Blockchain este o tehnologie de stocare și transmitere a informațiilor, care se bazează pe principiul distribuirii și securității. Este o bază de date digitală, decentralizată și transparentă, care înregistrează tranzacții și evenimente în mod permanent, tehnologia ce securizează stocarea de criptomonede, tranzacțiile între criptomonede și relațiile informatice ce susțin scopul fiecărui proiect criptografic. Blockchain stochează informațiile electronic în format digital. Un blockchain  conține liste de înregistrări (sau date) în continuă creștere, numite blocuri, care sunt legate și securizate cu ajutorul criptografiei. Ca structură de date, un blockchain este o listă simplu înlănțuită, în care legăturile între elemente se fac prin hash. Astfel, fiecare bloc conține de obicei o legătură către un bloc anterior (un hash al blocului anterior), un marcaj temporal și datele tranzacției.Blocurile au anumite capacități de stocare și, atunci când sunt umplute, sunt închise și legate de blocul umplut anterior, formând un lanț de date cunoscut sub numele de blockchain. Toate informațiile noi care urmează acelui bloc nou adăugat sunt compilate într-un bloc nou format, care va fi apoi adăugat la lanț odată ce este completat. Prin design, blockchainurile sunt rezistente la modificarea datelor. Blockchainul este "un registru transparent și distribuit care poate înregistra tranzacții între două părți în mod eficient, verificabil și permanent". Pentru a fi folosit ca registru distribuit, un blockchain este de obicei administrat de o rețea colectivă de tip peer-to-peer (de la egal la egal; într-o rețea de calculatoare, toate sunt egale între ele, nu există un dispozitiv administrativ), ce aderă la un protocol pentru validarea noilor blocuri. Odată înregistrate, datele din orice bloc de date nu mai pot fi modificate retroactiv fără alterarea blocurilor care urmează, ceea ce necesită acordul majoritar al participanților din rețea.

Blockchainurile sunt securizate prin design și sunt un exemplu de sistem de calcul distribuit cu toleranță ridicată de tip bizantin (toleranță la atacatori sau la calculatoare necooperante). Problema consensului descentralizat a fost prin urmare rezolvată cu ajutorul tehnologiei blockchain. Acest lucru face ca tehnologia blockchain să fie adecvată pentru înregistrarea de evenimente, dosare medicale precum și înregistrarea altor activități de management cum ar fi gestionarea identității, procesarea tranzacțiilor, documentarea provenienței, urmărirea traseului comercial al produselor alimentare sau sisteme de votare.

Primul blockchain a fost conceptualizat în anul 2008 de o persoană anonimă care s-a identificat cu numele de Satoshi Nakamoto. În 2009 a fost pus în aplicare în criptomoneda bitcoin, unde servește ca registru public și descentralizat pentru toate tranzacțiile. Blockchain este tehnologia care stă la baza bitcoin și face posibilă existența și funcționarea acestuia. Inventarea tehnologiei blockchain a făcut ca bitcoin să devină prima monedă digitală care a rezolvat problema dublei cheltuieli fără să se folosească de o autoritate centrală de încredere sau de servere centrale. Designul monedei Bitcoin a fost sursă de inspirație pentru multe alte aplicații.

În Ingineria filosofică: spre o filosofie a webului, Halpin și Monnin au pus în discuție anumite aspecte filosofice ale acestei tehnologii emergente,  precum relația dintre lumea fizică și lumea virtuală, individul și societatea, conceptele de materialitate, întrupare, temporalitate, spațialitate și posibilitate.  Ontologic ne putem întreba ce este această tehnologie, cum ar putea fi caracterizată, cum se creează, se implementează și se adoptă, și cum funcționează; definiții, clasificări, posibilități și limitări. Din punct de vedere epistemologic ne preocupă ce cunoaștere se poate obține prin tehnologia blockchain, cum se situează ea în raport cu realitatea, ce cunoștințe implică utilizarea tehnologiei, etc. De asemenea ne interesează modul în care tehnologia blockchain poate fi valorificată, ce aspecte permit o evaluare, ce norme comportamentale implică, aspecte estetice și morala implicată de folosirea acestei tehnologii. Filosofia tehnologiei blockchain poate fi văzută ca o resursă conceptuală pentru înțelegerea acestor evoluții în lumea noastră modernă.  Metaforele conceptuale ne pot ajuta să abordăm și să înțelegem noile idei.

