Le Centre culturel José Bonifácio (CCJB) est un centre culturel situé dans le quartier de Gamboa, dans le centre de la ville de Rio de Janeiro. Installé dans un bâtiment du , il est situé à l'intersection de la Rua Pedro Ernesto et de la Rua João Alvares. Il fait partie du Circuit Historique et Archéologique de Célébration du Patrimoine Africain, créé dans le but de préserver la mémoire africaine dans la ville.

Ouvert en 1986, le centre a été ensuite restauré et a rouvert le 20 novembre 2013, jour de la conscience noire, par le maire Eduardo Paes. Le palais, fondé en 1877 par Dom Pedro II, a été restauré par le programme culturel Porto Maravilha, responsable de la récupération du patrimoine artistique, historique et culturel de la zone portuaire de Rio de Janeiro.

Description
Le centre culturel a une superficie de , divisée en trois étages et 18 salles. Au rez-de-chaussée, le local technique et des sanitaires sont installés. Au premier étage, il y a : un espace d'exposition pour l'archéologie, qui abrite des découvertes du quai de Valongo ; une bibliothèque avec une collection qualifiée sur des thèmes africains et afro-brésiliens ; une librairie spécialisée ; un espace de congrès ; et l'administration du CCJB.

L'espace a de multiples usages, abritant des activités académiques, pédagogiques et artistiques et culturelles faisant référence à l'influence africaine sur la formation sociale brésilienne. Il abrite une exposition permanente d'objets trouvés lors des fouilles et des travaux dans le cadre de Porto Maravilha. Bracelets, pipes et amulettes font partie des objets exposés.

Le centre a reçu son nom en l'honneur de José Bonifácio de Andrada e Silva, naturaliste, homme d'État et poète brésilien. José Bonifácio a été une personne décisive pour la consolidation de l'Indépendance du Brésil, et c'est pourquoi il est connu sous l'épithète de "Patriarche de l'Indépendance".

Histoire

Le palais où opère aujourd'hui le Centre Culturel José Bonifácio, situé Rua Pedro Ernesto, a été inauguré en 1877 par Dom Pedro II. Jusqu'en 1966, l'école José Bonifácio, la première école primaire d'Amérique latine, dont le nom officiel était Escola Pública Primaria da Freguesia de Santa Rita, fonctionnait. En mars 1977, le palais devient le siège de la Bibliothèque Municipale Populaire de Gamboa. En 1986, la bibliothèque a été transformée en centre culturel, en changeant son nom en Centro Cultural José Bonifácio. En 1994, le centre a subi une rénovation complète, dans laquelle des sculptures d'inspiration africaine ont été installées.

Le 16 novembre 2011, le maire Eduardo Paes a lancé les travaux de restauration du CCJB. Treize jours plus tard, afin de relier plusieurs sites archéologiques existants dans les quartiers de Gamboa et de Saúde, le Circuit historique et archéologique de célébration du patrimoine africain a été créé . Le circuit comprend, outre le centre culturel José Bonifácio, le quai de Valongo, le cimetière Pretos Novos et d'autres points d'intérêt à proximité.

Lors de la nouvelle rénovation, plusieurs éléments de l'hôtel particulier ont été conservés, tels que : les sculptures de la façade avant ; l'impressionnant escalier d'entrée, tout en bois noble et avec deux dragons sculptés à sa base ; la cour arborée ; et de beaux panneaux d'azulejos peints avec des cartes qui montrent les transformations que la zone portuaire de Rio de Janeiro a subies au fil des décennies. La rénovation comprenait également des éléments d'accessibilité tels que des ascenseurs et des rampes.

Deux ans plus tard, le 20 novembre 2013, le Centre culturel José Bonifácio a été rouvert par le maire Eduardo Paes.

Articles connexes
 Circuit historique et archéologique célébrant le patrimoine africain
 Gamboa (Rio de Janeiro)
 José Bonifácio de Andrada e Silva
 Porto Maravilha

Références

Source de traduction

Liens externes

 «Prefeitura da Cidade do Rio de Janeiro - prefeitura.rio»
 «Porto Maravilha - Rio de Janeiro»

Bâtiment à Rio de Janeiro
Culture à Rio de Janeiro
Histoire de Rio de Janeiro
Esclavage au Brésil

Centre culturel José Bonifácio


(Stelele) variabile de tip Beta Cephei sunt stele variabile care prezintă variații de luminozitate din cauza pulsațiilor de la suprafața lor. Punctul maxim de luminozitate corespunde aproape de contracția maximă a stelei. În mod tipic, luminozitatea variabilelor Beta Cephei variază cu magnitudini între 0,01 și 0,3 cu o perioadă cuprinsă între 0,1 și 0,6 zile.

Prototipul acestor stele variabile, Beta Cephei, prezintă o variație a magnitudinii sale aparente cuprinsă între +3,16 și +3,27 pe o perioadă de 4,57 ore.

Acest tip de stele nu trebuie confundat  cu variabilele cefeide, care sunt denumite după prototipul lor, Delta Cephei.

Principalele stele variabile de tip Beta Cephei
 Beta Cephei
 Spica (α Virginis)
 Hadar (β Centauri)
 Shaula (λ Scorpii)
 Mirzam (β Canis Majoris)
 Alpha Lupi
 Decrux (δ crucis)
 al Niyat (σ Scorpii)

Note

Bibliografie
 Samus N.N., Durlevich O.V., et al. Combined General Catalog of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.)

Beta Cephei

Variabilă Beta Cephei


Sendeh (također se piše Sende, Senday, Sainday, Sayn-Day i na druge načine.) Sendeh je heroj kulture prevaranata/transformatora plemena Kiowa. Za razliku od duhova prevaranata u većini ravničarskih indijanskih plemena, Sendeh je dosljedno prikazan kao čovjek, a ne životinja poput kojota ili pauka; i iako se tradicionalne priče često vrte oko Sendeha koji uzrokuje nestašluke, upada u nevolje i ponaša se na duhovito neprikladan način, on je općenito benigni lik koji ne čini zle radnje i često pomaže narodu Kiowa.

Izvori

Indijanska mitologija (heroji kulture)
Kiowan

Sendeh


Kopovsko jezero je vrsta umjetnog jezera. Nastanak ovih vrsta jezera nije nužno ishod namjere, nego povoljnog spleta okolnosti. Kopovska jezera nastaju na mjestima gdje su bili površinski kopovi. Udubine po raznim osnovama ispuni voda, koja se ondje i zadrži. Ispunjavanje vodom dopusti se nakon što prestane eksploatacija rude i drenaža vode iz kopa. Kopovsko jezero može nastati i kao posljedica kopa, ali ne nužno i na mjestu kopa. To je kad se jalovina dovozi na mjesto gdje pregradi površinske tokove vode. Napajanje vodom može biti i od podzemnih voda koje izbiju na mjestu udubljenja u jalovini. Obale ovakvih jezera nepravilne su. Zbog naravi kopanja kopa i odlaganja jalovine nagibi su veliki i česti su odroni i lokalne depresije. Voda u podlozi stvara osnovu za stvaranje ekosustava. Budući da jezera osiguravaju da je stalno vlaga i iz zraka, stvara se uvjet za povratak biljnih i životinjskih vrsta na prethodno degradirana staništa te preko bioloških međudjelovanja uspostavljaju se obični močvarni ekosustavi. Progradacija je spontana. Na mjestima gdje su progradacijski stadiji prošli formiraju se poplavne šume vrba i razvijene zajednice tršćaka i submerznih ekosustava.

Izvori

Vanjske poveznice

Tipovi jezera
Rudarstvo

Kopovsko jezero


Staurolite is a reddish brown to black, mostly opaque, nesosilicate mineral with a white streak. It crystallizes in the monoclinic crystal system, has a Mohs hardness of 7 to 7.5 and the chemical formula: Fe2+2Al9O6(SiO4)4(O,OH)2. Magnesium, zinc and manganese substitute in the iron site and trivalent iron can substitute for aluminium.

Properties

Staurolite often occurs twinned in a characteristic cross-shape, called cruciform penetration twinning. In handsamples, macroscopically visible staurolite crystals are of prismatic shape. The mineral often forms porphyroblasts.

In thin sections staurolite is commonly twinned and shows lower first order birefringence similar to quartz, with the twinning displaying optical continuity. It can be identified in metamorphic rocks by its swiss cheese appearance (with poikilitic quartz) and often mantled porphyroblastic character.

Name
The name is derived from the Greek, stauros for cross and lithos for stone in reference to the common twinning.

Occurrence

Staurolite is a regional metamorphic mineral of intermediate to high grade. It occurs with almandine garnet, micas, kyanite; as well as albite, biotite, and sillimanite in gneiss and schist of regional metamorphic rocks.

It is the official state mineral of the U.S. state of Georgia and is also to be found in the Lepontine Alps in Switzerland.

Staurolite is most commonly found in Fannin County, Georgia. It is also found in Fairy Stone State Park in Patrick County, Virginia. The park is named for a local name for staurolite from a legend in the area. Samples are also found in Island Park, Idaho, near Henrys Lake; Taos, New Mexico; near Blanchard Dam in Minnesota; and Selbu, Norway.

Use
Staurolite is one of the index minerals that are used to estimate the temperature, depth, and pressure at which a rock undergoes metamorphism.

References

Mineral galleries

Magnesium minerals
Iron(II) minerals
Zinc minerals
Aluminium minerals
Nesosilicates
Symbols of Georgia (U.S. state)
Monoclinic minerals
Minerals in space group 12

Staurolite


Andreas Ebel (* 27. August 1968 in Göttingen) ist ein deutscher Journalist und Chefredakteur der Ostsee-Zeitung.

Werdegang
Andreas Ebel wuchs in Geesthacht bei Hamburg auf und studierte Betriebswirtschaftslehre in Lüneburg.

Im Jahr 1993 begann er ein Volontariat in der Lokalredaktion Grevesmühlen der Ostsee-Zeitung. Seit 2002 leitete er die Lokalredaktion Rostock am Hauptsitz der Ostsee-Zeitung. Er trat am 1. April 2012 die Nachfolge von Jan Emendörfer an, der als Chefredakteur zur Leipziger Volkszeitung ging.

Weblinks

Einzelnachweise

Journalist (Deutschland)
Chefredakteur
Zeitungsjournalist
Deutscher
Geboren 1968
Mann

Andreas Ebel (Journalist)


Luchezarni , es un posiólok del raión de Kurgáninsk del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado en la orilla derecha del río Labá, afluente del Kubán, en las llanuras de Kubán-Priazov, 14 km al norte de Kurgáninsk y 113 km al este de Krasnodar. Tenía 284 habitantes en 2010

Pertenece al municipio Mijáilovskoye.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Лучезарный (Курганинский район).
Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net
El municipio en el sitio web del raión .

Localidades del raión de Kurgáninsk del krai de Krasnodar

Luchezarni (Kurgáninsk, Krasnodar)


Clayton H. "Clay" Johnson (Yazoo City, Misisipi, ) es un exjugador de baloncesto estadounidense que disputó tres temporadas en la NBA, además de jugar en la CBA. Con 1,93 metros de estatura, lo hacía en la posición de base.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante dos temporadas con los Tigers de la Universidad de Misuri, en las que promedió 15,2 puntos y 7,8 rebotes por partido.

Profesional
Fue elegido en el puesto 110 del Draft de la NBA de 1978 por Portland Trail Blazers, pero fue cortado antes del comienzo de la temporada. Jugó 3 años en la CBA antes de fichar poco antes del final de la temporada 1981-82 como agente libre por Los Angeles Lakers, donde tuvo la suerte de engancharse a un equipo en el que dio minutos de descanso a Magic Johnson, pero que también contaba con Kareem Abdul-Jabbar, Michael Cooper o Norm Nixon. Esa temporada lograron el anillo de campeones de la NBA, colaborando con 3,6 puntos y 1,7 rebotes por partido.

Al año siguiente volvieron a llegar a las Finales, pero fueron barridos por los Sixers de Julius Erving. Johnson promedió 3,0 puntos y 1,4 rebotes por partido. Tras ser despedido por los Lakers, fichó la temporada siguiente por Seattle Supersonics, pero la competencia para jugar en su puesto, con Gus Williams, Charles Bradley o Fred Brown como bazas principales, le hicieron jugar únicamente en 25 partidos, en los que promedió 2,2 puntos.

Acabó su carrera jugando una temporada en los Kansas City Sizzlers de la CBA.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Playoffs

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Yazoo City
Baloncestistas de Misisipi
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Missouri Tigers
Baloncestistas de los Billings Volcanos
Baloncestistas de Los Angeles Lakers
Baloncestistas de los Seattle Supersonics
Baloncestistas de los Kansas City Sizzlers
Baloncestistas de los Hawaii Volcanos

Clay Johnson


Lembre-se 2000's, é o quinto álbum de estúdio da banda brasileira Morada, lançado no dia 25 de maio de 2023, pela Onimusic. Após o Lembre-se 80's e Lembre-se 90's, a banda chega com o Lembre-se 2000's, que destaca os grandes sucessos do gospel na respectiva década.

Produção
A produção musical foi de Felipe Henri e Moisés Henrique. Felipe conta que os critérios escolhidos para a escolha foram músicas atemporais, que tocam até hoje, e que fizeram parte da vida da banda.

Lista de faixas

Álbuns de 2023
Álbuns lançados pela Onimusic
Álbuns em língua portuguesa

Lembre-se 2000's


An Pachyphyllum dalstroemii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dodson. An Pachyphyllum dalstroemii in nahilalakip ha genus nga Pachyphyllum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pachyphyllum

Pachyphyllum dalstroemii


An Rytidosperma nitens in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Dennis Ivor Morris, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Hans Peter Linder. An Rytidosperma nitens in nahilalakip ha genus nga Rytidosperma, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rytidosperma

Rytidosperma nitens


Gökçen Hüseyin Efe (d. 1891, Ödemiş – ö. 12 Kasım 1919, Ödemiş), Milli Mücadele kahramanı. Tam adı Gökçen Hüseyin Efe'dir.

