The Belisarius Series is a fictional saga in the alternate history and military history subgenres of science fiction, written by American authors David Drake and Eric Flint. Its protagonist is a real historical figure, the  late Roman general Flavius Belisarius (505–565 AD).

The saga is  published by Baen Books wherein an overarching theme ties each book together.

Books
Originally intended as a trilogy as outlined by David Drake, each of the initial drafts were divided into two books. The series consists of the following six books:
 An Oblique Approach (1998)
 In the Heart of Darkness (1998)
 Destiny's Shield (1999)
 Fortune's Stroke (2000)
 The Tide of Victory (2001)
 The Dance of Time (2006)

All of these are available as e-books from Baen. The first four were in the Baen Free Library until removed in early 2013.
 Islands by Eric Flint in The Warmasters (2002), ()

Omnibus reprints
Each volume contains two novels.
 Belisarius I: Thunder at Dawn () Cover art by Kurt Miller.
 Belisarius II: Storm at Noontide ()
 Belisarius III: The Flames of Sunset ()

Plot

The premise of this science fiction (more specifically alternate history) series is that a war between two competing societies in the future spills over to 6th century Earth. The New Gods back the Malwa Empire of India and commence attempts to conquer the world and stamp out meritorious accomplishment as a means to privilege and instead favor planned eugenics and hereditary birth (Autocracy) in order to change the future. Meritorious performance is seen to originate in the Eastern Roman Empire, and the root cause of a future that must be changed by conquest, and Malwa has a malleable society and the base power for their intervention. Anything in the way (other Indian kingdoms, the Sassanid Persian Empire, and so forth) must be crushed, including plans to deal with China after Byzantium falls.

The Malwa Empire is advised and controlled by a calculating cyborg (human/machine) interface named Link, and the empire uses gunpowder technology to conquer most of the rest of India. To counter this, the other side, crystalline entities originating in humanity's far future after much adaptive exploration of the galaxies, contacts the Byzantine general Belisarius via a local holy man and shows him the vision of the future with Malwa conquering the Byzantine Empire and the world. This in essence, puts the problem of thwarting the horrible future visions exposed by the crystal in Belisarius's lap even as emissaries of the far off Malwa Empire are visiting Rome to establish a factional struggle to divide Byzantium—and are becoming very popular amongst some of the ruling class and with the Emperor Justinian in particular, forcing Belisarius and friends to move surreptitiously.

Belisarius, though a Cataphract General (heavy cavalry) more attuned to direct approaches, is no stranger to either intrigues or indirect methods— and is thus a good choice for the crystalline emissary to contact within the Byzantine political situation, as he must work with imperfect tools, including the suspicious Byzantine Emperor Justinian I and the Empress Theodora, to thwart the hidden Malwa plotting and invasion. He and his wife thus spearhead a conspiracy to save the empire despite its rulers, sets out to build an alliance with Byzantium's historical enemy, Persia with whom they are currently effectively at war, the African Kingdom of Axum—a naval and trading power of the day which is so far away little is known of it or its capabilities, and various Indian forces and individuals that remain in opposition to Malwa— which may or may not be out there, but which are suggested by the visions presented by the mysterious crystal—whatever agenda it might have. So starts 'just another day at the office' for what is arguably one of the best General officers known to history.

An Oblique Approach primarily revolves around Belisarius, a grand-master of the indirect approach, and a few trusted confidants forming a conspiracy to save the empire under the nose of their jealous and dangerously paranoid emperor. This is a period of seeming calm that precedes any major conflict between rivals where the conspiracy struggles to play catch up and not let its existence be discovered by friend or foe—an important deception hoping to gain both information and time. During the conflict and action, the greater part of this book, the Byzantines are at war with the Sassanid Persian Empire, and the general takes uncharacteristic "great risks" instead of indirection at one point to bring that conflict to a speedy end. This uncharacteristic event in turn partially exposes his conspiracy to his good friend, a fellow general who becomes part of the intrigue and willing co-conspirator thereafter.

In the Heart of Darkness primarily revolves around Belisarius learning the strengths and weaknesses of both his Axumite allies and his Malwa enemies. The cataphract general personally travels to India  to explore for vulnerabilities (spy) among the Malwa Empire's peoples, and spars dangerously both with the rulers themselves and their spies planted in Constantinople.  The conspiracy against the Malwa expands to a few others and establishes a secret research site overseen by his wife and a discredited naval officer who carry on an affair seemingly under the nose of a Malwa spy, dance further in 'feigned disaffection' with spies of the Malwa and their allies within Byzantium and so tend to things in Byzantium with the added cast of a fellow General (Belisarius' best friend) and his spy mistress.

Belisarius meanwhile leaves the dangers of both his emperor—being too popular can be a 'bad thing' and his stunning victories in the first book against the Persians made him so—and cultivates the Kingdom of Axum as allies, a naval power of the day, and leads a five-man invasion of his 'exposed' Malwa enemies (nominally diplomatic friends).

The events in this book provide him time to plan out various contingencies which come to bear fruit in surprising ways in the later sequels and allow the West's own gunpower tech researchers to get started. During his journey, the spy mission and deception allow Belisarius to become better able to communicate and understand the crystalline emissary "Aide".

Belisarius learns of his true enemy, the mysterious entity known as Link, an artificial intelligence that uses human bodies as its interactive device. It concludes with the war between the Byzantines led by Belisarius against his Malwa enemies transforming from a cold to a hot war as Belisarius, separated from his companions by urgent circumstances born of intrigue and might—is hotly pursued fleeing half of Malwa's might, alone and unaided, some 1500 miles from the Malwa capital (Modern Delhi) to make his way back home to the west. His companions (and people they gathered along the way during the course of the spying parts of the book) are also variously pursued, but saved by prior contingency planning by the wily general, who is at least as good at deceptions as he is at indirections (But they are complementary skills).

Destiny's Shield deals with the Malwa invasion of the Persian Empire, and the growing of an alliance and trust between the Byzantines and Persians to stop the invasion and to cement a permanent peace. Belisarius' actions and magnanimous behavior as victor in the first book will pay a pivotal role as the third book develops and the secret war against the Malwa turns hot. Belisarius leads an under-strength expeditionary force in much more characteristic "Indirect approach" ways to the aid of the Persian empire which as a new ally had requested 4-5 times as many troops. The Malwa invade the gut of Persia by sea through the Persian gulf during the monsoons with an unbelievably huge (Asian) army (to the Persians and other Byzantium Generals) which force succeeds in battering the unwary and surprised Persians (forcing them to seek peace with Justinian) and penetrates as far as Babylon thereby pinning most of Persia's military might and paralyzing its capabilities whilst also invading from the Hindu Kush by land into eastern Persia. Belisarius gains the trust of the Persian Emperor, uses the chance of conspiracy and treason as a hole card, and generally totally upsets the Malwa plans of conquest by repeatedly tactically showing one thing and strategically moving unseen in surprising real tactics when it matters.

Fortune's Stroke covers the later events of the Malwa Invasion of Persia as Belisarius must campaign against Rana Sanga, a Rajput general of great skill who befriended Belisarius during the second book of the series, who is loyal to the Malwa through an overdeveloped adherence to honoring his given word. The campaign is but another stratagem (developing like a good mystery story) while in fact, Belisarius is carefully marking time and giving other events set in motion by himself and the conspiracy members time to bear fruit and astonish both friends, and readers in the events and results.

The Tide of Victory begins the third phase of the war against the Malwa, with Belisarius appointed commander of a combined Byzantine/Persian army to invade India while Axum and the Kushans (a tribe turned against the Malwa in the subterfuges of Fortune's Stroke) carry out operations north and south of him. By moving boldly, the obvious again is demonstrated as delightfully false in the stratagems of Belisarius and the developments at times both delight and dismay his allies. In the end, "In Belisarius we trust" becomes a motto of all save the Malwa.

The Dance of Time concludes the series as the disparate events set in motion by Belisarius unfold, creating the opportunities that he hopes will end the threat that the Malwa pose to Rome once and for all.

Reception and analysis
A reviewer for Gizmodo included the series in his list of "Preposterously Manly Fantasy Series", describing the protagonist as "a master of the battlefield but in action and in strategy... equally skilled at playing politics or getting his hands dirty".

A reviewer for Tor.com noted that the authors are "not using the story of Belisarius—they're using the characters in a different story. Though I suppose that in itself testifies to the popularity of Belisarius".

See also
 The General series – another series plotted by David Drake, with a main character and story inspired by the historical Belisarius
 Lest Darkness Fall - another scenario of Belisarius and his time being impacted by a (far more sympathetic) visitor from the future

Notes

References

External links

Book series introduced in 1998
Science fiction book series
Novels set in the 6th century
Novels set in the Byzantine Empire
Baen Books available as e-books
Books by Eric Flint
Collaborative book series
Alternate history novels set in ancient Rome
Alternate history book series
American alternate history novels
Cultural depictions of Belisarius

Belisarius series


Three Walls () ist ein kanadischer Kurzfilm von Zaheed Mawani aus dem Jahr 2011. In Deutschland feierte der Film am 6. Mai 2011 bei den Internationalen Kurzfilmtagen in Oberhausen internationale Premiere.

Handlung
Ein Büro, das besteht auch gerne mal aus drei Wänden und genau davon handelt Mawanis Dokumentation. Wie lebt und arbeitet es sich in den drei Wänden einer Bürobox, wie fühlt man sich dabei und wäre etwas anderes besser? Er fragt Mitarbeiter verschiedener Konzerne und die Meinungen sind einhellig: es ginge besser.

Kritiken

Auszeichnungen
Internationale Kurzfilmtage Oberhausen 2011
 Lobende Erwähnung des Ministeriums für Familie, Kinder, Jugend, Kultur und Sport des Landes Nordrhein-Westfalen

Einzelnachweise

Weblinks

Filmtitel 2011
Kanadischer Film
Kurzfilm

Three Walls


Tapinauchenius elenae es una especie de araña que pertenece a la familia Theraphosidae (tarántulas). Es una especie endémica de Ecuador.

Véase también
 Lista de especies de Theraphosidae

Referencias
 (2010): The world spider catalog, versión 10.5. American Museum of Natural History.

Enlaces externos

Theraphosidae
Arácnidos de Ecuador
Arácnidos descritos en 1994

Tapinauchenius elenae


Maria Llimona i Benet, née à Barcelone le  et morte le  dans cette même ville, est une sculptrice espagnole.

Elle est l'une des membres d'une grande famille d'artistes catalans, les Llimona.

Biographie
Née Maria Dolors Llimona, elle est la fille du sculpteur Josep Llimona i Bruguera et la sœur du peintre Rafael Llimona.

Elle s'initie à l'art assez tardivement, en 1937, et étudie en Italie sous la houlette de Rodolfo Castagnino.

