Međunarodna državna služba (eng. Service Civil International) međunarodna je mirovna organizacija. Od 1920. godine organizira međunarodne volonterske projekte u obliku radnih kampova i prva je organizacija u svijetu koja je to učinila. Organizaciju je osnovao švicarski pacifist Pierre Cérésole nakon Prvog svjetskog rata kako bi potaknuo razumijevanje i kulturu mira među ljudima iz različitih zemalja.

Ciljevi

Međunarodna državna služba navodi da svoj rad temelji na sljedećim vrijednostima:

 Volontiranje - u smislu djelovanja samoinicijativno, bez traženja materijalne nagrade i u korist civilnog društva, kao metoda i izjava za društvene promjene, dok se nikad ne natječe s plaćenim radom niti nastoji pridonijeti štrajku
 Nenasilje - kao princip i metoda
 Ljudska prava - poštovanje pojedinaca kako je navedeno u Općoj deklaraciji o pravima čovjeka
 Solidarnost - međunarodna solidarnost za pravedniji svijet i solidarnost između ljudi na svim razinama
 Poštovanje okoliša - i ekosustava čiji smo dio i o kojem ovisimo
 Uključenost - biti otvorena za sve pojedince koji dijele ciljeve i ciljeve pokreta, bez obzira na spol, rasu, boju kože, vjeru, nacionalnost, socijalni status ili političke stavove i bilo koji drugi moguću osnovu za diskriminaciju
 Osnaživanje - osnaživanje ljudi da razumiju i djeluju kako bi transformirali društvene, kulturne i ekonomske strukture koje utječu na njihov život na svim razinama
 Suradnja - s lokalnim zajednicama, kao i ostalim lokalnim, nacionalnim i međunarodnim dionicima na jačanju pozitivnog potencijala unutar civilnog društva u cjelini.

SCI vjeruje da su svi ljudi sposobni živjeti zajedno uz uzajamno poštovanje i bez pribjegavanja bilo kojem obliku nasilja radi rješavanja sukoba. Organizira međunarodne volonterske projekte po cijelom svijetu jer vjeruje da se mir može izgraditi samo ako ljudi različitog porijekla i kulture nauče surađivati i surađivati.

Aktivnosti
Organizacija organizira međunarodne dobrovoljne usluge. Većina projekata koje Međunarodna državna služba organizira kratkoročni su projekti između jednog i tri tjedna za grupe međunarodnih volontera. U 2019. godini Međunarodna državna služba je organizirala 270 takvih radnih kampova i u njima je sudjelovalo 1897 volontera. Uz to, Međunarodna državna služba šalje volontere u radne kampove koje organiziraju partnerske organizacije. Većina volontera su mladi između 18 i 25 godina, a više od polovice svih sudionika su studenti.

U dugoročnim dobrovoljnim službama, međunarodni volonteri ostaju dulje vrijeme u drugoj zemlji. U 2019. godini 371 volonter sudjelovao je u dugoročnom volontiranju ili posebnim programima. Mnoge dugoročne dobrovoljne usluge u Europi financira Europska komisija kroz program Europskog zbora solidarnosti .

Povijest

Počeci nakon I. svjetskog rata
Švicarski pacifist Pierre Cérésole sudjelovao je na mirovnoj konferenciji u Bilthovenu, koju je organiziralo Društvo za pomirenje 1920. Tamo je stekao odobrenje među ostalim kršćanskim pacifistima, od kojih su mnogi bili kvekeri, za ideju da se pokrenu "međunarodne državne službe" i kao poslijeratna metoda pomirenja za ljude iz zemalja koje su se borile u ratu jedna protiv druge te kao i alternativa vojnoj službi .

Cérésole je organizirao prvi međunarodni volonterski kamp kao "Service Civil" (državna služba) na bivšem bojnom polju Verdun u Francuskoj 1920. Međunarodni volonteri iz cijele Europe bili su angažirani na projektu kako bi obnovili ratom oštećeno selo Esnes-en-Argonne. Projekt je trebao biti simbol pomirenja između Francuske i Njemačke; među skupinom međunarodnih dobrovoljaca bila su i tri njemačka dobrovoljca. Dobrovoljci su sagradili privremene domove za seljane i očistili poljoprivredno zemljište.

Sljedećih godina organizirano je nekoliko radnih kampova za pružanje pomoći u katastrofama nakon prirodnih katastrofa. 1924. Cérésole je organizirao drugi međunarodni kamp u Les Ormontsu (Švicarska), koji je pomogao u raščišćavanju ruševina nakon lavine. Ovdje je prvi put upotrijebljen naziv "Međunarodna državna služba". Najveći kamp za pomoć u katastrofama u ranoj povijesti organizacije odvijao se 1928. godine u Lihtenštajnu s više od 700 dobrovoljaca iz 28 zemalja tijekom nekoliko mjeseci. Dobrovoljci su očistili ravnicu doline Rajne nakon jake poplave 1927.

1924. godine Cérésole je također počeo promovirati međunarodne radne kampove kako bi podržao političku kampanju za uvođenje alternativne službe u Švicarskoj.

Evolucija ideje radnog kampa

Od 1931. godine ideja o Međunarodnoj državnoj službi se razvijala, a koncept radnih kampova s međunarodnim dobrovoljcima primjenjivao se i na drugim područjima društvene predanosti. Tijekom ekonomske krize industrije rudnika ugljena u Walesu organiziran je radni kamp za vraćanje samopouzdanja u nevolji rudarskog grada Brynmawr (Wales, Velika Britanija).

Cérésole, koji je nadahnut Gandhijevom filozofijom nenasilja i koji je Gandhija upoznao 1931. godine, želio je proširiti ideju o radnim kampovima u Indiji. Kroz potporu britanskih kvakera i prijatelja Gandhija, među njima Charlesa Freer Andrewsa, mogao je 1934. godine uspostaviti prvi radni kamp u Indiji koji je obavljao poslove pružanja pomoći u katastrofi u regiji Bihar, pogođenoj potresom 1934. godine . Projekt je imao samo četiri europska sudionika, a koncept organizacije radnih kampova kao međunarodnog pomirenja pokazao se teškim za prevesti u kolonijalni kontekst, gdje bi bijele Europljane identificirali s kolonizacijskom silom. Međutim, projekt je dobro prihvaćen kao stvaranje nove slike o tome kako Europljani mogu komunicirati s Indijcima, između ostalog i Rajendraom Prasad, koji je kasnije postao predsjednik Indije.

Godine 1937. Međunarodna državna služba je bila zatražena dodijeliti humanitarnu pomoć djeci izbjeglicama tijekom Španjolskog građanskog rata (1936.-1939 .). Pod imenom Ayuda Suiza obavljane su usluge evakuacije i distribucija hrane i odjeće u dijelu Španjolske Republike. Dvadeset godina kasnije, humanitarna pomoć pružena je ratnoj siročadi u Tunisu za vrijeme Alžirskog rata (1958. – 1962.). Osim ta dva projekta, humanitarna pomoć nikada nije dobila daljnji značaj u Međunarodnoj državnoj službi.

Međunarodna organizacija (1948)
Od 1920. Međunarodna državna služba je organizirala radne kampove i aktivnosti bez formalne strukture u Francuskoj, Švicarskoj, Velikoj Britaniji, Indiji i drugim zemljama. Kako su se ideje o radnim kampovima proširile na druge zemlje nakon Drugog svjetskog rata, osnovano je međunarodno udruženje podružnica Međunarodne državne službe s međunarodnim tajništvom u Parizu. Poboljšana je razmjena volontera i organizacija radnih kampova (poput uspostavljanja osiguranja volontera). Broj radnih kampova i volontera strahovito se povećao:

 1947. godine: 46 radnih kampova u 9 zemalja
 1968. godine: 298 radnih kampova u 24 zemlje.

Broj podružnica se također značajno povećao. 1960-ih godina uspostavljene su regionalne koordinacijske strukture za Afriku, Aziju i Europu.

Nakon neuspjelog pokušaja širenja ideje o radnim kampovima u Indiju 1934. godine, od 1949. godine, dobrovoljci švicarske grane Međunarodne državne službe započeli su rad s pružanjem pomoći izbjeglicama u naseljima u Faridabadu. Dugogodišnji volonteri iz Europe, uglavnom Švicarske i Velike Britanije, poslani su u Indiju 1950-ih, a neki indijski i pakistanski volonteri sudjelovali su u europskim radnim kampovima, prije nego što je indijska podružnica Međunarodne državne službe osnovana kao prva azijska podružnica 1956. godine.

Sjever-Jug i razvojna pomoć (1950)
Nedavno neovisna Indija pozvala je Međunarodnu državnu službu 1950. godine da izvede projekt izgranje kuća za izbjeglice u Faridabadu (Indija). Mala skupina međunarodnih volontera uspjela je unovačiti mnoge lokalne volontere. Sukob između Indije i Pakistana nadahnuo ih je da organiziraju radne kampove i u Pakistanu od 1951. godine. Kao posljedica toga, u Aziji je osnovano nekoliko lokalnih ogranaka i skupina Međunarodne državne službe.

Suočen s golemim siromaštvom u regijama u nepovoljnom položaju u Europi, Aziji i Africi, Međunarodna državna služba je počela uspostavljati program razvojne pomoći i obučavati kvalificirane volontere. Najveći razvojni program bio je u provinciji Tlemcen (Alžir), nakon Alžirskog rata za neovisnost (1954. – 1962.). Simone Tanner Chaumet radila je u Alžiru kao volonterka Međunarodne državne službe. Od 1962. do 1968. Međunarodna državna služba je obnovila selo Beni Hamou, uspostavila medicinsku službu i razvoj zajednice poput osnovnog podučavanja za okrug Sebdou.

Hladni rat
Tijekom hladnog rata Međunarodna državna služba je organizirala aktivnosti u kojima su se mogli susresti ljudi s obje strane željezne zavjese. Bila je jedna od najaktivnijih i najvažnijih organizacija koja je organizirala i promovirala radne kampove Istok-Zapad.

Volonteri Međunarodne državne službe iz zapadne Europe sudjelovali su u radnom kampu tijekom 5. svjetskog festivala mladih u Varšavi (Poljska) 1955. godine. Radni kampovi suorganizirani su sa socijalističkom dobrovoljačkom organizacijom u Poljskoj (1955), DDR-u (1956), SSSR-u (1958), Mađarskoj (1964), Čehoslovačkoj (1964) i Bugarskoj (1981). Ti su kontakti pojačani 1970-ih.

Volonteri iz istočne Europe također su mogli sudjelovati u radnim kampovima na zapadu. 166 Čehoslovačkih dobrovoljaca sudjelovalo je u projektima koje je britanska grana Međunarodne državne službe organizirala tijekom hladnog rata.

Međunarodna državna služba je 1972. osnovala povjerenstvo Istok-Zapad kako bi olakšala razmjenu dobrovoljaca i poboljšala suradnju s partnerskim organizacijama u Istočnom bloku. S političkim pomakom u istočnoj Europi, nove podružnice Međunarodne državne službe osnovane su u bivšim socijalističkim zemljama nakon 1990. godine.

Preorijentacija (1969)
U nizu seminara, radionica i sastanaka od 1969. nadalje razmatrane su političke implikacije Međunarodne državne službe u društvu. Kao posljedica toga, Međunarodna državna služba napušta pristup razvojne pomoći kao jednu od glavnih svrha radnih kampova. Međunarodna državna služba se umjesto toga usredotočila na podizanje društvene i političke svijesti za međunarodne volontere.  Sjever-Jug se posebno preorijentira na koncept razvojnog obrazovanja i solidarnosti. Primjerice, organizirano je nekoliko međunarodnih kampanja (1985. – 1992.) za neovisnost Namibije, nakon čega je uslijedila međunarodna kampanja za izbjeglice (1994. – 1997.).

Preusmjeravanje je dovelo do daljnje standardizacije u međunarodnoj razmjeni volontera. Krajem 1970-ih uveden je decentralizirani sustav smještaja volontera za radne kampove, dok je razmjena Sjever-Jug i Istok-Zapad centralizirana europskom i međunarodnom koordinacijom Međunarodne državne službe. Potonji je bio decentraliziran sredinom 90-ih.

Međunarodne radne skupine (1997)
Preusmjeravanjem iz 1970-ih, Međunarodna državna služba je svoju strukturu pretvorila u međunarodna i regionalna tajništva i međunarodnu koordinaciju s radnim skupinama s naglaskom na određenu regiju ili područje interesa. Godine 1997. velika ustavna promjena uvela je status radnih grupa, koje se odobravaju svake godine. Postoje regionalne radne skupine za Afriku, Aziju i Latinsku Ameriku (Aba Yala) i Jugoistočnu Europu (SAVA). Ostale radne skupine usredotočile su se na sljedeće teme:

 Imigracija i izbjeglice (od 1970.) kao što je na primjer Europski centar za imigraciju
 Razmjena Istok-Zapad (od 1972.), poput Grupe akcija zajedno u Europi (GATE)
 Pitanje spola (od 1983.) kao što je WIN
 Priziv savjesti (1984. – 1990.)
 Mladi i nezaposlenost (od 1985.) YUWG
 Razmjena Sjever-Jug (od 1987.): kao što je na primjer SEED
 Dugoročno volontiranje (od 1989.): kao što je na primjer LTRC
 Pitanja zaštite okoliša (od 1998.)
 Ljudska prava (od 1998.)

Popis grana i grupa Međunarodne državne službe
Međunarodna državna služba se dijeli između punopravnih članova s granama -status i pridruženih članova sa statusom grupe. Međunarodni odbor Međunarodne državne službe odlučuje o statusu na temelju nacionalnog ustava, organizacije i infrastrukture svojih članova. Nacionalne podružnice mogu imati svoja imena koja u svojim dokumentima navode "podružnica Međunarodne državne službe". Sljedeće tablice daju pregled svih podružnica, grupa i partnerskih organizacija Međunarodne državne službe.