Uzun süre Çakıcı Mehmet Efe'nin kızanlığını yapmıştır. Aynı zamanda Çakıcı Mehmet Efe'nin akrabasıdır. İzmir'in Tire ilçesine bağlı Gökçen kasabası adını bu efeden alır. Gökçen Efe uzun süre bu kasabada yaşamış ve Milli Mücadele döneminde bu bölgede Yunanlara karşı girdiği mücadeleler sonucu bölge halkının büyük sevgisini kazanmıştır. Bu mücadeleler sırasında, 12 Kasım 1919'da işgal güçleri ile girdiği çatışmada Ödemiş'te bağlı Kaymakçı / Kurucuova yakınlarında hayatını kaybetmiştir.

Gökçen Efe
1891 doğumlular
1919 yılında ölenler
İzmir doğumlular
Aydın'da ölenler
Kurtuluş Savaşı'ndaki Türk askerler
Çatışmada ölen Türkler
Kurtuluş Savaşı'nda milisler
Resim aranan kişiler
Çatışmada ölen Osmanlılar

Gökçen Efe


79 هـ هي سنة في التقويم الهجري امتدت مقابلةً في التقويم الميلادي بين سنتي 698 و699.

وفيات
 سراقة البارقي
 عبيد الله بن أبي بكرة

انظر أيضًا
 أحداث ومواليد ووفيات وقعت في الفترة الأولى من سنة 79 هـ
 أحداث ومواليد ووفيات وقعت في الفترة الثانية من سنة 79 هـ

مراجع

تقويم هجري

79 هـ


Charles John Thomas "Chuck" McCann (Brooklyn, New York, 2. rujna 1934. – Los Angeles, Kalifornija, 8. travnja 2018.) bio je američki glumac.

Vanjske poveznice

Američki komičari
Američki filmski glumci
Američki televizijski glumci
Dobitnici Emmyja
Dobitnici Zlatnog globusa za najboljeg glumca – komedija ili mjuzikl

Chuck McCann


Gábor Papp (* 11. November 1972 in Debrecen) ist ein ungarischer Badmintonspieler.

Karriere
Gábor Papp wurde 1990 erstmals nationaler Juniorenmeister in Ungarn, wobei er alle drei möglichen Titel gewinnen konnte. Ein Jahr später war er noch einmal in zwei Disziplinen erfolgreich. Bei den Erwachsenen machte er anschließend vorwiegend mit dem Team aus Debrecen auf sich aufmerksam. Mit der Mannschaft seines Heimatortes wurde er 1991, 1992, 1995 und 1997 nationaler Mannschaftsmeister.

Sportliche Erfolge

Referenzen
Ki kicsoda a magyar sportéletben? Band 2 (I–R). Szekszárd, Babits Kiadó, 1995. ISBN 963-495-011-6

Badmintonspieler (Ungarn)
Ungar
Geboren 1972
Mann

Gábor Papp (Badminton)


20524 Bustersikes este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
20524 Bustersikes este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Fountain Hills (Arizona) de Charles W. Juels. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,78 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 8,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 20001-21000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

20524 Bustersikes


Der Jin Jiang (, deutsch Fluss Jin) ist ein Flusssystem in der südwestchinesischen Provinz Sichuan. Es besteht im Wesentlichen aus den beiden Flüssen Fu He (府河) und Nan He (南河), fließt durch die Provinzhauptstadt Chengdu und mündet in Pengshan in den Min Jiang.

Der Fu He entsteht durch den Zusammenfluss des Zouma He (走马河) mit dem Pi He (毗河) auf dem Gebiet des Stadtbezirks Pidu. Von dort bis zur Mündung hat er eine Länge von 115 Kilometern und ein Einzugsgebiet von 2090 Quadratkilometern. An seiner Mündung hat er einen Abfluss von durchschnittlich 48 m³/s bzw. 1,433 Milliarden Kubikmeter Wasser pro Jahr.

Der Nan He entsteht aus Qingshui He (清水河) und Modi He (摸底河) auf dem Stadtgebiet von Chengdu, nimmt dann den Fenghuang He (凤凰河) und mündet nach 20,9 Kilometern in den Fu He.

Einzelnachweise

Jin Jiang (Sichuan)


Acutipetala, es un género de arañas araneomorfas pertenecientes a la familia Agelenidae. Se encuentra en Tailandia.

Especies
Según The World Spider Catalog 12.0:
 Acutipetala donglini Dankittipakul & Zhang, 2008
 Acutipetala octoginta Dankittipakul & Zhang, 2008

Referencias

Enlaces externos

 ION
 Nomenclator Zoologicus

Agelenidae

Acutipetala


The Green River is a  long river in the state of Washington in the United States, arising on the western slopes of the Cascade Range south of Interstate 90.

The upper Green River valley forms the western approach to Stampede Pass, and was once home to many small railroad and logging towns such as Weston, Lester, Green River Hot Springs, Nagrom, Maywood, Humphreys, Eagle Gorge, Lemolo, and Kanaskat. Shortly before World War I, the City of Tacoma, Washington, filed for water rights on the Green River. Today, much of the upper valley has become a gated water supply watershed for Tacoma and access is heavily restricted, creating controversy among recreation enthusiasts.

Between 1880 and 1888, the Northern Pacific Railway explored and surveyed the Green River. The railway constructed the first direct rail link across Washington's Cascade Range with the opening of their Stampede Tunnel in 1888.

History
Until 1906, the Green River flowed into the White in downtown Auburn. In 1906, however, the White River changed course above Auburn following a major flood and emptied into the Puyallup River as it does today. The lower portion of the historic White River—from historic confluence of the White and Green Rivers to the historic confluence with the Black River at Tukwila that forms the Duwamish—is now considered part of the Green River. Then, with the opening of the Lake Washington Ship Canal in 1916, the lake's level dropped nearly nine feet and the Black River dried up. From that time forward, the point of the name change from Green to Duwamish is no longer a confluence of rivers, though it has not changed location. Thus, the Green River now becomes the Duwamish River, flowing into the industrialized estuary known as the Duwamish Waterway and thence Elliott Bay in Seattle. By contrast, the White turns south at Auburn, and flows into the Puyallup River and later Commencement Bay in Tacoma.

In October 2009, giant sandbags were placed along the levee from Fort Dent through Kent and the Green River Trail was closed to cyclists. The sandbags mitigated the flood potential due to a weakness discovered in the Howard A. Hanson Dam following a January 2009 storm. Repairs strengthening the partially earthen dam by the Army Corps of Engineers have reduced this flood threat significantly. In September 2012, the Green River Trail was reopened following the removal of all giant sandbags.

Course
Most of the river above and including Eagle Gorge Reservoir are part of the Green River Watershed, which is closed to public access, creating controversy among recreation proponents for some time. West of the Green River Watershed at Kanaskat, the river passes through the Green River Gorge with cliffs rising sharply as much as  from the riverbed. Flaming Geyser State Park, Nolte State Park, and Kanaskat-Palmer State Park are located in this area. The river is a popular tubing spot in the Summer.

Downstream from the Green River Gorge is the half-mile wide Green River Valley, where farmland has been protected from development.  An attempt to locate a bike trail along the valley walls has encountered fierce resistance from farmers.  As a result, bikes must share the road with autos as it winds through the pastoral landscape.

At Auburn, the Green River emerges from the Green River Valley and enters the much larger Auburn/Kent Valley, which was created by glacial action during the Pleistocene ice ages, then filled in by river sediments and lahars from Mount Rainier.  After flowing generally west from its source, at Auburn the river turns north, entering a zone of light-industrial and retail development.  A public multiuse trail runs along the river through most of this valley.

Tributaries

 Big Soos Creek
 Covington Creek
 Crisp Creek
 Jenkins Creek
 Little Soos Creek
 Longfellow Creek
 Mill Creek
 Newaukum Creek
 Springbrook Creek

Green River Killer

The Green River is infamous as the location where the first victims of serial killer Gary Ridgway were found in the early 1980s. Most of these victims were sex workers that worked an active "stroll" along Pacific Highway South. Although only a few bodies were found in the river, the unidentified killer was known as the "Green River Killer". These murders went unsolved for over 20 years. For many years, Dave Reichert led the investigation as a detective of the King County Sheriff's Office. Ridgway made a plea agreement with King County Prosecuting Attorney Norm Maleng to cooperate with police in order to escape execution. In November 2003, Gary Ridgway pleaded guilty to 48 counts of Aggravated First Degree Murder. King County Superior Court Judge Richard A. Jones sentenced Ridgway to 48 consecutive life sentences. Ridgway will never be eligible for parole.

See also
List of rivers in Washington
Patton Bridge (Auburn, Washington)

References

Guillen, Tomas (2007). "Serial Killers: Issues Explored Through the Green River Murders", Pearson Prentice Hall, New Jersey, 2007.

External links

Interurban/Green River Trail
U.S. Army Corps of Engineers website: Howard A. Hanson Dam and Reservoir
Historylink essay: Howard A. Hanson Dam
Historylink essay: Howard A. Hanson Dam

Rivers of Washington (state)
Rivers of King County, Washington

Green River (Duwamish River tributary)


List of Norwegian Football Cup champions. Clubs from Northern Norway were not allowed to participate in the Norwegian Football Cup until 1963.

List

References

Finals

List of Norwegian Football Cup finals


Jacobi may refer to:

 People with the surname Jacobi

Mathematics:
 Jacobi sum, a type of character sum
 Jacobi method, a method for determining the solutions of a diagonally dominant system of linear equations
 Jacobi eigenvalue algorithm, a method for calculating the eigenvalues and eigenvectors of a real symmetric matrix
 Jacobi elliptic functions, a set of doubly-periodic functions
 Jacobi polynomials, a class of orthogonal polynomials
 Jacobi symbol, a generalization of the Legendre symbol
 Jacobi coordinates, a simplification of coordinates for an n-body system
 Jacobi identity for non-associative binary operations
 Jacobi's formula for the derivative of the determinant of a matrix
 Jacobi triple product an identity in the theory of theta functions
 Jacobi's theorem (disambiguation) (various)

Other:
 Jacobi Medical Center, New York
 Jacobi (grape), another name for the French/German wine grape Pinot Noir Précoce
 Jacobi (crater), a lunar impact crater in the southern highlands on the near side of the Moon
 Software_for_handling_chess_problems#Jacobi, chess software

See also
Jacoby (disambiguation)
Jacob
Jakob (disambiguation)
Jacobs (disambiguation)
Jacobite (disambiguation)

Jacobi


William Wilson, or variants, may refer to:

Politicians

American
 Bill Wilson (activist) (born 1953), small government activist
 Bill Wilson (Montana politician) (born 1961), Montana state representative
 W. Eugene Wilson (William Eugene Wilson, 1929–2015), member of the North Carolina General Assembly
 Will Wilson (Texas politician) (1912–2005), American politician, attorney, and judge in Texas
 William A. Wilson (diplomat) (1914–2009), first U.S. Ambassador to the Holy See
 William Bauchop Wilson (1862–1934), U.S. (Scottish-born) labor leader and political figure
 SS William B. Wilson, a Liberty ship
 William C. Wilson (New York politician), New York comptroller in 1906
 William E. Wilson (Indiana politician) (1870–1948), U.S. Representative from Indiana
 William H. Wilson (New York politician) (c. 1873–1901), New York assemblyman
 William H. Wilson (1877–1937), U.S. Representative from Pennsylvania, 1935–1937
 William K. Wilson (1817–1898), Wisconsin state senator
 William Lyne Wilson (1843–1900), United States Postmaster General
 William Sydney Wilson (1816–1862), Confederate politician
 William T. Wilson (born 1937), member of the Virginia House of Delegates
 William Warfield Wilson (1868–1942), U.S. Representative from Illinois
 William Wilson (Iowa politician) (1820–1900), Iowa state senator
 William M. Wilson (Iowa politician) (1838–1904), Iowa state senator
 William Wilson (Ohio politician) (1773–1827), U.S. Representative from Ohio
 William Wilson (Pennsylvania politician), U.S. Representative from Pennsylvania, 1815–1819
 William Wilson (Wisconsin politician), Wisconsin state senator
 Bill Wilson, mayor of Santa Clara, California, founder of the Bill Wilson Center for homeless youth

British
 William Wilson (died 1582), MP for Southwark
 William Wilson (1720–1796), British Member of Parliament for Ilchester, 1761–1768
 William Wilson (Donegal MP) (1836–1876), MP for Donegal 1876–1879
 William Wilson (Westhoughton MP) (1855–1921), British trade unionist and Member of Parliament for Westhoughton
 William Wilson (Coventry MP) (1913–2010), British Labour Member of Parliament, 1964–1983
 Bill Wilson (Scottish politician) (William L. Wilson, born 1963), Scottish nationalist
 William Wilson, prime minister of the micronation Austenasia

Canadian
 Bill Wilson (chief)
 William Wilson (British Columbia politician) (1838–1922), merchant and politician in British Columbia
 William Wilson (New Brunswick politician) (1845–1921), Canadian politician in the Legislative Assembly of New Brunswick
 William Wilson (Upper Canada politician) (1789–1847), politician in Upper Canada
 William Wallace Wilson (1876–1967), Alberta politician
 William Wilber Wilfred Wilson (1885–1964), Canadian politician

Australian
 William Wilson (Queensland politician) (1832–1903), member of the Queensland Legislative Council
 William Wilson (Victorian politician) (1834–1891), member of the Victorian Legislative Assembly and Council

New Zealand
 William Wilson (mayor) (1819–1897), first mayor of Christchurch, New Zealand, 1868