En 1942, elle participe à l'Exposition des Beaux-arts de Barcelone avec le bronze intitulé Jeunesse, conservé au Musée national d'Art de Catalogne.

Entre 1939 et 1949, elle travaille aux sculptures des jardins de Santa Clotilde de Lloret de Mar, comprenant notamment cinq sirènes de bronze.

Elle intègre le cercle féminin intellectuel autour de la peintre russe Olga Sacharoff, où l'on retrouve les peintres Soledad Martínez, Marie Laurencin, Dagoussia et Ángeles Santos, la sculptrice Lluïsa Granero et les écrivaines Clementina Arderiu et Elisabeth Mulder.

En 1952, elle reçoit la commande de la sculpture pour le monument en hommage à Salvador Andreu, l'urbaniste concepteur de l'aménagement de la montagne du Tibidabo dont la sculpture originale, œuvre de Eusebi Arnau en 1927, a été fondue en 1936 au début de la guerre d'Espagne. Maria Llimona crée ainsi le marbre Muse.

Une grande partie de son œuvre est orientée vers le nu féminin, le portrait et la sculpture religieuse, dans un style proche du noucentisme, inspiré par son père Joan. Son oeuvre est aujourd'hui exposée au Musée National d'Art de Catalogne, au Monastère de Montserrat, au Musée de la Garrotxa et dans d'autres collections catalanes et étrangères.

Références

Liens externes

Artiste féministe
Sculpteur catalan
Féministe espagnole
Naissance à Barcelone
Décès à Barcelone
Naissance en février 1894
Décès en octobre 1985
Famille Llimona
Décès à 91 ans

Maria Llimona


Războiul anglo-egiptean a avut loc în anul 1882 între forțele egiptene și sudaneze conduse de Ahmed 'Urabi, pe de-o parte și Imperiul Britanic, susținut de Statele Unite, pe de altă parte. A pus capăt unei revolte naționaliste împotriva guvernatorului Tewfik Pașa și a extins mult influența britanică asupra țării, în detrimentul Franței.

Context
În 1878, un ofițer de armată egiptean, Ahmed 'Urabi, s-a revoltat și a inițiat o lovitură de stat împotriva lui Tewfik Pașa, guvernatorul Egiptului și Sudanului, datorită nemulțumirilor legate de diferențele mari în ceea ce privește salariile egiptenilor nativi și ale europenilor, dar și din alte motive. În ianuarie 1882, guvernele britanic și francez au trimis o notă comună guvernului egiptean, declarând recunoașterea lor față de autoritatea guvernoratului. În 20 mai 1882, nave de război britanice și franceze au ajuns în largul coastelor Alexandriei. În 11 iunie 1882, o revoltă anticreștină care a avut loc în Alexandria s-a soldat cu uciderea a 50 de europeni. Colonelul 'Urabi le-a ordonat forțelor sale să oprească revolta, dar europenii au părăsit localitatea, iar armata lui 'Urabi'a început să fortifice orașul. Flotila franceză a evitat un conflict direct, dar cum un ultimatum de a înceta înarmarea orașului a fost respins, navele de război britanice au început un bombardament de 10 ore și jumătate asupra Alexandriei, în data de 11 iulie 1882.

Motivele invaziei
Motivele pentru care guvernul britanic a trimis o flotă de nave de război în apropierea țărmului Alexandriei este un subiect de dezbatere istorică, informațiile existente fiind controversate.
În eseul lor din 1961 Africa și dinastia Victorienilor, Ronald Robinson și John Gallagher argumentau că invazia britanică a fost ordonată pentru a reprima anarhia creată de revolta 'Urabi,  dar și pentru a proteja controlul britanic asupra Canalului Suez, pentru a menține această rută de navigație spre Oceanul Indian.

A.G. Hopkins a respins argumentul lui Robinson și Gallagher, citând documente originale și alte surse și susținând că nu se întrezărea nici un pericol pentru Canalul Suez din partea mișcării 'Urabi,  și că 'Urabi și forțele sale nu erau niște anarhiști haotici, ci mai degrabă contribuiau la menținerea legii și ordinii. El mai susține că decizia cabinetului William Gladstone  a fost motivată de protejarea intereselor deținătorilor de obligațiuni britanice, cu investiții în Egipt, dar și de sporirea popularității în plan intern. Hopkins citează investițiile britanice în Egipt, care crescuseră masiv, ajungând pe primul loc în jurul anului 1880, ca o consecință a datoriei mari a guvernoratului în urma construirii Canalului Suez, dar și a legăturilor strânse existente între guvernul britanic și sectorul economic. El scrie că interesele economice britanice se adăugau dorinței Partidului Liberal, aflat la putere, de a duce o politică externă activă pentru a câștiga popularitate în plan intern și în competiția cu Partidul Conservator. Hopkins citează o scrisoare a lui Edward Malet, consulul  general britanic în Egipt din acea perioadă, trimisă unui membru al cabinetului Gladstone, transmițându-i felicitările sale pentru invazie: "Ați purtat bătălia întregii Creștinătăți, iar istoria o va recunoaște. Pot de asemenea să mă aventurez să spun că a dat Partidului Liberal o nouă infuzie de putere și popularitate."

John Galbraith și Afaf Lutfi al-Sayyid-Marsot  aduc argumente similare cu cele ale lui Hopkins, care se concentrează pe modul în care indivizi din guvernul britanic și-au folosit pozițiile pentru ca invazia să pară opțiunea cea mai favorabilă pentru cabinetul Gladstone. Ei descriu mai întâi o intrigă a lui Edward Malet, în care portretiza guvernul egiptean, superiorilor săi din cabinet, ca fiind instabil. Malet se aștepta, în mod naiv, că îi poate convinge pe britanici să îi intimideze pe egipteni cu o demonstrație de forță, fără a lua în considerare o invazie totală. Amiralul Beauchamp Seymour ar fi grăbit startul bombardamentului,  exagerând pericolul reprezentat de forțele lui 'Urabi pentru vasele sale, în telegramele trimise guvernului britanic.

Cauzele războiului

Bombardamentul britanic

Flota britanică a bombardat Alexandria între 11 și 13 iulie, iar apoi infanteria marină a ocupat orașul. Britanicii nu au pierdut nici un vas,  dar cea mai mare parte a orașului a fost distrus de incendiile cauzate de obuze, dar și de oamenii lui 'Urabi, care urmăreau să lase britanicilor un oraș în ruine. Tewfik Pașa, care își mutase tribunalul în Alexandria în timpul revoltei, l-a declarat pe 'Urabi rebel și l-a demis din toate pozițiile deținute în cadrul guvernului.

Răspunsul lui 'Urabi
'Urabi a reacționat, obținând o Fatwā din partea șeicului Al Azhar, care îl condamna pe Tewfik ca trădător de țară și religie, absolvindu-i de vină pe cei care luptau împotriva lui. 'Urabi a declarat război Imperiului Britanic și a decretat mobilizarea.

Ordinul britanic de luptă

Armata britanică a încercat să ajungă la Cairo prin Alexandria, dar a fost oprită timp de cinci săptămâni în urma bătăliei de la Kafr-el-Dawwar.
În august, o armată britanică, cu un efectiv de peste 40000 de soldați, comandată de Garnet Wolseley, prim viconte de Wolseley,  a invadat zona Canalului Suez. Avea mandat să distrugă forțele lui 'Urabi și să curețe țara de rebeli.

Trupele de ingineri au plecat din Anglia spre Egipt în îulie și august 1882. Includeau subunități de pontoane, cale ferată și telegraf.

Wolseley a privit campania ca pe o provocare logistică, deoarece nu credea că egiptenii vor reuși să opună rezistență

Bătălia de la Kafr-el-Dawwar
În 5 august 1882 a avut loc această bătălie, între armata egipteană, condusă de Ahmed Orabi și forțele britanice, avându-l în frunte pe Sir Archibald Alison.  Încercând să afle forța pozițiilor egiptene de la Kafr-el-Dawwar, dar și să afle dacă zvonurile care spuneau că egiptenii se retrag sunt adevărate, Alison a ordonat un atac de probă în seara zilei de 5. Această acțiune a fost raportată de Orabi ca fiind o bătălie, iar în Cairo a ajuns vestea că trupele britanice, aflate în ofensivă, au fost respinse.  Majoritatea istoricilor consideră acțiunea ca fiind o recunoaștere în forță și nu un atac serios asupra liniilor egiptene. Totuși, rezultatul a fost că britanicii au abandonat orice speranță că vor putea ajunge la Cairo dinspre nord și și-au mutat baza de operațiuni la Ismailia.

Wolseley a sosit la Alexandria în 15 august și imediat a început să organizeze deplasarea trupelor prin Canalul Suez spre Ismaïlia. Acțiunea a fost finalizată rapid, Ismailia a fost ocupată în data de 20 august, fără rezistență.

Bătălia de la Tel el-Kebir

Ismailia a fost întărită cu 9000 soldați, după ce inginerii au reparat linia de cale ferată dinspre Suez. Un mic detașament a fost trimis de-a lungul Canalului cu apă dulce spre Kassassin, unde a ajuns în data de 26 august. Acolo au întâlnit inamicul. Depășite mult numeric, cele 2 batalioane cu 4 tunuri, au rezistat pe poziții până când întăririle de cavalerie grea au sosit, iar trupele britanice au trecut la ofensivă, forțându-l pe Arabi Pașa să se retragă, cu pierderi grele.

Principalul corp de armată a început să avanseze spre Kassassin și au fost făcute planurile pentru bătălia de la Tel el-Kebir. În 12 septembrie totul era gata și în cursul aceleiași nopți armata a mărșăluit spre bătălie.

13 septembrie 1882 - Urabi și-a redistribuit forțele pentru a apăra Cairo de armata lui Wolseley. Forța sa principală a săpat tranșee la Tel el-Kebir, la nord de calea ferată și Canalul cu apă dulce, ce legau Cairo de Ismailia. Apărarea a fost pregătită în grabă. Forțele lui 'Urabi posedau 60 piese  de artilerie și carabine cu închizător. Wolseley a făcut personal câteva recunoașteri, și a observat că egiptenii nu aveau avanposturi în fața liniilor de apărare pe timpul nopții, astfel încât forțele atacatoare s-ar fi putut apropia la adăpostul întunericului. Wolseley și-a trimis forțele să se apropie de pozițiile egiptenilor pe timp de noapte și să atace frontal în zori.

Efectul surpriză nu a fost realizat, focurile de armă și de artilerie din redute au început când britanicii s-au apropiat la o distanță de 600 de yarzi. Trupele egiptene au fost stânjenite de fumul produs de propriile arme, reducând vizibilitatea asupra trupelor britanice, care continuau să înainteze. Cele trei batalioane britanice au ajuns la tranșeele inamice împreună, cu puține pierderi, obținând o victorie decisivă.

