt desemnați Jucatorul săptămânii atât la bărbați, cât și la femei. Duelurile se desfășoară în sistem "fiecare cu fiecare", separat pentru bărbați și femei, câștigând jucătorul care ajunge primul la cinci puncte. Câștigătorul și câștigătoarea unui astfel de meci internațional vor primi fiecare câte o medalie. Un concurent își va putea revendica premiul numai în momentul în care va strânge trei astfel de medalii. Participantul care va strange primul cele trei medalii de invingator va avea dreptul de a-și aduce familia în Republica Dominicană. Din motive necunoscute, acest meci a avut loc doar o singură dată. Așadar, nimeni nu a beneficiat de premiul pus în joc.

Jocul pentru medalie
Acest joc este împărțit în jocul masculin și jocul feminin. Participanții concurează individual, contra timp, pe un traseu care le solicită viteza, forța și agilitatea. Există două runde. În prima rundă, fiecare concurent intră pe traseu, însă doar primii cinci băieți și primele cinci fete care au obținut cel mai bun timp se califică în următoarea etapă, în timp ce restul sunt eliminați. În ultima etapă, băiatul și fata care obțin cel mai bun timp pe traseu primesc fiecare câte o medalie. Începând cu săptămâna a zecea, regulile jocului pentru medalie s-au schimbat. Așadar, jocul este compus din trei etape, sferturile de finale, semifinalele și finala. În sferturile de finală, fiecare concurent trage la sorți câte un număr, iar apoi se joacă, de exemplu, 1 cu 2, 3 cu 4, 5 cu 6. În cazul în care numărul competitorilor este impar, cel care alege, spre exemplu, numărul 7, intră direct în semifinală. Prin urmare, în această etapă există 3 meciuri. Câștigătorii celor trei jocuri trec în semifinală. În semifinală se joacă pe sistemul cel mai bun din trei meciuri. Doar doi concurenți merg în runda finală, unde primul băiat și prima fată care ajunge la 2 puncte câștigă medalia. În plus, câștigătorii beneficiază și de un premiu pe care pot să-l împartă cu alți doi coechipieri.

Medaliile pot fi folosite în duelurile din cadrul Jocului de eliminare și sunt valabile până în semifinală. Concurentul care își folosește medalia primește o viață în plus meciul respectiv.

Jocul de Arenă/Eliminare
În Jocul de Arenă/Eliminare cele două echipe luptă pentru imunitate pe un traseu obișnuit. Se joacă până la 10 puncte. Echipa câștigătoare devine protejată pentru o săptămână. În primul sezon, echipa pierzătoare participa la o probă individuală. Câștigătorul acestei probe primea imunitate, neputând fi nominalizat de către ceilalți colegi. De altfel, concurentul care a acumulat cele mai multe puncte în probele precedente din săptămâna respectivă devine Jucătorul săptămânii  fiind imun din start, fără să mai participe la probă. Începând cu sezonul doi, proba individuală a fost scoasă din format.

Arena Exatlon
Utilizată în primul sezon, Arena Exatlon a fost locul în care concurenții din echipa care a pierdut proba de imunitate (Jocul de Arenă) au făcut nominalizări. Nominalizările au avut loc față în față. În fiecare săptămână au fost nominalizați 3 concurenți din echipa pierzătoare. Un concurent a fost nominalizat de către Jucătorul săptămânii, al doilea a fost nominalizat de către concurentul care a câștigat proba individuală, iar cel din urmă a fost nominalizat de către echipă. În primul sezon, cei trei vor fi supuși votului telespectatorilor. În cadrul Arenei, la finalul fiecărei săptămâni, se afla numele concurentului care a obținut cele mai puține voturi din partea publicului și părăsea competiția. Ambele echipe erau prezente la Arenă. Când au rămas doar cinci jucători într-o echipă, nu s-au mai făcut nominalizări. Jucătorul săptămânii și câștigătorul probei individuale erau imuni, ceilalți concurenți deveneau automat nominalizați. În al doilea sezon, Arena a fost scoasă din format.

Eliminările
În primul sezon, telespectatorii au avut posibilitatea de a-și vota în timpul concursului concurentul favorit, aducându-l tot mai aproape de marele premiu de 100.000 de euro. În timpul difuzării emisiunii au fost comunicate intervalele de timp în care sistemul de votare era activ. Așadar, pentru a ajunge cât mai departe în concurs, concurenții au avut și misiunea de a atrage cât mai mulți susținători prin modul în care își pun în valoare calitățile sportive și personalitatea. Fiecăruia dintre concurenți i-a fost atribuit un cod, care a putut fi folosit în timpul votării, conform anunțulului făcut în timpul difuzării emisiunii. În semifinală nu s-a votat. Concurenții care au câștigat probele au fost protejați, iar ceilalți doi au fost eliminați.

În al doilea sezon, telespectatorii nu mai au posibilitatea de a-și vota concurenții favoriți. Eliminările se fac pe criterii sportive.Așadar, din echipa pierzătoare doi concurenți vor fi nominalizați. Primul concurent nominalizat este cel care a obținut cele mai puține puncte în jocurile din săptămâna respectivă, iar al doilea concurent este nominalizat de către Jucătorul săptămânii. Cei doi concurenți nominalizați intră la duel. Duelurile au loc doar între persoane de același sex. Concurentul care pierde duelul este eliminat.