Sports

Association football
 William Wilson (defender), English footballer for Newcastle United and Bradford City
 William Wilson (footballer, born 1902) (1902–?), English footballer
 William Wilson (footballer, born 1915) (1915–?), English footballer
 William Wilson (footballer, born November 1915) (1915–?), English footballer
 William Wilson (footballer, born 1921), Scottish football goalkeeper for Queen of the South and Third Lanark
 William Wilson (soccer, born 2001), Australian soccer player
 Billy Wilson (footballer, born 1896) (1896–1996), English footballer
 Billy Wilson (footballer, born 1936), Northern Irish football player for Burnley
 Billy Wilson (footballer, born 1946) (1946–2018), English footballer
 Billy Wilson (American soccer) (fl. 1920s–30s), American soccer player
 Billy Wilson (Scottish footballer), played for Airdrieonians FC and managed Albion Rovers F.C.
 Willie Wilson (footballer, born 1894) (1894–1956), Scottish footballer, played for Hearts and Cowdenbeath
 Willie Wilson (footballer, born 1941) (1941–2001), Scottish footballer
 Willie Wilson (footballer, born 1972), Scottish footballer

Baseball
 William Wilson (baseball), American baseball player
 Will Wilson (baseball) (born 1998), American baseball player
 Willie Wilson (baseball) (born 1955), American baseball outfielder
 Willy Wilson (baseball) (1884–1925), baseball player
 Bill Wilson (catcher) (1867–1924), MLB catcher
 Bill Wilson (outfielder) (1928–2017), MLB outfielder
 Bill Wilson (pitcher) (1942–1993), Major League Baseball (MLB) pitcher
 Mookie Wilson (William Hayward Wilson, born 1956), MLB outfielder
 Mutt Wilson (William Clarence Wilson, 1896–1962), MLB pitcher

Cricket
 William Wilson (Australian sportsman) (1909–1976), Australian cricketer and Australian rules footballer for Essendon
 William Wilson (cricketer, born 1912) (—death unknown), Australian cricketer
 William Wilson (South African cricketer) (1925-2005), South African cricketer
 Billy Wilson (cricketer) (1868–1920), Australian cricketer

Rugby
 Billy Wilson (Australian rugby league) (1927–1993), Australian rugby league footballer
 Billy Wilson (New Zealand rugby league), rugby league footballer of the 1910s, and 1920s for New Zealand, Wellington and Athletic
 Will Wilson (rugby union) (born 1997), English rugby union and rugby sevens player

Other sports
 William Wilson (field hockey) (1917–1984), American Olympic hockey player
 Billy Wilson (Australian rules footballer) (1891–1957), Australian footballer for Fitzroy
 Bill Wilson (footballer) (1924–1969), Australian rules footballer for Richmond and Glenelg
 Billy Wilson (wide receiver) (1927–2009), NFL wide receiver
 Billy Wilson (running back), college football player
 William Wilson (aquatics) (1844–1912), Scottish writer on swimming, and the inventor of water polo
 William George Wilson (1917–2007), sports cinematographer
 William Wilson (swimmer) (born 1964), Filipino swimmer
 Willy Wilson (born 1980), Filipino basketball player

Arts and entertainment
 William Wilson (architect) (1641–1710), English architect, builder and sculptor
 William Wilson (poet) (1801–1860), Scottish-American poet, bookseller and publisher
 W. J. Wilson  (William John Wilson, 1833–1909), actor, scene painter and stage manager
 William Hardy Wilson (1881–1955), Australian architect, artist and author
 William Wilson (artist) (1905–1972), Scottish stained glass artist, printmaker and watercolours
 William E. Wilson (writer) (1906–1988), American author and professor, son of the Indiana politician
 William Scott Wilson (born 1944), author and translator of samurai literature
 Will Wilson (artist) (born 1957), American painter of portraits, illustrations and trompe-l'œil works
 Will Wilson (photographer) (born 1969), Native American photographer
 William Wilson (vocalist), lead singer of Legion Within
 William Llewellyn Wilson, conductor, musician, teacher and music educator from Baltimore
 Willie Wilson (drummer) (born 1947), member of Quiver; worked with Pink Floyd, Al Stewart

Business
 William Proctor Wilson (1921–2010), president of Buttrick Publishing Company
 Willie Wilson (businessman) (born 1948), Chicago businessman, musician, philanthropist, and political candidate
 William Willson (businessman) (died 2015), chairman of Aston Martin, 1972–1975
 W. R. Wilson (c. 1849–1900), an Australian businessman with extensive interests in mining and a racehorse owner and breeder
 William Wilson, businessman, founder of Price's Candles
 Bill Wilson, founder of US firearms manufacturer Wilson Combat

Law and crime
 Billy Wilson (outlaw) (1862–1918), American outlaw who rode with Billy the Kid
 Bill Wilson (convict) (1880–19??), convicted of murdering two individuals who were later found alive
 Billy Roy Wilson (William Roy Wilson Jr., born 1939), United States federal judge
 William Wilson (Illinois jurist) (1794–1857), Chief Justice of the Illinois Supreme Court
 Bill Wilson (judge), New Zealand judge of the Supreme Court and Court of Appeal
 William C. Wilson (judge) (1812–1882), Vermont lawyer and judge
 William Adam Wilson (1928–1994), professor of Scots Law at Edinburgh University
 William Rae Wilson (1772–1849), Scottish lawyer and travel writer
 William Robert Wilson (born c. 1940), Australian murderer involved in the 1976 Spring Hill shooting

Military
 Sir William Deane Wilson (1843–1921), British army surgeon-general
 William Wilson (Medal of Honor) (1847–1895), one of nineteen people to receive the Medal of Honor twice
 William Othello Wilson (1867–1928), member of the US Army's 9th Cavalry, and recipient of the Medal of Honor
 William Tecumseh Wilson (1823–1905), American Union brevet brigadier general from Ohio
 William Wilson (Zouave) (1823–1874), American Union brevet brigadier general from New York

Religion
 William Wilson (priest) (1545–1615), Canon of Windsor
 William Wilson (Secession minister) (1690-1741), co-founder of the Secession Church
 William Carus Wilson (1791–1859), English churchman and founder and editor of The Children's Friend
 William Wilson (bishop) (1806–1888), Anglican bishop in Scotland
 William Wilson (Dundee minister) (1808–1888) Presbyterian minister, moderator of the Free Church
 William Hay Wilson (1864–1935), Anglican priest
 William C. Wilson (minister) (1866–1915), General Superintendent of the Church of the Nazarene
 William Lyall Wilson (1866–1914), minister of the Church of Scotland
 Bill Wilson (pastor) (born 1948), president and founder of Metro Ministries International
 William Wilson (academic) (born 1958), theologian affiliated with Oral Roberts University
 William Wilson (Dean of Cloyne), Dean of Cloyne, 1908–1934
 William Croft Wilson, American Congregational minister

Science
 William Wilson (botanist) (1799–1871), English botanist
 William James Erasmus Wilson (1809–1884), physician and surgeon
 William Edward Wilson (astronomer) (1851–1908), Irish astronomer
 William Parkinson Wilson (1826–1874), English astronomer and professor of mathematics
 William Wilson (English academic) (1875–1965), English physicist
 William Wilson (physicist) (1887–1948), English-born physicist
 William Hawkins Wilson (1866–1956), British physiologist

Others
 William "Amos" Wilson (1762–1821), folklore figure of southern Pennsylvania, referred to as "The Pennsylvania Hermit"
 William A. Wilson (folklorist) (1933–2016), studied and taught Mormon folklore
 Bill W. (William Griffith Wilson, 1895–1971), co-founder of Alcoholics Anonymous
 Edward Wilson (explorer) (1872–1912), known as Uncle Bill, Antarctic explorer
 William Wilson (engineer) (1809–1862), first locomotive driver in Germany, railway pioneer
 William E. Wilson, British railway civil engineer, first employer of John Harry Grainger
 William Julius Wilson (born 1935), sociologist
 William L. Wilson (Rice University), professor at Rice University

In fiction
"William Wilson" (short story), an 1839 short story by Edgar Allan Poe
"William Wilson", a song from The Smithereens' 1989 album 11
Wilson the Wonder Athlete (William Wilson), a character in British story and comic papers published by D.C. Thomson
Billy Wilson, a character in Angels with Broken Wings
Agent Bill Wilson, also known as CIA, a character in The Dark Knight Rises

See also
 William Willson (disambiguation)

William Wilson


La rue Georges-Suant est une voie de communication d'Antony dans les Hauts-de-Seine.

Situation et accès

Origine du nom

Cette rue tient son nom de Georges Suant, ancien maire de la ville d'Antony.

Historique

Bâtiments remarquables et lieux de mémoire

 Réserve naturelle régionale du bassin de la Bièvre, datant officiellement de 2009. Avant cela, il y fut réalisé dans les années 1970 un bassin de retenue de la Bièvre. En aval de ce plan d'eau, la rivière devient souterraine et passe sous la rue.
 Stade Georges-Suant, anciennement « stade Salvador-Allende ».
 Espace Cirque d'Antony.

Articles connexes
 Dictionnaire des rues d'Antony

Notes et références

Georges-Suant

Rue Georges-Suant


Claudia di Moura (Salvador, 24 de janeiro de 1965) é uma atriz brasileira. Ela ganhou reconhecimento nacional por interpretar Zefa na telenovela Segundo Sol (2018) e Martha em Cara e Coragem (2022), da TV Globo.

Biografia
Claudia di Moura nasceu em Salvador, Bahia, mas cresceu em várias cidades do interior baiano devido ao trabalho do pai, que era delegado. Ela é viúva desde 2011 e tem três filhas, das quais duas foram adotadas. Sua filha mais velha, Dayse, foi adotada quando a atriz tinha apenas quinze anos de idade. Claudia também é estilista e possui uma marca de roupas.

Carreira
Claudia di Moura começou sua carreira em 1985, aos vinte anos de idade. Dedicou-se principalmente ao teatro, e posteriormente fez pequenos papéis no cinema. Ela venceu o Prêmio Braskem de Teatro de melhor atriz em 2008 pela peça Policarpo Quaresma. Em 2010, foi indicada ao mesmo prêmio pela atuação na peça As Velhas, montagem baseada no texto de Lourdes Ramalho, escrito em 1975. Claudia também fez pequenas participações nos filmes Trampolim do Forte (2013), Irmã Dulce (2014) e Tungstênio (2018).

Em 2018 Claudia ganhou reconhecimento nacional por interpretar a empregada doméstica Zefa, na telenovela Segundo Sol, da TV Globo. Ela foi descoberta pela produtora de elenco da emissora, Vanessa Veiga, que viu seu trabalho em uma websérie. Pela sua atuação, Claudia foi indicada ao Prêmio Extra de Televisão e ao Melhores do Ano de Melhor Atriz Revelação, e também recebeu uma indicação ao Prêmio Contigo! de revelação da TV.

No início de 2019 a atriz recebeu uma proposta para trabalhar em projetos da Netflix, porém decidiu firmar um contrato de longa duração com a Globo.

Em 2021, Claudia foi convidada pela TV Globo para participar da quarta temporada da série de drama médico Sob Pressão. Ela interpretou Dona Maria, avó de um menino baleado que dá entrada no hospital onde a série é ambientada. Em 2020 foi anunciado que a atriz havia sido escalada para interpretar a empresária bilionária Martha Gusmão, mãe dos personagens interpretados por Taís Araújo e Ícaro Silva na telenovela Cara e Coragem, que estreou em 2022. Claudia também participou do longa-metragem Terapia da Vingança, dirigido por Marcos Bernstein e previsto para estrear em 2022.

Filmografia

Televisão

Cinema

Teatro

Prêmios e indicações

Naturais de Salvador
Atrizes de teatro do Brasil
Atrizes de televisão do Brasil
Atrizes da Bahia
Atrizes afro-brasileiras

Claudia di Moura


مقاطعة شقوبية أو شكوبية (بالإسبانية: Segovia، سيغـوبيا) هي مقاطعة إسبانية تقع في وسط الدولة، تقع ضمن حدود منطقة قشتالة وليون.

عاصمتها هي مدينة شقوبية، تنقسم المقاطعة إلى 209 بلدية.

الجغرافيا
تقع مقاطعة شقوبية في وسط إسبانيا تحدها من الشمال مقاطعة برغش ومقاطعة بلد الوليد، ومن الجنوب مقاطعة غوادالاخارا ومقاطعة مدريد، ومن الشرق مقاطعة سوريا، ومن الغرب مقاطعة آبلة.

تبلغ مساحة مقاطعة شقوبية 6.796 كم².

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان مقاطعة شقوبية 164.169 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

فيما يلي قائمة أكبر البلديات من حيث عدد السكان (بتاريخ 1 يناير 2011):
 شقوبية 55.220 نسمة
 إل إسبينار 9.749 نسمة
 كويار 9.725 نسمة
 ريال سيتيو دي سان إلديفونسو 5.698 نسمة
 بالاثويلوس دي إريسما 4.442 نسمة
 كانتاليخو 3.918 نسمة
 لا لستريا 3.405 نسمة
 نافا دي لا آسونثيون 3.011 نسمة
 سان كريستوبال دي شقوبية 2.899 نسمة
 كاربونيرو إل مايور 2.589 نسمة

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لمقاطعة شقوبية
  الموقع الرسمي لإدارة السياحة في مقاطعة شقوبية

شقوبية (مقاطعة)
مقاطعات قشتالة وليون

شقوبية (مقاطعة)


Religija u Portugalu zastupljena je s nekoliko vjerskih zajednica.