Oficial britanicii au pierdut doar 57 de soldați, în timp ce în rândul egiptenilor numărul victimelor a fost de circa 2000. Armata britanică a înregistrat mai multe pierderi datorită căldurii, decât datorită acțiunii inamicului.  Forțele lui 'Urabi au fost puse pe fugă, iar cavaleria britanică le-a urmărit și a capturat orașul Cairo, care era neapărat.

Puterea a revenit în mâinile guvernoratului, războiul s-a sfârșit și cea mai mare parte a armatei britanice a mers la Alexandria și s-a îmbarcat spre casă, rămânând, din noiembrie, doar forțele de ocupație.

După conflict

Procesul lui 'Urabi
Primul Ministru Gladstone a urmărit inițial să îl judece pe 'Urabi și să îl execute, portretizându-l ca pe un "... tiran a cărui opresiune asupra poporului egiptean i-a lăsat suficient timp, în calitatea sa de Saladin al zilelor noastre, să masacreze creștini." După ce au fost studiate jurnalele sale și numeroase alte mărturii, era clar că există puține lucruri pentru a-l demoniza pe 'Urabi într-un proces public. Acuzațiile asupra sa au fost reduse, după care a recunoscut rebeliunea și a fost trimis în exil.

Ocupația britanică
Trupele britanice au ocupat Egiptul până la Tratatul Anglo–Egiptean din 1922 și cel din 1936, redând treptat controlul guvernului egiptean.

Hopkins argumentează că Imperiul Britanic a continuat ocuparea Egiptului după 1882 pentru a garanta investițiile britanice: "Marea Britanie avea interese importante de apărat în Egipt și era pregătită să se retragă doar dacă condițiile garantând securitatea acelor interese erau întrunite, ori acest lucru nu s-a  întâmplat" În conformitate cu acest punct de vedere, investițiile în Egipt au crescut în timpul ocupației britanice, ratele dobânzilor au scăzut, iar prețurile obligațiunilor au crescut.

Referințe și note

Războaiele Marii Britanii
Războaiele Egiptului
Invazii
Istoria Egiptului

Războiul anglo-egiptean


Chemical compound

1,1-dicloro-1-fluoroetano é um haloalcano com a fórmula

  . É um dos três isômeros do diclorofluoretano . Pertence à família de hidroclorofluorcarbono (HCFC) de compostos sintéticos que contribuem significativamente para a destruição do ozônio e para o aquecimento global quando liberados no meio ambiente.

Propriedades físico-químicas
O 1,1-dicloro-1-fluoroetano se apresenta como um líquido incolor e não inflamável em condições atmosféricas de temperatura ambiente. O composto é extremamente volátil com um ponto de ebulição de 32°C. Sua temperatura crítica (temperatura acima da qual a substância pode existir somente na forma de gás) é próxima de 204°C. Seu cheiro foi descrito como "geralmente etéreo" (odor similar ao do éter ).

Produção e uso
O 1,1-dicloro-1-fluoroetano costumava ser usado principalmente como solvente e agente de expansão de espuma sob os nomes R-141b e HCFC-141b. É uma substância destruidora de ozônio classe 2 passando por uma eliminação global da produção e uso sob o Protocolo de Montreal desde o final da década de 1990. Ele está sendo substituído por HFCs em algumas aplicações.

Efeitos ambientais

A concentração de HCFC-141b na atmosfera cresceu para cerca de 25 partes por trilhão no ano de 2016. Tem um potencial de destruição de ozônio (ODP) de 0,12. Apesar de alto, o índice é baixo em comparação com o ODP=1 do triclorofluormetano (CFC-11, R-11), que também aumentou para estar cerca de dez vezes mais abundante na atmosfera antes da introdução do HFC-141b e subsequente adoção do Protocolo de Montreal.

O HFC-141b também é um gás de efeito estufa menor, mas potente. Tem uma vida útil estimada de cerca de 10 anos e um potencial de aquecimento global de 100 anos, variando de 725 a 2500. Isso se compara ao GWP=1 do dióxido de carbono, que tinha uma concentração atmosférica muito maior perto de 400 partes por milhão no ano de 2020.

Veja também

 Lista IPCC de gases de efeito estufa
 Lista de refrigerantes

Referências

Gases do efeito estufa
Refrigerantes industriais
!Páginas usando lista minimizável com cor de fundo e posição do texto no estilo do título

1,1-Dicloro-1-fluoroetano


الدكتور محمود كامل حسن الناقة، من مواليد 1 أغسطس 1939م، بقريه ابياء الحمراء، مركز الدلنجات، محافظة البحيرة، وهو عالم مصري، في مجال التربية والتعليم، وطرق التدريس، والمناهج.

حصل على العديد من الشهادات العلمية الأكاديمية وتدرج في كثير من المناصب في اتجاهات مختلفة ولكن معظمها يتعلق بالتربية وطرق التدريس.

المؤهلات والشهادات العلمية الحاصل عليها

 ليسانس الآداب من قسم اللغة العربية واللغات الشرقية، كلية الآداب، جامعة الإسكندرية، عام 1962.
 الدبلوم العام في التربية، كلية التربية، جامعة عين شمس، عام 1963.

الوظائف التي تقلدها
 مدير إنتاج بهيئة الإذاعة والتليفزيون في الفترة من عام 1963 إلى عام 1968.
 معيد بقسم المناهج وطرق التدريس بتربية عين شمس، في الفترة من عام 1968 إلى عام 1972.
 مدرس مساعد بقسم المناهج وطرق التدريس بتربية عين شمس، في الفترة من عام 1972 إلى عام 1975.
 مدرس بالقسم نفسه في الفترة من عام 1975 إلى عام 1980.
 أستاذ مساعد بالقسم نفسه في الفترة من عام 1980 إلى عام 1985.
 أستاذ بالقسم نفسه، عام 1985.
 وكيل كلية التربية، جامعة عين شمس، للدراسات العليا والبحوث.

المنظمات والهيئات
ينتمي الدكتور «محمود كامل الناقة» إلى العديد من المنظمات والهيئات:

 رئيس مجلس إدارة الجمعية المصرية للمناهج وطرق التدريس.
 عضو الجمعية المصرية للتربية المقارنة والإدارة التعليمية.
 خبير تربوى للمنظمتين العربية والإسلامية للتربية والثقافة والعلوم.
 عضو اللجنة العليا لتطوير كليات التربية وإعادة هيكلتها.
 عضو المجلس الأمريكي لتعليم اللغات الأجنبية.
 عضو جمعية لسان العرب لرعاية اللغة العربية بالقاهرة.
 عضو أكاديمية البحث العلمي والتكنولوجيا (شعبة التربية وعلم النفس).
 عضو لجنة التربية بالمجلس الأعلى للثقافة.
 عضو المكتب الفني بالهيئة القومية لضمان جودة التعليم والاعتماد.

المؤتمرات والندوات

وقد شارك الأستاذ الدكتور محمود كامل الناقة في العديد من المؤتمرات والندوات العلمية على المستوى المحلي والدولي ومن أهم المؤتمرات التي شارك بها:

- المؤتمر السنوى «لاتحاد المعلمين العرب»، عام 1965.

- مؤتمر «تدريس اللغات الأجنبية»، عام 1979.

- ندوة «أسس التربية الإسلامية»، مكة المكرمة، عام 1979.

- ممثل مصر في ندوة «وضع إستراتيجية تطوير التربية في العالم الإسلامى» المنظمة الإسلامية للتربية والثقافة والعلوم، قطر، عام 1988.

- رئيس المؤتمر العلمي السنوي للجمعية المصرية للمناهج والتدريس.

الكتب والأبحاث

و قد صدر له العديد من المؤلفات العلمية من كتب وأبحاث ومنها:

 الكتب:

- أساسيات المنهج وتنظيماته، القاهرة، عام 1979.

- مبادئ التدريس العامة، القاهرة، عام 1988.

- سلسة كتب لتعليم اللغة العربية لأبناء العرب والمسلمين المهاجرين في أوروبا، لندن، عام 1998.

- العربية لغتى ج1، القاهرة، عام 2001.

- العربية لغتى ج2، القاهرة، عام 2003.

 *الأبحاث:

- محنة النشاط المدرسى ونحن ننادى ببناء الإنسان، القاهرة، عام 1979.

- أهمية تطوير المنهج التعليمى الحالى، جامعة المنيا، عام 1988.

- التدريس الجامعى: رؤية تأصيلية، القاهرة، عام 1999.

- معلم الموهوبين ودوره المتجدد، القاهرة، عام 2003.

الجوائز والأوسمة

و نتيجة لتميزه في كل ما يؤديه فقد تقلد العديد من العديد من الجوائز والأوسمة ومنها:

- جائزة عيد المعلم التاسع من الرئيس / جمال عبد الناصر، عام 1963.

- جائزة أحسن كتاب في التربية من جامعة المنيا.

- درع التقدير من جامعة الكويت وصنعاء.

- جائزة الأوسكار لجامعة عين شمس.

- درع التقدير لكلية التربية ببنى سوي.

وصلات ذات صلة

 الجمعية المصرية للمناهج وطرق التدريس .
 مقالة صحفية
 العنف في المدارس

مراجع

أشخاص من الإسكندرية
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
أعضاء هيئة تدريس جامعة عين شمس
خريجو جامعة الإسكندرية
خريجو جامعة عين شمس
مواليد 1939

محمود كامل الناقة


În lingvistică, tema este partea unui cuvânt formată din rădăcina sa, plus cel puțin încă un element, în afara unei eventuale desinențe.

Definirea temei nu este unitară. Bunăoară Gheorghe Constantinescu-Dobridor consideră că elementul suplimentar poate fi cel puțin un prefix sau un sufix, iar David Crystal afirmă că partea de cuvânt numită în limba engleză stem, termen corespunzător lui "temă", poate fi formată dintr-o rădăcină (de exemplu man "om, bărbat"), din două rădăcini (ex. blackbird "mierlă") sau dintr-o rădăcină plus cel puțin un prefix sau un sufix (ex. manly "bărbătesc").

Tema poate fi exclusiv lexicală, de fapt un cuvânt nou format cu cel puțin un prefix sau un sufix. Printre temele lexicale sunt teme nominale și teme verbale. Cele nominale au la bază un substantiv sau un adjectiv. Astfel sunt temele copiliță, formată din substantivul copil și sufixul diminutiv -iță, bunătate (din adjectivul bun și sufixul -ătate) sau a înroși (din prefixul în-, adjectivul roșu și sufixul -i). Temele lexicale verbale se formează de la verbe, de exemplu prefăcătorie, din verbul preface și sufixele -ător + -ie.