Umrežavanje

Organizacija ima savjetodavni status s Vijećem Europe, operativne odnose s UNESCO-om i članica je:

 CCIVS-a (Koordinacijski odbor međunarodnih organizacija dobrovoljnih službi)
 YFJ-a (Forum mladih)
 UNITED za interkulturalnu akciju - Europska mreža protiv nacionalizma, rasizma, fašizma

1987. godine Međunarodna državna služba je dobila titulu Glasnika mira koju su joj dali Ujedinjeni narodi, u znak priznanja za napore na promicanju mira i razumijevanja.

Status punopravnih članova ima Europski forum mladih ( YFJ ) koji djeluje unutar područja Vijeća Europe i Europske unije i usko surađuje s oba ova tijela.

Istaknuti članovi

 Pierre Cérésole
 Hélène Monastier
 Rodolfo Olgiati
 Mohamed Sahnoun
 Friedrich Glasl
 Simone Tanner-Chaumet
 Elisabeth Eidenbenz
 Jens Klocksin
 Max-Henri Béguin
 Emma Ott
 August Bohny
 Idy Hegnauer
 Ralph Hegnauer

Međunarodni arhiv SCI

Međunarodni arhiv svjetske organizacije pruža dokumentaciju o prijavama za volontiranje od 1920. godine. Arhiva se nalazi u gradskoj knjižnici La Chaux-de-Fonds (Švicarska), a osnovao ju je Ralph Hegnauer 1975. godine. Datoteke, dokumenti i fotografije u više od 700 arhivskih kutija javno su dostupni putem nekoliko inventara i baza podataka. Dio materijala dostupan je na mreži.

Bibliografija

 Ethelwyn Best, Bernhard Pike: Međunarodna dobrovoljna služba za mir 1920. – 1946., George Allen i Unwin, London, 1948.
 Arthur Gillette   : Milijun dobrovoljaca: priča o volonterskoj službi za mlade, Penguin Books, Harmondsworth, pelikanski izvornik, 1968., 258 str. online
 Hélène Monastier, Alice Brügger: Paix, pelle et pioche, Histoire du Service Civil International, Editions du Service civil international, Švicarska, 1966.
 SCI : Civil Civil International 1920. – 1990. – 70 godina dobrovoljnog služenja mira i pomirenja, Verdun, 1990.

Bilješke

Vanjske poveznice

 Službena web stranica SCI-a
 Web stranica vezana za SCI Peace
 Međunarodni arhiv SCI
 SCI službena baza podataka radnih kampova
Međunarodne nevladine organizacije

Service civil international


Şehirkuruçay, Çorum ilinin İskilip ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1919 yılı kayıtlarında Kuruçay adıyla geçmekte olup, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 54 km, İskilip ilçe merkezine 2 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

İskilip belde ve köyleri

Şehirkuruçay, İskilip


Kralj Abdulah Ibn Husein poznat i kao Abdulah I.,  (Meka, veljača 1882. — Jeruzalem, 20. srpnja 1951.) bio je emir Transjordana od 1921. i kralj Jordana od 1946. do svoje smrti 1951.

Abdulah je pripadao hašemitskoj dinastiji i bio je sin kralja Huseina ibn Alija koji je vladao Kraljevstvom Hijaz u Meki. Surađivao je s Lawrencom od Arabije tijekom arapske pobune tijekom Prvog svjetskog rata.

Imenovan je 21. travnja 1921. za emira Transjordana, pod britanskim pokroviteljstvom. Postaje kralj Transjordana 1946., koji mijenja ime u Hašemitska kraljevina Jordan poslije Arapsko-izraelskog rata 1948.

Zajedno sa svojim unukom Husseinom otputovao je 20. srpnja 1951. na molitvu petkom u džamiju Al-Aksu u Jeruzalemu, kada je izvršen atentat na njega i njegovog unuka. Kralj Abdulah je na licu mjesta podlegao ranama dok je Hussein preživio jer se metak odbio od medaljona kojeg mu je djed poklonio.

Osam osoba je uhićeno za ubojstvo, a četiri su osuđene na smrt. Dvoje glavno osumnjičenih, Musa Husain i pukovnik Abdallah Tell, prije toga vojni guverner Jeruzalema, uspjeli su pobjeći u Egipat.

Naslijedio ga je najstariji sin Talal bin Abdullah.

Jordanski kraljevi

Abdulah Ibn Husein


فاثيلاككوس (Βαθύλακκος) هي مدينة في ثيسالونيكي في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 2267 نسمة.

المراجع

أماكن مأهولة في سالونيك (وحدة إقليمية)
مدن اليونان

فاثيلاككوس (ثيسالونيكي)


Chevron Corporation, američka naftna kompanija sa sjedištem u San Ramonu, Kalifornija. Nastala je 1926. godine spajanjem nekadašnje podružnice Rockefellerove tvrtke Standard Oil, pod nazivom Standard Oil Company of California (Socal) i Pacific Oil Company. Pod imenom Standard Oil Company of California posluje do 1984. godine, kada kupuje Gulf Oil Company i dobiva sadašnje ime. Djeluje u više od 90 zemalja; u 2014. godini imala je 64.700 zaposlenih i ostvarila prihod od 220 milijarda USD.

Bilješke

Vanjske poveznice

 Službene stranice
 Chevron Corporation - Hrvatska enciklopedija

Naftne tvrtke
Dinastija Rockefeller
Američke naftne i plinske tvrtke

Chevron Corporation


رمضان الورفلي لاعب ومدرب سابق لنادي التحدي الليبي. حصل مع التحدي في موسم 2000-2001 على جائزة أفضل مدرب في الدوري الليبي، عندما قاد التحدي للوصول للمبارة النهائية لبطولة الدوري وكذلك المباراة النهائية لكأس الفاتح وقدم التحدي في ذلك الموسم مستوى متطور.

وفي الموسم الحالي 2007-2008 تعاقد التحدي مع رمضان الورفلي بعد سلسلة من الهزائم وصلت الي 6 مباريات متتالية لم يستطع التحدي خلالها من الحصول علي أي نقطة، وعندما قدم الورفلي استطاع أن يلملم أوراق الفريق ويبدأ في الحصول على النقاط والأهم أنه استطاع أن يصنع فريق ينافس حاليا بقوة من أجل البقاء.

لاعبو كرة قدم ليبيون

رمضان الورفلي


An Platystele obtecta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer. An Platystele obtecta in nahilalakip ha genus nga Platystele, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Costa Rica. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platystele

Platystele obtecta


Chylnus es un género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Relación de especies:

 Chylnus ater (Putzeys, 1868)
 Chylnus concolor (Sloane, 1892)
 Chylnus montanum (Casletnau, 1867)
 Chylnus substriatum (Moore, 1960)

Referencias

Enlaces externos

 Nomenclator Zoologicus

Nothobroscina

Chylnus


Bathiorhamnus es un género con 7 especies de plantas de la familia Rhamnaceae.  Se encuentra en Madagascar. Es el único miembro de la tribu Bathiorhamneae.

Especies
Bathiorhamnus capuronii Callm., Phillipson & Buerki
Bathiorhamnus cryptophorus Capuron
Bathiorhamnus dentatus (Capuron) Callm., Phillipson & Buerki
Bathiorhamnus louvelii (H.Perrier) Capuron
Bathiorhamnus macrocarpus (Capuron) Callm., Phillipson & Buerki
Bathiorhamnus reticulatus (Capuron) Callm., Phillipson & Buerki
Bathiorhamnus vohemarensis Callm., Phillipson & Buerki

Taxonomía
Bathiorhamnus fue descrito por René Paul Raymond Capuron y publicado en Adansonia: recueil périodique d'observations botanique, n.s. 5: 121–123, en el año 1966. La especie tipo es: Bathiorhamnus louvelii (H. Perrier) Capuron.

Referencias

Rhamnaceae

Bathiorhamnus


Faouzi Abdelmottalib (en ), né le  à Casablanca, est un footballeur marocain évoluant au poste de milieu de terrain au l'IR Tanger.

Biographie
Formé au Rachad Bernoussi, Faouzi Abdelmottalib commence sa carrière en D2 marocaine.

Le 1er septembre 2019, il signe un contrat de trois saisons à l'Ittihad de Tanger. Le 27 septembre 2019, il dispute son premier match avec le club tangérois face au FUS de Rabat (victoire, 1-0). Il marque son premier but le 10 octobre 2020 face au Rapide Oued Zem (victoire, 5-3).

Notes et références

Liens externes

Naissance à Casablanca
Naissance en juillet 1993
Footballeur marocain
Joueur de l'Ittihad de Tanger

Faouzi Abdelmottalib


Sadece okunabilir bellek (İngilizce: Read-only Memory, ROM). ROM, bilgisayarlarda ve diğer elektronik aletlerde kullanılan bir depolama birimidir. RAM gibi yazılıp silinebilen bir depolama birimi değildir. ROM içeriği sadece üretim anında yazılır. Kullanıcının kendi isteği doğrultusunda programlanamaz.

Tarihçesi
En basit yapılı transistörlü ROM, transistörün kendisi kadar eski bir tarihe sahiptir. Bileşimli mantıksal kapılar, m-bit veri çıktısının isteğe bağlı değerleri üzerine n-bit adres girdisi planı oluşturmak için elle birleştirilebilir. ROM, entegre devrelerin icadıyla Mask ROM'a haline gelmiştir.

Yazılımı
Elektrikle değiştirilebilir ROM bu tür için, yazma hızı her zaman çok hızlı okuma ise daha yavaştır. ve olağanüstü yüksek voltaj, sinyalleri etkinleştirmek yazmak uygulamak için jumper fişlerinin hareketi ve / komut kodları kilidini özel kilit gerekebilir. Modern NAND Flash (ihtiyaç) bellek hücrelerinin büyük bloklar aynı anda yazılı izin vererek, 15 MB / s gibi yüksek hızlarda (veya 70 ns / bit) ile, herhangi bir yeniden yazılabilir ROM teknolojisi yazma hızı en yükseğe ulaştırır.

Okunma hızı
RAM ve ROM hızlarının kıyası zaman içinde çeşitlilik göstermesine rağmen,2007 itibarıyla büyük RAM çipleri birçok ROM'dan daha hızlı okunmaktadır.Bu nedenle (ve standart erişime izin vermek için) ROM içeriği bazen RAM'e kopyalanır ya da ilk kullanımdan önce geçici olarak saklanır ve daha sonra RAM tarafından okunur.

Dayanıklılık ve veri saklama
Yeniden yazılabilir ROM ancak belli bir yazma sayısına kadar dayanıklıdır çünkü elektronların serbest transistör geçişi üzerindeki elektrik izolasyon katmanının içinden geçmesiyle yazma işi gerçekleşir. Her geçiş izolasyon katmanında belli bir hasara neden olur.İzolasyon katmanında kalıcı bir hasar olmadan önce ROM döngüsünü tamamlar.İlk çıkan EAROMlarda bu sınır 1.000(bin) yazma işlemiyle sınırlıyken modern Flash EEPROMlarda dayanıklılık 1.000.000(bir milyon)'a kadar ulaşmıştır.Yine de bu sınırsız sayıda yazma işlemi anlamına gelmemektedir.Bu dayanıklılık sınırı ve bit başına düşen yüksek değer gösteriyor ki yakın gelecekte flash tabanlı belleklerin manyetik disk sürücüleri tamamen yerinden etmesi pek mümkün değildir.

Tam olarak okunabilen ROM'un üzerindeki zaman aralığı yazma döngüsüyle sınırlı değildir. EPROM, EAROM, EEPROM ve Flash'ın veri saklaması, hafıza hücre transistörlerinden sızan dalgalı geçişler tarafından sınırlandırılabilir. Bu sızıntı yüksek sıcaklık ya da radyasyon tarafından hızlandırılabilir. Gizlenmiş ROMlar ve fuse/antifuse PROMlar bundan etkilenmezler, onların veri saklaması fiziksel etkilerden ziyade dahili devrenin elektriksel kalıcılığına bağlıdır.

Bilgisayar terimleri
Bilgisayar belleği

Sadece okunabilir bellek


الخطوط الجوية البريطانية رحلة 38 (نداء سبيدبيرد 38) هي رحلة طيران بطائرة بويينغ 777 من مطار العاصمة بكين الدولي إلى مطار لندن هيثرو في 17 يناير 2008 وهبطت الطائرة قبل بلوغها المدرج في مطار هيثرو وأسفر الحادث إلى جرح 47 شخصاً أحدهم جروحه خطيرة كما أدى إلى تحطم الطائرة وخروجها من الخدمة نهائياً فكانت بذلك أول طائرة بوينغ 777 تشطب من الخدمة كما إن هذا الحادث هو الأول للبوينغ 777 . تم شطب الطائرة من أسطول الشركة بسبب الأضرار التي أصيبت بها، وتعتبر أول طائرة من طراز بوينغ 777 يتم شطبها من الخدمة.

في سبتمبر 2008 ظهر بيان لفرع التحقيق في الحوادث الجوية يشير إلى أن أرجح سبب للحادثة هو تجمد في نظام توصيل الوقود. هذا الخلل يمنع وصول الوقود إلى المحركات عند هبوط الطائرة في حال طلب زيادة في الدفع من قبل الطيار.