Povijest
Do dolaska kršćanstva stanovništvo je štovalo lokalne poganske bogove. Keltska religija bila je raširena u središnjem, sjevernom i zapadnom Pirenejskom poluotoku. Dolaskom Rimljana širi se rimska religija. Rubna područja Luzitanije imala su tragove mitraizma. U ove krajeve kršćanstvo dolazi vrlo rano.
Pokrštenje je došlo još za rimske vlasti. Pripadao je krugu zapadnog kršćanstva. Arapska osvajanja donijela su islam u ove krajeve. Nakon velike podjele, portugalski kršćani dio su rimokatoličkog svijeta. Zapadni raskol odrazio se da je portugalske kršćane da su ostali uz rimskog papu, no ne tvrdom vjernosti. Pojava protestantizma nije ovdje ostavila bitna traga. Kršćanska rekonkvista u nekoliko je valova vraćala kršćanstvo kao prevladavajuću vjeru, od 914. do 1250. godine.

Vjerska struktura
Procjene koje navodi CIA za 2011. godinu govore o sljedećem vjerskom sastavu stanovništva iznad 15 godina:
 rimokatolici 81%
 ostali kršćani 3,3%
 ostali 0,6% (uključuje židovske vjere, muslimane i ostale)
 nikoje vjere 6,8%
 nespecificirano 7,5%

Galerija

Izvori

Religija u Portugalu


Zarf veya belirteç; bir fiilin, fiilimsinin, sıfatın veya başka bir zarfın anlamını yer, zaman, durum ve miktar bakımından niteler. Zarflar, fiile yöneltilen neden, ne zaman, nereye, ne kadar ve nasıl sorularının cevaplarını oluşturur. Aşağı, yukarı, nazikçe, çok, az, fevkalâde, en, ileri, geri, şimdi, geç gibi kelimeler cümle içerisinde zarf olarak kullanılabilir.

Türkçede pek çok sıfat aynı zamanda zarf olarak da kullanılabilir. Bu sebeple bir kelimenin zarf mı, sıfat mı olduğu tespit edilirken cümledeki işlevi ve diğer kelimelerle ilişkisi incelenir. Sıfatlar gibi zarflar da tek başına kullanıldıklarında (zarf görevinde kullanılmadıklarında) isim hâline gelir (adlaşır).

O iyi (sıfat) bir insandır.

O iyi (zarf) çalıştı.

İyiler (isim) kazansın.

Çeşitleri

Zaman zarfı

Fiilde belirtilen eylem veya hareketin ne zaman yapıldığını bildiren kelimelere veya kelime gruplarına zaman zarfı denir. "Dün, bugün, yarın, akşam, kışın, geceleyin, ilkin, şimdilik, yine, demin, daha, hâlâ, henüz, derhal, bazen" gibi kelimeler, cümlede zaman zarfı görevinde kullanılabilirler. Fiile sorulan "Ne zaman?" sorusunun yanıtı zaman zarfıdır:

 Ağabeyim henüz gelmedi.
 Babam eve şimdi geldi.
 Kendimi henüz sınav için hazır hissetmiyorum.
 Test sonuçları elimize bugün ulaştı.
 Yarın akşam sınıfça tiyatroya gideceğiz.

Zaman bildiren kelimeler, isim cümlelerinde bile zaman zarfı görevindedir.

 Yarın evdeyim.
 Sütler kaymak tutar tutmaz or(a)dayım.

Durum zarfı

Durum veya hâl zarfları fiillerin durumlarını anlatan; fiilde bildirilen hareketin nasıl yapıldığını bildiren kelimelerdir. Hemen hemen bütün niteleme sıfatları zarf olarak da kullanılabileceğinden, sayıları oldukça fazladır. Hızlı, hızla, tek tek, iyice, sora sora, geze geze, böyle, şöyle gibi kelimeler ve kelime grupları durum zarflarına örnek olarak verilebilir.

Durum zarflarının cümle içinde ayırt edilebilmesi için fiile nasıl sorusu sorulur:

 Adam koşarak yanımıza geldi.
 Bardağı yavaşça masaya bıraktım.
 Otomobili, sürat limitine rağmen, çok hızlı kullanıyordu.

Bir fiil, birden fazla durum zarfı tarafından nitelenebilir:

 Mermerleri ova ova, iyice temizledim.

Sonuna vasıta eki (-le) eklenen pek çok kelime cümlede durum zarfı görevinde kullanılabilir:

 Azarlamak yerine güzellikle anlatmalısın.
 Odanın kapısını hızla kapattım.
 Öğretmen öğrencilerine sevgiyle bakıyordu.
 Sanatçı, resimdeki ince detayları özenle boyadı.

Miktar zarfı

Miktar veya nicelik zarfları; fiilleri,zarfları, fiilimsileri ve sıfatları miktar, derece, ölçü bakımından etkileyen ve sınırlayan zarflardır. Biraz, fazla, çok, daha, en, pek, az gibi kelimeler miktar zarflarına örnek olarak verilebilir. Cümlede nicelik zarfını bulmak için sıfat veya zarfa "ne kadar" sorusu sorulur.

 Başarılı olabilmek için çok çalışmalıyım.
 Dolaptaki sütten biraz içtim.
 Kendini turnuvadan önce fazla yormamalısın.

Yer-yön zarfı

Fiilleri, yer-yön bakımından belirtir. İleri, geri, aşağı, yukarı, beri, gibi kelimeler sıklıkla kullanılan yer-yön zarflarıdır:

 Biraz ileri gidin.

Yer-yön zarfları ismin hâl eklerini almaz:

 Aşağı indim. ("aşağıya" hâli isimdir)
 Biraz öte git. ("öteye" hâli isimdir)
 İleri doğru koşmaya başladı. ("ileriye" hâli isimdir) Hal eki alan yer-yön kelimeleri zarf olmaz.

Soru zarfı

Fiilleri ve fiilimsileri soru yönünden etkileyen zarflardır: neden, niye, niçin, nasıl, ne zaman, ne kadar vb. Zarfları bulmak için sorulan soruların tamamını kapsar.

 Buraya nasıl geldiniz?
 Eve ne zaman varırız?
 Kırmızı Başlıklı Kız kurda "Neden senin ağzın bu kadar büyük?" diye sordu.
 Niçin gökyüzü bu kadar mavi?
 Sizin bahçeniz niye bu kadar geniş?
 Şehrimizi nasıl buldunuz?
 Yeni elbisemi nasıl buldun?
 Yolculuk ne kadar sürüyor?

Fiilimsileri de soru yönünden etkiler

Neden         koşarak       geldin?

Soru Zarfı        Fiilimsi            Fiil

Bazı önemli konular

Daha önce belirtildiği üzere isim soylu pek çok kelime hem sıfat hem de zarf olarak kullanılabilir:

 Eski evimizdeki eşyaları yeni eve getirdim. (niteleme sıfatı)
 Eve yeni geldim. (zaman zarfı)

Bir ismi niteleyen kelimeler -bu isim cümlenin yüklemi olsa dahi- sıfattır:
 Hızlı bir yarışçıydı. (sıfat. "Yarışçı" kelimesi isimdir. "-di" ek-fiili ile yüklem yapılmıştır.)
 Otomobili çok hızlı kullanıyordu. (zarf. "Kullanmak" fiildir.)

Zarflar genellikle fiilden hemen önce kullanılır:

 Fasulyeler iyice büyüdü.

Adlaşma

Zarflar isim soylu kelimelerdir. Cümlede zarf görevinde kullanılmadıklarında yeniden isme dönüşürler:

 İşlerin yolunda iken yarınını düşünmeli ve yatırım yapmalısın. (isim)
 Yarın okula gidecek misin? (zarf)

Kaynakça

Literatür
 Ergin, Muharrem. ''Üniversiteler İçin Türk Dili.'' İstanbul: Bayrak Yayım, 2009.

İsim soylu kelimeler
Türkçe dilbilgisi

Zarf (dilbilgisi)


O Brennus  foi o primeiro couraçado pré-dreadnought operado pela Marinha Nacional Francesa. Sua construção começou em janeiro de 1889 no Arsenal de Lorient e foi lançado ao mar em outubro de 1891, porém sofria de problemas de instabilidade que adiaram seu comissionamento até janeiro de 1896 para que pudesse passar por obras corretivas. Era armado com uma bateria principal composta por três canhões de 340 milímetros montados em uma torre de artilharia duplas e uma única, tinha um deslocamento de mais de onze mil toneladas e conseguia alcançar uma velocidade máxima de dezessete nós. Seu projeto serviu de base para vários dos couraçados franceses sucessores.

O Brennus passou a maior parte de sua carreira na Esquadra do Mediterrâneo, em que serviu como capitânia durante seus primeiros anos. Ele acidentalmente colidiu e afundou o contratorpedeiro Framée em 1900. A embarcação acabou relegada à Esquadra de Reserva no início do século XX a medida que novos e mais modernos couraçados foram entrando em serviço, atuando a partir de então como um navio-escola. Ele foi descomissionado em julho de 1914, pouco antes do início da Primeira Guerra Mundial, e desarmado no ano seguinte. O Brennus foi canibalizado atrás de peças sobressalentes para outros navios. Foi removido do registro naval em 1919 e desmontado três anos depois.

Bibliografia

Ligações externas

Navios de 1891
Navios construídos na França
Couraçados da Marinha Nacional Francesa

Brennus (couraçado)


على ورق سيلوفان فيلم مصري إنتاج عام 1975، وقصة يوسف إدريس، وإخراج حسين كمال .

الممثلون

 نادية لطفي
 أحمد مظهر
 محمود ياسين
 ليلى طاهر
 عايدة عبد العزيز
 أبو بكر عزت

روابط خارجية

مراجع

أفلام محمود ياسين
أفلام أحمد مظهر
أفلام إنتاج 1975
أفلام أبو بكر عزت
أفلام نادية لطفي
أفلام ليلى طاهر
أفلام عايدة عبد العزيز
أفلام من إخراج حسين كمال

على ورق سيلوفان (فيلم)


"Tu te reconnaîtras" er en sang, som er sunget på fransk af den franske sanger Anne-Marie David, der repræsenterer Luxembourg, var den vindende sang ved Eurovision Song Contest 1973 - i en af de sjældne lejligheder, hvor et land har vundet konkurrencen to år i træk.

Sange fra 1973
Vindersange fra Eurovision Song Contest
Eurovision Song Contest-sange fra Luxembourg
Sange fra Eurovision Song Contest 1973
Sange fra Luxembourg

Tu te reconnaîtras


Garrett González Morris (Nueva Orleans, Luisiana; 1 de febrero de 1937) es un actor y humorista estadounidense, especialmente conocido por participar en el elenco original de Saturday Night Live entre 1975 y 1980, donde destacó en varios papeles. Por su trabajo en ese programa, Morris obtuvo una nominación al premio Emmy, en 1979. También por su aparición en la exitosa serie 2 Broke Girls (Dos chicas sin blanca) haciendo el papel de Earl, el encargado de la recaudación de la cafetería.

Morris era un cantante de coro en la iglesia desde su juventud, estudió en la Juilliard School of Music y se graduó de la Universidad de Dillard en 1958. Actuó en una serie musical de Broadway, incluyendo Hallelujah, Baby! y Ain't Supposed to Die a Natural Death. También apareció como un profesor de secundaria en la película Cooley High.

Premios y nominaciones

Enlaces externos

 Video: Colfax roasting Garrett Morris
 Garrett Morris as Chico on Weekend Update
 The Downtown Comedy Club

Actores de Luisiana
Ganadores del Premio Emmy
Actores de televisión de Estados Unidos
Actores de cine de Estados Unidos
Humoristas de Estados Unidos
Actores afroamericanos
Escritores afroestadounidenses
Músicos de Estados Unidos

Garrett Morris


Helga y Flora (hr. Helga i Flora) je čileanska kriminalistička dramska serija koja se u Čileu započela prikazivati 25. travnja 2020. Serija prati prve čileanske policajce 1930-ih godina, koji moraju putovati do Ognjene zemlje, u fiktivan južnočileanski grad zvan Kerren kako bi se riješio tajanstveni slučaj, koji će otvoriti vrata za niz drugih tajni i nerazriješenih zločina. Seriju je producirala tvrtka Suricato, uz pomoć čileanske države, kroz ekonomsku korist koju je pružila čileanska televizijska regulatorna organizacija, pod nazivom Consejo Nacional de Televisión (Čileanska nacionalno vijeće za televiziju). Posljednja epizoda emitirana je 27. lipnja 2020. godine.

O seriji
Priča o Helgi Gunkel (Amalia Kassai) i Flori Gutiérrez (Catalina Saavedra), prvim ženama čileanske policije. Obje su poslane na svoju prvu misiju: otputovati u Kerren, ranč Ognjene zemlje, kako bi istražili krađu Sigfrid, finokrvnog konja u vlasništvu Don Raymond Gamper (Alejandror Sieveking), moćnog vlasnika ranča njemačkog podrijetla kao i vlasnika svega i svačega, a za koga Vlada Čilea sumnja da možda pomaže Trećem Reichu.

Glumačka postava

 Alejandro Sieveking (†).
 Catalina Saavedra.
 Amalia Kassai.
 Hernán Contreras.
 Tiago Correa.
 Ernesto Meléndez.
 Daniela Lhorente.
 Alessandra Guerzoni.
 Geraldine Neary.
 Giordano Rossi.
 Aldo Parodi.
 Mario Ossandón.
 Daniel Antivilo.
 Juan Carlos Maldonado.
 Ernesto Gutiérrez.
 Isidora Loyola .
 Lisandro Cabascango.
 Patricio Riquelme.
 Ernesto Gutiérrez (†).

Izvori

Vanjske poveznice

Mrežna sjedišta
 www.13.cl – Helga y Flora (službene stranice)
 IMDb – Helga y Flora

Kriminalističke serije
Televizija u Čileu

Helga y Flora


Yesaúl (, en ucraniano: осаул, osaúl, осавул osavul) designa a un rango en las unidades militares cosacas. La palabra deriva del turco yasaúl, "jefe". Esta posición fue introducida entre los cosacos de Zaporozhia por Esteban I Báthory en 1576. A partir de esta hueste se extendió por los rangos de otras tropas en Rusia.