Tema flexionară este specifică unei singure forme sau unui grup de forme ale unei părți de vorbire. De exemplu, în cazul verbului a tăcea, tăcea este tema imperfectului, tăcu – tema perfectului simplu, iar tăcuse – tema mai mult ca perfectului, formate din rădăcina tac/tăc și sufixele specifice acestor forme temporale.

Referințe

Surse bibliografice

 Constantinescu-Dobridor, Gheorghe, Mic dicționar de terminologie lingvistică, Editura Albatros, București, 1980
  Crystal, David, A Dictionary of Linguistics and Phonetics (Dicționar de lingvistică și fonetică), ediția a VI-a, Blackwell Publishing, 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 (accesat la 10 noiembrie 2018)

Vezi și

 Afix
 Desinență
 Rădăcină (lingvistică)

Lexicologie
Morfologie lingvistică

Temă (lingvistică)


Hypnaceae, velika biljna porodica iz reda Hypnales koja je dobila ime po rodu Hypnum. Postoji preko 900 proznatih vrsta

Rodovi

 Andoa Ochyra
 Austrohondaella Z. Iwats., H.P. Ramsay & Fife
 Breidleria Loeske
 Bryocrumia L.E. Anderson
 Bryosedgwickia Cardot & Dixon
 Buckiella Ireland
 Callicladium H.A. Crum
 Calliergonella Loeske
 Calohypnum Sakurai
 Campylophyllum (Schimp.) M. Fleisch.
 Caribaeohypnum Ando & Higuchi
 Chryso-hypnum Hampe
 Crepidophyllum Herzog
 Ctenidiadelphus M. Fleisch.
 Ctenidium (Schimp.) Mitt.
 Cyathothecium Dixon
 Dacryophyllum Ireland
 Dimorphella (Müll. Hal.) Renauld & Cardot
 Drepanium (Schimp.) C.E.O. Jensen
 Ectropotheciella M. Fleisch.
 Ectropotheciopsis (Broth.) M. Fleisch.
 Ectropothecium Mitt.
 Elmeriobryum Broth.
 Entodontella Broth. ex M. Fleisch.
 Eurohypnum Ando
 Filibryum W. Kim & T. Yamag.
 Giraldiella Müll. Hal.
 Glossadelphus M. Fleisch.
 Gollania Broth.
 Herzogiella Broth.
 Homomallium (Schimp.) Loeske
 Hondaella Dixon & Sakurai
 Hyocomiella (Müll. Hal.) Kindb.
 Hyocomium Schimp.
 Hypnum Hedw.
 Irelandia W.R. Buck
 Isopterygium Mitt.
 Isotheciopsis Broth.
 Karstia B.H. Allen
 Leiodontium Broth.
 Macrothamniella M. Fleisch.
 Microctenidium M. Fleisch.
 Mittenothamnium Henn.
 Neoptychophyllum S. He
 Orthotheciadelphus Dixon
 Orthothecium Schimp.
 Phyllodon Schimp.
 Platygyriella Cardot
 Platygyrium Schimp.
 Podperaea Z. Iwats. & Glime
 Pseudostereodon (Broth.) M. Fleisch.
 Pseudotaxiphyllum Z. Iwats.
 Ptilium De Not.
 Puiggariopsis M. Menzel
 Pylaisia Schimp.
 Pylaisiadelpha Cardot
 Pylaisiella Kindb. ex Grout
 Rhacopilopsis Renauld & Cardot
 Rhizohypnella M. Fleisch.
 Sharpiella Z. Iwats.
 Stenotheciopsis M. Fleisch.
 Stereodon (Brid.) Rchb.
 Stereodontopsis R.S. Williams
 Stereohypnum (Hampe) M. Fleisch.
 Syringothecium Mitt.
 Taxicaulis (Müll. Hal.) Müll. Hal.
 Taxiphyllopsis Higuchi & Deguchi
 Taxiphyllum M. Fleisch.
 Trachythecium M. Fleisch.
 Tutigaea Ando
 Vesicularia (Müll. Hal.) Müll. Hal.

Izvori

Hypnales

Hypnaceae


Gandhi var et radioprogram på P3, der blev sendt hverdage mellem klokken 9.05 og 12.00 fra 2014 og frem til 2016. Værterne var komikeren Christian Fuhlendorff og journalisten David Mandel.

I 2015 blev Gandhi nomineret til Årets radioprogram til Zulu Awards i 2015, men tabte til Go' morgen P3. I en udgave af programmet afslørede de to værter, at Mandel tjente 47.830 kr om måneden mens Fuhlendorff tjente 58.000 kr om måneden.

Den danske historiker Kåre Johannessen har været brugt som programmets ekspert, når de diskuterede historiske emner.

Referencer

Radioprogrammer fra Danmarks Radio
Etableret i 2014
Ophørt i 2016

Gandhi (radioprogram)


Sazdeğirmeni, Çorum ilinin Merkez ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün 1920 yılında geçen Çerkesçe adı Yedigey'dir. Köyün adı, 1925 yılı kayıtlarında Saz Çerkesi olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 27 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Çorum merkez belde ve köyleri

Sazdeğirmeni, Çorum


An Habenaria chlorina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni E.C.Parish ngan Heinrich Gustav Reichenbach. An Habenaria chlorina in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria chlorina


غيسلاين أنسيلميني  (6 مايو 1970 في لوكوتو) لاعب كرة قدم فرنسي معتزل كان يجيد اللعب في خط الدفاع .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم من لوار (إقليم فرنسي)
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من لوكوتو
رياضيون من لوار (إقليم فرنسي)
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو أولمبيك ليون
لاعبو غينغان
لاعبو كريتيل
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم من أوفيرني-رون ألب
مواليد 1970
مواليد في لوكوتو

غيسلاين أنسيلميني


«أهلاً وسهلاً ومرحبا» أغنية أنجزت من طرف المشروع الموسيقي، انيغما، أصدرت في 10 مارس، 2006 (شاهد 2006 في الموسيقى).

مراجع

أغان منفردة في 2006
أغاني 2005

أهلا وسهلا ومرحبا


NGC 7795 je jedan do danas nepotvrđen objekt u zviježđu Kasiopeji. Sva promatranja poslije nisu na tom položaju uočila nikoji objekt.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7795
  Auke Slotegraaf: NGC 7795 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7795 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7750 - 7799

7795

NGC 7795


විල අසල මණ්ඩපය (ඉංග්‍රීසි: ) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ කොරියානු අර්ධද්වීපයේ ජොසොන් රාජවංශ යුගයට අයත් යැයි සැලකෙන සිතුවමකි. පසුකාලීන ක්‍රි.ව. 18වන සියවසේ නිර්මාණය වූ මෙම සිතුවමේ උස 45.4 cm පමණ වන අතර, එහි පළල 27.6 cm වේ. සිතුවම්කරණයේ දී අනුගමනය කොට ඇති සිතුවම් ශෛලිය වන්නේ සාමෝජේ නම් ශෛලියයි. එහි සාහිත්‍යමය අර්ථය "තුනේ-පහේ කලාගාරය" යන්නයි. මෙය මෙම සිතුවම නිර්මාණය කළ ජොසොන් චිත්‍ර ශිල්පියාගේ ශෛලීය නම ලෙස භාවිතා වී ඇත. මෙම සිතුවම ජොසොන් රාජවංශ සමයේ ජුන්ගින් හෙවත් මධ්‍යම පාන්තික චිත්‍ර ශිල්පියකු විසින් නිර්මාණය කරන්නට ඇතැයි විශ්වාස කෙරේ. වර්තමානයේ ලේඛනමය සාධක අල්ප හෙයින්, මෙම සිතුවම නිර්මාණය කළ චිත්‍ර ශිල්පියාගේ සැබෑ නාමය සහ චරිතාපදානය පිළිබඳ තොරතුරු නිර්ණය කළ නොහැකි වී ඇත. එමනිසා මෙම සිතුවම තුළින් නිරූපණය අවශ්‍ය කොට තිබුණේ කුමක්ද යන්න අපැහැදිළි වී ඇත. මෙම "විල අසල මණ්ඩපය" නම් සිතුවම චීනයේ මිං රාජවංශයෙන් (1368–1644) ආනයනය කරන ලද ප්‍රචලිත සිතුවම් මාර්ගෝපදේශ ග්‍රන්ථයකින් උපුටා ගන්නට ඇති බැව් පෙනේ. මෙවන් අවස්ථාවකට නිදසුනක් ලෙස අබ ඇට උයන නම් සිතුවම දැක්විය හැක.

විස්තරය
චීන ආභාසය ලබමින් කොරියානු අර්ධද්වීපයේ තුන් රාජධානිවල ඇරඹි සිතුවම් කලාව ආරම්භයේ දී බිතු සිතුවම් ස්වරූපයෙන් දක්නට ලැබිණි. එය ක්‍රමයෙන් සංවර්ධනය වී ඒකවර්ණ සිතුවම් කලාව හෝ ලා පැහැ සිතුවම් කලාවක් ලෙස ගොඩනැගිණි. වර්ණවත් සහ අලංකාර ලක්ෂණවලින් හෙබි කොරියාවේ මෙම සිතුවම් ශෛලිය සඳහා තේමා වී ඇත්තේ ස්වභාවධර්මයේ ඇති දෑ ය. මේ නිසා එමගින් නිරූපණය වන දර්ශන වඩාත් යතාර්ථවාදී ස්වරූපයක් ගෙන ඇත.  "විල අසල මණ්ඩපය" නම්වූ මෙම සිතුවම පසුකාලීන 18වන සියවසට අයත් අතර, එය කොරියානු අර්ධද්වීපයේ ජොසොන් රාජවංශ සමයේ නිර්මාණය වූවකි. මෙය සිතුවම් කොට ඇත්තේ ජුන්ගින් හෙවත් මධ්‍යම ජන පන්තියට අයත් චිත්‍ර ශිල්පියකු විසිනි. සිතුවමේ උස 45.4 cm පමණ වන අතර එහි පළල 27.6 cm වේ. මෙය සිතුවම් කොට ඇත්තේ සමෝජේ යන ශෛලීය නාමය සහිත චිත්‍ර ශිල්පියකු විසිනි. ඔහුගේ සැබෑ අනන්‍යතාව නොදනියි. මෙම නාමයෙහි සාහිත්‍යමය අර්ථය වන්නේ "තුනේ පහේ කලාගාරය" යන්නයි. වර්තමාන මතය වන්නේ මෙම "විල අසල මණ්ඩපය" සිතුවම චීනයේ මිං රාජවංශයෙන් ආනයනය කරන ලද "අබ ඇට උයන" වැනි සිතුවම් මාර්ගෝප‍දේශ සංග්‍රහයක වූ සිතුවමක් අනුසාරයෙන් සිතුවම් කරන්නට ඇති බවයි. 1915දී රොජර්ස් පදනම විසින් මෙම සිතුවම මෙට්‍රොපොලිටන් කලා කෞතුකාගාරය වෙත ප්‍රදානය කරන ලදී. 2006දී සහ 2010දී මෙම සිතුවම මෙට්‍රොපොලිටන් කලා කෞතුකාගාරයේ කොරියානු කලා ප්‍රදර්ශනයේ දී ප්‍රදර්ශනය කොට ඇත.