Nașterea Blockchain aduce noi schimbări și noi dimensiuni în prezent. S-a spus că lumea se mută de la analog la digital, dar realitatea de astăzi este că "lumea se îndreaptă spre tehnologia Blockchain".

Istoric
Ideea din spatele tehnologiei blockchain a fost descrisă încă din 1991, când cercetătorii Stuart Haber și W. Scott Stornetta au introdus un sistem criptografic de calcul pentru marcarea documentelor digitale astfel încât să nu poată fi actualizate sau modificate. Sistemul criptografic a fost actualizat cu arbori Merkle în 1992, pentru a crea un lanț securizat de blocuri făcându-l mai eficient și permițând asamblarea mai multor documente într-un singur bloc.

În 2004, informaticianul și activistul criptografic Hal Finney a introdus un sistem numit reusable proof of work (RPoW) ca prototip pentru numerar digital. Sistemul RPoW a funcționat prin primirea în schimb a unui token de dovadă de lucru bazat pe hashcash neschimbabil sau nefungibil semnat RSA (Rivest-Shamir-Adleman) care putea fi transferat în continuare de la persoană la persoană.

RPoW a rezolvat problema dublei cheltuieli prin păstrarea dreptului de proprietate asupra token-urilor (jetoanelor)  înregistrate pe un server de încredere. Serverul a fost conceput pentru a permite utilizatorilor din întreaga lume să verifice corectitudinea și integritatea acestuia în timp real.

Blockchain 1.0
Primul blockchain a fost conceptualizat de Satoshi Nakamoto, în 2008, folosind o metodă care exclude o terță parte autorizată.   În 2009 Nakamoto a dezvoltat bitcoin pe baza tehnologiei blockchain, folosită ca registru public pentru tranzacțiile din rețea.
Blockchain a fost denumit inițial lanț de blocuri. .

Satoshi Nakamoto a conceptualizat teoria blockchain-urilor distribuite. El îmbunătățește designul într-un mod unic pentru a adăuga blocuri la lanțul inițial fără a necesita semnarea lor de către părți de încredere. Arborii modificați ar conține un istoric sigur al schimburilor de date, utilizând o rețea peer-to-peer pentru marcarea temporală și verificarea fiecărui schimb. Sistemul s-a bazat pe algoritmul hashcash Proof-of-work (PoW) și putea fi gestionat în mod autonom, fără a necesita o autoritate centrală.

Blockchain 1.0 stabilește pentru prima dată o formă de bani digitali descentralizați, singurul scop al blockchain-ului era acela de a fi un procesator de plăți. Implementează registru distribuit (Distributed Ledger Technology - DLT) bazat pe mecanismul Proof-of-Work (PoW). Este un blockchain fără permisiune unde orice participant poate efectua o tranzacție validă de bitcoins și în care nodurile funcționează prin puterea de hashing. După Bitcoin, au fost introduse diverse alte criptomonede pentru a permite tranzacții financiare bazate pe blockchain.

Primul bloc de Bitcoin a fost exploatat de Satoshi Nakamoto, cu o recompensă de 50 Bitcoin. Hal Finney a fost primul beneficiar care a primit 10 Bitcoin de la Satoshi Nakamoto în prima tranzacție pe 12 ianuarie 2009.

Bitcoin reprezintă prima etapă a istoriei blockchain-urilor. Este cea mai simplă adoptare care se concentrează pe transferuri de bani rapide, sigure și independente de organismele de reglementare.