Abandonurile
Concurenții care suferă leziuni grave sunt evaluați de echipa medicală. Echipa medicală oferă concurentului accidentat tratament și poate oferi jucătorului posibilitatea de a continua jocul, avertizându-l totodată de riscurile implicate. Cu toate acestea, dacă medicii consideră că sănătatea concurentului este pusă în pericol, acesta este imediat scos din joc și transportat la un spital din apropiere, unde este supus unor investigații amănunțite. Dacă rezultatele medicale sunt favorabile, concurentul își poate relua poziția în joc. În caz contrar, acesta este nevoit să abandoneze competiția. Ocazional, concurenții care nu au nevoie de îngrijiri medicale pot abandona competiția din cauza epuizării fizice sau emoționale - fie printr-un anunț făcut la ceremonia de deschidere a unui meci, fie în locul unde este cazat (vilă/tabără) după ce intențiile lor au fost comunicate producătorilor. De fiecare dată când un concurent abandonează competiția, el este înlocuit de un jucător nou.

Rezumatul sezoanelor
Legendă:
 Faimos
 Războinic

Note

Audiențe

Premii și nominalizări

Recenzii
Într-un interviu pentru ziarul Adevărul, analistul media Iulian Comănescu consideră că rating-ul emisiunii se datorează formatului "vedete versus oameni obișnuiți", observând că Kanal D mizează pe "ideea că telespectatorul va aprecia oricând o săpuneală primită de o vedetă, mai ales dacă e administrată de un «om obișnuit»". Comănescu a mai remarcat discursul dinamic al emisiunii în comparație cu alte proiecte similare ale televiziunilor românești, cât și talentul lui Cosmin Cernat în moderarea show-ului.

Note

Legături externe
 Pagina emisiunii  pe site-ul Kanal D
 Exatlon la Internet Movie Database

Exatlon România


Dünya vatandaşlığı, yeryüzünde yaşayan insanların ırk, renk, dil ve inanç ayrımı olmaksızın dünyanın vatandaşları olduğu fikri veya bundan doğan kimliktir.

Tarihte bilinen ilk dünya vatandaşları arasında Sinoplu Diyojen yer almaktadır. Bir Atinalı Diyojen'e "Sen nerelisin?" diye sormuş ve o da cevap vermiş: "ben bir dünya vatandaşıyım" (kozmopolitan) Siyasi filozof Thomas Paine "Dünya vatanım, tüm insanlar kardeşim ve iyilik yapmak dinimdir." diyerek kendini dünya vatandaşı ilan etmiştir. Albert Einstein ve Albert Camus gibi ünlü kişiler de hayatları boyunca dünya vatandaşlığı fikrini desteklemiştir.

Bahailik dünya vatandaşlığı idealini desteklediği bilinen dinlerden biridir.

Zeitgeist'ın üçüncü serisi kozmopolit yaklaşım sergiler. Ayrıca Jacque Fresco'nun bazı konuşmaları da dünya vatandaşlığı idealini yansıtmaktadır.

Dünya pasaportu

Garry Davis 1948'de Paris'te, "dünya vatandaşı" olmak için ABD vatandaşlığından çıktığını ilan etmiştir. Davis, dünya pasaportunun yaratıcı ismi ve Dünya Servis Kurumu kurucusudur. Dünya Servis Kurumu 1954 yılında kurulmuştur.  Vatikan, Dünya Pasaportunu desteklemektedir. Şimdiye dek 6 devletin bu pasaportu tanıdığını bilinmektedir. (Ekvador, Moritanya, Tanzanya, Togo, Burkina Faso ve Zambiya) Dünya pasaportuna sahip ünlü isimler arasında Julian Assange ve Edward Snowden da bulunmaktadır.

Ayrıca bakınız
 Dünya Pasaportu
 Bahailik
 Anti-milliyetçilik
 Anti-yurtseverlik
 Kozmopolitanizm
 Kozmopolitan demokrasi
 Küresel Adalet
 Esperanto
Garry Davis

Kaynakça

Anti-milliyetçilik
Kozmopolitanizm

Dünya vatandaşlığı


Gastrulasyon. Blastula evresinden sonra, çokhücrelilerin hemen hepsinde görülen evredir.
Bu evrede, ektoderm ve endoderm oluşur. Ektoderm, vücudu örten yapıları oluştururken, endoderm; bağırsağı ve onunla ilgili yapıları meydana getirir. Blastulanın üzerindeki blastoderm kural olarak ektoderme karşılık gelir. Üçüncü embriyonik tabaka olan mezoderm, ektodermin ve endodermin arasında ve yanlarda meydana gelir. Gastrulanın başlangıcında, izolesital yumurtalardaki vejetatif kutuba denk olan kısımda, bazı blastomerler blastosöl içerisinde animal kutuba doğru çökmeye başlar. Çökmeden dolayı meydana gelen açıklığa blastopor (ilkin ağız), çöküntünün tüp şeklindeki devamına da arkenteron (ilkin bağırsak) denir. Blastoporun yaşam boyunca ağız olarak kalıp kalmamasına göre bilateral simetrili hayvanlar iki gruba ayrılırlar :

 Protostomia = blastoporu ileride esas ağza dönüşen hayvanlar, bunlarda anüs arka kısımdaki ektodermin içeri doğru çökmesiyle oluşur, örnek : yumuşakçalar.)
 Deuterostomia = blastoporu anüs ya da kloak a dönüşen, ağzı yeniden açılan hayvanlar, bunlarda ağız, ön kutupta ilk olarak ektoderm kesesi şeklinde oluşur).

Gastrulasyonun başlamasıyla ve ilkel bağırsağın animal kutuba doğru ilerlemesiyle ilk Bilateral (Bakışımlı) Simetri oluşur. Blastomerlerin içeri doğru çökmesiyle Invagination (İnvaginasyon); meydana gelen ilk bağırsak boşluğuna da Archentron denir.