ආශ්‍රේයයන්

වැඩිදුර කියවීමට

කොරියානු කලාව
ජොසොන් රාජවංශය
මෙට්‍රොපොලිටන් කලා කෞතුකාගාර එකතුවේ ඇති සිතුවම්

විල අසල මණ්ඩපය


The NewLabour Party was a centre-left political party in New Zealand that existed from 1989 to 2000. It was founded by Jim Anderton, a member of parliament (MP) and former president of the New Zealand Labour Party, on 1 May 1989.

NewLabour was established by a number of Labour Party members who left the party in reaction to "Rogernomics", the economic policies implemented by the Labour Party's Minister of Finance, Roger Douglas, which saw the traditionally left-leaning Labour Party swing heavily to the new right on issues of state intervention, regulation, and taxation. Anderton, who had been among the most vocal critics of Douglas, was joined by a number of other members of the Labour Party, such as Matt Robson, Laila Harré and Phil Amos, and a number of left-wing activists, such as Bruce Jesson. Anderton was the party's only MP before it joined the Alliance.

Electoral success
In the 1990 elections, NewLabour stood candidates in all electorates. The party gained a certain amount of support from disillusioned Labour voters, winning 5.16% of the vote. Anderton was NewLabour's only successful candidate, retaining the Sydenham seat in working-class south-central Christchurch. He remained the party's sole representative in Parliament, which was now dominated by the National Party with 67 seats out of 97.

Alliance building
In 1991, NewLabour and several other parties formed the Alliance, a broad left-wing coalition. Initially, NewLabour maintained a separate identity within the Alliance, keeping its own party organization intact. By 2000, however, many felt that maintaining parallel NewLabour and Alliance structures was counter-productive, and at NewLabour's October conference, it was decided to completely assimilate the party into the larger Alliance structure, marking the end of NewLabour as an autonomous group.

Former parliamentarians

MPs elected between 1991 and 2000 were members of the NewLabour Party's faction of the Alliance.

References

1989 establishments in New Zealand
2000 disestablishments in New Zealand
Defunct political parties in New Zealand
Defunct socialist parties
Democratic socialist parties in Oceania
Labour parties
Political parties disestablished in 2000
Political parties established in 1989
Socialist parties in New Zealand

NewLabour Party (New Zealand)


James George Frazer (d. 1 Ocak 1854, Glasgow, İskoçya – ö. 7 Mayıs 1941), İskoç sosyal antropolog. İskoç insanbilimci, yazar ve halk bilimci (Folklorist).

James George Frazer, 1 Ocak 1854'te Glasgow'da doğdu. Babası rahipti. 1869-1874 arasında Glasgow Üniversitesi'nde eski Yunan ve Latin Edebiyatı öğrenimi gördü. Frazer'ın insanbilimine ilk ilgisi, İngiliz evrimsel insanbilimci Edward Burnett Tylor'ın 1871'de yayımlanan "Primitive Culture" (İlkel Kültür) kitabını okumasıyla başladı. 1874-1879 arasında Cambridge Üniversitesi'ne bağlı Trinity College'de öğrenci iken din bilimci William Robertson Smith ile tanışması bu ilginin artmasında önemli rol oynadı. Frazer, 1879'da Trinity College'de öğretim üyesi oldu. 1907-1908 yıllarını, toplumsal insanbilim profesörü unvanı alan ilk kişi olarak Liverpool Üniversitesi'nde geçirdi. Ertesi yıl Cambridge'e döndü ve yaşamı boyunca bu üniversitede çalıştı. 7 Mayıs 1941 tarihinde Cambridge'de öldü.

1854 doğumlular
1941 yılında ölenler
İskoç antropologlar
Din antropologları
Trinity College'da öğrenim görenler
Académie des Inscriptions et Belles-Lettres üyeleri
Mitologlar

James Frazer


Space Shuttle, Space Shuttle programının bir parçası olarak NASA tarafından 1981-2011 yılları arasında faaliyet gösteren, kısmen yeniden kullanılabilir alçak Dünya yörüngesi uzay aracıdır. Amacı uzaya gönderilen aracın tekrar tekrar kullanılarak maliyetini azaltmaktı. Zira ABD Uzay Mekiği 120'den fazla uçuş yapmıştır. Fakat daha sonra yapılan araştırmalar tekrar kullanılabilir uzay mekiklerinin eski tip roketlere göre daha maliyetli olduğunu gösterdi. Bunun sebebi uzay mekiklerinin kullanıldıktan sonra uzun ve pahalı bakımlara ihtiyaç duymasıydı.

ABD uzay mekikleri
 Columbia Uzay Mekiği (1981 - 2003 - kazada tahrip oldu)
 Challenger Uzay Mekiği (1983 - 1986 - kazada tahrip oldu)
 Discovery Uzay Mekiği (1984-2010)
 Atlantis Uzay Mekiği (1985-2011)
 Endeavour Uzay Mekiği (1991-2011)

Uzay mekiğinin bölümleri

Katı yakıt iticiler (Solid Rocket Booster's SRB)
Bunlar yandaki resimde uzay mekiğinin iki yanında bulunan roketlerdir. Kalkışta kullanılırlar; çünkü kalkış sırasında ilk hareketin verilmesi için büyük bir itme gerekir ve bu da katı yakıtlı roketlerle yapılabilir. Roketler bırakıldıktan sonra baş kısımlarında bulunan paraşüt açılır ve yavaşça okyanusa düşerler. Okyanustan alınıp tekrar kullanılırlar. Üretildikleri yerden kara yoluyla Kennedy Hava Üssü'ne taşındıkları için parça şeklinde taşınırlar. İlk başta yedi olan parça sayısı fabrikada kaynak yapılmasıyla dörde düşer. Daha sonra üsse taşınan bu dört parça Lockheed firması tarafından birbirine monte edilir, kaynak gibi bir eritme işlemi yapılmaz.

Yakıt Sarnıcı (External Tank ET)
Bu da resimde kırmızı olarak görünen objedir. İçerisinde mekiğin belli bir hız ve yüksekliğe ulaşıncaya kadar kullandığı hidrojen bulunur. Mekik, atmosferden çıkıncaya ve yörüngeye oturma hızına gelinceye kadar kendi içindeki yakıtı kullanmaz. Hidrojen tankı roketler gibi tekrar kullanılmaz. Düştüğü yerde parçalanır.

Yörüngeci (orbiter)
Uzay mekiğinin kullanılma amacı sadece uydu taşımak değildir. Aynı zamanda içerisinde bulunan laboratuvarlarda yerçekimsiz ortamda deneyler yapılır. Ayrıca mekiklerin sıradan roketlere üstünlüğü uzaktan kumandalı kol ile kargosunda bulunan bir yükü istediği yüksekliğe bırakabilmesidir.

Ana Motorlar
Uzay mekiklerinin 3 adet ana motoru vardır. Bunlar dış yakıt tankından gelen hidrojeni oksijen ile yakmaktadır ve uzay mekiğinin atmosferden çıkmasına yardımcı olmaktadır. Bugüne kadar tasarlanan en verimli motorlardır. Bir ana motorun ömrü 7 saattir ve her bir görevde yaklaşık 8 dakika kullanılırlar.

Ön kontrol iticileri
Mekiği yörüngeye oturtmak için geri gitmesi gerektiğinde kullanılırlar.

Yıldız takipçisi (yıldızlara göre yön)
Yıldızların yeri ve aralarındaki açı değişimine göre mekiğin uzaydaki yerini kesin bir şekilde belirler. Bir nevi pusuladır.

Uzaktan kumandalı kol
Mekiğin kargosunda bulunan uyduyu gereken yörüngeye taşıyan mekanik koldur.

Elevonlar (kanat parçaları)
Mekiğin Dünya'ya dönüşü sırasında yukarı aşağı hareketini sağlayan kanat parçalarıdır.

Dümen
Mekiğin Dünya'ya dönüşü sırasında sağ sol hareketini sağlayan parçadır.

Gövde flapları
Mekiğin Dünya'ya dönüşü sırasında gerektiğinde yavaşlamasını sağlayan (aerodinamik fren) parçadır.

Mekik uzaydaki görevini bitirdikten sonra normal bir uçak gibi yere iner. İndiği yerden büyük Boeing jetleriyle alınır ve tekrar fırlatma üssüne getirilir. Burada da büyük paletlerle fırlatma rampasına taşınır.

Son uçuş
ABD Uzay Mekikleri tasarımlarının hatalı olduğu ve güvenli olmadıkları gerekçesiyle eleştirilmiştir. Mekiklerde bir kaza durumunda personeli kurtaracak bir tahliye sistemi yoktur (bu sistem Soyuz, Apollo ve diğer insanlı uzayaraçlarında vardır). Hizmete alınan beş Uzay Mekiği'nden ikisi kazalar sonucunda yok olmuş ve personelleri hayatlarını kaybetmiştir. Bunun sonucunda Uzay Mekikleri, uzay tarihinin en riskli projesi halini almıştır. Bu nedenle yeni mekikler üretilmemekte olup, var olanlar 2012 yılından itibaren kullanımdan kaldırılmıştır.

Tipik uzay mekiği alt sistemleri

Yükseklik denetimi
Uzay gemisi kendini doğru yönlendirebilmek ve dış torklara ve kuvvetlere gerektiği gibi yanıt verebilmek için yükseklik denetimi sistemine ihtiyaç duyar. Yükseklik denetimi alt sistemi, alıcılar ve harekete geçiriciler (aktüatör) ile birlikte denetim algoritmalarından oluşur.

Kaynakça

Kısmi tekrar-kullanılabilir uzaya fırlatma araçları
İlk uçuşunu 1977'de yapan hava araçları
Amerika Birleşik Devletleri icatları
İnsanlı uzay araçları
1981'de tanıtılan taşıtlar

Space Shuttle


În chimia analitică cantitativă, analiza cantitativă reprezintă toate operațiunile realizate pentru a determina abundența absolută sau relativă (exprimată sub formă de concentrație) a uneia sau mai multor substanțe chimice, denumite analiți, prezente într-o probă.

Metode de analiză
Etapa premergătoare pentru analiza cantitativă este cea calitativă. După ce se cunoaște identitatea speciilor dintr-o probă și se știe ce anume trebuie determinat, se poate trece la etapa de determinare cantitativă. Analiza cantitativă este extrem de importantă în multe domenii, de aceea au fost dezvoltate multe metode de analiză. Printre principalele metode folosite în practica analitică cantitativă se numără analiza gravimetrică și analiza volumetrică sau titrimetria.