Blockchain 2.0
Începând din 2014 s-au dezvoltat noi aplicații ale tehnologiei,  cunoscute generic ca blockchain 2.0, pentru contracte inteligente mai sofisticate, care partajează documente sau trimit automat dividendele proprietarilor dacă profiturile ajung la un anumit nivel.

A doua generație se bazează de asemenea pe algoritmul de consens PoW, a apărut odată cu Ethereum, o rețea publică descentralizată fondată de Vitalik Buterin și un grup de dezvoltatori. Ethereum, ca și Bitcoin, utilizează în prezent mecanismul de consens Proof-of-work. Prin Blockchain 2.0 se pot executa mai multe funcționalități, contracte complexe, așa-numitele contracte inteligente. Viteza tranzacțiilor ajunge la 15 tranzacții pe secundă. Ether (ETH) este criptomoneda nativă din blockchain-ul Etherium.
Contractele inteligente sunt scrise într-un program specific, iar limbajul este compilat în cod de octeți, unde o server virtual descentralizat numit Ethereum Virtual Machine (EVM) poate citi și executa. Rețeaua Ethereum a devenit populară datorită DeFi și NFT utilizate în finanțe, jocuri, educație, logistică, asistență medicală și multe alte sectoare. MakerDAO a fost prima aplicație DeFi care a oferit servicii financiare complete bazate pe contracte inteligente.

Scopul contractului inteligent este de a oferi securitate în timpul procesării tranzacțiilor și de a reduce costurile și timpul de tranzacționare în exces. Spre deosebire de contractele tradiționale, contractele inteligente mențin o transparență tranzacțională completă, oferă securitate și confidențialitate prin utilizarea algoritmilor criptografici.

Blockchain 3.0
Acest blockchain se caracterizează prin utilizarea unui nou mecanism de consens numit Proof-of-stake (PoS) și include aplicații descentralizate (DApps) care rulează în interiorul blockchain-ului. Prima utilizare funcțională PoS pentru criptomonedă a fost Peercoin în 2012. Cel mai mare blockchain cu PoS după capitalizarea pieței este Cardano. Există multe DApps care rulează în blockchain-ul ETH, inclusiv rețelele sociale, aplicații de jocuri, schimburi financiare etc.
Alte blockchain-uri principale din a 3-a generație sunt: Polkadot, Solana, IOTA,TRON, EOS.IO, Tezos, Elrond.

Exemple de criptomonede ale acestei generații sunt: DASH, Algorand, Cardano, Tezos, NEO, Deep Onion. A treia generație blockchain a reușit să rezolve probleme persistente aflate în rețelele blockchain din a doua generație, cum ar fi scalabilitate, consumuri mari de energie, interoperabilitate, durabilitate, iar viteza tranzacțiilor depășește 3.000 de tranzacții pe secundă.

Blockchain 4.0
Blockchain 4.0 sau blockchain pentru industria 4.0 (I4.0) este una dintre tehnologiile de bază ale industriei 4.0 ce favorizează în principal industria de producție și lanțul de aprovizionare prin automatizare, planificarea resurselor întreprinderii, schimb eficient de date, IoT, Big Data, Cloud computing, IIoT și inteligență artificială.

Blockchain 4.0 implică dezvoltarea aplicațiilor industriale la scară largă care pot gestiona simultan mai multe procese, procesând și stocând cantități imense de date, asigurând interconectarea logică a acestora prin tehnologii de cross chains, blockchain as a service și atomic swaps.

Proiecte care rulează pe a patra generație precum [Metahash] și [Enigma] folosind algoritmul multiple-proof-of-stake (M-POS), sunt capabile să proceseze peste 60.000 de tranzacții pe secundă.