Gastrulada dış örtü, ileride epidermis ve benzerlerini (kıllar, tüyler, bezler, ...), sinir sistemi, duyu epiteli, sindirim sisteminin bir kısmını oluşturacak ektodermi oluşturur. İlkel bağırsağın orta kısmını meydana getirecek tabakada, ileride sindirim sistemine bağlı olacak birçok organı, (pankreas, karaciğer,...), akciğer ve önceden belirlenmiş notokordun yapısına katılacak olan endodermi oluşturur. Endodermden meydana gelen mezoderm ise, kasları, iskeleti, damar sistemini, boşaltım organlarını ve gonadozomları oluşturur.

Telosital yumurtalarda,görülen gastrulasyon karışık bir olaydır ki, burada meydana gelen epiblast hücrelerinin, embriyonun orta kısmından ilerye doğru uzayarak, saydam alanın ortasında ilkin iz (primitif iz), denilen bir kalınlaşmayı oluştururken, bu izin ortasında bir çöküntü oluşarak ilkin oluku meydana getirir. İlkin izin ön ucunda, hücrelerin yumru şeklinde yığılarak Hensen Düğümünü yaptığı görülür.

Ayrıca bakınız

 Embriyonik gelişim
 Blastula
 Morula
 Segmentasyon

Kaynakça
 Yaşamın Temel Kuralları Cilt-I/Kısım-I/Prof.Dr. A. DEMİRSOY

Gelişim biyolojisi
Embriyoloji

Gastrulasyon


بوسكو أنتيتش، من مواليد 7 يناير 1945، وتوفي في 3 ديسمبر 2007، لاعب كرة قدم يوغسلافي سابق، ومدرب كرة قدم بوسني سابق.

لعب مع منتخب يوغسلافيا لكرة القدم.

مسيرته الكروية
لعب بوسكو أنتيتش خلال مسيرته الاحترافية مع 3 أندية في أحد عشر موسمًا وسجل خلالها 119 هدف ضمن 305 مباراة. ولم يفز بأي موسم بالكأس وفاز في موسم واحد بالدوري.

خاض بوسكو أنتيتش مسيرته مع نادي ساراييفو في موسم 1966–67 ليلعب معه ستة مواسم، مشاركًا في 153 مباراة سجل خلالها 47 هدفًا. ثم انتقل إلى نادي أنجيه في موسم 1972–73 واستمر معه طيلة ثلاثة مواسم، حيث شارك في 103 مباراة سجل خلالها 44 هدفًا. لينتقل بعدها إلى نادي كاين في موسم 1975–76 ولمدة موسمين، مشاركًا في 49 مباراة سجل خلالها 28 هدفًا.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية يوغوسلافيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية يوغوسلافيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في فرنسا
مهاجمو كرة قدم رجالية
رياضيون بوسنيون مغتربون في الصين
رياضيون من ساراييفو
رياضيون يوغوسلافيون مغتربون في فرنسا
صرب البوسنة والهرسك
لاعبو أنجيه
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو الدوري اليوغوسلافي الأول
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1968
لاعبو كاين
لاعبو كرة قدم بوسنيون
لاعبو كرة قدم بوسنيون مغتربون
أنتيتش
لاعبو كرة قدم مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم يوغوسلاف مغتربون
أنتيتش
لاعبو منتخب البوسنة والهرسك لكرة القدم
لاعبو منتخب يوغوسلافيا لكرة القدم
لاعبو نادي ساراييفو
مدربو رادنيتشكي نيش
مدربو كرة قدم بوسنيون
مدربو كرة قدم بوسنيون مغتربون
مدربو كرة قدم صرب
مدربو كرة قدم مغتربون في الصين
مدربو كرة قدم مغتربون في توغو
مدربو كرة قدم يوغوسلاف
مدربو كرة قدم يوغوسلافيون مغتربون
مدربو منتخب توغو لكرة القدم
مدربو نادي ساراييفو
مواليد 1944
مواليد في سراييفو
وفيات 2007
وفيات في بلغراد
لاعبو كرة قدم من سراييفو

بوسكو أنتيتش


An Pitcairnia sulphurea in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Henry Charles Andrews. An Pitcairnia sulphurea in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia sulphurea


Puerto Guzmán ist eine kolumbianische Gemeinde (municipio) im Departamento de Putumayo.

Geographie
Puerto Guzmán liegt im Norden von Putumayo etwa 50 km von Mocoa entfernt am Río Caquetá und hat eine Durchschnittstemperatur von 26 bis 28 °C. Die Gemeinde grenzt im Norden an Piamonte im Departamento del Cauca, im Süden an Puerto Leguízamo, im Osten an Curillo, Solita und Solano im Departamento del Caquetá und im Westen an Mocoa, Puerto Caicedo und Puerto Asís.

Bevölkerung
Nach einer Volkszählung des Departamento Administrativo Nacional de Estadística (DANE) im Jahr 2005, hochgerechnet für das Jahr 2019, hat die Gemeinde 24.355 Einwohner, von denen 5213 im städtischen Teil de Gemeinde (cabecera municipal) leben.

In Puerto Guzmán befinden sich die vier Indianer-Reservate Descanso, Calenturas, Aguaditas und Villacatalina de Puerto Rosario. Zudem gibt es afrokolumbianische Siedlungen.

Geschichte
Puerto Guzmán wurde 1975 gegründet und erlangte 1994 den Status einer Gemeinde.