Există diverse metode de analiză, pentru anumite elemente, ioni, etc., cum este de exemplu metoda Kjeldahl de determinare a azotului organic și din săruri de amoniu și amoniac.

Vezi și
 Analiză calitativă

Referințe

Chimie analitică

Analiză cantitativă


Lighthouse (phare, en anglais) est une chanson de l'auteur-compositeur-interprète-pianiste québécois  Patrick Watson, enregistrée en single extrait de son album Adventures In Your Own Backyard de 2012.

Historique
Patrick Watson compose et écrit cette chanson folk, douce, mélodieuse, mélancolique, émouvante, qu'il interprète dans une ambiance musicale féerique, avec sa voix angélique, en s'accompagnant au piano jazzy, pour finir avec un mélange d'ambiance d'orchestre mariachi, de western spaghetti, à la Ennio Morricone.

Il l'enregistre avec son groupe dans l'arrière cours de son domicile de Montréal au Québec, qui inspire le titre de son album « Adventures In Your Own Backyard » (aventures dans votre propre arrière-cour) et les paroles de sa chanson « Laisse une lumière dans la nature, parce que j'arrive, un peu aveugle, rêver d'un phare dans les bois, briller un peu de lumière pour nous ramener à la maison, dans ton propre jardin... ».

Dans la culture
La chanson est reprise en 2012 pour la bande originale du film Yves Saint Laurent, de Jalil Lespert, avec Pierre Niney dans le rôle d'Yves Saint Laurent, et Guillaume Gallienne pour celui de Pierre Bergé, alors qu'ils traversent le désert marocain en moto, et séjournent dans leur jardin Majorelle de Marrakech. Elle est reprise en 2013 pour le film Et (beaucoup) plus si affinités et en 2019 pour le film .

La chanson est aussi reprise dans plusieurs émissions et séries télévisées, notamment American Idol, Haven, The Blacklist, Saving Hope et , ainsi que dans une publicité d'Ikea pour le Royaume-Uni.

Voir aussi

Articles connexes

 Adventures In Your Own Backyard
 2012 en musique

Notes et références

Liens externes
 patrickwatson.net

Chanson de folk
Phare dans l'art et la culture
Yves Saint Laurent
Chanson de 2012

Lighthouse (Patrick Watson)


Cinsel fetişizm ya da kısaca fetişizm, cansız bir varlığa veya vücudun normalde cinsel işlevi olmayan bölümlerine erotik ilgi duyma.

Tarihçe
Cinsel fetişizm, ilk olarak Alfred Binet tarafından Le fétichisme dans l'amourde tanımlanan ama kökeni daha eskilere dayanan, cansız bir nesnenin veya bir beden parçasının tahrik edici olarak algılanmasına denir. Kök olarak antropolojide doğaüstü güçlere sahip olduğuna inanılan nesneler için kullanılan fetiş teriminden gelir.

Fetişizm teorileri
Janine Chasseguet-Smirgel'e göre fetişizm, Oidipus kompleksinin sapkın deneyimler yardımıyla aşılmasından ileri gelir. Doğal gelişimde kompleks, erkek çocuk için annenin babaya ait olduğunun kabul edilmesiyle sonlanır ve sonrasında erkek çocuk, gizillik dönemi (latans) boyunca babayla özdeşleşerek süperego denilen bir yapıyı kurar. Sapkında ise anne, babanın yenilmiş olduğunu ilan eder. Bu da çocuğun pre-oidipal bir döneme anal aşamaya saplanıp kalmasına neden olur. (Aşamalarla ilgili ayrıntılı bilgi: Psikanaliz maddesi.) Sapkın erkek çocuğun cinsel konumunu Chasseguet-Smirgel, anal-fallus olarak belirler. Oidipal aşamayı doğal yollarla geride bırakan ve latanstan sonra ergenlik aşamasına geçen çocuğun cinsel konumu ise fallik-fallustur. Bu, babanın tamamlanmış fallusunun içselleştirilmesi anlamına gelmektedir. Sapkın için ise bu içselleştirme gerçekleştirilmemiş ve annenin yardımıyla sapkın, anal-fallusunun babanın fallik-fallus'undan üstün olduğu yanılsamasına kapılmıştır. Ama bu yanılsamanın sürmesi için anal-fallus'un "anal" karakteri örtülerek "sihirli özerk fallus" düşünsel olarak yaratılır. Fetişin amacı da bu örtme işlemini gerçekleştirmektir.

Cinsel fetişizm türleri
 Ayak fetişizmi
 Ayakkabı fetişizmi
 Çorap fetişizmi
 El fetişizmi
 Meme fetişizmi
 Irk fetişizmi
 İç çamaşırı fetişizmi
 Göbek fetişizmi
 Ölü sevicilik
 Şişman fetişizmi
 Üniforma fetişizmi
 Yaşlı kadın fetişizmi
 Gıdıklama fetişizmi
 Robot fetişizmi
 Saç fetişizmi
 Deri fetişizmi
 Balon fetişizmi
 Bot fetişizmi
 Koltuk altı fetişizmi

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Cinsel işlev bozukluğu
 Ruhsal bozukluk
 Makrofili

Cinsel işlev bozuklukları

Cinsel fetişizm


Horizon Worlds (anciennement Facebook Horizon) est un jeu vidéo en ligne de réalité virtuelle gratuit avec un système de création de jeu intégré développé et publié par Meta Platforms pour Oculus Rift S et Oculus Quest 2. Il a été publié aux États-Unis et au Canada pour les personnes de  ou plus le 9 décembre 2021. La version beta fut officiellement fermée en 2020. La plateforme interactive permet à ses utilisateurs de visiter des mondes virtuels, de créer du contenu original, rejoindre des événements et de jouer à des jeux multi-joueurs avec les autres utilisateurs.

Système d'utilisation
Le métavers peut être exploré avec un casque de réalité virtuelle Oculus Rift S ou Oculus Quest 2 et utilise un mouvement 3D complet via le système de capture de mouvement du casque et deux contrôleurs de mouvement portables, qui sont nécessaires pour interagir avec les objets du jeu. Les joueurs peuvent explorer l'espace qui les entoure dans les limites de leur espace au sol physique, tout en se déplaçant plus loin en utilisant les boutons du contrôleur pour se téléporter sur une courte distance ou pour se déplacer en continu dans l'espace virtuel. Le monde central (également connu sous le nom de "plaza") comprend des portails vers des mondes générés par les utilisateurs, qui sont créés par les joueurs à l'aide d'un système de création de jeu intégré.

Horizon Worlds est une plateforme de type sandbox. L'objectif est de créer des mondes comportant des bâtiments, des œuvres ou des jeux pour les partager aux autres utilisateurs. Il est également possible de visiter les mondes des autres utilisateurs de la plateforme. Horizon Worlds met de l'avant le travail collaboratif pour créer des mondes grâce aux outils proposés sur la plateforme. Un casque et deux manettes permettent l'accession au monde en 3D retrouvant des personnes de partout du globe.

Pour l'instant, la plateforme présente un jeu officiel multijoueur appelé Clash Arena qui fait affronter deux équipes adverses dans une bataille avec des armes. L'équipe ayant fait le plus d'éliminations remporte la victoire.

Historique
Le développement d' Horizon Worlds (anciennement appelé Facebook Horizon) a suivi les premières applications de réalité virtuelle sociale de Facebook (Oculus Rooms, Oculus Venues et Facebook Spaces) et s'est davantage concentré sur le contenu généré par les utilisateurs que ces applications antérieures. Facebook a annoncé Facebook Horizon comme un nouveau monde virtuel social lors de la conférence Oculus Connect 6 en septembre 2019. En août 2020, Facebook a annoncé que davantage d'utilisateurs auront accès à une phase bêta sur invitation uniquement. Dans une interview avec Scott Stein en janvier 2021, le directeur de Facebook Reality Labs, Andrew Bosworth, a admis que les expériences de Facebook Horizon ne sont pas prêtes pour le public et a exprimé sa préoccupation que « [s]i vous n'avez pas… quelque chose qui motive beaucoup de gens à aller vers le concept, alors vous courez le risque qu'ils n'y viennent pas."

En août 2021, Facebook a publié la version bêta ouverte d' Horizon Workrooms, une application de collaboration destinée aux équipes gérant des environnements de travail à distance. L'application propose des salles de réunion virtuelles, des tableaux blancs et une intégration d'appels vidéo pouvant accueillir jusqu'à .

Le 7 octobre 2021, Facebook a changé le nom de Facebook Horizon en Horizon Worlds. Après une phase bêta sur invitation uniquement, le jeu est sorti aux États-Unis et au Canada pour les personnes de  ou plus le 9 décembre 2021.

Le 26 novembre 2021, un utilisateur bêta a signalé avoir été peloté sur Horizon Worlds et que d'autres utilisateurs ont encouragé cette conduite. Meta a répondu qu'il existe un outil appelé "Safe Zone" que les utilisateurs peuvent lancer pour se protéger des interactions avec les autres. Un deuxième incident signalé s'est produit en décembre 2021 lorsqu'une utilisatrice a affirmé avoir été pratiquement violée par environ 3 à 4 utilisateurs masculins après avoir rejoint la plateforme. En février 2022, Meta, en réponse aux incidents, a ajouté une "limite personnelle" obligatoire à Horizon Worlds and Venues qui crée une barrière virtuelle invisible autour des avatars empêchant les utilisateurs de s'approcher à moins d'un mètre d'un avatar si elle est activée, ce qui s'appuie sur la fonctionnalité existante. qui fait disparaître les mains des utilisateurs s'ils s'approchent trop près d'un autre avatar. Des annonces ont également été faites pour que les utilisateurs modifient la taille de cette limite à l'avenir. La fonctionnalité de limite est similaire aux fonctionnalités standardes des plates-formes concurrentes VRChat et Rec Room, mais avec des options pour désactiver et modifier la taille de la limite déjà existante.

En février 2022, moins de  après son lancement, Horizon Worlds et Horizon Venues détiendrait plus de  utilisateurs et  créées. Meta développe toujours la plateforme et lancera bientôt une fonctionnalité pour que les utilisateurs puissent vendre et acheter des objets créés. Ainsi, la plateforme disposerait d'un marché de monétisation pour les créateurs avec des frais de 25% pour la plateforme. Mark Zuckerberg a déclaré qu'une version pour téléphone mobile d' Horizon Worlds serait lancée plus tard en 2022.