Blockchain 5.0
Blockchain 5.0 face următorul pas spre industria 5.0 cunoscută și ca a cincea revoluție industrială. Ultima versiune de blockchain are o dimensiune mai mică a blocului (8.000 de ori mai mică decât bitcoin) și permite o rată de transfer de 1 milion de tranzacții pe secundă. Blockchain 5.0 implică convergența inteligenței artificiale (AI) cu tehnologiile blockchain, valorificarea sistemelor ciber-fizice (CPS), robotică, IIoT, Big Data, interacțiunea om - sistem automat etc. Potrivit IDC (International Data Corporation), în anul 2021 51% dintre companii au făcut tranziția la AI cu integrarea blockchain.

Prima platformă blockchain de a cincea generație este acreditată ca fiind TON. Proiecte blockchain 5.0 dezvoltate sunt 5ireChain, Everscale, Propersix, Relictum Pro , Zetanet.

Structură

Un blockchain este o "carte contabilă" (în ) descentralizată, distribuită și publică, formată dintr-o listă de blocuri înlănțuite. Blockchainul este folosit pentru a înregistra tranzacțiile distribuit (pe mai multe calculatoare), iar înregistrările nu pot fi modificate retroactiv fără alterarea blocurilor ulterioare. O bază de date de tip blockchain este gestionată autonom, folosind o rețea peer-to-peer și un server de timestamping distribuit. Aceste servere sunt gestionate prin colaborare în masă, dirijată de interese colective. Rezultatul este un sistem de tranzacții robust, unde incertitudinea participanților privind securitatea datelor este marginală. Utilizarea unui blockchain elimină posibilitatea de copiere/clonare a activelor digitale. Printr-un blockchain se asigură astfel faptul că fiecare unitate de valoare a fost transferată doar o singură dată, rezolvând astfel problema dublei cheltuieli. Blockchainurile au fost descrise ca fiind protocoale de schimb de valoare. Aceste schimburi de valoare pe bază de blockchain pot fi finalizate mai repede, mai sigur și mai ieftin față de sistemele tradiționale. Un blockchain poate fi folosit pentru a atribui titluri de proprietate, deoarece acesta oferă o înregistrare permanentă care obligă acceptarea contractului.

Blocurile

Blocurile dețin seturi de tranzacții care sunt indexate și codificate într-o structură specială de date numită arbore Merkle. Fiecare bloc include hash-ul criptografic al blocului anterior din blockchain, prin care se leagă astfel cele două blocuri, formând un lanț. Verificarea repetată a integrității blocurilor precedente poate fi făcută până la începutul lanțului, la "blocul geneză". Uneori, în paralel cu lanțul principal, pot apărea lanțuri secundare printr-un proces cu numele de "forking". Blocurile din lanțurile secundare sunt numite "blocuri orfane".

Calculatoarele care mențin baza de date de tip blockchain (numite și noduri de rețea) pot avea diferite versiuni istorice ale bazei de date (e.g. nu toate sunt actualizate până la ultimele tranzacții). Fiecare versiune istorică are un "număr de versiune", iar calculatoarele păstrează doar versiunea cea mai recentă pe care au primit-o până atunci de la celelalte calculatoare. Ori de câte ori un calculator primește o versiune mai recentă (de obicei, versiunea anterioară cu un singur bloc nou adăugat), baza de date proprie se actualizează și apoi se retransmite celorlalte calculatoare din rețea. Blockchainurile sunt de obicei construite pentru a adăuga blocuri noi peste cele vechi – existența stimulentelor în a lucra la extinderea cu blocuri noi, decât la suprascrierea blocurilor vechi, face ca probabilitatea înlocuirii unui bloc nou adăugat cu altul să scadă exponențial de-a lungul timpului. De exemplu, într-un blockchain ce folosește un sistem de tip proof-of-work, lanțul care are "timpul de lucru" cel mai mare este întotdeauna considerat valid de rețea. Există o serie de metode care pot fi utilizate pentru a demonstra un nivel suficient de calcul. Într-un blockchain, calculul se efectuează în mod redundant în comparație cu sistemele tradiționale de calcul, care funcționează în mod segregat și paralel.