مصادر

لندن في 2008
أحداث يناير 2008
أحداث يناير 2008 في المملكة المتحدة
تاريخ قسم إداري في لندن في هيلينغدون
حوادث طائرات بوينغ 777
حوادث طيران في 2008
حوادث طيران في إنجلترا
حوادث طيران في مطار لندن هيثرو
كوارث 2008 في المملكة المتحدة
حوادث طائرات في المملكة المتحدة
حوادث الخطوط الجوية البريطانية

الخطوط الجوية البريطانية الرحلة 38


Positions er sjötta breiðskífa bandarísku söngkonunnar Ariana Grande. Platan var gefin út 30. október 2020 í gegnum Republic Records. Á plötunni má finna lög sem fjalla um nánd, rómantík og ástúð. Stefnur plötunnar flokkast sem trappblandað R&B og popp líkt og forverar hennar, Sweetener (2018) og Thank U, Next (2019). Doja Cat, The Weeknd, og Ty Dolla Sign koma fram á plötunni, ásamt Megan Thee Stallion á deluxe útgáfunni. Positions dvaldi efst á Billboard 200 listanum í tvær vikur samfleytt og var viðurkennd sem platínu plata af Recording Industry Association of America fyrir að seljast í yfir milljón eintaka. Hún var fimmta plata Grande að ná fyrsta sæti í útgáfuviku.

Lagalisti
Öll lögin voru samin af Ariana Grande, ásamt öðrum.

Tilvísanir

Hljómplötur Ariana Grande
Hljómplötur gefnar út árið 2020

Positions


fue un poeta y filólogo japonés, discípulo de Kada no Azumamaro. Es reconocido como uno de los cuatro grandes del kokugaku (corriente intelectual que se oponía al estudio de los tratados budistas en favor de los clásicos japoneses).

Los trabajos de Mabuchi incluyen comentarios del Man'yōshū, de los norito (rezos sintoístas), kagura (danzas sintoístas), el Genji Monogatari, poemas y otros trabajos antiguos.

Tuvo como discípulos a Motoori Morinaga, Arakida Hisaoyu, Kato Chikage, Murata Harumi, Katori Nahiko, Hanawa Hokiichi, Uchiyama Matatsu y Kurita Hijimaro.

Escritores de Japón del siglo XVIII
Poetas de Japón del siglo XVIII
Filósofos de Japón del siglo XVIII

Kamo no Mabuchi


Deseilligny ist der Familienname folgender Personen:

 Jules Alfred Pierrot Deseilligny (1868–1918), französischer Selenograf

Deseilligny steht für:

 Deseilligny (Mondkrater), Einschlagkrater

Deseilligny


The Minds of 99 er det første album af det danske band The Minds of 99. Det blev udgivet den 12. maj 2014 via Sony Music og No3.

Spor

Referencer

Album fra 2014
Rockalbum fra Danmark
The Minds of 99

The Minds of 99 (album)


تيموثاوس الثالث بابا الكنيسة القبطية الأرثوذكسية من عام 517 وحاى وفاته عام 535م. وكان ميافيزيا.

مراجع

أشخاص مصريون في القرن 6
باباوات الإسكندرية
سنة الولادة غير معروفة
مواليد في مصر
وفيات 535
وفيات في مصر

تيموثاوس الثالث (بابا الإسكندرية)


La Bundesstraße 467 est une Bundesstraße du Land de Bade-Wurtemberg.

Géographie
Elle commence au sud de Ravensbourg sur la B 30 et mène en passant par Tettnang à Kressbronn am Bodensee sur la B 31. Elle se situe presque entièrement dans l'Arrondissement du Lac de Constance.

Histoire
De 1884 à 1932, l'ancienne Staatsstraße 62 du Wurtemberg avait presque le même tracé que l'actuelle B 467. Elle commençait à Oberhofen et se poursuivait par Liebenau et Tettnang, pour se terminer à Kressbronn am Bodensee.

Source

Route en Allemagne
Transport en Bade-Wurtemberg

Bundesstraße 467


දෙණියාය යනු ශ්‍රී ලංකාවේ දකුණු පළාත තුල මාතර දිස්ත්‍රික්කයේ පිහිටා තිබෙන නගරයකි.

ශ්‍රී ලංකාවේ දකුණු පළාතේ ජනාකීර්ණ ප්‍රදේශ
ශ්‍රී ලංකාවේ නගර සහ ගම්මාන

දෙණියාය


The Mentawai Islands Regency are a regency of West Sumatra Province which consists of a chain of about a hundred islands and islets approximately  off the western coast of Sumatra in Indonesia. They cover a land area of 6,033.76 km2 and had a population of 76,173 at the 2010 Census and 87,623 at the 2020 Census; the official estimate as at mid 2022 was 89,401 - comprising 46,431 males and 42,970 females. Siberut at  is the largest of the islands. The other major islands are Sipura (or Sipora), North Pagai (Pagai Utara), and South Pagai (Pagai Selatan). The islands lie off the Sumatran coast, across the Mentawai Strait. The indigenous inhabitants of the islands are known as the Mentawai people. The Mentawai Islands have become a noted destination for surfing, with over 40 boats offering surf charters to international guests.

Administrative districts

The Mentawai Islands have been administered as a regency within the West Sumatra (Sumatera Barat) province since 1999. The regency seat is Tua Pejat, on the island of Sipora. Padang, the capital of the province, lies on the Sumatran mainland opposite Siberut. The regency is divided into ten districts (kecamatan), tabulated below from south to north with their areas and their populations at the 2010 Census and the 2020 Census, together with the official estimates as at mid 2022. The table also includes the locations of the district administrative centres, the number of villages (all classed as rural desa) and the number of named offshore islands in each district, and its post code.

Note: (a) Sikakap District covers the northern part of South Pagai Island and the southern part of North Pagai Island, plus some intervening small islands. Of the three desa, Matobek is entirely on North Pagai Island, while Sikakap and Taikato are mainly on North Pagai Island but each includes areas on South Pagai as well as the intervening small islands.

Villages
Administrative villages (desa) listed for each district:

Tourism

Surfing
Macaronis was first discovered in 1980 by pioneer surf discoverers Chris Goodnow, Scott Wakefield and Tony Fitzpatrick, who originally named the break 'P-Land' on their first visit (after Pasangan Bay / Pagai Islands). Amazingly, and considering the remote location, P-Land may in fact have been the first wave surfed in the Mentawai Islands.
Lances Right was discovered a full 10 years later, while Chris, Scott, and Tony continued to keep their discovery a secret. They returned in 1981 with friend Tim Annand, and again on a boat trip in the 90's.

The first photos of the surf breaks in the Mentawais area were leaked after a surf trip in 1992 aboard the MV Indies Trader, with professional surfers Ross Clarke-Jones, Tom Carroll, and Martin Potter. Ever since then, the Mentawai Islands have been well on the radar of surf travellers around the world. At the West of Sumatra, the Mentawai Islands have the most consistent surf breaks in Indonesia making it one of the preferred choices for serious surfers. The tropical waters surrounding the islands offer year-round waves up to 15 ft (4.5 m).

Ecology

The islands have been separated from Sumatra since the mid-Pleistocene period, which has allowed at least twenty endemic species to develop amongst its flora and fauna. This includes six endemic primates: the Kloss's gibbon (Hylobates klossii), Mentawai macaque (Macaca pagensis), Siberut macaque (Macaca siberu), Mentawai langur (Presbytis potenziani), Siberut langur (Presbytis siberu), and pig-tailed langur (Simias concolor). They are highly endangered due to logging, unsustainable hunting, and conversion of rainforest to palm oil plantations. Some areas of the Mentawai Islands rainforest ecoregion are protected, such as the Siberut National Park. Red junglefowl, the Asian palm civet and crab-eating macaque are also native.

Seismic activity

The Mentawai Islands lie above the Sunda megathrust, a seismically active zone responsible for many great earthquakes. This megathrust runs along the southwestern side of Sumatra island, forming the interface between the Eurasian Plate and Indo-Australian Plate.

Earthquake and tsunami activity has been high since the 2004 Indian Ocean earthquake. In 1833, the region was hit with an earthquake, possibly similar in size to the 2004 Indian Ocean earthquake; another large earthquake struck in 1797. On October 25, 2010, an earthquake in southern Sumatra led to a deadly tsunami that devastated villages in South and North Pagai. On March 3, 2016, an earthquake of 7.8 magnitude occurred off the Indian Ocean, a few hundred kilometres from Mentawai islands, as a result of strike-slip faulting within the oceanic lithosphere of the Indo-Australia plate.

See also

 Mentawai ethnic group
 Mentawai Festival

Notes

External links

 Anthropology of the Mentawai Islands
 Native Planet: The Mentawai

Archipelagoes of Indonesia
Islands of Sumatra
Surfing locations in Indonesia
States and territories established in 1999
Tropical and subtropical moist broadleaf forests
Volcanic arc islands
Islands of the Indian Ocean
Populated places in Indonesia

Mentawai Islands Regency


La física más allá del Modelo Estándar se refiere a los desarrollos teóricos necesarios para explicar las deficiencias del Modelo Estándar, tales como el origen de la masa, el problema CP fuerte, la oscilación de neutrinos, la asimetría materia-antimateria, y la naturaleza de la materia oscura y la energía oscura. Otro problema recae sobre el marco matemático del propio Modelo Estándar – el Modelo Estándar es inconsistente con la relatividad general al punto de que una o ambas teorías ya no tienen sentido en sus descripciones bajo ciertas condiciones (por ejemplo, las conocidas singularidades gravitacionales del espacio-tiempo como el Big Bang y el horizonte de sucesos de los agujeros negros).

Las teorías que van más allá del Modelo Estándar incluyen varias extensiones del Modelo Estándar a través de la supersimetría, como el Modelo Estándar Supersimeétrico Mínimo (MSSM) y el Modelo Estándar casi-mínimamente Supersimétrico (NMSSM), o explicaciones completamente nuevas, como la teoría de cuerdas, la teoría M y las dimensiones extra. Ya que estas teorías tienden a reproducir completamente los fenómenos actuales, la pregunta es cual de estas teorías es la correcta, o al menos cuál es la "mejor opción" para llegar a una teoría del Todo, solo puede resolverse mediante experimentos y es una de las áreas de investigación más activas tanto en teoría como experimental.

Problemas con el Modelo Estándar
A pesar de ser, hasta la fecha, la teoría de partículas con más éxito, el Modelo Estándar no es perfecto. Una gran parte de la producción publicada por los físicos consiste en nuevas propuestas de física "más allá del Modelo Estándar" que modificarían el Modelo Estándar de forma lo suficientemente sutil como para ser fiable con los datos existentes, pero abordando sus imperfecciones de forma lo suficientemente material como para predecir los resultados fuera del Modelo Estándar de los nuevos experimentos que puedan proponerse.

Fenómenos no explicados
El Modelo Estándar es intrínsecamente una teoría incompleta. Existe un número de observaciones en la Naturaleza para las cuales el Modelo Estándar no proporciona una explicación adecuada.
 Gravedad. El Modelo Estándar no proporciona una explicación para la gravedad. El planteamiento de añadir simplemente un gravitón al Modelo Estándar no recrea lo que se observa experimentalmente sin otras modificaciones, aún por descubrir, en el Modelo Estándar. Además es incompatible con la teoría de la gravedad más exitosa hasta la fecha, la relatividad general.
 Materia oscura. Las observaciones cosmológicas nos dicen que el modelo estándar explica alrededor del 5% de la masa-energía presente en el universo. Alrededor del 26% debería ser materia oscura (el 69% restante es energía oscura) que se comportaría igual que el resto de la materia, pero que sólo interactúa débilmente (si es que lo hace) con los campos del Modelo Estándar. Sin embargo, el Modelo Estándar no proporciona ninguna partícula fundamental que sea una buena candidata a materia oscura.
 Energía oscura. Como ya se ha mencionado, el 69% restante de la energía del universo debería consistir en la llamada energía oscura, una densidad de energía constante para el vacío. Los intentos de explicar la energía oscura en términos de la energía del vacío del modelo estándar conducen a un desajuste de 120 órdenes de magnitud[4].
 Masa de los neutrinos. De acuerdo con el Modelo Estándar, los neutrinos son partículas sin masa. Sin embargo, los experimentos de las oscilaciones de neutrinos han demostrado que los neutrinos sí tienen masa. Los términos de masa para los neutrinos se pueden añadirse manualmente al Modelo Estándar, pero esto conduce a nuevos problemas teóricos. Por ejemplo, los términos de masa deben ser extraordinariamente pequeños y no está claro si las masas de los neutrinos surgirían del mismo modo que las masas de otras partículas fundamentales en el Modelo Estándar.
 Asimetría de la materia–antimateria. La mayoría del universo está hecho de materia. Sin embargo, el Modelo Estándar predice que la materia y la antimateria deben haber sido creadas en cantidades (casi) iguales si las condiciones iniciales del universo no implicarían una desproporción entre materia y antimateria. Sin embargo, no existe ningún mecanismo en el Modelo Estándar que explique suficientemente esta simetría.
Observaciones experimentales no explicadas

No se acepta ningún resultado experimental que contradiga definitivamente el Modelo Estándar en el nivel 5 σ,[5] ampliamente considerado como el umbral de un descubrimiento en física de partículas. Dado que cada experimento contiene cierto grado de incertidumbre estadística y sistémica, y que las propias predicciones teóricas casi nunca se calculan con exactitud y están sujetas a incertidumbres en las mediciones de las constantes fundamentales del Modelo Estándar (algunas de las cuales son minúsculas y otras sustanciales), es de esperar que algunas de las cientos de pruebas experimentales del Modelo Estándar se desvíen de él en cierta medida, incluso aunque no hubiera nueva física por descubrir.

En cualquier momento hay varios resultados experimentales en pie que difieren significativamente de una predicción basada en el Modelo Estándar. En el pasado, muchas de estas discrepancias han resultado ser casualidades estadísticas o errores experimentales que desaparecen a medida que se recogen más datos, o cuando los mismos experimentos se realizan con más cuidado. Por otro lado, cualquier física más allá del Modelo Estándar tendría que aparecer primero en los experimentos como una diferencia estadísticamente significativa entre un experimento y la predicción teórica. La tarea consiste en determinar cuál es el caso.