Moins d'un an après le lancement de la plate-forme, le vice-président de Meta en charge d'Horizon, Vivek Sharma, démissionne de ses fonctions, et Mark Zuckerberg est la cible de moqueries de la part des internautes, tandis que la fréquentation de la plate-forme demeure bien en deçà des attentes (200 000 visites par mois contre un objectif initial de 500 000 – contre 3,5 milliards de visites des autres applications du groupe) et criblée de bugs parfois grossiers. En réaction, Meta (dont l'action a perdu les trois quarts de sa valeur en deux ans, soit  de dollars) lance une campagne publicitaire sous le slogan très affirmatif  dans le but manifeste de rassurer ses utilisateurs et surtout ses investisseurs, arguant que le développement d'un tel projet nécessite forcément plusieurs années de maturation. Le , le célèbre développeur John Carmack annonce quitter son poste de chef développeur, « frustré de comment les choses s'y passent » sur la réalité virtuelle.

Pour le professeur de management Julien Jourdan, .

Réception
Lorsque Horizon Worlds a été annoncé pour la première fois en 2019 sous le nom de Facebook Horizon, Josh , écrivant pour TechCrunch, l'a comparé à d'autres mondes virtuels sociaux tels que Second Life, Les Sims, AltspaceVR, Dreams, Roblox, ainsi qu'à la fiction  décrite dans le roman et film Ready Player One, tandis que Sam Machovech écrivant pour Ars Technica a souligné les similitudes avec Rec Room et VRChat. Machovech a noté une différence clé avec d'autres mondes virtuels sociaux dans le plan de Facebook pour permettre aux employés d'accueillir de nouveaux utilisateurs. Scott Stein, écrivant pour CNET, a convenu que  ; cependant, il a également observé qu'.

Cette réorientation, qui a coûté plus de  de dollars à l'entreprise en quinze mois, est considéré comme extrêmement risqué par les spécialistes du secteur : ainsi, selon l'économiste espagnol Manuel Hidalgo, interrogé par El Pais, .

David H. Freedman, écrivant pour Newsweek, a tenté de répondre à certaines de ces questions en prédisant que les connaissances de Facebook sur le comportement en ligne des utilisateurs . Cette prédiction est soutenue par les projets publics de Facebook d'inclure le suivi du visage et des yeux dans les casques futurs. Freedman a émis l'hypothèse que Facebook pourrait utiliser ces connaissances pour générer des revenus publicitaires avec des publicités qui imprègnent Facebook Horizon et .

Kotaku a décrit Horizon Worlds comme  et que l'ambiance générale était , et l'a également qualifié de . TheGamer a également décrit Horizon Worlds comme  et a critiqué le manque actuel de dispositifs de sécurité et la mauvaise gestion de la désinformation et des discours de haine sur la plate-forme et l'a décrit comme une .

Un rapport de février 2022 du Washington Post a évoqué les inquiétudes concernant les enfants utilisant Horizon Worlds malgré l'exigence d'âge de  ou plus, faisant valoir que cela pourrait conduire à l'utilisation de la plate-forme par des prédateurs sexuels pour du , tout en notant également que la plate-forme manque actuellement de contrôle parental et a été critiquée pour une prétendue modération laxiste empêchant les utilisateurs mineurs d'utiliser la plate-forme.

Base d'utilisateur
En février 2022, Meta a déclaré qu'Horizon Worlds et Horizon Venues avaient une base d'utilisateurs mensuelle totale de , que  distincts avaient été construits dans Horizon Worlds à ce jour et que son groupe Facebook privé pour les créateurs comptait plus de .

Articles connexes
 AltspaceVR

Références

Liens externes
 Site officiel

Jeu vidéo communautaire
Jeu vidéo sorti en 2021
Jeu en ligne massivement multijoueur
Jeu vidéo en réalité virtuelle
Free-to-play
Jeu vidéo développé aux États-Unis
Jeu Oculus Quest
Jeu Oculus Rift
Jeu Windows
Pages avec des traductions non relues

Horizon Worlds


ශ්‍රි බුද්ධ ශාන්ති ජාත්යන්තර භාවනා මධ්යස්ථානය

වර්ෂ 2018 නිකිණි මස 26 වැනි ඉරුදින විහාරාධිපති  පුජය වැල්ලවත්තත් පඤ්ඤාසිරී ස්වාමින්තවහන්සේගේ  අනුශාසනය පරිදි  ඉහත ලිපිනයේ  විහාරස්ථානය ආරම්භ කරන ලදී එහිදී  පළමුව   2018 වසර සදහාවූ  දායක දායිකා සභාවක් පිහිටවූ අතර ඉමත් බොදු බක්තියකින් සියලුම පිංවතුන්  හා පිංවතියන්  සහභාගිවිය .තවද විවිධ යෝජනා ඉස්ථිරවූ  අතර ඉමත් සාර්ථකව සියලුම වැඩ කටයුතු නිමකිරීමට හැකිවිය

ශ්‍රි බුද්ධ ශාන්ති ජාත්‍යන්තර භාවනා මධ්‍යස්ථානය


ලංකාතිලක පිළිමගෙය ශ්‍රී ලංකාවේ පොළොන්නරුව පිහිටි පුරාණ බෞද්ධ විහාර මන්දිරයක් වේ. චූලවංශයට අනූව එය පරාක්‍රමබාහු රජතුමා (ක්‍රි.ව. 1153-1186) විසින් ඉදිකරවන ලද්දක් සේ සැළකේ.

පිළිම ගෙය
ලංකාතිලකය පරාක්‍රමභාහු රජු විසින් ඉදිකරනු ලැබූ විහාර අතර විශාලතම ප්‍රථිමා ගෘහය ලෙස හැඳින්වේ. ගඩොලින් නිමවා ඇති එහි වහළ වෘත්තාකාර ස්වරූපයක් ගන්නා බැවින් ගෙඩිගේ සම්ප්‍රදායට අයත් යැයි විශ්වාස කෙරේ. ප්‍රථිමා ගෘහය ගර්භ ගෘහය, අන්තරාලය, හා මුඛ මණ්ඩපය ලෙස කොටස් තුනකින් සමන්විත වන අතර එහි වූ හිටි බුදු පිළිමය අඩි 42 ක් පමණ උසකින් යුක්ත වේ. බුද්ධ ප්‍රථිමාවෙහි අත් හා මුහුණ විනාශ වී තිබේ.

අඩි 40ක් උස හිටි බුදු පිළිමයක් වන ලංකාතිලක පිළිමගෙයි බුදුපිළිමය සමභංග ප්‍රතිමාවකි. ගඩොල් හා හුණු බදාම මාධ්‍යයෙන් ප්‍රචලිත වූ ප්‍රතිමා නිර්මාණය පිළිබඳව මනා උදාහරණයක් වන මෙම බුද්ධ ප්‍රතිමාව 1910දී "එච්.සී.පී බෙල්"ගේ වාර්තා වලට අනූව අඩි 41ක් උස විය. එකල මෙහි හිස කොටස කැඩී ගොස් නොතිබූ අතර නිර්මාණය සඳහා භාවිත කර ඇති ගඩොල් ප්‍රමාණයෙන් කුඩා ඒවා වේ. ඒ මත ස්තර ගණනාවක් යෙදූ බදාම තට්‍ටු ඇත. බදාම තට්‍ටු 10ක් ප්‍රතිමාව සඳහා යොදාගෙන ඇත. ඇස්, කට, නාසා, සවන් යන කොටස් තැනීමේදී හුණු බදාම ස්ථර වශයෙන් භාවිත කිරීම අවශ්‍ය වේ. ගඩොල් ආකෘතිය ශරීරයේ බාහිර දළ ආකෘතිය පමණක් දරා සිටී. මෙහි දෙඅත් කැඩී ගොස් තිබෙන අතර එහි දකුණතින් අභය මුද්‍රාවද, වමතින් සිවුරු පොටද දරා සිටීම නිරූපණය වන අයුරින් තනා තිබෙන්නට ඇතැයි විශ්වාස කල හැකිය. බුද්ධ ප්‍රතිමාව අඩි 4ක් උස ගඩොල් පද්ම පීඨයක් මත වැඩ හිඳී. හුණු බදාමයෙන් කළ මෙය වර්ණ ගන්වා තිබී ඇත. මූර්ති ශිල්පියා බුදුන් වහන්සේගේ සිවුර අවසන් වන ස්ථානයට පහළින් කුඩා සිංහ රුවක් නිර්මාණය කර ඇත. සිවුරු පොටේ බර දරා සිටින අධාරකයක් ලෙස මෙය තනා ඇත. ප්‍රතිමාවේ කලාත්මක ලක්ෂණයන්ට හානියක් නොවන අන්දමට මෙය නිර්මාණය කර ඇති ආකරය විස්මය දනවන සුළුය. බුද්ධ ප්‍රතිමා හා ගෘහ නිර්මාණ ආකෘතිය ඉතා හොඳින් එකිනෙක හා සම්බන්ධවන ලෙස ගලපා තිබේ. එහි පිය ගැට පෙළ තවමත් දක්නට ලැබෙන අතර ඉහලට යන්නෙකුට යායුතුව ඇත්තේ පිලිමයට පි‍ටුනොපා ශරීරය හරස් අතට තබාගෙනය. එය මෙහි පවතින්නාවූ තවත් සුවිශේෂී ලක්ෂණයක් ලෙස සඳහන් කල හැකිය.

මේවාද බලන්න
ලංකාතිලක විහාරය, උඩුනුවර
තිවංක පිළිම ගෙය
ථූපාරාම පිළිම ගෙය

මූලාශ්‍ර

පොළොන්නරුව දිස්ත්‍රික්කයේ බෞද්ධ සිද්ධස්ථාන
පොළොන්නරුව දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

ලංකාතිලක පිළිම ගෙය


A National Geographic Global Networks (anteriormente National Geographic Channels Worldwide e National Geographic Channels International) é uma unidade de negócios da National Geographic Partners (uma joint venture entre a The Walt Disney Company e a National Geographic Society) e da Disney General Entertainment Content (que lida com distribuição e publicidade vendas para National Geographic Global Networks) que supervisiona os canais de televisão da marca National Geographic: National Geographic, Nat Geo Kids, Nat Geo Music, Nat Geo People, Nat Geo Wild e National Geographic Studios (anteriormente conhecido como National Geographic Television). A unidade em si era uma operação conjunta entre a 21st Century Fox (21CF) e a Society, mas foi posteriormente integrada à nova joint venture National Geographic Partners que eles formaram em 2015. Em 20 de março de 2019, a participação da 21CF na National Geographic Partners foi assumido pela Disney, após a aquisição da maioria das empresas 21CF.