Timpul de bloc
"Timpul de bloc" este timpul mediu necesar pentru a genera un nou bloc în blockchain. Unele rețele de tip blockchain construiesc blocuri noi la fiecare cinci secunde. Când un bloc este creat, acesta devine "verificabil" de către celelalte calculatoare din rețea. Pentru criptomonezi, publicarea blocului este momentul când tranzacția are loc în practică – așadar, o perioadă mai scurtă de timp de bloc înseamnă tranzacții mai rapide. Timpul de bloc pentru Ethereum este setat între 14 și 15 secunde, în timp ce pentru Bitcoin este de 10 minute.

Descentralizare
Prin stocarea datelor într-o rețea peer-to-peer, arhitectura blockchain elimină o serie de riscuri care vin atunci când datele sunt organizate la nivel central.

Arhitecturile peer-to-peer precum blockchainurile nu au puncte centrale de vulnerabilitate pe care hackerii le-ar putea exploata; de asemenea, nu au niciun punct critic central – adică nu există niciun calculator "important" a cărui defectare ar cauza întreruperea rețelei. Metodele blockchain de securitate includ utilizarea de criptografie cu chei publice. O "cheie publică" este un șir lung de caractere aleatorii și reprezintă o adresă pe blockchain care înregistrează valoarea tokenurilor trimise prin rețea la acea adresă. O "cheie privată" este ca o parolă, care oferă proprietarului accesul la activele sale digitale sau mijloacele de a interacționa cu diferite aplicații care sunt construite peste blockchainuri. Datele stocate pe blockchain sunt considerate, în general, incoruptibile. În timp ce bazele de date centralizate sunt mult mai ușor de controlat, modificarea și manipularea datelor este posibilă și ușor de realizat. Prin descentralizarea datelor dintr-o "carte contabilă", blockchainurile publice oferă transparență pentru toți cei implicați.

Fiecare nod (calculator) într-un sistem descentralizat deține o copie a blockchainului. Calitatea datelor este menținută prin replicarea masivă a acestora și prin necesitatea rezolvării de puzzle-uri matematice (proof-of-work) pentru validarea tranzacțiilor. Nu există o copie "oficială" centralizată și niciun utilizator nu este "mai de încredere" decât altul. Tranzacțiile sunt publicate pe rețea folosind un software specializat. Mesajele sunt livrate în funcție de cât de repede pot comunica nodurile între ele. Nodurile care minează validează tranzacțiile, le adăugă la un bloc și apoi publică acest bloc când este finalizat la alte noduri. Blockchainurile folosesc diverse scheme de consens precum proof-of-work sau proof of stake. Creșterea dimensiunii blockchainului este însoțită de riscul de centralizare, deoarece doar puține computere și utilizatori vor avea resursele necesare pentru a procesa cantitățile mari de date.

Permisiuni
Marele avantaj al unui blockchain public, deschis, fără permisiuni este că nu este necesar controlul accesului pentru a evita utilizatorii cu intenții rele. Acest lucru înseamnă că diverse aplicații pot fi adăugate la rețea fără aprobarea sau încrederea altor utilizatori, folosind blockchainul ca protocol de transport. In cazul Bitcoin și al altor criptomonede, evitarea controlului de acces este posibilă prin solicitarea "dovezii de lucru", proof-of-work. Mai exact, calculatoarele trebuie să rezolve puzzle-uri matematice pentru a valida tranzacțiile. În cazul bitcoin, acesta folosește puzzle-uri Hashcash. Acestea au fost create de către Adam Back în anii 1990, dar ideea originală a fost propusă pentru prima dată de Cynthia Dwork și Moni Naor într-un articol din 1992.