Tipos de yesaúl en el Ejército Imperial Ruso

 Yesaúl general (Генеральный есаул)
 Yesaúl de campaña (Походный есаул)
 Yesaúl de Ejército (Войсковой есаул)
 Yesaúl de Regimiento (Полковой есаул)
 Yesaúl de Artillería (Артиллерийский есаул)
 Yesaúl de Sotnia (Сотенный есаул)
 Yesaúl de Stanitsa (Станичный есаул)

Yesaúl en el Hetmanato Cosaco

En la Ucrania de los siglos XVII y XVIII, osaúl o osavul era un cargo administrativo y militar que hacía las funciones de un ayuda de campo. El jefe de estado, el hetman nombraba dos osavul generales, miembros del Estado Mayor que supervisaban las condiciones del ejército, lideraba cuerpos de ejército en tiempo de guerra, pasaba revista, dirigía a los ingenieros y tropas mercenarias, así como actuaba en representación del hetman.

Fueron yesaúles destacados Petró Doroshenko (más tarde hetman de Ucrania de la Margen Derecha), Demián Mnogogrishni (más tarde hetman del Ucrania de la Margen Izquierda), Iván Mazepa (más tarde hetman de Ucrania de la Margen Izquierda), Iván Skoropadski (más tarde hetman de la Sich de zap) o Sýdir Bily (más tarde hetman de la Hueste cosaca del Mar Negro).

En 1798-1800 con la disolución de los cosacos de Zaporozhia, el rango fue equiparado al de rittmeister en caballería y capitán en infantería.

Notas

Enlaces externos

 Enciclopedia de Ucrania (en inglés)
 Diccionario Enciclopédico Ruso de Humanidades (en ruso).

Escalafones militares
Hetman
Ejército Imperial Ruso

Yesaúl


O tordo-dourado (Zoothera dauma) é um membro da família dos tordos Turdidae.

Distribuição e habitat
Reproduz-se na taiga de coníferas úmida, principalmente no Himalaia através da Malásia.

Descrição
Os sexos são semelhantes, 27-31 cm de comprimento, com escamas pretas sobre fundo branco ou amarelado. A característica de identificação mais marcante em voo é a faixa preta nas asas inferiores brancas, uma característica compartilhada com o tordo siberiano. O macho tem uma música que é um assobio mecânico alto e distante, com pausas de 5 a 10 segundos entre cada frase longa de um segundo twee...tuuu....tuuu....tuuu.

Taxonomia
Existem várias raças que agora são frequentemente divididas em um número variável de espécies separadas. Z. aurea (tordo de White), incluindo a questionável subespécie Z. a. toratugumi, é a forma migratória siberiana e do nordeste asiático. Z. neilgherriensis (Nilgiri tordo) é residente nas colinas do sudoeste da Índia. Z. imbricata (tordo do Sri Lanka) é endêmico das colinas do Sri Lanka e é particularmente distinto, sendo menor, de bico longo e ruivo abaixo. Z. d. dauma (tordo escamoso) se reproduz no Himalaia e migra para o sopé das montanhas no inverno. Z. d. horsfieldi (tordo de Horsfield) é residente na Indonésia nas ilhas de Sumatra, Java, Bali, Lombok e Sumbawa . Z. major (Amami tordo) é restrito às Ilhas Amami no Japão e agora é considerado uma espécie distinta.

A taxonomia desse grupo ainda está em evolução. Algumas dessas subespécies são muito semelhantes e a identidade de algumas populações, como as de Taiwan, é incerta.

O sabiá-de-peito-fulvo (Z. machiki) da Indonésia e o sabiá-de-bassian (Z. lunulata) e o sabiá-de-cauda-avermelhada (Z. heinei) da Austrália também foram incluídos em Z. dauma no passado.

Comportamento
O tordo escamoso é muito reservado, preferindo uma cobertura densa. Nidifica nas árvores, pondo três ou quatro ovos verde-claros em um ninho organizado. É onívoro, comendo uma grande variedade de insetos, minhocas e bagas.

\\\ref

Bibliografia

 Brasil, Mark (2009) Birds of East Asia, Christopher Helm, Londres.
 Collar, NJ (2004) Limites de espécies em alguns tordos indonésios, Forktail, 20: 71–87.
 Coleção de pássaros da Internet. Tordo escamoso comum ( Zoothera dauma ) . Acesso em 10 de janeiro de 2010.
 Aves da Índia por Grimmett, Inskipp e Inskipp,
 Tordos por Clement e Hathaway,

Ligações externas

 Tordo de White capturado na estação de observação de pássaros em Schiermonnikoog, Holanda

Turdídeos
Aves descritas em 1790
Aves do Vietname
Aves da Tailândia
Aves do Laos
Aves de Mianmar

Tordo-dourado


Le raïon de Myrhorod (en ) est un raïon (district) dans l'oblast de Poltava en Ukraine. Avec la réforme administrative de l'Ukraine, le 19 juillet 2020 le raïon s'étend au détriment de ses voisins.

Lieux d'intérêt

Notes et références

Myrhorod

Raïon de Myrhorod


Olaylar
 4 Haziran - Ayn Seylem Muharebesi gerçekleşti.
 23 Ekim - Ez-Zellaka Muharebesi gerçekleşti (Murabıt Yusuf ibn Taşfin ve Castile Kralı VI. Alfonso arasında yapılmış olan savaş).

Doğumlar
 8 Kasım - V. Heinrich, Kutsal Roma imparatoru (ö. 1125)
 tarihi bilinmeyen
 Ahmed Sencer, Melikşah'ın oğlu, Selçuklu hükümdarı (ö. 1157)

Ölümler
 21 Mayıs - Wang Anshi, Çinli ekonomist, devlet adamı ve şair (d. 1021)
 4 Haziran - Kutalmışoğlu Süleyman Şah, Anadolu Selçuklu Devleti kurucusu
 11 Ekim - Sima Guang, yüksek rütbeli bir Song Hanedanı mensubu, bilim insanı ve tarihçi (d. 1019)
 tarihi bilinmeyen
 Gregorios Pakourianos, Bizanslı asker

1086


نسبة كفاية رأس المال (CAR)  ويعرف أيضًا باسم ؛ هي نسبة رأس مال البنك إلى مخاطره. وهو مصطلح يوضح العلاقة بين مصادر رأس مال المصرف والمخاطر المحيطة بموجودات المصرف وأي عمليات أخرى. وتعتبر نسبة كفاية رأس المال أداة لقياس ملاءة المصرف أي قدرة المصرف على تسديد التزاماته ومواجهة أي خسائر قد تحدث في المستقبل.

الصيغة

تعتير معدلات كفاية رأس المال ("CAR") قياس لكمية رأسمالية البنك كنسبة مئوية من التعرض للمخاطر الائتمانية المرجحة.

نسبة كفاية رأس المال هو الذي يعرف بأنه

أما المخاطر:

 ≥ 10 ٪.

النسبة المئوية (10 ٪ في هذه الحالة، مطلب مشترك للمنظمين لاتفاقات بازل) التي وضعتها الهيئة المشرفة على المصارف الوطنية.

الاستخدام
نسبة كفاية رأس المال هو الذي يحدد نسبة القدرة للبنك والمخاطر مثل مخاطر الائتمان، والمخاطر التشغيلية وغيرها، ويحمي البنك والمودعين والمقرضين الآخرين. تعمل الجهات الرقابية المصرفية في معظم البلدان على تحديد ومراقبة CAR لحماية المودعين، وبالتالي الحفاظ على الثقة في النظام المصرفي.

ترجيح المخاطر
تعتبر طرق قياس المخاطر المصرفية الحديثة أي القواعد الاحترازية التي نصت عليها لجنة بازل من بين أهم الطرق المستخدمة لقياس درجة المخاطر ولا سيما في المصارف العالمية وهذه الطرق متعلقة بمجموعة من القواعد وهي:
أولا- القواعد المتعلقة بالأموال الذاتية:
تعتبر لجنة بازل للرقابة المصرفية الأموال الذاتية الضامن الأساسي لملاءة المصرف في حالة تعرضه للمخاطر المحتملة الناتجة عن ممارسته للمهنة المصرفية، ولهذا فقد اعتمدت اللجنة تعريف موحد انطلاقا من ميزانية المصرف بغرض تفادي الاختلاف في تحديد مضمون الأموال الذاتية بين الدول:
صافي الأموال الذاتية = الأموال الذاتية القاعدية + الأموال الذاتية المكملة – عناصر للطرح

مثال على ترجيح المخاطر:

تثبت اللوائح المحلية أن النقدية والسندات الحكومية لديها 0 ٪ ترجيح للمخاطر، والسكنية كالقروض العقارية لديها نسبة 50 ٪ مخاطر الترجيح. جميع أنواع أخرى من الأصول (القروض للعملاء) لديها 100 ٪ ترجيح للمخاطر.

بنك «أ» لديه أصول قيمتها 100 وحدة، تتألف من:

 النقد: 10 وحدات.
 السندات الحكومية: 15 وحدة.
 قرض الرهن العقاري ق: 20 وحدة.
 قروض أخرى: 50 وحدة.
 الموجودات الأخرى: 5 وحدات.

بنك «ألف» لديه ودائع من 95 وحدة.بحكم التعريف، الأسهم تساوي الأصول ناقص الدين، أو 5 وحدات.

ويحسب ترجيح المخاطر للبنك على النحو التالي:

على الرغم من بنك «ألف» يبدو أن لديهديون إلى حقوق المساهمين بنسبة من 95:5، أو رأس المال إلى الموجودات 5 ٪ فقط، فإن نسبة كفاية رأس المال أعلى بكثير. فهو يعتبر أقل مخاطرة لأن بعض من الأصول أقل خطورة من غيرها.

أنواع رأس المال
وقواعد بازل تعرف أنواع معينة من الأسهم هي أكثر أهمية من غيرها. ولنتعرف على هذا، تُجْرى تعديلات مختلفة:

 المستوى الأول من رأس المال: المساواة الفعلية بالإضافة إلى الأرباح المستبقاة.
 المستوى الثاني من رأس المال: الأسهم المفضلة بالإضافة إلى 50 ٪ من الديون الثانوية.

عادة ما يكون هناك حد أقصى من المستوى الثاني من رأس المال الذي قد «يعد» "counted" نحو CAR، اعتمادا على "jurisdiction".

المراجع

روابط إضافية
 معدل كفاية رأس المال في إنفستوبيديا.
 معدل كفاية رأس المال في البنك المركزي في نيوزيلندا.

نسب مالية
الاقتصاد المالي
كفاية رأس المال

نسبة كفاية رأس المال


El Castillo Herreshoff, también conocido como Castillo Brattahlid, es un pequeño fortín situado en Massachusetts, Estados Unidos.

La edificación, anteriormente conocida como el Castillo de Brattahlid, es una residencia ubicada en el Parque inusual Crocker, Marblehead, Massachusetts. A partir de 2006 fue una residencia privada que ofrecía camas y habitaciones. El castillo fue construido en 1920 por Marblehead, quien afirmó que basó su diseño en el castillo de Erik el Rojo en Brattahlid en Groenlandia, aunque la estructura es de estilo gótico y no se parece a los edificios que se construyeron en Brattahlid durante la época de Erik el Rojo. Se dice que Ballard pintó un diseño de la alfombra oriental en la planta del castillo en la gran sala, sobre la base de una alfombra real en la cercana mansión de Jeremías Lee. En 1945, Ballards vendió el castillo a L. Francis Herreshoff, el hijo del conocido diseñador de yates Herreshoff Natanael. Herreshoff murió en 1972. Ahora es propiedad de Mike y Chris Rubino de Marblehead.

En el castillo se prestaba el servicio de Bed and breakfast (alojamiento que ofrece "cama y desayuno"), pero a partir de 2012 el castillo dejó de prestar este servicio.

Castillo
En el castillo se encuentran artículos y objetos antiguos. Estatuas, esculturas, mesas, mecedoras, chimeneas, entre otros elementos que forman parte de la historia del castillo.

Véase también
Castillo Ēdole
Castillo Gillette
Castillo Hammond
Castillo Hearthstone

Referencias

Bibliografía
 The Boston Globe; June 9, 1927.

Enlaces externos
 Sitio web con información sobre el castillo

Herreshoff
Herreshoff

Castillo Herreshoff


شركة الخطوط الوطنية الكويتية (ش.م.ك) هي شركة طيران كويتية خاصة، يقع المقر الرئيسي للشركة في العاصمة الكويت، وتتخذ من مبنى الشيخ سعد للطيران العام بمطار الكويت الدولي مركزاً لعملياتها، تأسست سنة 2005 وبدأت رحلاتها رسمياً في يناير 2009 برحلات على متن طائرة واحدة من طراز إيرباص A320، وهي بذلك توفر رحلات جوية ذات رفاهية عالية إلى دول الخليج العربي والشرق الأوسط.

بدأت شركة الطيران عملياتها في يناير 2009، تم علقت جميع عملياتها في عام 2011 بسبب الصعوبات المالية. لكن في يوليو من عام 2017 رجعت الشركة للعمل مرة أخرى. حصلت شركة الطيران على المركز الثاني بين شركات النقل في الشرق الأوسط في خدمة الموظفين المتميز في عام 2010 من المسح السنوي سكايتراكس.

التأسيس
تأسست شركة الخطوط الوطنية الكويتية بعد قرار حكومة الكويت تحرير قطاع الطيران المدني وذلك سنة 2005، برأس مال يبلغ 50 مليون دينار كويتي (500 مليون سهم) وقد ساهمت العديد من شركات القطاع الخاص في إنشاء الشركة مثل «بيت التمويل الخليجي» وشركة مشاريع الكويت، ثم قامت الشركة عام 2006 بطرح 350 مليون سهم للاكتتاب العام وتعادل هذه الاسهم نحو 70% من رأسمال الشركة.