Bei Kämpfen zwischen der FARC und den Streitkräften Kolumbiens in einem der Indianer-Reservate kamen am 26. Februar 2012 neun Menschen ums Leben.

Wirtschaft
Der wichtigste legale Wirtschaftszweig von Puerto Guzmán ist die Rinderzucht und -haltung. Eine wichtige Rolle spielt auch die Subsistenzwirtschaft. Außerdem werden Gold und Erdöl gewonnen, wovon die Bevölkerung aber sehr wenig profitiert.

Infrastruktur
Puerto Guzmán selbst verfügt über keinen Flughafen, es besteht aber die Möglichkeit, die Gemeinde über die Flughäfen der Nachbargemeinden Puerto Asís und Villagarzón zu erreichen. Die meisten Straßen der Gemeinde befinden sich in einem schlechten Zustand. Eine wichtige Rolle spielt der Schiffsverkehr über den Río Caquetá, der Puerto Guzmán mit Cauca, Caquetá und Puerto Leguízamo verbindet.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in Kolumbien
Geographie (Departamento de Putumayo)

Puerto Guzmán


Mothering Sunday is a day honouring mother churches, the church where one is baptised and becomes "a child of the church", celebrated since the Middle Ages in the United Kingdom, Ireland and some Commonwealth countries on the fourth Sunday in Lent. On Mothering Sunday, Christians have historically visited their mother church—the church in which they received the sacrament of baptism.

Alternative explanation: the notion that the origin of Mothering Sunday was as a day honouring the mother church is simply incorrect. For centuries 25th March has been kept by the Catholic Church as a celebration of the Annunciation to Mary by the Archangel Gabriel that she was to become the mother of Jesus. Appropriately, this date was chosen because it is nine months before 25th December, traditionally celebrated as the date of the birth of Jesus - nine months being the length of time between conception and birth. The Feast of the Annunciation was celebrated as far back as the 4th or 5th century. It is no coincidence that over time, 25th March, or the nearest Sunday, became a celebration of all motherhood, and this tradition continues in the United Kingdom and some other countries.

Constance Adelaide Smith revived its modern observance beginning in 1913 to honour Mother Church, 'mothers of earthly homes', the Virgin Mary (mother of Jesus), and Mother Nature. It gained popularity in response to the originally American Mother's Day. The holiday is often known as "Mother's Day" in the United Kingdom, and has become a secular celebration of mothers and motherhood.

Mediaeval origin
Mothering Sunday coincides with Laetare Sunday, also called Mid-Lent Sunday or Refreshment Sunday, a day of respite from fasting halfway through the penitential season of Lent. Its association with mothering originates in the texts read during the Mass in the Middle Ages, appearing in the lectionary in sources as old as the Murbach lectionary from the 8th century. These include several references to mothers and metaphors for mothers.

The introit for the day is from Isaiah 66:10–11 and Psalm 122:1, using imagery of the New Jerusalem:

Rejoice ye with Jerusalem; and be ye glad for her, all ye that delight in her: exult and sing for joy with her, all ye that in sadness mourn for her; that ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations. Psalm: I was glad when they said unto me, We will go into the house of the Lord.
Laetare Hierusalem et conventum facite omnes qui diligitis eam: gaudete cum laetitia, qui in tristitia fuistis, ut exsultetis et satiemini ab uberibus consolationis vestrae. Psalmus: Laetatus sum in his quae dicta sunt mihi: in domum Domini ibimus.

Commentators of the period associate this with the personification of the Church as the Bride of Christ or with the Virgin Mary.

The Epistle reading for the day is Galatians 4:21–31, Paul the Apostle's analysis of the story of Hagar and Sarah, speaking of 'Jerusalem … which is the mother of us all.' While acknowledging the significance of motherhood, Paul understands the story as an allegory, advocating for an understanding of motherhood that transcends the material world and fertility through quoting Isaiah 54:1:

Rejoice, you childless one, you who bear no children,
    burst into song and shout, you who endure no birth pangs;
for the children of the desolate woman are more numerous
    than the children of the one who is married.

The Gospel for the day is John 6:1–14, the story of the Feeding of the Five Thousand, which prompted the association between Mothering Sunday and the 'Gifts of Mother Earth'.

Inspired by the 'We will go into the house of the Lord' psalm, medieval people began to make processions to their local 'mother church' on the day, typically the local cathedral. These could sometimes become unruly, as recorded by Robert Grosseteste (Letter 22.7):

In each and every church you should strictly prohibit one parish from fighting with another over whose banners should come first in processions at the time of the annual visitation and veneration of the mother church. […] Those who dishonour their spiritual mother should not at all escape punishment, when those who dishonour their fleshly mothers are, in accordance with God's law, cursed and punished with death.

Early modern continuation

After the English Reformation, the Book of Common Prayer continued to assign the same readings. During the 16th century, Christians continued to return to their local mother churches for a service held on Laetare Sunday. In this context, one's mother church was either the church where one was baptized, the local parish church, or the nearest cathedral (the latter being the mother church of all the parish churches in a diocese). Anyone who did this was commonly said to have gone 'mothering', a term recorded by 1644:

Every Midlent Sunday is a great day at Worcester, when all the children and godchildren meet at the head and cheife of the family and have a feast. They call it the Mothering-day.

In later times, Mothering Sunday became a day when domestic servants were given a day off to visit their mother church, usually with their own mothers and other family members.

Revival
Reacting to Anna Jarvis's efforts to establish Mother's Day in 1913, Constance Penswick Smith created the Mothering Sunday Movement.