En cada caso, los físicos intentan determinar si un resultado es una mera casualidad estadística o un error experimental, por un lado, o un signo de nueva física, por otro. Los resultados estadísticamente más significativos no pueden ser meras casualidades estadísticas, sino que pueden deberse a un error experimental o a estimaciones inexactas de la precisión experimental. Con frecuencia, los experimentos se adaptan para ser más sensibles a los resultados experimentales que distinguirían el Modelo Estándar de las alternativas teóricas.

Algunos de los ejemplos más notables son los siguientes:

 Momento de dipolo magnético anómalo del muón - el valor medido experimentalmente del momento de dipolo magnético anómalo del muón (muón "g - 2") es significativamente diferente de la predicción del Modelo Estándar[6][7] Los resultados iniciales del experimento Muon g-2 del Fermilab con una desviación estándar σ de 4,2 "refuerzan la evidencia de nueva física"[8].
 Desintegración del mesón B, etc. - los resultados de un experimento BaBar pueden sugerir un excedente sobre las predicciones del Modelo Estándar de un tipo de desintegración de partículas ( B → D(*) τ- ντ ). En este caso, un electrón y un positrón colisionan, dando lugar a un mesón B y un mesón B de antimateria, que luego decae en un mesón D y un leptón tau, así como en un antineutrino tau. Aunque el nivel de certeza del exceso (3,4 σ en la jerga estadística) no es suficiente para declarar una ruptura con el Modelo Estándar, los resultados son una señal potencial de que algo va mal y es probable que afecten a las teorías existentes, incluidas las que intentan deducir las propiedades de los bosones de Higgs. [9] En 2015, LHCb informó de la observación de un exceso de 2,1 σ en la misma relación de fracciones de ramificación.[10] El experimento Belle también informó de un exceso.[11] En 2017, un metaanálisis de todos los datos disponibles informó de una desviación de 5 σ respecto al SM.
 Masa anómala del bosón W - los resultados de la Colaboración CDF, comunicados en abril de 2022, indican que la masa de un bosón W excede la masa predicha por el Modelo Estándar con una significación de 7 σ.[13]

Detección del Bosón de Higgs
Hasta 2012, a excepción del bosón de Higgs, todas las demás partículas predichas por el Modelo Estándar habían sido observadas en colisionadores de partículas. La explicación del mecanismo de Higgs del Modelo Estándar predecía el bosón de Higgs, describiendo como la simetría de gauge débil SU(2) se rompe y como las partículas fundamentales obtienen masa. Búsquedas experimentales han determinado que si el Modelo Estándar es correcto, la masa probable debía estar entre 125 GeV/c2) y 126 GeV/c2, aunque extensiones simples del Modelo Estándar permiten que tenga una masa entre 185 GeV/c2 y 250 GeV/c2.

El 4 de julio de 2012 los científicos del gran colisionador de hadrones anunciaron el descubrimiento de una partícula consistente con el bosón de Higgs.

Problemas teóricos
Algunos de los aspectos del modelo estándar se añaden de forma especial. Esto no representa un problema per se (es decir, la teoría funciona bien con estas características especiales), pero esto quiere decir que hay una falta de comprensión. Estas características especiales han motivado a los físicos teóricos a buscar teorías más fundamentales con menos parámetros. Algunas de estas características especiales son:

 El problema de jerarquía – el modelo estándar introduce partículas con masas a través de un proceso conocido como ruptura espontánea de simetría electrodébil provocado por el campo de Higgs. Dentro del modelo estándar, la masa de Higgs obtiene algunas correcciones cuánticas muy grandes debido a la presencia de partículas virtuales (la mayoría de ellas son quark cima virtuales). Estas correcciones son mucho más grandes que la masa de Higgs real. Esto significa que el parámetro de "Masa Desnuda" de Higgs en el modelo estándar debe ser ajustado de tal manera que cancele casi por completo las correcciones cuánticas. Este nivel de ajuste fino está considerado como no natural por muchos físicos teóricos.
 Problema CP fuerte – teóricamente se puede argumentar que el modelo estándar debe contener un término que rompa la simetría CP —relacionando la materia con la antimateria— en el sector de la interacción fuerte. Experimentalmente, sin embargo, no se ha encontrado semejante violación, lo que implica que el coeficiente de este término está muy próximo a cero. Este ajuste fino también se considera no-natural.
 Número de parámetros – el modelo estándar depende de 19 parámetros numéricos. Los valores de esto se conocen gracias a experimentos, pero el origen de los valores es desconocido. Algunos teóricos han intentado encontrar relaciones entre los diferentes parámetros, por ejemplo, entre las masas de las partículas en diferentes generaciones.

Teorías de la Gran Unificación

El modelo estándar tiene tres simetrías gauge; el color SU(3), el isospin débil SU(2), y la simetría de hipercarga U(1), que corresponden a cada una de las tres interacciones fundamentales. Debido a la renormalización, las constantes acopladas de cada una de las tres simetrías varían con la energía en la cual son medidas. Alrededor de 10^19 GeV estos acoplamientos se vuelven aproximadamente iguales. Esto ha llevado a especular que por encima de esta energía, las tres simetrías de gauge del modelo estándar están unificadas en una única simetría de gauge con un grupo simple de gauge, y sólo una constante de acoplamiento. Por debajo de esta energía la simetría se rompe espontáneamente dando lugar a las simetrías del modelo estándar. La elección más popular para el grupo de unificación es el grupo unitario especial de cinco dimensiones SU(5) y el grupo ortogonal especial de diez dimensiones SO(10).

Las teorías que unifican las simetrías del modelo estándar de esta manera se llaman Teorías de la gran unificación (o GUTs), y la escala de energía a la cual la simetría unificada se rompe se llama la escala GUT. Generalmente, las teorías de la gran unificación predicen la creación de monopolos magnéticos al principio del universo y la inestabilidad del protón. Ninguno de los dos ha sido observado, y su ausencia pone un límite estricto a cualquier posible GUT.

Supersimetría

La Supersimetría extiende el Modelo Estándar añadiendo una clase adicional de simetrías a la Lagrangiana. Estas simetrías intercambian partículas fermiónicas con bosónicas. Tal simetría predice la existencia de partículas supersimétricas, abreviadas como s-partículas, lo que incluye a los sleptones, squarks, neutralinos y charginos. Cada partícula del Modelo Estándar tendría un supercompañero cuyo spin se diferencia en 1/2 del de la partícula ordinaria. Debido a la ruptura de supersimetría, las s-partículas tienen mucha más masa que sus homólogas ordinarias; tienen tanta masa que los colisionadores de partículas actuales no son lo suficientemente potentes para producirlas, sin embargo, algunos físicos creen que las s-partículas serán detectadas cuando el gran colisionador de hadrones en el CERN comience a funcionar.

Neutrinos
En el modelo estándar, los neutrinos tienen exactamente masa cero (se los considera sin masa). Esto es una consecuencia de que el modelo estándar sólo contenga neutrinos de izquierda. Sin un compañero de derechas adecuado, es imposible añadir una término de renormalización de masa al modelo estándar. Sin embargo, hay medidas que los neutrinos cambian espontáneamente de sabor, lo que implica que los neutrinos tienen masa. Estas medidas solo dan masas relativas a los diferentes sabores. La mejor idea de la masa absoluta de los neutrinos proviene de medidas de precisión del decaimiento del tritio, proporcionando un límite superior de 2 eV, lo que hace que sean al menos 5 órdenes de magnitud más ligeros que las demás partículas del modelo estándar. Esto significa que la extensión del modelo estándar no solo necesita explicar como los neutrinos obtienen masa, sino que también tienen que explicar porqué es tan pequeña.

Un acercamiento al añadir masa a los neutrinos es añadir neutrinos de derecha y hacer que estos se acoplen con los neutrinos de izquierda con un término de masa de Dirac. Los neutrinos de derecha tienen que ser estéril, lo que significa que no participan en ninguna de las interacciones del modelo estándar. Debido a que no tienen carga, los neutrinos de derecha pueden comportarse como sus propias anti-partículas y tener un término de masa de Majorana. Como las otras masas de Dirac en el modelo estándar, se espera que la masa de Dirac de los neutrinos se genere mediante el mecanismo de Higgs, y por tanto se espera que sea de un orden de magnitud similar a las otras masas. La masa de Majorana de los neutrinos de derecha debe descubrirse a través de un método diferente y se espera que esté vinculada a alguna escala de energía de la nueva física más allá del modelo estándar. Sin embargo, cualquier proceso que incluya neutrinos de derecha será suprimido a bajas energías. La corrección debido a estos procesos suprimidos da efectivamente masa a los neutrinos de izquierda que es inversamente proporcional a la masa de Majorana de los de derecha, mecanismo conocido como mecanismo del balancín. La presencia de neutrinos de derecha pesados explica por tanto la pequeña masa de los neutrinos de izquierda y la ausencia de neutrinos de derecha en las observaciones. Para obtener masas efectivas de los neutrinos en un rango observable con masas de Dirac similares a las otras del modelo estándar, las masas de los neutrinos de derecha deben estar cerca de la escala GUT, uniendo los neutrinos de derecha a la posibilidad de una teoría de la gran unificación.

Los términos de masa mezclan neutrinos de diferentes generaciones.. Esta mezcla está parametrizada por la matriz PMNS, la cual es la matriz análoga para los neutrinos de la matriz de mezcla de quarks CKM. A diferencia de la mezcla de quarks, que es casi mínima, la mezcla de neutrinos parece ser casi máxima. Esto ha llevado a varias especulaciones de simetrías entre las distintas generaciones que podrían explicar los patrones de mezcla. La matriz de mezcla también podría contener algunas fases complejas que rompan la invarianza CP, aunque no hay prueba experimental de estas. Estas fases podrían crear potencialmente un extra de leptones sobre los anti-leptones en el universo primitivo, un proceso conocido como leptogénesis. Esta simetría podría, en una etapa posterior, convertirse en un exceso de bariones sobre los anti-bariones, y explicar la asimetría entre materia y antimateria en el universo.

Los neutrinos ligeros no pueden explicar la materia oscura perdida porque no tienen suficiente masa. Encima, las simulaciones de formación de estructuras demuestran que están demasiado calientes —es decir, su energía cinética es grande comparada con su masa— mientras que la formación de estructuras similar a la de las galaxias en nuestro universo requiere materia oscura fría. Las simulaciones muestran que los neutrinos pueden explicar como mucho un pequeño porcentaje de la materia oscura que falta. Los neutrinos pesados estériles de derecha son, sin embargo, posibles candidatos para la interacción débil de partículas masivas de la materia oscura.

Teorías del todo

Teoría de cuerdas

Existen extensiones, revisiones, sustituciones y reorganizaciones del modelo estándar con el objetivo de corregir éstos y otros problemas. La teoría de cuerdas es una de estas reinvenciones, y muchos físicos teóricos creen que tales teorías son el siguiente paso teórico a una verdadera Teoría del todo. Algunos creen que las teorías de gravedad cuántica como la gravedad cuántica de bucles y otras son candidatos prometedores para una unificación matemática de la teoría cuántica de campos y la relatividad general, requiriendo así cambios menos dramáticos a las teorías que ya existen. Sin embargo, un nuevo documento enviado a Nature pone límites estrictos a los efectos putativos de la gravedad cuántica sobre la velocidad de la luz, y pone en situación desfavorable a algunos modelos actuales de la gravedad cuántica.

De entre las numerosas variantes de la Teoría de cuerdas, muchos piensan que la Teoría M, cuya existencia matemática se propuso por primera vez en una Conferencia de Cuerdas en 1995, puede ser una adecuada candidata para una "ToE", entre ellos los físicos destacados Brian Greene y Stephen Hawking. Aunque todavía no se conoce una descripción matemática completa, existen soluciones a la teoría para casos específicos. Trabajos recientes han propuesto también modelos de cuerdas alternativos, algunos de los cuales carecen de varias propiedades "difíciles de probar" de la Teoría M (por ejemplo, la existencia de las variedades de Calabi-Yau, muchas dimensiones extra, etc.) incluyendo los trabajos de físicos como Lisa Randall.

Posibles nuevas partículas
 Axión: una partícula subatómica hipotética. Su existencia fue postulada para explicar la conservación de la simetría CP en el marco de la cromodinámica cuántica (QCD), suponiendo que sería una partícula de masa muy pequeña y sin carga eléctrica. Podría resolver el problema de la materia oscura.
 Neutralinos: es una partícula elemental hipotética. Es un fermión, y es eléctricamente neutra que aparece en algunas versiones de las teorías o modelos de partículas con supersimetría.
 WIMPs: weakly interacting massive particles o, partículas masivas que interactúan débilmente, son partículas hipotéticas que podrían explicar la materia oscura.

Véase también

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
 Standard Model Theory @ SLAC
 Scientific American Apr 2006
 LHC. Nature July 2007
 Open Questions
 Working group - schedule
 Les Houches Conference, Summer 2005

Física de partículas
Problemas no resueltos de la física

de:Standardmodell#Physik jenseits des Standardmodells

Física más allá del Modelo Estándar


O noapte în Tokoriki este un film românesc din 2016 regizat de Roxana Stroe. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Cristian Priboi, Iulia Ciochina.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Vezi și
 2016 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2016
Filme de comedie românești

O noapte în Tokoriki


{{Infookvir album
|ime_albuma     = Eternity
|ime_glazbenika = Freedom Call
|vrsta          = studijski album
|s_albuma       =
|slika          = Freedom Call - Eternity.jpeg
|žanr           = power metal, speed metal, simfonijski metal
|datum          = 3. lipnja 2002.
|snimanje       = siječanj - ožujak 2002.
|studio         = FC Studios (Nürnberg, Njemačka)
|trajanje       = 47:57
|izdavač        = Steamhammer
|producent      = Chris Bay
|recenzija      = <ul>AllMusic
|kronologija    =
|album_prije    = Crystal Empire
|godina0        = 2000.
|godina         = 2002.
|album_poslije  = The Circle of Life
|godina2        = 2005.
|ostalo         =
}}
Eternity je treći studijski album njemačkog power metal sastava Freedom Call. Album je objavljen 3. lipnja 2002. godine, a objavila ga je diskografska kuća Steamhammer.