História
A National Geographic decidiu lançar um canal a cabo nos Estados Unidos em 1982, mas desistiu. A National Geographic Television, o braço de TV com fins lucrativos da National Geographic Society e a NBC formaram uma joint venture, a National Geographic Channels (NGC). A NGC então fez parceria com a BSkyB para lançar em 1 de setembro de 1997 os serviços do National Geographic Channel no Reino Unido e Irlanda via BSkyB, Escandinávia via Telenor e Austrália via Foxtel. A Foxtel e a BSkyB eram de alguma forma propriedade de Rupert Murdoch. Sandy McGovern era presidente da NGC na época.. A parceria 50/50 foi formada para expandir as produções da National Geographic Television da NatGeo, comandada por Tim Kelly, que estava produzindo National Geographic Explorer para a CBS. A versão americana original do canal foi lançada em 7 de janeiro de 2001 com Laureen Ong como presidente e Andrew Wilk como chefe de programação. A National Geographic Society desmontou seu museu e construiu um estúdio de TV. Na época, a NatGeo manteve sua unidade de produção de TV e conseguiu um contrato de produção com garantia de "coração mole" de 44 horas por ano a um valor estimado de US$ 500.000 por hora de TV. Canais adicionais da National Geographic em outras partes do mundo também foram lançados sob a joint venture original.

Em 2007, Ong foi substituído por David Lyle, do recém-fechado canal Fox Reality, como CEO e o presidente Howard Owens. Em 2010, a empresa lançou o canal Nat Geo Wild nos Estados Unidos para competir com o canal concorrente Discovery. As avaliações caíram como um todo e Lyle e Owens saíram em 2014. Courteney Monroe saiu de seu cargo de chefe de marketing para assumir a NGC US.

Unidade National Geographic Partners
Em 9 de setembro de 2015, a Society anunciou que reorganizaria suas propriedades de mídia e publicações em uma nova empresa conhecida como National Geographic Partners, que seria 73% de propriedade da 21st Century Fox. Essa nova corporação com fins lucrativos seria proprietária da National Geographic e outras revistas, bem como de seus canais de televisão afiliados - a maioria dos quais já pertencia a joint ventures'' com a Fox. Em outubro de 2016, foi anunciado que o National Geographic Channel, o principal canal de documentários, retiraria a palavra "Channel" de seu nome.

Marcas

Atuais
 National Geographic: O principal canal de televisão do grupo que transmite documentários sobre diversos assuntos, além de docu-reality shows.
 Nat Geo Wild: É um canal irmão do principal canal de televisão da National Geographic, que se concentra na vida selvagem relacionada a animais e na programação de história natural.

Antigas
 National Geographic Adventure: Lançado como Adventure One (abr. A1), destinava-se ao público mais jovem, apresentando uma programação baseada em aventuras ao ar livre, viagens e histórias envolvendo pessoas que exploram o mundo.
 Nat Geo Music: Um canal que se concentra em música étnica.
 Nat Geo Kids: Um canal de interesse infantil.
 Nat Geo Kids Abu Dhabi: Um canal de interesse infantil.
 Nat Geo People: Voltada para o público feminino, a programação do canal foca pessoas e culturas. Atualmente disponível na Polônia e na Romênia.

Canais por região

Todos os canais de televisão da marca National Geographic são operados como parte do negócio desta unidade. A Society fornece a maior parte da programação dos canais, enquanto as unidades relacionadas à transmissão da Disney (Walt Disney Television nos Estados Unidos e Fox Networks Group fora dos Estados Unidos) cuidam da distribuição e das vendas de anúncios dos canais. Na maioria dos casos internacionalmente, os canais National Geographic e Fox se promovem mutuamente. Em alguns territórios, as versões dos canais da National Geographic são operadas diretamente pela Disney.

Américas

Anglo-América
Estados Unidos
 National Geographic
 National Geographic Wild
 Nat Geo Mundo (programação em espanhol)
Canadá Os seguintes canais no Canadá são operados pela Corus Entertainment sob licença.
 National Geographic
 National Geographic Wild

América Latina
Países que falam espanhol
 National Geographic (com versões sub-regionais para México, Colômbia, América Central [que também abrange as ilhas do Caribe], Pacífico [Chile, Peru, Equador e Bolívia] e Atlântico [Argentina, Paraguai e Uruguai])
Brasil
 National Geographic

Asia
NGC Network Asia, LLC opera todos os canais de televisão da marca National Geographic em toda a Ásia, exceto o Japão.

A NGC Network Asia anteriormente representava canais de televisão da Fox International Channels (FIC) na região, mas eles foram transferidos para a recém-formada filial asiática da FIC na reorganização de 2009 da Star TV.

As operações asiáticas também supervisionam os canais de TV da National Geographic no Oriente Médio e Norte da África (exceto Israel).

Canais pan-regionais (exceto Japão)
 National Geographic (Ásia)
 Nat Geo Wild
Hong Kong, Sudeste Asiático e Coreia do Sul
 National Geographic
 Nat Geo Wild
Subcontinente indiano Star India cuida da distribuição de canais e vendas de anúncios na região.
 National Geographic
 Nat Geo Wild
 Nat Geo Tamil
 Nat Geo Telugu
Oriente Médio e Norte da África
 National Geographic (em inglês)
 National Geographic Abu Dhabi (em árabe)
Taiwan
 National Geographic (em chinês)
 National Geographic HD (em inglês)
Japão Os seguintes canais no Japão são operados pela Fox Networks Group Japan.
 National Geographic (Japão)National Geographic

Europa
As operações europeias também supervisionam os canais de TV da National Geographic em Israel, Austrália e Nova Zelândia. Também é responsável pelos canais na África Subsaariana.
Balcãs
National Geographic
National Geographic Wild
República Tcheca e Eslováquia
National Geographic
 National Geographic Wild
França
 National Geographic
 National Geographic Wild
Alemanha
 National Geographic
 National Geographic Wild
Grécia
 National Geographic
Países Baixos e Bélgica
National Geographic
National Geographic Wild
Polônia
National Geographic
 National Geographic Wild
Nat Geo People
Portugal
National Geographic
National Geographic Wild
Romênia
National Geographic
Nat Geo People
Nórdico e Escandinávia
 National Geographic
 National Geographic Wild
Reino Unido e Irlanda
 National Geographic
 National Geographic Wild
Espanha
 National Geographic
 National Geographic Wild
África Subsaariana
 National Geographic
 National Geographic Wild
 Nat Geo Gold
Austrália e Nova Zelândia
 National Geographic
 Nat Geo Wild
Israel
 National Geographic
 National Geographic Wild

Antigas
Itália
 National Geographic
 National Geographic Wild
Rússia e Bielorrússia
 National Geographic
 National Geographic Wild

Referências

Ligações externas
 natgeotv.com: Uma porta de entrada para os sites dos canais de televisão da National Geographic em todo o mundo
 National Geographic Partners, a empresa-mãe

National Geographic Society
Global Networks
Canais de televisão Disney
Fox Networks Group

National Geographic Global Networks


Isla de Peilz (en francés: Île de Peilz) es una isla situada en el país europeo de Suiza, en el extremo oriental del lago de Ginebra (Lago Léman) frente a las comunas de Villeneuve y Noville, en el cantón de Vaud.

Fue creada artificialmente en 1797 por los residentes de Villeneuve a partir de una simple roca que emergia de las aguas del lago. El muro de contención ha sido reparado varias veces durante el siglo pasado y una casa de madera fue construida.

Véase también
 Geografía de Suiza
 Geografía de Europa

Referencias

Enlaces externos
 Foto de la isla y el Lago

Archipiélagos e islas de Suiza
Islas artificiales de Suiza

Isla de Peilz


Svijet

Književna djela

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

 Nobelova nagrada za književnost:

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Književna djela

 Svoga tela gospodar Slavka Kolara
 Povratak Filipa Latinovicza Miroslava Krleže
 Auto na korzu Tina Ujevića

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

 25. lipnja – Tomislav Ladan, hrvatski leksikograf, etimolog, prevoditelj, književni kritičar i književnik († 2008.)
 1. prosinca – Antun Šoljan, hrvatski književnik († 1993.)

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Književnost u 1932.


Alamania, monotipski biljni rod iz porodice kaćunovki, čiji je jedini predstavnik A. punicea, patuljasta epifitska orhideja koja se nalazi samo u Meksiku na nadmorskim visinama od 1500 do 2700 metara.

Cvjeta u proljeće i rano ljeto crvenim cvjetovima.

Varijeteti
Endemska je za Meksiko i ima dva priznata varijeteta:
Alamania punicea subsp. greenwoodiana Soto Arenas & R.Jiménez - Hidalgo, Oaxaca, Puebla, Querétaro, San Luis Potosí, Veracruz
Alamania punicea subsp. punicea - sličan raspon

Izvori

Vanjske poveznice

Laeliinae
Flora Veracruza
Flora središnjeg Meksika
Flora sjeveroistočnog Meksika
Flora jugozapadnog Meksika

Alamania


Cirilo Eduardo Córdova de Pablo es un ingeniero comercial, empresario y dirigente gremial chileno, ex alto ejecutivo de firmas como Compañía Cervecerías Unidas (CCU) y Compañía Tecno Industrial (CTI).

Estudió ingeniería comercial en la Pontificia Universidad Católica de la capital. Apenas egresado, a principios de 1970, se incorporó al departamento de Estudios del grupo BHC -que encabezaban los empresarios Javier Vial Castillo y Fernando Larraín Peña- que en ese entonces era dueño de las manufactureras Fensa y Mademsa.

En marzo de 1971 pasó a esta última, tocándole el periodo de intervenciones propiciadas por el Gobierno de la izquierdista Unidad Popular. En ese contexto político, en 1973 volvió a la universidad, esta vez con fines laborales en lugar de académicos.

Tras el golpe de Estado que en septiembre de ese año derrocó al presidente Salvador Allende, volvió a la compañía, tras ser ésta devuelta a sus originales dueños.

En noviembre se instaló en la gerencia comercial de Mademsa, que se fusionó con Fensa y cambió su nombre a CTI. Ambas marcas se mantienen intactas.

Entre 1983 y 1986 ocupó la gerencia general de CCU, cargo en el que fue sucedido por el italiano Tiberio Dall'Olio.

Tras ello, volvió a CTI, esta vez como ejecutivo y accionista tras ganar, junto a Sigdo Koppers y sus socios Juan Elgueta y Wayhi Yousef, la licitación de la firma, la cual se mantenía bajo convenio judicial preventivo a raíz de la crisis económica de 1982.

Permaneció como gerente general de la empresa hasta el 30 de abril de 2008.

En 2011 cerró este ciclo vendiendo su participación a la sueca Electrolux en el marco de una oferta pública de adquisición de acciones.

En 2013 ocupó interinamente la presidencia de la Sociedad de Fomento Fabril (Sofofa) tras el fallecimiento de Andrés Concha.

Referencias

Nota

Enlaces externos
Entrevista de 2008 con El Mercurio como gerente general de CTI

Gerentes generales de CCU
Ingenieros comerciales de Chile
Empresarios de Chile
Alumnado de la Pontificia Universidad Católica de Chile
Personas vivas

Cirilo Córdova