Smith published a play, In Praise of Mother: A story of Mothering Sunday (1913), as well as A Short History of Mothering Sunday (1915), which went through several editions. Her most influential booklet was The Revival of Mothering Sunday (1921). This book has a series of four chapters outlining the different aspects of motherhood that the day should honour beyond a strictly biological one:

 'The Church – Our Mother'
 'Mothers of Earthly Homes'
 'The Mother of Jesus'
 'Gifts of Mother Earth'

By the 1950s, the occasion was celebrated across the United Kingdom and other Commonwealth countries.

The Church of England, as with other Christian denominations, invites people on Mothering Sunday to visit the parish church or cathedral in which they received the sacrament of baptism.

In modern Britain, 'Mother's Day' has become another term for Mothering Sunday in commercial contexts due to American influence, but it continues to be held during Lent. The holiday has also gained secular observance in Britain as a celebration of motherhood, following the American tradition, rather than its original religious meaning.

Cakes, buns and violets
Reflecting the day's association with the story of the Feeding of the Five Thousand and the reprieve from fasting, various types of cakes and buns have long been made for Mothering Sunday, especially Simnel cake, as gifts to parents. This is a traditional confection associated with both Mothering Sunday and Easter. In Bristol and some other parts of the world, mothering buns remain a speciality for Mothering Sunday: "plain yeast-leavened buns, iced, and sprinkled with hundreds and thousands, eaten for breakfast on that day".

Numerous newspapers across many decades attest to children gathering violets to present to their mothers on this day. In urban settings, churches supply the violets to the children.

Dates
Mothering Sunday always falls on the fourth Sunday in Lent (Laetare Sunday), 3 weeks before Easter Sunday.

 '''

References

Culture of the United Kingdom
Culture of Ireland
Church of England
Lent
Christian Sunday observances
Holidays based on the date of Easter
March observances
Mother's Day

Mothering Sunday


Prag osjeta, prag podražljivosti ili limen (lat. prag, granica) u psihologiji označava graničnu vrijednost nekoga podražaja ispod koje ne postoji doživljajni učinak, ili učinak u ponašanju koji se može opažati, a iznad koje taj učinak postoji.

U užem smislu riječi, limen je ona vrijednost podražaja koja je dovoljna za izazivanje osjeta (apsolutni limen) ili promjenu u osjetu (diferencijalni limen). Apsolutni i diferencijalni limen pokazuju osjetljivost nekog osjetnoga sustava. Što su te vrijednosti niže, osjetni sustav može bolje pratiti promjene u razini podraživanja.

Izvori

Prag osjeta


Independent Newspapers Limited (INL) was a newspaper publisher in New Zealand. Started as the Wellington Publishing Company in 1906 to publish The Dominion, it began taking over other newspapers in the 1970s and was renamed Independent Newspapers in 1972. It accumulated over 80 publications before selling them all to Fairfax in 2003. INL then merged into Sky Network Television in 2005.
INL was part owned by News Limited since early in 1964 when Rupert Murdoch made his first overseas newspaper investment – a 29.57 percent stake in the Wellington Publishing Company. The News Limited holding in INL fluctuated over the years and was just over 49 percent in 1997.

History
The company sprang out of the Wellington Publishing Company Limited that had been founded in 1906 to publish Wellington's morning daily, The Dominion. In 1970 Wellington Publishing Company made a successful takeover bid for Truth (NZ) Ltd and the following year acquired Independent Publishers Ltd, owner of the Waikato Times. In 1972 it took over Blundell Bros Limited, publisher of Wellington's Evening Post which had started in 1865.

Later in 1972 the company changed its name to Independent Newspapers Limited. Around this time INL Print Limited (later Inprint Ltd) was formed to combine the printing and publishing operations of the commercial printing companies which operated prior to the various mergers.

Some of the oldest newspapers in New Zealand joined the INL stable in the next two decades. In 1980 it took over The Manawatu Standard Limited, publisher of the Evening Standard since 1880. Four years later the company shifted its sights to the South Island, acquiring 122-year-old The Southland Times. The following year, 1985, it took over The Timaru Herald, founded in 1864 and a daily newspaper since 1878. In 1987 the Christchurch Press Co Ltd, publisher of The Press since 1861, joined the INL group.

INL moved north again in 1989, buying Taranaki Newspapers Limited and part of NZ News Limited, including the Auckland Star, the Sunday Star and Suburban Newspapers (Auckland), New Zealand's largest group of free community newspapers. The Auckland Star was subsequently closed down.

In 1993 INL moved south again, acquiring the Nelson Evening Mail (since renamed The Nelson Mail). The Marlborough Express was bought in 1998 and a number of small community newspapers have also been acquired in recent times, including South Otago Newspapers.

INL's New Zealand divisions eventually published more than 80 daily, Sunday, community, suburban and weekly newspaper titles, magazines and specialist publications. New Zealand growth was complemented by offshore expansion. Independent News Corp (Inc) was formed in the United States and acquired a string of suburbans in Houston Texas and a number of newspapers on the West Coast. INL's US interests were sold in July 1998.

In 1990 INL invested $200 million in Gordon and Gotch magazine distributors in Australia and New Zealand, their allied business and regional newspapers in Victoria, Australia. These operations were bought from major INL shareholder News Ltd. In 1993 it divested itself of Wiljef Stationery and its computer consumables company Microtronix, acquired as part of the Gordon and Gotch deal but regarded as outside INL's "core" business. It also sold its large commercial printing division (Adams Print) to Pacific Magazine and Printing Limited. Late in 1999 INL announced it was selling its Australian Gordon and Gotch division, but was retaining Gordon and Gotch (NZ) Ltd.