Mecanisme de consens
Sistemele blockchain folosesc algoritmi de consens pentru a permite participanților să ajungă la un acord în cadrul rețelei. Algoritmii de consens sunt importanți pentru rețelele blockchain deoarece permite nodurilor să ajungă la un consens descentralizat între ele, motivează participanții să se supună regulilor, evită probleme precum cheltuielile duble, asigură echitatea și ca rețeaua să rămână tolerantă la erori. Fără un algoritm de consens, o rețea blockchain nu este altceva decât o bază de date imuabilă

Există mai mulți algoritmi de consens:

Proof-of-Work (PoW): este cel mai cunoscut mod de a confirma tranzacțiile peer-to-peer. Proof-of-Work a fost primul algoritm de consens blockchain. Conceput de Satoshi Nakamoto pentru utilizarea în Bitcoin, este utilizat în special în pool mining.
Principalele dezavantaje al acestui algoritm sunt procesarea lentă și cheltuieli energetice foarte mari  deoarece un număr mare de noduri efectuează calcule, însă doar primul desfășoară o activitate de succes și primește recompensa.

Proof-of-Stake (PoS): unul dintre cei mai populari algoritmi de consens în rețelele blockchain, a fost creat ca o alternativă la PoW. În acest algoritm, nodurile pe care le exploatează în PoS se numesc validatori. Creatorul următorului bloc din lanț selectează un nod care are un echilibru mai mare de criptomonede (aleatoriu dintre cele mai bogate sau aleatoriu dintre cele mai vechi). Pentru crearea blocului, nodul nu primește remunerație, ci este plătit pentru efectuarea tranzacției. Prima utilizare funcțională PoS a fost pentru criptomoneda Peercoin în 2012. Proof-of-Stake este mai eficient din punct de vedere energetic comparativ cu Proof-of-Work. Alte implementări sunt Polkadot, Solana,TRON, Tezos, DeepOnion Coin, DogeCash, Elrond.

Delegated Proof-of-Stake (DPoS): DPoS folosește noduri sau masternoduri pentru a valida tranzacții. Deținătorii de mize de jetoane nu votează validitatea blocurilor, ci votează să aleagă delegații pentru a face validarea în numele lor. Există, în general, între 21-100 de delegați aleși într-un sistem DpoS. Proprietarii celor mai mari solduri aleg reprezentanții lor, fiecare dintre ei primind dreptul de a semna blocuri in retea. Spre deosebire de PoW și PoS, în DpoS minerii pot colabora pentru a face blocuri în loc de a concura. Prin centralizarea parțială a creerii de blocuri, DPoS poate executa ordine de mărime mai rapidă. Delegated Proof-of-Stake este unul dintre cele mai rapide algoritme de consens și poate gestiona un număr mai mare de tranzacții în comparație cu Proof-of-work. Avantajele algoritmului DPoS sunt: tranzacții mai ieftine, scalabilitate,  protecție împotriva atacurilor cu cheltuieli duble, eficiență energetică deoarece cantitatea de muncă inutilă este redusă odată cu alegerea următorului alegător. Implementări mai populare sunt Cardano, Steemit, EOS, BitShares, Tezos.

Leased Proof-of-Stake (LPoS): versiune îmbunătățită a algoritmului Proof-of-Stake, dezvoltat de platforma Waves. Caracteristic acestui algoritm este faptul că permite utilizatorilor cu mai puține monede să participe la acordurile de consens prin "închirierea" monedelor lor în rețea. Acest lucru deschide blockchain-ul către transparență deplină, oferind tuturor șansa de a participa direct și de a primi o recompensă. LpoS permite  primirea de venituri din activitatea minieră, fără a conduce de fapt mineritul.
Alte variante Proof-of-Stake: Liquid Proof of Stake (LpoS), Bonded Proof of Stake (BPoS), Hybrid Proof of Stake (HpoS), Nominated Proof of Stake (NpoS), Pure Proof of Stake (PpoS), Anonymous Proof-of-Stake (ZpoS)..