بدأت الشركة بعد ذلك مرحلة التخطيط وتأسيس شركة الطيران. وادرجت الشركة في سوق الكويت للأوراق المالية عام 2008. وبدأت الشركة أولى رحلاتها التجارية عام 2009. وفي 16 مارس 2011 أوقفت الشركة جميع رحلاتها.

تعليق الرحلات
اعلنت الخطوط الوطنية تعليق رحلاتها التجارية ابتداء من 16 مارس 2011 بسبب عدم توافر أرضية ملائمة للعمل وفق أسس تجارية عادلة، ونتيجة للأوضاع الإقليمية اقتصادياً وسياسياً وأمنياً وأثر ذلك على تسيير العمليات التجارية لها.

الوجهات

الأسطول
أسطول الخطوط الوطنية

انظر أيضاً
 قائمة شركات الطيران في الكويت

مصادر

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للشركة
 تفاصيل أسطول الخطوط الوطنية

أعضاء إياتا سابقون
انحلالات سنة 2018 في الكويت
تأسيسات سنة 2005 في الكويت
شركات طيران انحلت في 2011
شركات طيران انحلت في 2018
شركات طيران أسست سنة 2005
شركات طيران أسست سنة 2009
شركات طيران أسست سنة 2017
شركات طيران سابقة في الكويت
شركات كويتية أسست في 2005

الخطوط الوطنية الكويتية


Charles Thomson Rees Wilson,  (14 February 1869 – 15 November 1959) was a Scottish physicist and meteorologist who won the Nobel Prize in Physics for his invention of the cloud chamber.

Education and early life
Wilson was born in the parish of Glencorse, Midlothian to Annie Clark Harper and John Wilson, a sheep farmer. After his father died in 1873, he moved with his family to Manchester. With financial support from his step-brother he studied biology at Owens College, now the University of Manchester, with the intent of becoming a doctor. In 1887, he graduated from the College with a BSc. He won a scholarship to attend Sidney Sussex College, Cambridge, where he became interested in physics and chemistry. In 1892 he received 1st class honours in both parts of the Natural Science Tripos.

Career
He became particularly interested in meteorology, and in 1893 he began to study clouds and their properties. Beginning in 1894, he worked for some time at the observatory on Ben Nevis, where he made observations of cloud formation. He was particularly fascinated by the appearance of glories. He then tried to reproduce this effect on a smaller scale at the Cavendish Laboratory in Cambridge, expanding humid air within a sealed container. He later experimented with the creation of cloud trails in his chamber by condensation onto ions generated by radioactivity. Several of his cloud chambers survive.

Wilson was made Fellow of Sidney Sussex College, and University Lecturer and Demonstrator in 1900. He was known by some as a poor lecturer, due to a pronounced stutter, but he did teach a course on atmospheric electricity as a visiting lecturer at Imperial College London.

Contributions
The invention of the cloud chamber was by far Wilson's signature accomplishment, earning him the Nobel Prize for Physics in 1927. The Cavendish laboratory praised him for the creation of "a novel and striking method of investigating the properties of ionized gases". The cloud chamber allowed huge experimental leaps forward in the study of subatomic particles and the field of particle physics, generally. Some have credited Wilson with making the study of particles possible at all.

Wilson published numerous papers on meteorology and physics, on topics including X-rays, ionization, thundercloud formation, and other meteorological events. Wilson may also have observed a sprite in 1924, 65 years before their official discovery. Weather was a focus of his work throughout his career, from his early observations at Ben Nevis to his final paper, on thunderclouds.

Method
Retrospectively, Wilson's experimental method has received some attention from scholars.

In a period of scientific inquiry characterized by a divide between "analytical" and "morphological" scientists, Wilson's method of inquiry represented a hybrid. While some scientists believed phenomena should be observed in pure nature, others proposed laboratory-controlled experiments as the premier method for inquiry. Wilson used a combination of methods in his experiments and investigations. Wilson's work "made things visible whose properties had only previously been deduced indirectly".

He has been called "almost the last of the great individual experimenters in physics". He used his cloud chamber in various ways to demonstrate the operating principles of things like subatomic particles and X-rays. But his primary interest, and the subject of the bulk of his papers, was meteorology.

Awards, honours and legacy
Wilson was elected a Fellow of the Royal Society (FRS) in 1900.

For the invention of the cloud chamber he received the Nobel Prize in Physics in 1927. He shared this prize with the American physicist Arthur Compton, rewarded for his work on the particle nature of radiation. Despite Wilson's great contribution to particle physics, he remained interested in atmospheric physics, specifically atmospheric electricity, for his entire career. For example, his last research paper, published in 1956 when he was in his late eighties (at that time he was the oldest FRS to publish a paper in the Royal Society's journals), was on atmospheric electricity.

The Wilson crater on the Moon is named after him, Alexander Wilson and Ralph Elmer Wilson. The Wilson Condensation Cloud formations that occur after large explosions, such as nuclear detonations, are named after him. The Wilson Society, the scientific society of Sidney Sussex College, Cambridge is named in his honour, as is the CTR Wilson Institute for Atmospheric Electricity, the Atmospheric Electricity Special Interest Group of the Royal Meteorological Society.

The archives of C.T.R. Wilson are maintained by the Archives of the University of Glasgow.

In 2012, the Royal Society of Edinburgh held a meeting in honour of Wilson, the "Great Scottish Physicist".

Personal life
In 1908, Wilson married Jessie Fraser, the daughter of a minister from Glasgow. The couple had four children. His family knew him as patient and curious, and fond of taking walks in the hills near his home. He died at his home in Carlops on 15 November 1959, surrounded by his family.

References

External links

The Papers of C. T. R. Wilson held at Churchill Archives Centre

1869 births
1959 deaths
20th-century British physicists
Alumni of Sidney Sussex College, Cambridge
Alumni of the University of Manchester
British Nobel laureates
Fellows of the Royal Society
Members of the Order of the Companions of Honour
Nobel laureates in Physics
People from Midlothian
Recipients of the Copley Medal
Scottish chemists
Scottish Nobel laureates
Scottish physicists
Royal Medal winners
Experimental physicists
Aerosol scientists
Jacksonian Professors of Natural Philosophy
Howard N. Potts Medal recipients
Scottish meteorologists
Fellows of the Royal Society of Edinburgh
Recipients of Franklin Medal

Charles Thomson Rees Wilson


Western es una estación en la línea Rosa del Metro de Chicago. La estación se encuentra localizada en 2009 South Western Avenue en Chicago, Illinois. La estación Western fue inaugurada el 7 de septiembre de 1896.  La Autoridad de Tránsito de Chicago es la encargada por el mantenimiento y administración de la estación.

Descripción
La estación Western cuenta con 1 plataforma central y 2 vías.

Conexiones
La estación es abastecida por las siguientes conexiones de autobuses:
 Rutas del CTA Buses: #21 Cermak, #49 Western

Referencias

Enlaces externos

 Estación Western
 Líneas y estaciones del Metro de Chicago

Estaciones de ferrocarril de Estados Unidos inauguradas en 1896
Estaciones de la línea Rosa (Metro de Chicago)

Western (línea Rosa)


At Avrat Silah, Yılmaz Güney'in ilk sinema filmidir. Yılmaz Güney'in yönettiği ve senaryosunu yazdığı 1966 yılı yapımı filmde başrolleri Yılmaz Güney ve Nebahat Çehre oynamışlardır.

1966 çıkışlı Türk filmleri
Türk siyah-beyaz filmleri
Yılmaz Güney'in senaryosunu yazdığı filmler
Türk macera filmleri
1960'larda macera filmleri
1960'larda Türkçe filmler
İlk yönetmenlik denemesi filmler

At Avrat Silah


بانزرشريك  كان ذلك هو الاسم السائد للبندقية القاذفة المضادة للدروع ، وهو مطلق يستخدم عدة مرات لإطلاق قذائف مضادة للدورع طورته الألمان في الحرب العالمية الثانية. وكان هناك كنية أخرى هي ("موقد الأنابيب") .

وقد أعطي هذا السلاح للمشاة لزيادة قدرتهم على مواجهة الدبابات ودروع العدو. وكان السلاح يُسند على الكتف ويطلق قنابل مدفوعة بصواريخ مجنحة وعليه رأس حربي متفجر. وقد تم صنعها بأعداد أقل من البانزر فاوست   الأكثر فاعلية والذي كان عبارة عن بندقية مضادة للدبابات عديمة الارتداد تستخدم مرة واحدة فقط.

مراجع

أسلحة ألمانيا في الحرب العالمية الثانية
أسلحة مضادة للدبابات
صاروخ مضاد للدبابات
عتاد عسكري مخترع في عقد 1940
قاذفات صواريخ

بانزر شريك


El mochuelo acollarado  (Glaucidium brodiei) es una especie de búho de la familia Strigidae.  Es nativa de Bangladés Bután Brunéi Camboya, China, India, Indonesia,  Laos, Malasia Birmania Nepal Pakistán, Taiwán, Tailandia y Vietnam. Es posiblemente extinto en Afganistán.

El mochuelo acollarado es el búho más pequeño de Asia, con una longitud de 15 cm y un peso de 60 gramos.

Se distinguen las siguientes subespecies reconocidas:
 Glaucidium brodiei borneense Sharpe, 1893
 Glaucidium brodiei brodiei (Burton, 1836)
 Glaucidium brodiei pardalotum (Swinhoe, 1863)
 Glaucidium brodiei sylvaticum (Bonaparte, 1850)

Referencias

brodiei
Aves de Asia

Glaucidium brodiei


Tryptophan synthase or tryptophan synthetase is an enzyme () that catalyses the final two steps in the biosynthesis of tryptophan. It is commonly found in Eubacteria, Archaebacteria, Protista, Fungi, and Plantae. However, it is absent from Animalia. It is typically found as an α2β2 tetramer. The α subunits catalyze the reversible formation of indole and glyceraldehyde-3-phosphate (G3P) from indole-3-glycerol phosphate (IGP). The β subunits catalyze the irreversible condensation of indole and serine to form tryptophan in a pyridoxal phosphate (PLP) dependent reaction. Each α active site is connected to a β active site by a 25 angstrom long hydrophobic channel contained within the enzyme. This facilitates the diffusion of indole formed at α active sites directly to β active sites in a process known as substrate channeling. The active sites of tryptophan synthase are allosterically coupled.

Enzyme structure
Subunits: Tryptophan synthase typically exists as an α-ββ-α complex. The α and β subunits have molecular masses of 27 and 43 kDa respectively. The α subunit has a TIM barrel conformation. The β subunit has a fold type II conformation and a binding site adjacent to the active site for monovalent cations. Their assembly into a complex leads to structural changes in both subunits resulting in reciprocal activation. There are two main mechanisms for intersubunit communication. First, the COMM domain of the β-subunit and the α-loop2 of the α-subunit interact. Additionally, there are interactions between the αGly181 and βSer178 residues. The active sites are regulated allosterically and undergo transitions between open, inactive, and closed, active, states.

Indole-3-glycerol binding site: See image 1.

Indole and serine binding site: See image 1.

Hydrophobic channel: The α and β active sites are separated by a 25 angstrom long hydrophobic channel contained within the enzyme allowing for the diffusion of indole. If the channel did not exist, the indole formed at an α active site would quickly diffuse away and be lost to the cell as it is hydrophobic and can easily cross membranes. As such, the channel is essential for enzyme complex function.

Enzyme mechanism
α subunit reaction: The α subunit catalyzes the formation of indole and G3P from a retro-aldol cleavage of IGP. The αGlu49 and αAsp60 are thought to be directly involved in the catalysis as shown. The rate limiting step is the isomerization of IGP. See image 2.

β subunit reaction: The β subunit catalyzes the β-replacement reaction in which indole and serine condense to form tryptophan in a PLP dependent reaction. The βLys87, βGlu109, and βSer377 are thought to be directly involved in the catalysis as shown. Again, the exact mechanism has not been conclusively determined. See image 2.

Net reaction: See image 3.

Biological function
Tryptophan synthase is commonly found in Eubacteria, Archaebacteria, Protista, Fungi, and Plantae. It is absent from animals such as humans. Tryptophan is one of the twenty standard amino acids and one of nine essential amino acids for humans. As such, tryptophan is a necessary component of the human diet.

Substrate scope
Tryptophan synthetase is also known to accept indole analogues, e.g., fluorinated or methylated indoles, as substrates, generating the corresponding tryptophan analogues.

Disease relevance
As humans do not have tryptophan synthase, this enzyme has been explored as a potential drug target. However, it is thought that bacteria have alternate mechanisms to produce amino acids which might make this approach less effective. In either case, even if the drug only weakens bacteria, it might still be useful as the bacteria are already vulnerable in the hostile host environment. As such, the inhibition of tryptophan synthase along with other PLP-enzymes in amino acid metabolism has the potential to help solve medical problems.

Inhibition of tryptophan synthase and other PLP-enzymes in amino acid metabolism has been suggested for:
 Treatment of tuberculosis
 Treatment of ocular and genital infections
 Treatment of cryptosporidiosis
 Herbicide use

Evolution
It is thought that early in evolution the trpB2 gene was duplicated. One copy entered the trp operon as trpB2i allowing for its expression with trpA. TrpB2i formed transient complexes with TrpA and in the process activated TrpA unidirectionally. The other copy remained outside as trpB2o, and fulfilled an existing role or played a new one such as acting as a salvage protein for indole. TrpB2i evolved into TrpB1, which formed permanent complexes with trpA resulting in bidirectional activation. The advantage of the indole salvage protein declined and the TrpB gene was lost. Finally, the TrpB1 and TrpA genes were fused resulting in the formation the bifunctional enzyme.

Historical significance
Tryptophan synthase was the first enzyme identified that had two catalytic capabilities that were extensively studied. It was also the first identified to utilize substrate channeling. As such, this enzyme has been studied extensively and is the subject of great interest.