Early in 1964 Rupert Murdoch's News Limited made his first overseas newspaper investment - a 29.57 percent stake in the Wellington Publishing Company. The News Limited holding in INL fluctuated over the years and was just over 49 percent in 1997.

Having established a strong newspaper publishing network, INL turned its interests to building a magazine division in New Zealand with publications focusing on home, family and outdoor leisure activities - homes, gardening, fishing, boating - along with motoring magazines.

INL took a 25% interest in Terabyte, a web design and development company, in 1994. This was increased to 51% in June 1995. INL sold its interest in Terabyte Interactive in 1999.

INL bought 48% of Sky Network Television in 1997. INL started Stuff.co.nz, a news website, in 2000.

It sold its publishing assets, including Wellington's Dominion Post, to the John Fairfax conglomerate of Australia on 30 June 2003. This left it with a 78% stake in Sky Network Television as its main asset. In July 2005, Independent Newspapers merged with Sky Network Television into a new company, MergeCo, which was renamed Sky Network Television Limited. Most of the publications now belong to Stuff.

References

External links

Defunct companies of New Zealand
Newspaper companies of New Zealand

Independent Newspapers


Riitta Kyllikki Hari (* 16. Januar 1948 in Mikkeli) ist eine finnische Neurowissenschaftlerin. Sie ist emeritierte Professorin an der Aalto-Universität in Espoo.

Hari erwarb 1974 einen M.D. und 1980 einen Ph.D. an der Universität Helsinki. 1981 wurde sie Fachärztin für klinische Neurophysiologie und seit 1983 gab sie an der Universität Helsinki Vorlesungen in diesem Fach. Von 1991 bis 1996 und von 1999 bis 2004 hatte Hari jeweils eine Forschungsprofessur der Akademie von Finnland. 2004 bis 2007 war sie Professorin für Neurowissenschaften an der Universität Helsinki.

Hari leitete seit 1982 die Einheit für Hirnforschung am Institut für Tieftemperaturphysik (früher unter Leitung von Olli Lounasmaa, nach dem das Institut heute benannt ist) an der Technischen Universität Helsinki (heute Aalto-Universität). Seit 2010 hatte sie zusätzlich wieder eine Forschungsprofessur der Akademie von Finnland. 2016 wurde sie emeritiert.

Hari gilt als Pionierin in der Anwendung der Magnetoenzephalographie. Hierbei zeichnete sie das räumliche und zeitliche Aktivitätsmuster des Gehirns während der Lösung realistischer Aufgaben auf. Ihr gelangen fundamentale Einblicke in die komplexe Dynamik der Hirnaktivität bei sensorischen und motorischen Reizen bei Gesunden und Patienten. Hari konnte die Existenz von Spiegelneuronen zeigen und dass bei Autisten Abweichungen in diesem System vorliegen. Neuere Arbeiten befassen sich mit two-person neuroscience ("Zwei-Personen-Neurowissenschaften") – die Untersuchung der Hirnfunktion während sozialer Interaktion.

Hari erhielt 1987 den Körber-Preis für die Europäische Wissenschaft, 2003 den Louis-Jeantet-Preis und 2018 den Preis der Olav-Thon-Stiftung. Sie ist seit 1993 Mitglied der Academia Europaea, seit 1994 Mitglied der Akademie von Finnland und seit 2004 Ausländisches Mitglied der National Academy of Sciences. 2002 wurde sie Ritter I. Klasse des Finnischen Ordens der Weißen Rose. Sie hält Ehrendoktorate der Universität Lissabon (2003) und der Universität Kuopio (2005).

Hari ist verheiratet und hat zwei Kinder.

Schriften
 Riitta Hari, Aina Puce: MEG-EEG PRIMER. Oxford: Oxford Univ. Pr., 2017. ISBN 0-19-049777-7.

Weblinks
 Riitta Hari bei der Aalto-Universität (tkk.fi)
 Lebenslauf (PDF, 188 kB) bei der Akademie von Finnland (aka.fi)

Einzelnachweise

Neurophysiologe
Mediziner (20. Jahrhundert)
Mediziner (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Aalto-Universität)
Hochschullehrer (Universität Helsinki)
Mitglied der Academia Europaea
Mitglied der National Academy of Sciences
Ehrendoktor der Universität Kuopio
Ehrendoktor der Universität Lissabon
Träger der finnischen Auszeichnung Akademiker
Träger des Finnischen Ordens der Weißen Rose (Ritter 1. Klasse)
Absolvent der Universität Helsinki
Finne
Geboren 1948
Frau
Person (Espoo)

Riitta Hari


İsahacılı, Adana ilinin Karataş ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Adana iline 42 km, Karataş ilçesine 19 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Karataş'ın mahalleleri

İsahacılı, Karataş


Maurice Harold Macmillan (d. 10 Şubat 1894 – ö. 29 Aralık 1986), Muhafazakâr Parti üyesi İngiliz siyasetçi, 1957-1963 arası Birleşik Krallık başbakanı.

Macmillan'ın ilk icraatlarından biri, Kıbrıs'ta hapisteki başpiskopos Makarios'u serbest bırakmak oldu. Bu, İngiltere'nin Kıbrıs sömürgesindeki katı siyasetinden vazgeçmesinin ilk sinyaliydi. 19 Haziran 1958'de açıklanan Macmillan planı, yedi yıllık bir geçiş dönemi çerçevesinde adaya siyasi otonomi tanıyordu, adadaki Türklerin ve Rumların siyasi haklarını belirliyordu.