Proof-of-Capacity (PoC): se mai numește și Proof-of-Space (PoSpace). Este similar cu Proof-of-work, dar utilizează spațiul de stocare (hard disk, sisteme de stocare în cloud) a nodului în loc de puterea de calcul. Soluțiile aleatorii sunt generate și stocate în spațiul de stocare, apoi toate blocurile generate sunt comparate cu puzzle-ul. Acest factor permite mineritul cu o eficiență destul de ridicată, deoarece, minerii concurează între ei pentru mărimea datelor stocate, utilizatorii cu cea mai mare capacitate de stocare vor avea șanse mai mari de a produce un nou bloc. Platforme care susțin acest algoritm sunt SpaceMint și Burstcoin.

Proof-of-Importance (PoI): algoritmul ia în considerare atât valoarea fondurilor, cât și activitatea utilizatorului în rețea. Această abordare implică utilizatorii nu numai să păstreze fonduri în conturile lor, ci să le și folosească în mod activ. Semnificașia fiecărui utilizator în rețeaua NEM este definită drept suma fondurilor care  sunt disponibile și numărul tranzacțiilor efectuate din/către portofel. Proof-of-Importance este utilizat în blockchain-ul NEM (New Economy Movement).

Proof-of-Validation (PoV): este un mecanism de consens PoS care funcționează pentru a obține consens prin intermediul nodurilor de validare staked. De obicei, fiecare nod dintr-un sistem PoV păstrează o copie completă a secvenței tranzacțiilor în blocuri care sunt create pe blockchain, o copie a tuturor conturilor de utilizator care pot fi identificate prin cheia publică a unui utilizator și orice jetoane cripto pe care le deține nodul respectiv. De acolo, utilizatorii își pot miza monedele în nodurile validatorului, iar numărul de jetoane mizate în fiecare validator determină, în consecință, numărul de voturi pe care le posedă validatorul specific. Algoritmul de consens Tendermint al rețelei Cosmos este un tip de protocol PoV.

Proof-of-Activity (PoA): abordare mixtă care combină Proof-of-Work și Proof-of-Stake pentru a spori nivelul de protecție. A fost dezvoltat de LiteCoin. Procesul de exploatare începe în sistemul PoW, dar după ce un nou bloc a fost extras cu succes, sistemul trece la PoS unde blocul nou găsit conține doar un antet și adresa recompensei de la miner. Cu cât un validator are mai multe monede, cu atât este mai mare probabilitatea ca acesta să fie ales pentru a aproba blocul. Decred (DCR) și Espers utilizează Proof-of-Activity.

Proof-of-Authority (PoAuthority): algoritm de consens diferit de restul algoritmilor, deoarece pentru extragere nu este necesar să existe minierit. În blockchain-ul bazat pe PoAuthority, toate tranzacțiile și blocurile sunt verificate prin intermediul conturilor aprobate (validatori), iar efectuarea tranzacțiilor și crearea blocurilor are loc automat utilizând puterea de calcul a validatorului. Nodurile care devin validatori sunt singurii autorizați să producă blocuri noi. PoAuthority are capacitate mare și este optimizat pentru rețele private. Implementările includ PoA Network, Ethereum Kovan testnet, VeChainThor, Microsoft Azure.

Proof-of-Identity (PoID): fiecare individ identificat în mod unic primește o unitate egală de putere de vot și recompense asociate. Protocolul se bazează pe identificarea biometrică. PoID compară cheia privată a unui utilizator cu o identitate autorizată. Aceasta este o dovadă criptografică pentru cheia privată a unui utilizator care este criptografic atașată unei anumite tranzacții. Orice utilizator identificat dintr-o rețea blockchain poate crea un bloc de date care sunt prezentate oricui prezent în rețea.