Popis pjesama

Osoblje
Freedom Call
Dan Zimmermann — bubnjevi, produkcija
Chris Bay — vokali, gitara, klavijature, produkcija, inženjer zvuka
Ilker Ersin — bas-gitara
Cédric Dupont — gitara
Dodatni glazbenici
Mitch Schmitt — zborski vokali (na svim pjesmama osim na pjesmi "The Spell"), dodatni grubi vokali (na pjesmi "Ages of Power")
Janie Dixon — zborski vokali
Tobias Sammet — zborski vokali
Oliver Hartmann — zborski vokali
Ostalo osoblje
Charlie Bauerfeind — inženjer zvuka bubnjeva, miksanje, mastering
Dirk Schlächter — inženjer zvuka bubnjeva
Paul Raymond Gregory — omot albuma
Karsten Koch — fotografija

Izvori

Albumi sastava Freedom Call
Albumi iz 2002.

Eternity (album)


A Secretaria de Cultura do Estado da Bahia (SECULT) é uma das secretarias que compõem a administração pública direta do Governo do Estado da Bahia que é responsável pela execução da política governamental destinada a apoiar a cultura, preservar a memória e o patrimônio cultural do Estado e promover o desenvolvimento da radiodifusão cultural e educativa no estado da Bahia.

Desde janeiro de 2023, o atual secretário é Bruno Monteiro, nomeado pelo governador Jerônimo Rodrigues que foi eleito em outubro de 2022.

Colegiados vinculados
Os órgãos colegiados e entidades que estão vinculados à SECULT são:
 Conselho Estadual de Cultura;
 Instituto de Radiodifusão Educativa da Bahia (IRDEB).

Ver também
 Ministério da Cultura

Ligações externas

Cultura


La  édition de la Classic de l'Ardèche, officiellement Faun-Ardèche Classic a lieu le . Elle fait partie du calendrier UCI ProSeries 2022. C'est la deuxième course d'un jour du calendrier français en 2022.

Présentation

Parcours
Le parcours, au départ et à l'arrivée situé à Guilherand-Granges, comporte 3 boucles, qui passeront notamment par le Val d'enfer, le Mur de Cornas, ainsi que les communes de Châteaubourg, Saint-Romain-de-Lerps, Saint-Sylvestre, Alboussière, Boffres ou Toulaud.

Équipes
Vingt-deux équipes participent à cette édition : sept WorldTeams, douze équipes continentales professionnelles et une équipe continentale.

Principaux coureurs présents
Primož Roglič et Jonas Vingegaard ont déjà annoncé leur participation à cette édition de la Classic de l'Ardèche, ainsi qu'à la course du lendemain, la Drôme Classic.

Récit de la course

Classements

Classement final

Liste des participants

Classements UCI
La course attribue des points au Classement mondial UCI 2022 selon le barème suivant :

Notes et références

Articles connexes
 Les Boucles Drôme-Ardèche

Liens externes

2022
Cyclisme en France en 2022
Cyclisme sur route en 2022
Cyclisme en février 2022
Sport en France en février 2022

Classic de l'Ardèche 2022


Kuniya Daini (født 12. oktober 1944) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1972||6||0
|-
|1973||4||0
|-
|1974||7||0
|-
|1975||12||0
|-
|1976||15||0
|-
!Total||44||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Kuniya Daini


ත්‍රිකුණාමල දිස්ත්‍රික්කය ශ්‍රී ලංකාවේ නැගෙනහිර පළාතේ පිහිටි දිස්ත්‍රික්කයකි. දිස්ත්‍රික්කයේ සම්පූර්ණ භූමි වර්ගප්‍රමාණය වර්ග කිමී 2,727  කි. සම්පූර්ණ ජනගහණය ( 2012 දි ) 378,182 ක් විය.

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකාවේ දිස්ත්‍රික්ක
ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්

ත්‍රිකුණාමල පරිපාලන දිස්ත්‍රික්කය


Nikolaos Papadopoulos, más conocido como Nikos Papadopoulos (Ática, Peloponeso, Grecia, 11 de abril de 1990), es un futbolista griego. Juega de portero y su equipo actual es el Asteras Trípoli F. C. de la Superliga de Grecia.

Clubes

Referencias

Futbolistas de Grecia
Futbolistas del Olympiakos Fútbol Club
Futbolistas del Fortuna Düsseldorf en los años 2010
Nacidos en Atenas
Guardametas de fútbol de Grecia

Nikos Papadopoulos


Alþjóðaflugvöllur Guiyang Longdongbao (IATA: KWE, ICAO: ZUGY) (kínverska: 贵阳龙洞堡国际机场; rómönskun: Guìyáng Lóngdòngbǎo Guójì Jīchǎng) er flughöfn Guiyang, höfuðborgar Guizhou héraðsins í  Alþýðulýðveldinu Kína. Hann þjónar sem mikilvæg samgöngumiðstöð fyrir Guiyang og Guizhou hérað. Hann er einn af umferðameiri flugvöllum Kína.

Flugvöllurinn er staðsettur um 11 kílómetra suðaustur af miðborg Guiyang, í bænum Longdongbao, sem gefur honum nafn.
Guiyang Longdongbao flugvöllur var opnaður árið 1997 en fékk viðskeytið alþjóðaflugvöllur árið 2006. Svæðið er um 4 ferkílómetrar og er með 3200 metra langa flugbraut. Flugstöðin er um 34.000 fermetrar með þremur farþegamiðstöðvum.
Árið 2019 fóru um flugvöllinn um 22 milljónir farþega og 120 þúsund tonn af farmi.

Saga stækkunar

Líkt og með marga aðra flugvelli í Kína hefur vöxtur hans verið mjög mikill. Hann hefur því ítrekað komið að þolmörkum í flutningsgetu. Farþegafjöldi vallarins fór yfir 10 milljónir árið 2013, 18 milljónir árið 2017, 20 milljónir árið 2018 og um 22 milljónir árið 2019, sem gerir hann að einum stærsta flugvelli landsins.

Stækkun hófst árið 2010 með það að markmiði að geta tekið við 15.5 milljónum farþega á ári og um 220 þúsund tonnum af farmi.

Ljóst er að þörfin fyrir frekari stækkun jókst enn og því eru verulegar framkvæmdir á vellinum. Auk þriðju farþegamiðstöðvarinnar sem er í smíðum, er verið að bæta við 4000 metra langri flugbraut. Framkvæmdirnar, sem á að ljúka árið 2025, ættu að auka árlega afkastagetu flugvallarins í um 30 – 40 milljónir farþega, flutnings á 460.000 tonnum af farmi og lendingar 250.000 flugvéla.

Samgöngur við völlinn

Lestir, snarlestir og strætisvagnar tengja flughöfnina við miðborg Guiyang og nærliggjandi borgir og svæði.

Longdongbao járnbrautarstöðin er staðsett undir flugvellinum. Hún er tenging við Guiyang-Guangzhou háhraðalestina. Á stöðinni er einnig tenging snarlestakerfi Guiyang borgar.

Flugfélög

Flugfélögin China International Airlines, China Southern Airlines, Shandong Airlines og lággjaldafélagið Colorful Guizhou Airlines eru öll umfangsmikil á vellinum. Alls starfa 26 flugfélag á vellinum.

Flugleiðir
Flugvöllurinn býður meira en 185 flugleiðir til 97 innlendra og erlendra borga. Langflestir áfangastaðirnir eru innan Kína, en einnig eru alþjóðaflug frá París, Bangkok, Taípei, Osaka, og fleiri staða.

Tölfræði

Tenglar

 Guiyang borg.
 Guizhou hérað.
 Kínverskur vefur alþjóðaflugvallarins Guiyang Longdongbao
 Vefsíða Travel China Guide um Guiyang Longdongbao flugvöllinn.. Almennar upplýsingar, kort af flugvellinum, samgöngur almenningsvagna á flugvöllinn o.fl.

Heimildir

Flugvellir í Kína

Guiyang Longdongbao alþjóðaflugvöllurinn


Ernst Straßner (* 19. Juni 1905 in Eisfeld; † 12. Juli 1991 in Braunschweig) war ein deutscher Maler und Kunstpädagoge.

Leben
Straßner war der Sohn eines Spielzeugmachers und besuchte in seiner Heimatstadt die Kunstgewerbeschule und studierte ab 1924 Kunsterziehung an der Hochschule der Künste Berlin. In der Malerei war sein Lehrer Georg Tappert, im Zeichnenfach war es Georg Walter Rössner. 1928 legte er an der Preußischen Kunstschule seine erste, 1930 seine zweite Staatsprüfung für das künstlerische Lehramt an höheren Schulen ab.

Drei lange Jahre lebte Straßner von schlecht bezahlten Lehraufträgen an einem Gymnasium in Falkensee und an Seminaren für Kindergärtnerinnen in Berlin. Im März 1933 trat er in die NSDAP ein und trat zu Ostern 1933 eine fest besoldete Stelle in Halle an, wechselte ein Jahr später nach Halberstadt und wurde im Oktober 1934 als Dozent an die wieder eröffnete Hochschule für Lehrerbildung Cottbus berufen, die Max Momsen bewusst im Sinne der Erziehung im Nationalsozialismus führte. Am 20. April 1938 wurde er zum Professor ernannt. Beruflich hatte er dort mit dem Pädagogen Hans Bohnenkamp, der dorthin versetzt worden war, und über diesen mit dem Lehrer Adolf Reichwein zu tun. Ob daraus eine Beziehung zum Widerstand erschlossen werden kann, ist zweifelhaft. Nach Schließung von Cottbus wechselte Straßner kurz an die HfL Braunschweig und Frankfurt (Oder), bevor er an der Lehrerbildungsanstalt Cottbus von 1941 bis 1945 seine Arbeitsstätte hatte. Daneben wurde er zum Wehrdienst eingezogen.

Nach dem Zweiten Weltkrieg wurde er an die Kanthochschule in Braunschweig berufen, wo er den Lehrstuhl für Bildende Kunst und ihre Didaktik von Amtsvorgänger Alfred Thon, für den er 1952 im überfüllten Auditorium die Trauerrede hielt,  übernahm und bis zu seiner Emeritierung im Jahre 1973 innehatte.

Zwölf Jahre lang reiste er mehrmals pro Jahr nach Ludwigsburg, um dort zu malen. Seine Werke finden sich in Sammlungen und Ausstellungen hauptsächlich im norddeutschen Raum. In Schloss Miltach befindet sich ein Zyklus mit Motiven aus der griechischen Mythologie und eine Sammlung von Stillleben.

Verheiratet war Straßner mit der Künstlerin Magdalena Voigt, welche er in ihrer gemeinsamen Studienzeit kennengelernt hatte. Zusammen bekamen sie die Tochter Barbara und den Sohn Fritz, welche auch beide Künstler wurden.

Nach langen Wochen im Krankenhaus und kurzem Aufenthalt im Alten- und Pflegeheim in Grasleben verstarb Straßner am 12. Juli 1991 in Braunschweig, wo er am 23. Juli 1991 auf dem Hauptfriedhof beigesetzt wurde.

Werke
Sein Werk umfasst hauptsächlich Gemälde und Zeichnungen von Landschaften, Porträts, Stillleben und figürlichen Kompositionen. Es war beeinflusst von der französischen Malerei des 19. Jahrhunderts.

Werke Straßners hängen im Hauptgebäude der Technischen Universität Braunschweig, im Aufgang des Versorgungsamtes Braunschweig sowie in den Räumen des Lehrerfortbildungsheimes Wolfenbüttel.

Ausstellungen
Um die Jahreswende 1991/1992 fand eine gut besuchte Gedächtnisausstellung des Städtischen Museums Braunschweig mit ausgewählten Bildern und Zeichnungen Straßners statt.

Schriften (Auswahl)
 Tausend Aufgaben zur Kunsterziehung. Wolfenbüttel 1977
 Gesichtspunkte der Kunstbetrachtung. Wolfenbüttel 1982
 Kritik der Sinne. Braunschweig 1983
 Kunsterziehung in Vor- und Grundschule. Wolfenbüttel 1984
 mit Johannes Pawlik und Fritz Straßner: Bildende Kunst. Köln 1987

Weblinks
 Ulrich Straßner: Ernst Straßner (1905–91). 2004, Kurzbiografie auf der Internetseite der Künstlerfamilie Straßner
 Lebenserinnerungen  (PDF; 68 kB)  (PDF; 46 kB) Internetseite der Künstlerfamilie Straßner

Literatur
 Regine Nahrwold: Ernst Straßner. Leben, Stellung zur zeitgenössischen Kunst, Werk 1924–1990 (= Braunschweiger Werkstücke, Bd. 82). Braunschweig 1991
 Peter Lufft: Straßner, Ernst. In:
 Heinz Eichhorn: Prof. Ernst Straßner zum Gedenken. Erinnerungen an einen geschätzten Künstler und Lehrerbildner. In: Peiner Allgemeine Zeitung (Hrsg.): Peiner Heimatkalender 1993. 23. Jahrgang. Druckhaus A. Schlaeger, Peine 1993. S. 137–143.
 Alexander Hesse: Ein  Denkmal wird errichtet. Nachrede auf eine Schrift über den Braunschweiger Kunsterzieher Professor Ernst Straßner (1905–1991), Heidelberger Journale, Kritische Berichte 3/1994

Einzelbelege

Maler (Deutschland)
Kunstpädagoge
Hochschullehrer (Hochschule für Lehrerbildung Cottbus)
Hochschullehrer (Pädagogische Akademie Frankfurt (Oder))
Hochschullehrer (Technische Universität Braunschweig)
NSDAP-Mitglied
Deutscher
Geboren 1905
Gestorben 1991
Mann

Ernst Straßner


André Filipe Tavares Gomes (Grijó, Porto, Portugalia, 30 iulie, din 1993), este un fotbalist internațional portughez, care joacă ca mijlocaș și actuala lui echipă este Everton FC din Premier League din Anglia.