Amerikan nükleer füzelerinin İngiltere'de konumlandırılması böylece ülkesinin nükleer caydırıcılık kazanması için ABD ile müzakere yaptı. 1962'de Nassau Antlaşması ile Polaris füzelerini almayı başardı. Bu anlaşmaya kızan Fransa cumhurbaşkanı de Gaulle, İngiltere'nin AET üyeliğini veto etti.

İngiltere, ABD ve SSCB arasında 1962'de imzalanan Nükleer Testlerin Kısmen Yasaklanması antlaşmasının mimarlarındandı.

Macmillan, Süveyş Krizi sonrasında soğuyan ABD-İngiltere ilişkilerini düzeltmek için çaba harcadı ve başarı sağladı. Avrupa ülkelerine yakınlaştı, AET'ye geç de olsa üye olmak için çaba gösterdi. Başbakanlığı döneminde Afrika'daki İngiliz sömürgeleri bağımsızlıklarını kazanmaya başladılar. 1957'de Gana, 1960'ta Nijerya ve 1963'te Kenya bağımsız oldu. Ancak Orta Doğu'daki İngiliz siyaseti müdahaleci olmaya devam etti. Irak'a ve Umman'a müdahale edildi.

Macmillan'ın ekonomideki başarısı, 1959 yılındaki genel seçimleri Muhafazakârların kazanmasını sağladı.

Kaynakça

1894 doğumlular
1986 yılında ölenler
İngiliz muhafazakârlar
İngiliz siyasetçiler
Birleşik Krallık başbakanları
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1924-1929)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1931-1935)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1935-1945)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1945-1950)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1950-1951)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1951-1955)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1955-1959)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1959-1964)
İngiliz Anglikanlar
Birleşik Krallık dışişleri bakanları
Birleşik Krallık maliye bakanları
Birleşik Krallık savunma bakanları
Sussex'te defnedilenler
Balliol College'da öğrenim görenler

Harold Macmillan


Conan Christopher O'Brien () este un  prezentator de televiziune și producător american.

Viața timpurie
O'Brien s-a născut pe 18 aprilie 1963 în Brookline, Massachusetts. Tatăl său, Thomas Francis O'Brien, este un medic epidemiolog, profesor de medicina la Facultatea de Medicină Harvard. Mama lui, Ruth O'Brien (născută Reardon), este avocat. Strămoșii săi, irlandezi, au emigrat înainte de Războiul Civil American.

Referințe

Legături externe
 Conan O'Brien pe Charlie Rose

 Conan O'Brien pe Twitter

Nașteri în 1963
Scriitori americani din secolul al XXI-lea
Americani de origine irlandeză
Producători de televiziune americani
Scenariști de televiziune americani
Absolvenți ai Universității Harvard
Oameni în viață
Scriitori din statul Massachusetts

Conan O'Brien


MAN Diesel SE was a German manufacturer of large-bore diesel engines for marine propulsion systems and power plant applications. In 2010 it was merged with MAN Turbo to form MAN Diesel & Turbo.

History
In 1980 MAN acquired the Burmeister & Wain Danish shipyard and diesel engine producer.  Though engine production at Christianshavn was discontinued in 1987, successful engine programs were rolled out. At Teglholmen in 1988 a spare parts and key components production factory was established as was an R&D centre at the same site in 1992. Though all Copenhagen operations were consolidated at Teglholmen in 1994 and the last volume production unit at the B&W Shipyard was delivered in 1996, in 2000 MAN B&W Diesel two-stroke diesel engines had over 70% market share, with a substantial number of MC-line engines on order.

The electronically controlled line of ME diesel two-stroke engines was added in 2002 with a maximum cylinder bore of 108 cm. MAN B&W Diesel, Denmark, employed approximately 2,200 at the end of 2003 and had 100 GW, or more than 8000 MC engines, in service or on order by 2004.

In 2006 the MAN Diesel AG established a common European corporation named MAN Diesel SE (Societas Europaea).

On 22 February 2006 in Copenhagen the first diesel engine with more than  went into service. MAN B&W Diesel licensee Hyundai Heavy Industries in Korea built the 12K98MC with . The engine was installed in the first of a series of container ships with a capacity over 9,000 TEU built for Greek owner Costamare. The vessels were to be chartered to COSCON (COSCO Container Lines) in China.

In 2010 MAN Diesel and MAN Turbo were merged to form MAN Diesel & Turbo.

British acquisitions
In 2000, MAN Diesel (then known as MAN B&W Diesel) acquired Alstom Engines from GEC.  This included the former diesel businesses of English Electric, Mirrlees Blackstone, Napier & Son, Paxman and Ruston.

Mirrlees Blackstone Limited was formed on June 1, 1969 by the merger of Mirrlees National Limited (formerly Mirrlees, Bickerton and Day) and Blackstone & Company Limited.  All were, at the time, members of the Hawker Siddeley Group.

Locations
MAN Diesel has production facilities in Augsburg, Copenhagen, Frederikshavn, Saint-Nazaire, Aurangabad and Shanghai.

See also
 MAN SE
 Wärtsilä

References

Sources
 Johannes Lehmann, A Century of Burmeister & Wain, Copenhagen, 1948.