See also
Lyase
Synthase
Tryptophan synthase (indole-salvaging)

References

EC 4.2.1

Tryptophan synthase


Museum für Tierkunde bzw. Tierkundemuseum steht für

 allgemein ein Naturkundemuseum mit Schwerpunkt Tierwelt, siehe Liste naturhistorischer Museen
Namen (einschließlich fremdsprachiger wörtlicher Übersetzung):
 Museum für Tierkunde Dresden

Siehe auch:
 Zoologisches Museum

Museum für Tierkunde


Solon Anayasası, MÖ 6. yüzyılda Solon tarafından hazırlanan ve söz konusu coğrafyada türünün en eski örneği olma niteliğini taşıyan Yunan anayasası.

İçeriği
Solon Anayasası, kendinden önce gelen Drakon yasalarının toplumsal sorunları çözmek bir yana, ağırlaştıran niteliğini ortadan kaldırmak için hazırlandı.

Getirdiği en önemli reform ise bütün borçların silinmesi ve borçları yüzünden köle durumuna düşenlerin köleliklerinin kaldırılması oldu. Bu reformlar tarihte Seisachtheia (yükten, külfetten kurtulmak) olarak adlandırıldı. Toprağı elinden alınan köylüye toprak dağıtıldı.

Solon, anayasasında adına timokrasi denilen, bir tür dereceli oligarşi fikrini ortaya attı. Yerleşik aristokrasinin doğumdan gelen haklarının yerine, bu yönetim biçiminde değişik kademedeki idareciler ürettikleri yıllık ürün miktarına göre belirlenecekti. Buna göre:

 Pentakosiomedimnoi - yıllık 500 kilo üretim yapanlar
 Hippeis - yıllık 300 kilo üretim yapanlara denk görülen atlı savaşçılar
 Zeugitai - yıllık 200 kilo üretim yapanlara denk görülen çiftçiler, en az bir çift yük hayvanına sahip olanlar
 Thetes - fakir köylüler, toprağa bağlı köleler ve işçiler

Bu dört gruptan ilk üçünün ödediği vergi sırasıyla 6:3:1 oranındaydı. Dördüncü grup olan thetes vergiden muaftı, ancak seçimlere katılma hakları yoktu.

Drakon'un yasalarından korunan tek şey, eski yasanın cinayetle ilgili bölümleriydi.

Anayasa yürürlüğe girer girmez Solon, bir tiran olarak görülmemek için kendi isteğiyle 10 yıllık bir sürgüne gitti.

Anayasa nesir olarak değil manzum olarak yazıldı.

Arkaik Atina
Antik Yunanistan'da hukuk
Yürürlükten kaldırılmış anayasalar
Kanun kitapları

Solon Anayasası


As montanhas de San Bernardino são uma cordilheira alta e acidentada no sul da Califórnia, nos Estados Unidos. Situado ao norte e nordeste de San Bernardino e abrangendo dois condados da Califórnia, a cordilheira atinge 3.506 metros na Montanha San Gorgonio – o pico mais alto de todo o sul da Califórnia. As San Bernardinos formam uma importante região selvagem e são populares para caminhadas e esqui.

As montanhas foram formadas cerca de 11 milhões de anos atrás pela atividade tectônica ao longo da falha de San Andreas e ainda estão subindo ativamente. Muitos rios locais se originam na cordilheira, que recebe significativamente mais precipitação do que o deserto ao redor. O ambiente único e variado da serra permite manter uma das maiores biodiversidades do estado. Por mais de 10 mil anos, as San Bernardinos e seus arredores foram habitados por povos indígenas, que usavam as montanhas como campo de caça no verão.

Bibliografia

Cordilheiras da Califórnia
!Artigos com coordenadas no Wikidata

Montanhas de San Bernardino


FLAC (eng. Free Lossless Audio Codec), zvučni datotečni sadržajni format otvorenog koda koji je negubitni i sažimajući.

Izvori

Zvučni kodek

FLAC


JJ Project este un duet muzical de Kpop format din Jaebum și Jinyoung (membrii formației Got7). Aceștia au debutat în 2012 cu melodia Bounce. După 5 ani, JJ Project a revenit cu un nou album numit Verse 2 (2017).

Formații sud-coreene
Formații K-pop

JJ Project


An Stenotyla helleri in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Jack Archie Fowlie, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Patricia A. Harding. An Stenotyla helleri in nahilalakip ha genus nga Stenotyla, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Nicaragua. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stenotyla

Stenotyla helleri


Potsdam est un village du comté de Saint Lawrence, dans l'État de New York, aux États-Unis. En 2020, il comptait une population de .

Démographie
Lors du recensement de 2010, le village comptait une population de , tandis qu'en 2020, elle s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 État de New York

Liens externes

Localité dans le comté de Saint Lawrence
Village dans l'État de New York

Potsdam (village, New York)


නාවික හමුදාපති යනු ශ්‍රී ලංකා නාවික හමුදාවේ ප්‍රධානම පදවියයි.

ඉතිහාසය
නාවික හමුදාවේ කපිතාන් යන නිල නාමය  ලංකා රාජකීය නාවික හමුදාවේ ප්‍රධානම පදවිය ලෙස 1950 දි පිහිටවන ලදි.
1972 දි ශ්‍රී ලංකාව ජන රජයක් වු පසු ලංකා රාජකීය නාවික හමුදාව  ශ්‍රී ලංකා නාවික හමුදාව ලෙස වෙනස් වු අතර නාවික හමුදාවේ ප්‍රධාන පදවිය වු නාවික හමුදාවේ කපිතාන් යන පදවි නාමය නාවික හමුදාපති ලෙස වෙනස් කරන ලදි.

නාවික හමුදාවේ කපිතාන්වරු 1950 සිට 1972 දක්වා

නාවික හමුදාපතිවරු 1972 සිට වර්ථමානය දක්වා

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකා නාවික හමුදාව
ශ්‍රී ලංකාවේ යුධ හමුදාපතිවරු
ශ්‍රී ලංකාවේ ගුවන් හමුදාපතිවරු

 අංකිත ලැයිස්තු අයිතමය

 බුලට් යෙදූ ලැයිස්තු අයිතමය

 බුලට් යෙදූ ලැයිස්තු අයිතමය

 අංකිත ලැයිස්තු අයිතමය

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැදි
Sri Lanka Navy

Sri Lanka Navy
Sri Lankan admirals
N

ශ්‍රී ලංකාවේ නාවික හමුදාපතිවරු


Károly Kós (rođen kao Károly Kosch, Temišvar 16. prosinca 1883. – Cluj, 25. kolovoza 1977.) bio je mađarski arhitekt, pisac, ilustrator, etnolog i političar Austro-Ugarske i Rumunjske.

Godine 1909. napravio je projekte za rimokatoličku crkvu u Zebegényju, župnu zgradu Reformirane crkve u Óbudi i kompleks zoološkog vrta u Budimpešti (s Dezső Zrumeczkyjem). Tijekom 1910-ih dovršio je crkvu u Cluju i bolnicu u Sfântu Gheorghe. U to vrijeme njegov je stil bio pod utjecajem bečke secesije.

Započeo je političku karijeru te je zajedno s Lajosom Albrechtom i drugima, bio jedan od osnivača Transilvanske narodne stranke 1921. Kasnije su ti isti ljudi utemeljili Mađarsku stranku u Rumunjskoj. Kós je također uredio svoj ilustrirani politički časopis Vasárnap.

Godine 1924., nekoliko njegovih prijatelja i on osnovali su izdavačku kuću pod imenom "Transilvanijski ceh likovnih umjetnosti". Od 1931. bio je voditelj neovisne interesne skupine mađarskih umjetnika u Rumunjskoj.

Godine 1944. opljačkana je njegova kuća u Stani (dio sjeverne Transilvanije), a on je pobjegao u Cluj, gdje se ponovno pridružio svojoj obitelji. Bio je direktor Transilvanijskog mađarskoga gospodarskoga udruženja. Kao političar bio je predsjednik političke stranke u Rumunjskoj pod imenom Mađarski narodni savez, a potom član Skupštine zastupnika u Rumunjskoj (1946.-'48.)

Kós je predavao na Kolegiju za poljoprivredu u Cluju do 1953. godine, popunjavajući mjesto dekana 1945. i pridonio je časopisu Világosság između 1948. i 1949. godine. Umro je u Cluju.

Izvori

Mađarski arhitekti
Mađarski političari
Ilustratori
Etnolozi
Životopisi, Rumunjska
Mađarski znanstvenici

Károly Kós


"Rat za mir", crnogorski agresorski pohod na jug Hrvatske, prije svega Dubrovnik. Ime pohodu su dali visoki crnogorski dužnosnici.
knjiga Rat za mir, Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2006.
Rat za mir (dokumentarni film)

Izvori

Rat za mir


Glenea similis é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Ritsema em 1892. É conhecida a sua existência na Indonésia.

Referências

Borneo catalog 2005

similis
Coleópteros descritos em 1892

Glenea similis


{{Taxobox
| culoare =  lightblue
| nume = Imleria badia sin. Boletus badius, Suillus badius, Xerocomus badius
| imagine = Roehrl. Maronen (3).jpg
| imagine_lățime = 300px
| imagine_text = Hrib murg
|domain = Eucariote
| regnum = Fungus
| divisio = Basidiomycota
| subdivisio = Boletineae
| classis = Agaricomycetes
| ordo = Boletales
| familia = Boletaceae
| subfamilia = Boletoideae
| genus = Boletus
| binomial = Imleria badia
| autoritate_binomial = (Fr.) Vizzini (2014)
| synonyms = * Boletus castaneus f. badius Fr. (1818)
 Boletus badius (Fr.) Fr. (1832)
 Rostkovites badia (Fr.) P.Karst. (1881)
 Viscipellis badia (Fr.) Quél. (1886)
 Ixocomus badius (Fr.) Quél. (1888)
 Suillus badius (Fr.) O.Kuntze (1898)
 Xerocomus badius (Fr.) E.-J.Gilbert (1931)
}}Imleria badia (Elias Magnus Fries, 1832 ex Alfredo Vizzini, 2014), sin. Boletus badius (Elias Magnus Fries (1832), Xerocomus badius (Edouard-Jean Gilbert, 1931), Suillus badius (Otto Kuntze, 1898) este o specie de ciuperci comestibile din încrengătura Basidiomycota în familia Boletaceae și de genul Boletus, al cărui nume generic este derivat din cuvântul latin (=castaniu). Acest soi, numit în popor hrib murg, bureți pietroși, hrib roșcat sau pitoance de brad, coabitează, fiind un simbiont micoriza (formând micorize pe rădăcinile de arbori specifici). În România, Basarabia și Bucovina de Nord, se dezvoltă aproape numai în păduri (și montane) de conifere sub molizi și larici rar în cele foioase, atunci pe lângă fagi precum stejari și, în zone mai calde, de asemenea sub Castani comestibili. Timpul apariției  începe în iunie, dar sezonul principal este de la sfârșitul lui august până toamna târziu, în noiembrie, înainte de primul ger.Gheorghe Sălăgeanu, Anișoara Sălăgeanu: "Determinator pentru recunoașterea ciupercilor comestibile, necomestibile și otrăvitoare din România", Editura Ceres, București 1985, p. 271-272 În cursul istoriei sale buretele a avut în total șase sinonime. Ultima redenumire este din 2014, făcută de micologul italian Alfredo Vizzini sub numele de Imleria badia.

 Descriere

 Pălăria: are un diametru de 5-15 (20) cm, este destul de cărnoasă și consistentă, la început semisferică, apoi convexă sau aproape netedă, inițial cu marginea răsfrântă în jos spre picior, mai târziu aplatizată, câteodată îndoită în sus. Ccuticula este castanie sau maro de ciocolată, din caz în caz chiar negricioasă precum catifelată, la umezeală ceva unsuroasă.
 Tuburile și porii: sunt de dimensiuni diferite, aderente la picior, albe, apoi galbene și la sfârșit galben-verzuie. Porii sunt mici și unghiulari. Stratul este poros, albicios până gălbui, când este atins se pigmentează repede în albastru închis.
 Piciorul: are o înălțime de 6-12 cm și o lățime de 1,5-5 cm, este cilindric, uneori și ușor bulbos, tare cărnos, fin fibros, dar poate fi și subțire cu o culoare de coajă de alună, având pe suprafața sa dungi subțiri slab roșiatice.
 Carnea: este tare și compactă, de culoare albă cu pete gălbuie răspândite neregulat, sub pălărie și la picior maronie. În cazul unei lezări se decolorează repede bleumarin, mai ales sub tubulețe. Baza este de aceiași culoare cu pălăria. Mirosul este fructuos, unii spun "de pădure" și gustul foarte plăcut, puternic fungid.
 Caracteristici microscopice: Sporii sunt netezi, fusiformi, cu o mărime de 13-14,5 x 4-5 microni și de culoare galbenă ca mierea sau maro-deschis.
 Reacții chimice: Carnea buretelui se decolorează cu anilină după 5 minute brun-roșiatic, cu acid sulfuric ruginiu-ocru și albăstreala dispare imediat, iar cuticula devine mai viu brun-roșiatică și cu Hidroxid de amoniu portocalie, iar cu Hidroxid de potasiu de culoare mai închisă.