Participări la campionate europene

Statistici carieră

Palmares

Trofee Naționale

Trofee Internaționale
Echipe naționale

Note explicative

Note

Nașteri în 1993
Fotbaliști portughezi
Fotbaliști ai FC Barcelona
Mijlocași
Fotbaliști ai SL Benfica
Fotbaliști ai Everton FC

André Gomes


RETScreen Clean Energy Management Software (normalt forkortet til RETScreen) er en programpakke der kan anvendes til identifikation, vurdering og optimering af de tekniske og økonomiske muligheder i potentielle projekter inden for bæredygtig energi og projekter inden for optimeret energiudnyttelse, samt til måling og verificering af et energianlægs nuværende præstationer såvel som identifikation af muligheder for energibesparelse/-produktionsmuligheder.

Programpakken er udviklet af den canadiske regering. RETScreen Expert blev fremhævet ved Clean Energy Ministerial afholdt i 2016 i San Francisco. Softwaren er tilgængelig på 36 sprog, herunder dansk.

RETScreen Expert er den aktuelle version af programmet, der blev udgivet til offentligt brug den 19. september 2016. "Visningsindstilling" i RETScreen Expert er gratis og giver adgang til alle programmets funktioner. Men i modsætning til tidligere versioner af RETScreen, er en "Professionel version" (hvormed brugeren kan gemme, udskrive m.m.) nu tilgængelig i form af et årligt abonnement.

RETScreen Suite, der omfatter RETScreen 4 og RETScreen Plus, er den tidligere version af RETScreen-programmet. RETScreen Suite har analysefunktioner til kraftvarmeproduktion og analyser uden for elforsyningsnettet.

I modsætning til RETScreen Suite er RETScreen Expert en enkelt integreret softwareplatform, der benytter detaljerede og omfattende standardmodeller til vurdering af projekter og har en funktion til porteføljeanalyse. RETScreen Expert integrerer en række databaser som støtte til brugeren, herunder en database med klimaforhold indhentet fra 6.700 jordstationer og satellitdata fra NASA, benchmarkdatabase, omkostningsdatabase, projektdatabase, hydrologisk database og produktdatabase. Programmet indeholder et omfattende integreret kursusmateriale, herunder en elekronisk tekstbog.

Historik
Den første version af RETScreen blev udgivet den 30. april 1998. RETScreen Version 4 blev lanceret den 11. december 2007 på Bali, Indonesien af Canadas miljøminister. RETScreen Plus blev udgivet i 2011. RETScreen Suite (integrerer RETScreen 4 og RETScreen Plus med mange ekstra opgraderinger) blev udgivet i 2012. RETScreen Expert blev udgivet til offentlig brug den 19. september 2016.

Programkrav
Programmet kræver Microsoft® Windows 7 SP1, Windows 8.1 eller Windows 10; og Microsoft® .NET Framework 4.7 eller nyere. Programmet kan køre på Apple Macintosh computere med Parallels eller VirtualBox for Mac.

Partnere
RETScreen administreres under ledelse og med løbende økonomisk støtte fra CanmetENERGY Varennes Research Centre of Natural Resources Canada, et departement under den canadiske regering. Kerneteamet samarbejder med en række andre regeringer og multilaterale organisationer med teknisk støtte fra et stort netværk af eksperter fra erhvervs-, regerings- og akademiske kredse. Hovedpartnerne omfatter NASA's Langley Research Center, Renewable Energy and Energy Efficiency Partnership (REEEP), Ontario's Independent Electricity System Operator (IESO), UNEP's Energy Unit of the Division of Technology, Industry and Economics, Global Environment Facility (GEF), World Bank's Prototype Carbon Fund, og York University's Sustainable Energy Initiative.

Eksempler på anvendelse
I marts 2015 havde RETScreen mere end 435.000 brugere.

En uvildig virkningsundersøgelse fra 2001 vurderede, at anvendelsen af RETScreen-programmet i perioden 1996-2012 på verdensplan ville udvirke besparelser på 8 mia canadiske dollars, årlige reduktioner i drivhusgasudledning svarende til 20 megatons CO2, og en ren energiproduktion med en anlægsstørrelse på 24 GW.

RETScreen anvendes bredt som værktøj til formidling og implementering af projekter til indføring af ren energi. RETScreen er for eksempel blevet brugt til følgende opgaver:

 til at eftermontere Empire State Building med udstyr til bedre energiudnyttelse
 på 3M Canadas produktionsanlæg
 af den irske vindmøllebranche til omfattende analyser af potentielle nye projekter
 til energiovervågning på hundreder af skoler i Ontario
 af Manitoba Hydros kraftvarmeværkers program (optimering af bioenergi) til at screene projektapplikationer
 til energistyring på universiteter og college-campusser
 i en flerårig vurdering og evaluering af solcellers ydeevne i Toronto, Canada
 til analyse af solfangervarme på installationer hos det amerikanske luftvåben
 på kommunale anlæg og ejendomme, herunder identifikation af muligheder for at eftermontere energibesparende udstyr i forskellige kommuner i Ontario.

RETScreen anvendes også som undervisningsredskab af mere end 1.100 universiteter og læreanstalter, og programmet citeres hyppigt i den akademiske litteratur.

Anvendelsen af RETScreen er anbefalet, og i nogen tilfælde påbudt, af myndigheder på alle niveauer over hele verden, herunder UNFCCC og EU, Canada, New Zealand og Storbritannien, samt talrige amerikanske og canadiske provinser/stater, byer og kommuner.

Prisbelønninger og anerkendelser
I 2010 blev RETScreen International tildelt prisen Public Service Award of Excellence, der er den højeste pris, den canadiske regering kan tildele sine embedsmænd.

RETScreen- og RETScreen-teamet har været nomineret til og modtaget adskillige andre ansete priser, blandt andet Ernst & Young/Euromoney Global Renewable Energy Award, Energy Globe (National Award for Canada) og GTEC Distinction Award Medal.

Omtaler
En anmeldelse fra International Energy Agency af vandkraftdelen i betaversionen af programmet beskrev den som "meget imponerende". Det European Environment Agency erklærer, at RETScreen er et "yderst nyttigt redskab." RETScreen er også blevet kaldt "et af de få programmer, og langt det bedste, til evaluering af økonomidelen i anlæg til bæredygtig energi" og "et redskab til styrkelse af ... markedets sammenhængskraft" inden for ren energi på verdensplan.

Se også
 Vedvarende energi

Referencer

Eksterne henvisninger
 RETScreen International
 RETScreen Expert - Benchmark Analysis (video)
 RETScreen Expert - Feasibility Analysis (video)
 RETScreen Expert - Performance Analysis (video)
 RETScreen Expert - Portfolio Analysis (video)
 RETScreen Clean Energy Bulletin
 "What is RETScreen?"

Vedvarende energi
Kraftvarme
Solenergi
Energipolitik
Vindenergi

RETScreen


Johann Martin Bernatz, né le  à Spire et mort le , est un peintre paysagiste allemand.

Biographie
Johann Martin Bernatz naît le  à Spire.

Fils d'un maître maçon et d'un ramoneur, il est initialement destiné à ce dernier métier de son père (tandis que son frère aîné  (1800-1882) choisit celui de la construction), jusqu'à ce qu'une pneumonie l'empêche d'exercer ce métier en 1826. Johann Martin B., qui est déjà à l'époque un dessinateur compétent, fréquente avec son frère l'école polytechnique de Vienne, s'essaye à la peinture à l'huile sous la direction de Kellerhofen à Spire et passe à la peinture d'architecture lors de son deuxième séjour à Vienne (1827-1829). En , il arrive à Munich et parcourt, pour y faire des études, le haut pays de l'ancienne Bavière et la Basse Bavière, où il estt chargé à Straubing par le président du gouvernement von Mulzer de dessiner pour le roi Louis Ier divers monuments anciens et historiquement curieux. Il réalise également de nombreuses peintures à l'huile et aquarelles qui, par leur association d'architecture et de paysage et par leur fidélité consciencieuse et leur exécution soignée, attirent l'attention du Hofrath et Gotthilf Heinrich von Schubert, car celui-ci cherche en 1836 un peintre et dessinateur compétent pour l'accompagner dans son voyage en Orient prévu depuis longtemps. C'est ainsi que Johann Martin Bernatz part avec Schubert et le Dr Michael Pius Erdl, si tôt achevé, via Constantinople, à travers l'Asie Mineure, la Palestine et la péninsule du Sinaï jusqu'en Égypte, en fixant avec son crayon toutes les régions étranges, les monuments, leurs vues et leurs costumes. À son retour, Johann Martin Bernatz en publie une sélection sur 40 feuilles sous le titre Bilder aus dem heiligen Lande, nach der Natur gezeichnet (Vues de la Terre Sainte, dessinées d'après nature) (Stuttgart 1839 chez Steinkopf). À la suite de cette prestation exemplaire, il est invité par l'Angleterre à se joindre à une expédition destinée aux Indes orientales avec le Dr Johannes Roth. Lorsque les voyageurs arrivent à Calcutta au Nouvel An 1841, après six mois de navigation, des obstacles insurmontables se dressent entre eux. En revanche, Johann Martin Bernatz participe à une exploration scientifique de l'Abyssinie pour le compte du gouvernement anglo-indien. Enfin, après plus de trois ans d'absence, notre dessinateur revient et publie le fruit de son labeur sous le titre Scènes d'Éthiopie (Londres 1852, lithographié par le Munichois ) ; une adaptation allemande paraît à Stuttgart en 1854 et à Hambourg en 1855 chez Rudolf Besser (1811-1883) sous le titre : Bilder aus Aethiopien. Nach der Natur gezeichnet und beschrieben von Joh. Martin Bernatz, Maler der brittischen Gesandtschaftsexpedition nach Schoa in den Jahren 1841–43. Gewidmet mit besonderer Erlaubniß der Königin Victoria von England. (Vues d'Éthiopie. Dessinées et décrites d'après nature par Joh. Martin Bernatz, peintre de l'expédition de la légation britannique à Shoa dans les années 1841-43. Dédiées avec la permission spéciale de la reine Victoria d'Angleterre.). Cette œuvre magnifique se divise en deux parties : 1. Aden et les basses terres volcaniques chaudes du Danakil. 2. les hautes terres du sud de l'Abyssinie et de la Shoah. - Par l'intermédiaire d'Alexander von Humboldt, Johann Martin Bernatz peint à l'huile une précieuse collection des plus curieuses "Esquisses pour l'étude des pays et des peuples" pour l'album du roi Frédéric-Guillaume IV de Prusse. Dès lors, Johann Martin Bernatz est considéré comme une autorité scientifique : Humboldt, Schubert, Heinrich Barth et August Petermann l'applaudissent, le reconnaissent et le respectent ; ses louanges sont proclamées par Carl Ritter et le Dr  à Berlin (conférence lors de la séance de l'association géographique du ). Aucun ouvrage de voyage ne paraît sans au moins quelques illustrations de sa main, comme la Description de la Palestine de Fr. Adolf et Otto Strauß (Die Länder der heiligen Schrift. mit 100 Bildern nach Zeichnungen von , Bernatz, Strähuber und Meermann (Leipzig 1861 ff. ), Reisen und Entdeckungen in Nord- und Centralafrika (Voyages et découvertes en Afrique du Nord et en Afrique centrale) de Barth (Gotha 1857), Reise am oberen Nil (Voyage sur le Nil supérieur) de W. v. Harnier (éd. par Adolf v. Harnier, avec préface de A. Petermann. Darmstadt 1866, avec 27 feuilles imprimées en couleurs), etc. - À partir de 1846, Johann Martin Bernatz s'installe durablement à Munich. Il présente régulièrement ses aquarelles et ses peintures à l'huile lors des grandes expositions d'art (1858 et suivantes), par exemple le Bahr-Assal dans les plaines volcaniques du Danakil (1864) ; Les lacs salés de Nubie, le magnifique tableau avec la Vue intérieure de l'église du monastère du Sinaï (1871 et 1877), le Parvis de la mosquée de Suleiman à Constantinople (1874). Lors du tirage au sort au profit de la fondation générale allemande pour les invalides, il fait également don d'une œuvre artistique de grande valeur (Rivière Rossi dans le haut pays de la Shoah). D'ailleurs, l'artiste souffre de ces efforts scientifiques : ses tableaux portent surtout l'empreinte de la vérité, souvent au détriment de l'impression picturale et la couleur devient dure et lourde ; même dans la reproduction de monuments architecturaux, ce n'est pas l'ambiance poétique qui prévaut, mais la fidélité. Ce qu'il gagne d'un côté pour la science, il le perd en partie pour l'art. Malgré cela, ses travaux extrêmement assidus restent un témoignage et un ornement de la persévérance et de la ténacité allemandes. On s'accorde à reconnaître à ses études un grand caractère d'exactitude et de précision.

Son frère Matthäus et ses neveux Auguste, Charles et Frantz Bernatz s'adonnennent à l'architecture.

Johann Martin Bernatz meurt le , après de longues et pénibles souffrances.

Références

Annexes

Bibliographie

Liens externes

Peintre allemand du XIXe siècle
Naissance en mars 1802
Naissance à Spire
Naissance dans le département du Mont-Tonnerre
Décès en décembre 1878
Décès à Munich
Décès dans le royaume de Bavière
Décès à 76 ans

Johann Martin Bernatz


Karl Theodor Wilhelm Weierstraß (31 Ekim 1815, Ostenfelde Münster - 19 Şubat 1897, Berlin), Alman öğretmen ve matematikçidir.