External links
 MAN Diesel official Site
 Brief History and Development Of Mirrlees Blackstone
 Prickwillow Museum Mirrlees Diesel Pumping Engine in working order
 Mirrlees Diesel Engine in New Zealand museum (go down)
 MAN Diesel Russia

Electrical generation engine manufacturers
Marine engine manufacturers
Engine manufacturers of Germany
MAN SE
Diesel engine manufacturers

MAN Diesel


Pomorska blokada Njemačke odvijala se između 1914. i 1919. godine. Radi se o produljenoj pomorskoj operaciji koju su Britanska mornarica i njeni saveznici provodili tijekom i nakon Prvog svjetskog rata, u pokušaju ograničavanja pomorske opskrbe zemalja Središnjih sila, koje su uključivale: Njemačko Carstvo, Austro-Ugarsku i Osmansko Carstvo. Smatra se jednim od ključnih čimbenika Antantine pobjede u Prvom svjetskom ratu.

Kontekst
Prije i tijekom rata gospodarstva Njemačkog Carstva i Ujedinjenog Kraljevstva snažno su se oslanjala na uvoz da bi prehranili svoje stanovništvo i opskrbljivali svoju ratnu industriju. Uvoz prehrambenih proizvoda i ratnih materijala svih europskih ratnih sila dolazio je prvenstveno iz SAD-a i morao je biti otpremljen preko Atlantskog oceana, pa su se Velika Britanija i Njemačka nastojale međusobno pomorski blokirati. Britanci su imali Kraljevsku mornaricu koja je bila brojnija i mogla je djelovati diljem britanskog kolonijalnog Carstva, dok je Njemačka carska mornarica do početka rata bila još u izgradnji, te u djelovanju uglavnom ograničena na Njemački zaljev.

Njemački odgovor
Odgovor na pomorsku dominaciju britanske mornarice, Njemačka je tražila kroz proglašenje "neograničenog podmorničkog ratovanja", kojim je nastojala potapati trgovačke, vojne i civilne brodove, na putu prema Velikoj Britaniji i Irskoj. Nijemci su u veljači 1915., ratnom zonom proglasili sva mora koja okružuju ove otoke. Dana 7. svibnja 1915., njemačka je podmornica potopila američki putnički brod Lusitania na putu iz New Yorka prema Liverpoolu, pri čemu su živote izgubili gotovo svi putnici od kojih je 128 bilo američkih građana. Ovaj događaj preokrenuo je javno mnijenje u SAD-u u korist uključivanja u rat u Europi na strani Antante.

Posljedice blokade na civilno stanovništvo
Njemački odbor za javno zdravstvo u prosincu 1918. godine tvrdio je da je 763,000 njemačkih civila umrlo od gladi i bolesti uzrokovanih blokadom do kraja prosinca 1918. Stručna studija učinjena 1928. godine utvrdila je 424,000 umrlih.

Galerija slika

Izvori

Pomorske bitke u Prvom svjetskom ratu
Njemačke bitke u Prvom svjetskom ratu
Britanske bitke u Prvom svjetskom ratu
Američke bitke u Prvom svjetskom ratu
Francuske bitke u Prvom svjetskom ratu
Austrougarske bitke u Prvom svjetskom ratu
Bugarske bitke u Prvom svjetskom ratu
Pomorske bitke u Atlantskom oceanu
Pomorske bitke u Sredozemnom moru
Njemačke pomorske bitke
Britanske pomorske bitke
Američke pomorske bitke
Francuske pomorske bitke

Blokada Njemačke


is a Japanese astronaut, engineer and veteran of two NASA Space Shuttle missions.

Doi holds a doctorate from the University of Tokyo in aerospace engineering, and has studied and published in the fields of propulsion systems and microgravity technology. He researched at the Institute of Space and Astronautical Science and was selected by NASDA as an astronaut candidate in 1985 for the Japanese crewed space program while also conducting research in the United States at NASA's Lewis Research Center and the University of Colorado at Boulder. Doi flew as a mission specialist aboard STS-87 in 1997, during which he became the first Japanese astronaut to conduct a spacewalk.

He received a Ph.D. in 1983 from the University of Tokyo, and also a PhD in Astronomy from Rice University in 2004.

Takao Doi visited the International Space Station in March 2008 as a member of the STS-123 crew. STS-123 delivered the first module of the Japanese laboratory, Kibō, and the Canadian Dextre robot to the space station. During this mission, he became the first person to throw a boomerang in space that had been specifically designed for use in microgravity during spaceflight.

In September 2009, Doi retired from astronaut duty and started working as the chief of Space Applications Section of United Nations Office for Outer Space Affairs.

In April 2016, he became a professor at the Unit of Synergetic Studies for Space of Kyoto University and then at the Graduate School of Advanced Integrated Studies in Human Survivability (GSAIS) in April 2020.

As an avid amateur astronomer, he discovered supernovae SN 2002gw and SN 2007aa.

References

External links

Spacefacts biography of Takao Doi

Japanese astronauts
Japanese aerospace engineers
University of Tokyo alumni
University of Colorado alumni
1954 births
Living people
Rice University alumni
Space Shuttle program astronauts
Discoverers of supernovae
Spacewalkers

Takao Doi


Der E-Tower ist ein 148 Meter hoher Wolkenkratzer mit 37 Stockwerken in São Paulo, Brasilien.

Der Bau des Hochhauses wurde 2002 begonnen. Die Fertigstellung erfolgte 2005. Die Grundfläche beträgt 51,225 m2. Der E-Tower wurde von den Architektenbüro Aflalo & Gasperini Arquitetos konstruiert.

Siehe auch
 Mirante do Vale
 Edifício Itália
 Eldorado Business Tower

Weblinks
 Emporis
 SkyscraperPage

Hochhaus in Brasilien
Bauwerk in São Paulo
Erbaut in den 2000er Jahren
Hochhaus in Südamerika

E-Tower