 Confuzii
Buretele poate fi confundat în cel mai rău caz cu Tylopilus felleus sin. Boletus felleus care este neotrăvitor dar amar. Acesta poate fi recunoscut prin tubulețele precum sporii care sunt albi numai la început, devenind foarte curând rozi, în special spre margine. Pe lângă aceasta, ciupercă poartă o grilă maro pe picior. O confundare cu bureți care au pori roșii, ca de exemplu Boletus erythropus sau Boletus luridus (buretele vrăjitoarei) se interzic de sine. Alte confundări sunt numai posibile cu bureți prea gustoși și comestibili, ca de exemplu cu gemenul său Boletus rubellus, Boletus ferrugineus sin. Xerocomus ferrugineus, Boletus pinicola (hribul de pin) și variația sa Boletus pinicola var. fuscoruber, mai departe cu Boletus aereus (hribul pucios), Boletus subtomentosus, Boletus aestivalis sin. Boletus reticulatus (hribul de vară) precum forme ale Boletus edulis (hribului cenușiu) mai maronii și cu Buchwaldoboletus lignicola sin. Pulveroboletus lignicola. O confuzie nu poate fi exclusă cu ciuperci nu astfel de gustoase dar comestibile, ca de exemplu Suillus luteus sin. Boletus suillus, Suillus variegatus, Xerocomus subtomentosus sin. Boletus subtomentosus, Xerocomellus porosporus sin. Boletus porosporus sau Xerocomellus chrysenteron sin. Xerocomus chrysenteron.Linus Zeitlmayr: "Knaurs Pilzbuch", Editura Droemer Knaur, München-Zürich 1976, p. 81-85, ISBN 3-426-00312-0

 Valorificare

Bureții proaspeți pot fi pregătiți ca ciulama, de asemenea împreună cu alții sau adăugați la un sos de carne de vită sau vânat. Ei dezvoltă un gust foarte dominant, dar plăcut de ciuperci, corectând aroma unei mâncări cu ciuperci mixte de categorie inferioară. În afară de aceasta, ei pot fi tăiați felii și congelați. De asemenea este posibilă, după tăierea în felii, uscarea lor. Foarte gustoși sunt preparați ca Duxelles (un fel de zacuscă).Luce Höllthaler: "Pilzdelikatessen", Editura Wilhelm Heyne Verlag, München 1982, p. 26-30, ISDN 3-453-40334-7 Se pretează și la conservarea în oțet sau ulei.

Împovărarea hribului murg cu izotopul 137Cs este și aproape 30 de ani după accidentul nuclear de la Cernobîl în multe regiuni ale Europei mai mare decât valoarea limită de 600 Becquerel pe kilogram, hotărâtă de către Uniunea Europeană pentru produse alimentare. Acest fapt are o cauză signifiantă: Bureții se dezvoltă cu preferință pe mușchi de unde își pot trage apa nevoită cu ușor, iar mușchiul se alimentează cu apa contaminată din pământ. Ciuperca acumulează astfel cea mai mare parte a materiei toxice în coloranții pălăriei, Badion A și Norbadion A, care au putința de a complexa cesiul. În  hrib de exemplu, aceste două derivate ale acidului pulvinic'' nu sunt disponibile. Prin scăderea pielii pălăriei nivelul personal de contaminare radioactivă poate fi redus în mod semnificativ.

Note

Bibliografie
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012,  ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto, volumul 1, vezi note
 Rose Marie și Sabine Maria Dähncke: "700 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau - Stuttgart 1979 și 1980, ISBN 3-85502-0450
 Rose Marie și Sabine Maria Dähncke: "Pilze", Editura Silva, Zürich 1986
 Ernst Gäumann: "Vergleichende Morphologie der Pilze", Editura Gustav Fischer, Jena 1926
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Csaba Locsmándi, Gizella Vasas: "Ghidul culegătorului de ciuperci", Editura Casa, Cluj-Napoca 2013, ISBN 9786068527147
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Elena Cristina Mincu, Răzvan Țuculescu: "Ciupercile din România", Editura Galaxia Gutenberg, Târgu-Lăpuș 2010
 Meinhard Michael Moser: " Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas" ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983.
 Rolf Singer: "Die Pilze Mitteleuropas", vol. 5 și 6: "Die Röhrlinge, pârțile 1 și 2", Editura Justus Klinkhardt, Bad Heilbrunn 1965-1967

Legături externe

 Hribul murg

Boletus
Micoriză
Ciuperci comestibile
1818 în știință

Imleria badia


Kieran John Trippier (fæddur 19. september 1990) er enskur knattspyrnumaður sem spilar með Newcastle United og enska landsliðinu.

Enskir knattspyrnumenn
fólk fætt árið 1990

Kieran Trippier


Biblioteca Metropolitană București, prescurtat BMB, este rețeaua de biblioteci publice din București.

Misiunea ei este de a facilita accesul gratuit și nediscriminatoriu la drepturile culturale fundamentale, servind ca un centru comunitar care susține activ informarea, cercetarea, educația și recreerea locuitorilor din București și județul Ilfov și care contribuie activ la îmbunătățirea calității vieții bucureștenilor prin oferta ei inovatoare și programul integrat de servicii cu caracter public.

Istoric

Biblioteca Metropolitană Metropolitană București este continuatoarea unei bogate tradiții de lectură publică, funcționând de-a lungul timpului în diferite localuri și sub diferite denumiri:
 În 1935, Primăria Municipiului București reînființează Biblioteca Municipiului București, instituție care funcționează până în prezent.
 În 1949-1957, Biblioteca Centrală București și, ulterior, între 1957 – 1968, Biblioteca Orășenească Mihail Sadoveanu, a jucat rolul de coordonator metodologic pentru bibliotecile raionale din municipiul București;
 În 1969, Biblioteca Municipală Mihail Sadoveanu, după reorganizarea administrativă a Bucureștilor, a centralizat principalele servicii, iar bibliotecile raionale au devenit filiale ale Bibliotecii Municipale;
 În 2002, potrivit Legii bibliotecilor a fost înființată Biblioteca Metropolitană București, succesoare a Bibliotecii Municipale Mihail Sadoveanu.

Colecții  și  servicii

Biblioteca Metropolitană București deține 1.092.629 de cărți, filme și albume muzicale: 1011506 cărți, 19748 CD-uri, 6835 DVD-uri, 7693 jocuri, 41326 presă.

 Îndrumare și orientare în filială și rețeaua BibMet;
 Împrumut / restituire la / de la domiciliu a documentelor de bibliotecă, pe diverse tipuri de suport, deținute în colecții;
 Lectură la sală; scanarea parțială a unor documente din fondul bibliotecii; consultarea colecțiilor de publicații periodice și a colecțiilor speciale și de patrimoniu.
 Rezervarea documentelor și prelungirea termenului de împrumut al documentelor prin catalogul electronic , telefonic sau prin e-mail;
 Acces gratuit la Internet prin Wi-fi si la calculatoare pentru public;
 Acces la catalogul electronic și la Biblioteca Digitală a Bucureștilor
Oferă programe culturale, educaționale, de informare și de loisir în concordanță cu nevoile și cerințele publicului bucureștean.

Filiale

Sector 1
 Biblioteca Mihail Sadoveanu
 Biblioteca Dimitrie Bolintineanu
 Biblioteca Cezar Petrescu
 Biblioteca Marin Preda
 Biblioteca Ioan Slavici
 Biblioteca Petre Ispirescu
 Biblioteca Ion Creangă

Sector 2
 Biblioteca Lucian Blaga
 Biblioteca Sonoră pentru Nevăzători și Ambliopi
 Biblioteca Dimitrie Cantemir
 Biblioteca Costache Negruzzi
 Biblioteca Alexandru Odobescu
  Mediateca George Enescu

Sector 3
 Biblioteca Emil Gârleanu
 Biblioteca Bogdan Petriceicu Hașdeu
 Biblioteca Liviu Rebreanu
 Biblioteca Ion Neculce
 Spațiul X

Sector 4
 Biblioteca Nicolae Bălcescu
 Biblioteca Otilia Cazimir
 Biblioteca George Coșbuc
 Biblioteca Alexandru Macedonski
 Biblioteca Ienăchiță Văcărescu

Sector 5
 Biblioteca Ion Luca Caragiale
 Biblioteca Ion Heliade Rădulescu
 Biblioteca George Călinescu
 Biblioteca Nicolae Iorga
 Biblioteca Vasile Alecsandri
 Biblioteca Gheorghe Șincai

Sector 6
 Biblioteca Mihai Eminescu
 Biblioteca Nicolae Labiș
 Biblioteca Gheorghe Lazăr
 Biblioteca Nichita Stănescu
 Biblioteca George Topîrceanu

Note

Legături externe
Site oficial
Catalog Digital (OPAC)
Biblioteca Digitală a Bucureștilor

Biblioteci județene din România
Fondări în 1935
Cultura în București

Biblioteca Metropolitană București


Bruno Barbić (Zagreb, 17. ožujka 1986.), hrvatski plivač.

Nastupio je na Olimpijskim igrama 2008.

Na europskom prvenstvu u kratkim bazenima 2008. godine je osvojio brončanu medalju u štafeti 4 x 50 metara slobodnim stilom.

Bio je član zagrebačkog Medveščaka.

Izvori

Hrvatski plivači

Bruno Barbić


Balkanizmi ili Zamišljajući Balkan knjiga je bugarske akademičarke Marije Todorove. Knjigu je objavio Oxford University Press u Sjedinjenim Američkim Državama 22. svibnja 1997. (), a drugo i prošireno izdanje objavljeno je 2009. godine. U njoj autorica je razvila koncept balkanizma nadahnut djelom Orijentalizam Edwarda Saida, ali autorica također naglašva kako učenjaci orijentalizma esencijaliziraju Zapad kao homogeni sustav. Todorova opisuje balkanizam ne kao oblik orijentalizma već kao neovisnu konstrukciju koja ima veze s reprezentacijom Balkana.

Maria Todorova profesorica je povijesti na Sveučilištu Illinois u Urbani – Champaign. Specijalizirala se za povijest Balkana u modernom razdoblju. Objavila je 2010. "Balkanizam i postkolonijalizam, ili o ljepoti pogleda aviona".

O knjizi

"Da Balkana ne bi postojalo, oni bi ga izmislili", bila je presuda grofa Hermanna von Keyserlinga u njegovoj poznatoj publikaciji iz 1928. godine, Europa. Ova knjiga prati odnos između stvarnosti i izuma. Na temelju bogatog izbora putopisa, diplomatskih izvještaja, akademske ankete, novinarstva i stručnog pisma na mnogim jezicima, Zamišljanje Balkana istražuje ontologiju Balkana od osamnaestog stoljeća do danas otkrivajući načine na koje je podmukli intelektualac tradicija je izgrađena, postala mitologizirana i još uvijek se prenosi kao diskurs.

Autorica, koja je odgajana na Balkanu, u jedinstvenom je položaju da joj ukaže i stipendiju i simpatije. Regija koja je geografski neraskidiva od Europe, a opet kulturološki građena kao "druga", Balkan je često služio kao spremište negativnih karakteristika na kojima je izgrađena pozitivna i samo-čestitajuća slika "Europljana". Ovim radom Todorova nudi pravovremenu, dostupnu studiju o tome kako se nedužna geografska oznaka transformirala u jednu od najmoćnijih i široko rasprostranjenih pejorativnih oznaka u modernoj povijesti.

Izvori

Knjige

Balkanizmi (knjiga)


L'Agence nationale des routes automobiles d'Ukraine ou Ukravtodor, en ukrainien  et , est une agence publique ukrainienne rattachée au ministère de l'Infrastructure et chargée des panneaux de signalisation routière dans le pays.

Histoire
L'agence est créée en 1990 dans le contexte de l'indépendance de l'Ukraine vis-à-vis de l'URSS.

Au cours de l'invasion du pays par la Russie en 2022, l'agence encourage les citoyens à modifier et enlever les panneaux d'indications routière afin de désorienter les belligérants.

Références

Agence gouvernementale ukrainienne
Transport en Ukraine


Papa Eugen IV. za vrijeme svoga pontifikata (1431. – 1447.) održao je 6 konzistorija na kojemu je imenovao ukupno 27 kardinala.

Konzistorij 19. rujna 1431. (I.)
 Francesco Condulmer, nećak Njegove Svetosti, apostolski protonotar
 Angelotto Fosco, biskup Cave

Konzistorij 9. kolovoza 1437. (II.)
 Giovanni Vitelleschi, aleksandrijski naslovni patrijarh, firentinski nadbiskup

Konzistorij 18. prosinca 1439. (III.)
 Regnault de Chartres, remski nadbiskup, Francuska
 Giovanni Berardi, tarentski nadbiskup
 John Kempe, jorkški nadbiskup, Engleska
 Niccolò d'Acciapaccio, kapuanski nadbiskup
 Louis de Luxembourg, ruanski nadbiskup, Francuska, i administrator Elyja, Engleska
 Giorgio Fieschi, đenovski nadbiskup
 Izidor Kijevski, rutenski nadbiskup Kijeva
 Bessarion, grčki nicejski nadbiskup
 Gerardo Landriani Capitani, biskup Coma
 Zbigniew z Oleśnicy, krakovski biskup, Poljska
 António Martins de Chaves, biskup Porta, Portugal
 Peter von Schaumberg, augsburški biskup, Njemačka
 Jean Le Jeune, teruanski biskup, Francuska
 Dénes Szécsi, egerski biskup, Mađarska
 Guillaume d'Estouteville, izabrani biskup Angersa, Francuska
 Juan de Torquemada, O.P., meštar Svete palače
 Alberto Alberti, kamerinski izabran biskup

Konzistorij 1. srpnja 1440. (IV.)
 Ludovico Trevisano, akvilejski patrijarh
 Pietro Barbo, nećak Njegove Svetosti, apostolski protonotar

Konzistorij 2. svibnja 1444. (V.)
 Alfonso de Borja, valencijski biskup, Španjolska

Konzistorij 16. prosinca 1446. (VI.)
 Enrico Rampini, milanski nadbiskup
 Tommaso Parentucelli, bolonjski biskup
 Juan de Carvajal, izabran biskup Plasencije, Španjolska
 Giovanni de Primis, O.S.B.Cas., opat samostana sv. Pavla izvan zidina, Rim

Bilješke

Vidi još
 Kardinalski zbor
 Konzistorij

Izvori

Eugen 4
Kardinalski zbor

Kardinalska imenovanja pape Eugena IV.