Meslek yaşamına Münster'de, Deutsch-Krone'de ve Braunsberg'te ilkokul öğretmeni olarak başladı, daha sonra 1856'da Berlin Meslek Enstitüsü'nde çalıştı, 1864'te de Berlin Üniversitesi matematik profesörlüğüne atandı ve hayata gözlerini yumana dek ders verdi. Derslerinde, çözümlemenin yeniden doğmasına önemli katkılarda bulundu ve bütün bir matematikçiler kuşağı üzerinde bir etki yarattı. Kummer ile birlikte Almanya'daki ilk matematik seminerini düzenledi. Bolzano, Abel ve Cauchy'nin başlattığı matematiği kurallara bağlama çabasını daha da ileri götürerek bir sayı dizisinin limiti, sürekli değişken vb. kavramlarına ilişkin henüz yeterince açık olmayan formülleştirmeleri aritmetik eşitsizlikler biçiminde ifade etti ve böylece matematikte sezginin rolünü daha da azalttı. Bu kavramları iyice irdeleyerek sürekli ve hiçbir noktasında türevi alınamayan bir fonksiyonun kurulması problemini ortaya attı. Bu fonksiyonu düzgün yakınsak sonsuz bir seriyle tanımladı.

Çözümlemeyi aritmetiğe dayandırmak istedi ve aritmetiğin mantık temelinden yoksun oluşunu gidermek için bir gerçek sayılar kuramı geliştirdi. Karmaşık analizin geliştirilmesine büyük katkıda bulundu. Yaklaşımı yereldi: tam serileri yakınsaklık çemberleri içinde inceledi ve analitik uzantı yönteminin yardımıyla fonksiyonların değerini varlık alanlarının her noktasında elde etti. Analitik fonksiyonlara karşı ilgisi, eliptik fonksiyonları incelerken doğdu ve bu yolla temel hedefine ulaştı; Abel integralleri'ne ve onların ters fonksiyonlarına, Abel fonksiyonları'na ilişkin genel bir kuram geliştirdi.

Hayatı

Çocukluğu ve Egitimi
31 Ekim 1815'de Karl doğduğunda, babası Wilhelm Weierstrass (1790-1869) Ennigerloh'a bağlı Ostenfeld belediyesinde memurdu. Karl'ın doğumundan az sonra, aile babanın gümrük memuru olduğu Vestfalya'nın Westernkotten bölgesine yerleşti. Weierstrass, çocukluk yıllarını burada geçirdi. Karl'ın 1904 yılında ölen Peter adlı bir erkek kardeşi ile Clara (1823-1896) ve Elise (1826-1898) adında iki kız kardeşi vardı. Anneleri, Elise'nin doğumundan biraz sonra, 1826 yılında öldü. Babaları ertesi yıl yeniden evlendi. Bu nedenle, Karl'ın annesi Teodora Forst hakkında pek az şey bilinmektedir. Karl'ın üvey annesi ev kadınıydı. Hayatının son on yılını Berlin'de ünlü olan oğlunun evinde, iki kızı ile birlikte geçirdi.

Babanın sertliği, otoritesi ve inadı, aile içinde geçimsizliklere neden oluyordu. Baba Weierstrass, ufak oğluna kırk yaşına kadar öğüt vermeye ve işlerine karışmaya devam etti, Karl'ı da, parlak yeteneklerini dikkate almadan ona uygun olmayan bir mesleğe zorladı. Karl, Bonn Üniversitesine hukuk okumak üzere gitti. Ancak sevmediği bu okulda kendini içkiye ve düellolara verdi. 4 yıllık hukuk eğitiminin sonunda diploma alamadan geri döndü. Fakat düello ve içki alemleri arasında matematikle ilgilendi. Laplace'ın Gök Mekaniğini inceledi. Diferansiyel denklem sistemlerini okudu. Karl, yöredeki Münster Akademisine, meslek öğretmenliği sınavlarına kendi kendine hazırlandı. Kendini matematiğe verdi. 22 Mayıs'ta Münster Akademisine girdi. Christophe Gudermann (1798-1852) öğretmen olarak bu akademide bulunuyordu. 1839 yıllarında, Gudermann eliptik fonksiyonlar meraklısıydı. Carl Gustav Jacob Jacobi, 1819 yılında "Fundamenta Nova" sını yayımlamıştı. Gudermann yıllarını kuvvet serilerine verdi. Fakat, istediği sonucu alamadı. Bu sonuçları almak ancak Weierstrass'a nasip oldu.

Weierstrass, Münster Gymnasium'unda stajını bitirdikten sonra, analitik fonksiyonlar üzerine bir çalışma yaptı. Cauchy İntegral Teoremine ayrı bir yoldan yaklaştı. Cauchy'nin çalışmasını ancak 1842 yılında haber aldı. Aynı yolda bir çalışmayı Gauss 1811 yılında bitirmiş ve gizli tutmuştu.

Öğretmenliği ve bilimsel çalışmaları

Weierstrass, yirmi altı yaşında orta öğretimde öğretmenliğe başlamıştır. Matematik ve fizik dışında, küçük çocuklara, Almanca, coğrafya ve yazı öğretiyordu. 1845 yılında bu derslere bir de beden eğitimi dersleri eklendi. Hayatının en verimli on beş yılını öğretmenlik yaparak geçirmiştir.

Weierstrass 1842-1843 yıllarında küçük Deutsch-Krone kasabasında sonraki yıllarda yayınlayacağı Kompleks fonksiyonlar teorisi üzerine çalıştı. Bu çalışma, 1828'den bugüne kadar yayınlanan "Journal für die reine und angewandte Mathematik" (Crelle's Journal olarak da bilinir) adlı matematik dergisinde ancak on dört yıl sonra, 1856'da, yayınlanmıştır. Crelle'nin, bu çalışmadan sonra Weierstrass'ı övdüğünü görüyoruz. Weierstrass, büyük eserinin temelini de bu küçük Deutsch-Krone kasabasında atmıştır. Bu eserinde, Abel teoreminden ve Jacobi'nin keşfi olan çok değişkenli, çok katlı ve devirli fonksiyonlardan başlayarak, Abel'in ve Jacobi'nin eserlerini tamamlamayı düşünüyordu. Çünkü  Abel genç yaşta ölmüştü Jacobi de çalışmalarının gerçek anlamını Abel'in teoreminde olduğunu açıkça göremedi. Burada çalışmaya başladı. Çok zamanını alan bu konuda çalışırken, epeyce yan ürün elde etti.

1848 yılında Braunsberg'deki Katolik lisesine atandı. Bu lisede altı yıl öğretmenlik yaptı. 1848-49 yılında okul programında Weierstrass'ın bir çalışması vardı. Bu çalışma Alman matematikçiler tarafından fark edilmedi. İsveçli Mittag-Leffler'in söylediği gibi, ortaokul programlarında kuramsal matematik üzerinde bir çalışmayı arayıp çıkarmak kimsenin aklına gelmezdi.

1853 yılının yazında tatilini geçirmek için Westernkotten'a babasının yanına gitti. Orada, Abelyen fonksiyonlar üzerine bir çalışmayı kaleme aldı ve Crelle'nin dergisine gönderdi. 1854 yılında bu yazı yayımlandı.

Bu çalışmanın ilginç bir öyküsü de vardır: "Weierstrass Braunsberg'deki okulda öğretmenken, okulun müdürü, Weierstrass'ın sınıfında gürültüler duyar. Oraya koşar, Weierstrass'ı sınıfta bulamaz. Evine endişe ile koşar. Öğretmeni, perdeler kapalı, lambası yanıyor halde çalışma masasının başında bulur. Tüm gece çalışmış ve güneşin doğduğunu fark edememişti. Müdür, sabah olduğunu ve sınıfında gürültülerden dolayı kendisini aradığını söyler. Weierstrass, önemli bir keşif peşinde olduğunu, ilim dünyasında büyük bir ilgi uyandıracağını ve çalışmasını kesmeyeceğini söyler."

Doktora unvanı
Hiç kimsenin adını işitmediği bir köy okulunda tanınmamış bir köy öğretmeninin kaleminden çıkan ve 1854 yılında Crelle'nin dergisinde yayınlanan bu çalışma büyük bir yankı yaptı. Weierstrass, çalışmasının hiçbir parçasını daha önce yayımlamamış ve tam olarak bitirdikten sonra yayımlamıştı. Bu nedenle de ünlü matematikçilerin dikkatini çekti. Bu çalışma yayımlandıktan sonra Weierstrass büyük bir matematikçi olarak saygı görmeye başladı. Königsberg Üniversitesinde matematik profesörü olan ve Jacobi'nin yerine geçen Richelot, bu büyük keşfin değerini anladı ve üniversitesini, Weierstrass'a fahri doktora unvanının verilmesi için razı etti. Diplomayı vermek için Braunsberg'e gitti. Gymnasium'un müdürü tarafından Weierstrass şerefine verilen öğle yemeğinde Richelot, "Hepimiz Weirstrass'ın şahsında hocamızı bulduk" dedi. Eğitim Bakanı Weierstrass'ı hemen terfi ettirdi ve ilmi çalışmalarına devam etmesi için kendisine bir yıllık tatil verdi. Bu sırada, Crelle'nin sahibi olan Karl Wilhelm Borchardt, dünyanın en büyük analizcisini kutlamak için Braunsberg'e gitti. Borchardt'ın ölümüne kadar tam yirmi beş yıl Weierstrass'la bu dostluk sürdü.

Weierstrass, 1 Temmuz 1856 günü Berlin'deki Krallık Politeknik Okuluna matematik öğretmenliğine, aynı yılın sonbaharında Berlin üniversitesinde yardımcı profesörlüğe getirildi ve Berlin Akademisine üye seçildi. Weierstrass, 1864 ile 1897 yılları arasında Berlin Üniversitesinde matematik profesörü olarak çalıştı. Derslerde, dinleyicileri ve kara tahtayı görecek bir yere oturuyor, formüllerini birine yazdırıyordu. Şöhreti ve ünü tüm Avrupa'ya yayıldığında izleyicileri epey kalabalık oluyordu. Bu şöhret daha sonra Amerika'ya da yayıldı.

Weierstrass, öğrencileri için yanına yanaşılabilir bir adamdı. Gençlerin matematikte ve hayattaki güçlüklerine ilgi gösterirdi. İnsanlardan uzak durmazdı. Öğrencileri ile olduğu kadar meslektaşları ile de çok güzel ilişki kurabiliyordu. Özellikle meslektaşı Kronecker'la evine kadar gidip sohbet ederek dönmekten zevk alırdı. Bu sohbet çoğu kez ilmi konularda olurdu. Bir kadeh şarap ve öğrencileriyle bir masa başında oturmak onu mesut ediyor ve gençleşiyordu. Yenilip içilenin parasını vermekte ısrar ediyor ve kesinlikle kendisi ödüyordu.

Mittag-Leffler, 1873 yılında, Stockholm'den Paris'e, Hermite'in analiz derslerini izlemek üzere gider. Kendisini karşılayan Hermite şöyle söyler:"Yanılıyorsunuz. Berlin'e gidip Weierstrass'ın derslerini izlemelisiniz. O, hepimizin hocasıdır." Gerçekten, Mittag-Leffler daha sonra Berlin'e gider ve Weierstrass'ı da dinler. Dünya'nın her yanından dinleyicileri gelir, öğrenir ve ülkelerine giderek Weierstrass'ı anlatırlardı.

Kuvvet serilerinin yakınsaklığı, limit, süreklilik ve yakınsaklık kavramlarının çıkardığı güçlükler, Weierstrass fonksiyonu adı verilen kuramını geliştirdi. Bu kurama Kronecker o kadar şiddetli hücumlar yaptı ki, yaşlı Weierstrass'ın çalışmalarına ara verdi.

Weierstrass, 18 Şubat 1897 günü seksen iki yaşında uzun bir hastalıktan sonra kendi evinde hayata gözlerini yumdu. Weierstrass hiç evlenmedi. Öğrencisi olan Sofia Kovalevskaya'ya düşkündü.

Bazı Teoremleri
 Bolzano-Weierstrass teoremi
 Weierstrass–Erdmann kosulu
 Weierstrass M testi
 Weierstrass-Casorati teoremi
 Stone–Weierstrass teoremi
 Weierstrass eliptik fonksiyonlari
 Weierstrass fonksiyonlari
 Weierstrass preparation teoremi
 Lindemann–Weierstrass teoremi
 Weierstrass factorization theorem
 Weierstrass–Enneper parametrizasyonu
 Sokhotski–Plemelj teoremi

Kitapları
 Mathematische Werke, "Toplu Yapıtları", 7 cilt, 1894-1927

1815 doğumlular
1897 yılında ölenler
19. yüzyıl matematikçileri
Alman matematikçiler
Alman öğretmenler
Vestfalya Wilhelm Üniversitesinde öğrenim görenler
St Petersburg Bilimler Akademisi'nin şeref üyeleri
St Petersburg Bilimler Akademisi'nin muhabir üyeleri

Karl Weierstrass


La Mercedes-Benz Classe S  est une série de véhicules haut de gamme du constructeur automobile allemand Mercedes-Benz. Elle fut produite de  à  et a reçu un restylage en 2002. Le constructeur a principalement fabriqué ce modèle en deux carrosseries différentes : en berline tricorps à quatre portes standard () et longue (). Une version limousine () a également été proposée.

Historique

Motorisations

Notes et références

Voir aussi

 Mercedes-Benz Classe S / Classe CL

Type 220
Automobile des années 2000
Berline
Limousine
Automobile de chef d'État

Mercedes-Benz Classe S (Type 220)


L' Allégorie d'Hercule est une peinture à l'huile sur toile () du peintre de l'École de Ferrare Dosso Dossi, datable d'environ 1535 et conservée au musée des Offices à Florence. L'œuvre, en raison du sujet incertain, est aussi connue avec les titres Bambocciata et Sorcellerie.

Histoire
L'œuvre fut achetée à Sienne par Giannotto Cennini pour le compte du cardinal Léopold de Médicis, qui la reçut en 1665. L'inventaire parle d'un « tableau avec les portraits des bouffons des ducs de Ferrare ». Un tel sujet caricatural et satirique n'est compatible qu'avec une commande directe d'Hercule II d'Este, qui serait ironiquement représenté comme le « vieil Hercule » auquel le titre fait référence.

L'attribution à Dosso Dossi est incontestable, avec une datation à la dernière phase.

Description et style
L'œuvre est également connue sous les titres de Bambocciata (Mendelsohn) ou de Sorcellerie (Roberto Longhi), confirmant l'incertitude quant au sujet qu'elle représente. C'est Felton Gibbon qui a émis l'hypothèse qu'il s'agissait d'une transposition du thème dHercule à la croisée des chemins, c'est-à-dire une représentation allégorique du héros confronté au choix entre une vie difficile mais vertueuse ou gaspillée dans une débauche facile. Maurizio Calvesi (historien de l'art) parle enfin d'une allégorie de Bacchus et de son entourage, lisant divers symboles bachiques disséminés sur la toile.

Hercule, faisant allusion au vieux duc, est représenté au premier plan sous la forme d'un vieil homme à moitié nu avec une guirlande de roses sur la tête et tenant deux sphères, l'une près de lui et l'autre tirée par une ficelle passant au travers, une allusion à son gouvernement de l'État de près ou de loin, accompagné de bouffons et de femmes lascives.

L'artiste était sûrement intéressé à représenter une galerie de personnages grotesques, inspirés de la peinture de genre nordique. La scène se déroule dans un intérieur sombre, d'inspiration lombarde, derrière un parapet sur lequel sont posés quelques symboles d'interprétation difficile : deux cosses, une soucoupe à fromage épicé et un petit couteau, une pie bavarde et une branche de cerisier chargée de fruits. Ce sont probablement des allusions érotiques salaces, « piquantes » de fait.

Un joyeux banquet se déroule avec différents convives à une table sur laquelle est posé un tapis exotique. Au centre, un jeune homme richement vêtu, tient un rouet d'où jaillit un brin de sureau en référence à une histoire d'Hercule qui fut obligé de se déguiser en femme et de filer pour l'amour d'Omphale. À droite, se tiennent deux courtisanes au bonnet élaboré sur la tête, selon la mode de l'époque, dont l'une a les seins découverts et tient une corbeille de fruits, à côté d'une autre masquée (symbole de l'amour sensuel) et d'un tambourin.

Quatre personnages masculins s'alignent en arrière-plan : un homme aux cheveux blancs qui regarde de trois quarts vers le spectateur près d'une chèvre (symbole de la lascivité), un homme mûr de profil et deux serviteurs dont l'un semble tenir le chien blanc d'une des femmes. Tout le monde semble être impliqué à regarder jouer le vieil homme. Les visages sont souvent vermeils, aux traits chargés, presque caricaturaux.

La palette privilégie les tons rougeâtres et bruns, bien adaptés à l'atmosphère un peu glauque de l'œuvre. L'atmosphère humide et ombragée est illuminée par un rayon de lumière qui, pertinemment, se pose sur les seins de la femme décolletée.

Références

Bibliographie

 Felton Gibbons, Two Allegories by Dosso for the Court of Ferrara", The Art Bulletin, Vol. 47, No. 4 (Dec., 1965), pp. 493-499.
 Gloria Fossi, Offices, Giunti, Florence 2004. .

Articles connexes

 École de Ferrare
 Renaissance ferraraise

Liens externes

Tableau de Dosso Dossi
Tableau du XVIe siècle
Peinture allégorique
Sorcellerie
Héraclès ou Hercule dans la peinture
Rose dans la peinture
Fromage dans la peinture
Oiseau dans la peinture
Instrument de musique dans la peinture
Sein dans la peinture
Fruit dans la peinture
Chèvre dans la peinture
Chien dans la peinture
Masque dans la peinture
Œuvre de Dosso Dossi en Italie
Œuvre conservée à la galerie des Offices

Allégorie d'Hercule


العتاوية، مسلسل تلفزيوني كويتي كوميدي، إنتج وعرض بعام 1980. بقصة نبيل غلام وإعداد عبد الحسين عبد الرضا بطل العمل، وبإدارة عدسة المخرج حسين الصالح. هذا المسلسل بداية شهرة للفنانة هيفاء عادل والممثل الكوميدي داوود حسين وبروز نجم الطفلة سحر حسين.

القصة
تدور أحداث المسلسل بشكل خاص حول المحامي «عتيج» الذي يعمل مساعد عند محامي اسمه «أحمد يكيكي» الذي يتولى قضايا فريج العتاوية القانونية والإجتماعية منها، وسلط المسلسل الضوء على عدة قضايا منه خيانة الأمانة والفساد الإداري والتسلط والطمع خلال شخصية «بو بدر» الذي يحارب «عتيج» بسبب كشفه الطمع بابنة شقيقه اليتيمة «نورة» بعدما بلغت سن الرشد واصبحت تستطيع المطالبة بحقها منه والتحرر من سلطته، ما يجعل «بو بدر» يقوم برمي الشائعات حول «عتيج» حتى يجعل فريج العتاوية لكن أهل فريج يكشفون حقيقة «بو بدر». ما جعل «عتيج» يرشح نفسه بالإنتخابات ويفوز بحين خسارة «بو بدر»، بنهاية المسلسل يتزوج «عتيج» من «نورة».

أوبريت بداية المسلسل
ترجية ويا ترجية .. صارت تراجي شعبية ..
سكرتيرة نظامية .. أناملها نحاسية ..
شدّاخة للحرامية ..

عتيج .. عتيج .. وينك وينك يا عتيج

شنهو منهو .. منهو كدر نورة في هذا الفريج

إقطع مسافات الطريج مثل الغزال

ييب القوانين وتعال يبن الحلال

إلحق علي يا عتيج ..

مكتبي مفتوح .. يا أهل الفريج

مرجعي القانون .. والحكم السريع

واللي عنده حق عندي ما يضيع

واللي عنده حق عنده ما يضيع

الفنانين المشاركين

المراجع

مسلسلات تلفزيونية كويتية بدأ عرضها في 1980
مسلسلات عبد الحسين عبد الرضا

العتاوية (مسلسل)


Marbla divisa este o molie din familia Erebidae care se găsește în zona subtropicală africană și este cunoscută în Republica Democrată Congo, Nigeria, Madagascar, Gabon, Sierra Leone, Guineea Ecuatorială și Zambia.

Anvergura aripilor este de aproximativ 38 – 40   mm.

Referințe

Legături externe
 Picture of Marbla divisa on Africanmoths.com
  Baza de date a genului Lepidoptera la Muzeul de istorie naturală

Molii
Lymantriidae
Molii din Africa
Molii din Madagascar
Molii descrise în 1855

Marbla divisa


Maddie Taylor (născută Matthew William Taylor, ) este un actor de film, televiziune și voce american.

Biografie

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1966
Nașteri pe 31 decembrie
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Actori de film americani
Actori de televiziune americani
Actori de voce americani
Americani în viață
Actrițe americane din secolul al XXI-lea

Maddie Taylor


One to One es un servicio de pago (cuota anual) de aprendizaje ofrecido en las tiendas Apple Store. La tarifa de incorporación anual (99 €) permite al usuario recibir sesiones ilimitadas de entrenamiento de 50 minutos. La única restricción es que los usuarios del servicio sólo pueden reservar una sesión a la vez. Las sesiones ofrecen enseñanza en cualquiera de los productos de hardware o software, incluyendo a las aplicaciones Pro. Aunque hay varios currículums predefinidos (como "El ABC del Mac", "El ABC del iPhone" o "Construyendo tu propio sitio web"), está disponible la enseñanza sobre casi cualquier tema.

En un principio este servicio formaba parte de ProCare, pero el 2 de mayo de 2007 este último fue dividido and One to One se convirtió en un servicio aparte, con un precio de 99 €. Los miembros de ProCare en aquel momento recibieron la membresía de One to One por el tiempo restante de suscripción a ProCare.

Referencias

Enlaces externos
 http://www.apple.com/es/retail/onetoone/

Apple Inc.

One to One


Argeș čita se Arđeš (rumunjski: Râul Argeș) je rijeka u južnoj
Rumunjskoj dužine oko 350 km. Lijevi je pritok Dunava.

Karakteristike
Argeș izvire u masivu Făgăraș (Južni Karpati) na južnim obroncima planinskih visova Moldoveanu i Negoiu, u južnoj Rumunjskoj.
U planinskom dijelu najveći su joj pritoci Vâlsan, Doamnei i Târgulu. Nakon planinskog dijela teče prema jugu kroz gradove Curtea de Argeș i Pitești, zatim utječe u dunavsku ravnicu gdje kod grada Oltenița utječe u Dunav.

Najveći pritok Argeșa je rijeka Dâmbovița, koja teče kroz Bukurešt gotovo paralelno s Argeșom.

Porječje Argeșa veliko je oko 12 550 km². Na planinskom toku rijeke kod Căpățânenija 1960-ih godina podignuta je brana i akumulacijsko jezero za hidroelektranu Gheorghe Gheorghiu-Dej.

Izvori

Vanjske poveznice

 Argeș River na portalu Encyclopædia Britannica

Rijeke u Rumunjskoj
Pritoke Dunava

Argeș (rijeka)


La céramique Black Burnished est un type de céramique britto-romaine.

Ce type de céramique qui regroupe des assiettes, des bols et des vases, est schématiquement divisé en deux grandes catégories selon que les poteries sont tournées ou pas. Il est fabriqué dans des ateliers du sud et du sud-est de la Grande-Bretagne du  ; il est diffusé sur l'île mais aussi sur le continent.

Typologie
Les céramiques Black Burnished sont réparties en deux catégories, la différence portant sur le lieu de production, le matériau utilisé et surtout la technique de production selon que la céramique est tournée (façonnée à l'aide d'un tour) ou non. Cette distinction est toutefois schématique, certaines productions tournées, par exemple, empruntant des caractéristiques aux céramiques non tournées. Cette dernière catégorie apparaît d'ailleurs beaucoup plus homogène, plus fréquente et plus largement répandue géographiquement.

Les productions de céramique Black Burnished, quelle qu'en soit la catégorie, sont des assiettes, des bols et des vases, à bord droit ou retourné. Elles comportent presque toujours un décor en forme de grille auquel peut se substituer un dessin de lignes ondulées.

Céramique Black Burnished de catégorie 1

La céramique Black Burnished de catégorie 1 (BB1) est fabriquée à partir d'une pâte d'argile à texture grossière, dont les grains de sable utilisés comme dégraissant sont de calibre moyen. Cette pâte peut contenir des inclusions de minerais de fer noir ou rouge, du silex, du quartz, des fragments de schiste et du mica blanc. Les céramiques BB1 peuvent apparaître granuleuses au toucher et de teinte noire ou gris foncé. Ces céramiques sont façonnées à la main sans recourir à un tour (céramique non tournée).

Les céramiques BB1 sont fabriquées dans la région de Poole Harbour, sur la côte du Dorset et les productions les plus précoces semblent avoir influencé la céramique de type Vectis fabriquée sur l'île de Wight.

Céramique Black Burnished de catégorie 2

La céramique Black Burnished de catégorie 2 (BB2) est de couleur plus grise et possède une texture plus fine que le type BB1. Il s'agit d'un groupe assez hétérogène de céramiques incluant du sable très fin et dont la couleur varie du gris foncé au noir avec un noyau brun ou brun rougeâtre et une surface de couleur variable, noire ou plus claire (gris nacré). La coloration rougeâtre du noyau apparaît rapidement après usage. La poterie revêt au toucher un « aspect soyeux ». La pâte d'argile peut contenir du minerai de fer noir, du mica et du quartz. La céramique BB2 est tournée.

Les céramiques BB2 sont fabriquées de part et d'autre de l'estuaire de la Tamise à proximité de son embouchure, aussi bien dans l'Essex que dans le Kent.

Aire de répartition

En Britannia
Les céramiques BB1 se répandent principalement du milieu du  jusqu'au , même si elles sont fabriquées depuis la fin de l'âge du fer britannique. Elles sont diffusées dans toute la Grande-Bretagne, la carte de répartition montrant cependant des concentrations dans le Dorset, l'Essex et le Kent.

Les céramiques BB2 sont diffusées à partir de l'an 140 environ jusqu'au milieu du  dans le sud-est de l'Angleterre avec une fréquence décroissant selon l'éloignement des sites de production mais également, de manière plus ponctuelle, dans la partie nord de la Grande-Bretagne (régions de Carlisle, Édimbourg et Glasgow).

En Gaule
Les céramiques Black Burnished se rencontrent dans une zone nord-ouest de la Gaule allant de Boulogne-sur-Mer à Cherbourg sur le littoral, mais s'étendant également à l'intérieur du pays, de Cambrai au nord à Genainville et Évreux au sud. Les poteries de ce type les plus précoces retrouvées sur les sites français semblent dater du début du . La taille des tessons et l'état de leur conservation ne permettent pas toujours de déterminer s'il s'agit de BB1 ou BB2, même si les premières semblent prédominer ; en outre, des types locaux « copient » les Black Burnished.

Notes et références

Pour en savoir plus

Bibliographie
 .

Ceramique sigillee
Ceramique sigillee
Ceramique sigillee

Technique de la céramique

Céramique Black Burnished