Proof-of-Burn (PoB): minerii ajung la un consens eliminând ("arzând") definitiv monedele lor pe care le trimit monede către adrese publice care au fost generate aleatoriu pentru a deveni inaccesibile și inutilizabile. Pentru o astfel de ,,ardere" a monedelor, minerul primește o șansă permanentă de a găsi un bloc și de a primi o recompensă. Exploatarea minieră crește odată cu numărul de monede arse. Proof-of-Burn consumă mai puține resurse decât PoW, deoarece instalația de minerit este virtuală. Este utilizat de Slimcoin și TCGCoin.

Proof-of-Weight (PoWeight): fiecărui utilizator din rețea i se atribuie o valoare sau  "greutate" în funcție de cantitatea de criptomonede pe care o deține în cont. Implementări populare: Algorand, Filecoin, Chia.

Proof of Elapsed Time (PoET): este considerat a fi unul dintre cele mai corecte mecanisme de consens utilizate. Algoritmul PoET decide aleatoriu și echitabil producătorul unui nou bloc pe baza timpului pe care l-a petrecut în rețea. În acest scop, mecanismul oferă un timp de așteptare aleatoriu și utilizatorul al cărui timp de așteptare se termină cel mai devreme va produce un nou bloc. Astfel PoET oferă fiecărui nod șansa de a câștiga. PoET se bazează pe un set special de instrucțiuni CPU numit Intel Software Guard Extensions (SGX).  PoET este folosit în Hyperledger Sawtooth.

Proof of History (PoH): dezvoltat de proiectul Solana, PoH este similar cu Proof of Elapsed Time oferind o metodă de codificare a timpului în sine în blockchain pentru a obține un consens. Se bazează pe un nou concept criptografic, cunoscut sub numele de Verifiable Delay Functions (VDF). Proof of History permite crearea unei înregistrare care să arate că un eveniment a avut loc la un anumit moment în timp.

Byzantine Fault Tolerance (BFT) : este capacitatea unei rețele sau a unui sistem informatic de a funcționa corect pentru a ajunge la un consens, în ciuda faptului că nodurile rău intenționate nu reușesc, oferă informații incorecte colegilor lor sau încearcă intenționat să provoace o eroare. Părțile implicate trebuie să fie de acord pentru a evita eșecul, în timp ce tolerează simultan unii participanți rău intenționați. Acest concept se bazează pe problema generalilor bizantini. Pe scurt, Byzantine Fault Tolerance este "zona de toleranță" unde un blockchain își poate continua funcționarea dacă o parte dintre participanții săi (noduri) eșuează sau sunt atacate. Alte mecanisme de cosens BFT sunt: Practical Byzantine Fault Tolerance (pBFT), Simplified Byzantine Fault Tolerance (SBFT), Delagated Byzantine Fault Tolerance (dBFT), Federated Byzantine Agreement (FBA). Exemple de implementări BFT includ: Hyperledger (pBFT), Ripple (FBA), Stellar (pBFT), Chain (SBFT), NEO (dBFT).

Directed Acyclic Graphs (DAG): este un algoritm de consens inovator care elimină necesitatea unui blockchain. În comparație cu rețelele tradiționale, DAG se poate interconecta între diferite noduri, oferă scalabilitate nelimitată prin gestionarea tranzacțiilor asincron și costuri extrem de reduse. Implementări cunoscute: Iota, Hashgraph, Nano.
Proof-of-Immutability (PoIM) marchează o evoluție în blockchain, utilizând o abordare hash pentru a stoca metadatele într-un hash vault distant. Acest sistem permite blockchain-ului să păstreze date într-un mod descentralizat și irevocabil, fără a distribui datele între noduri. În loc să copieze și să distribuie date, PoIM folosește un pointer hash, îmbunătățind astfel intimitatea datelor și scalabilitatea. Permite de asemenea participanților să verifice imutabilitatea datelor altora, oferind un mecanism de audit pentru integritatea informațiilor, vital pentru recunoașterea legală a datelor și contractelor inteligente blockchain. PoIM a fost inventat de ParallelChain Lab. Procesele și metodele sale au fost aplicate pentru brevete (US-2021-0297265-A1; US-2021-0218549-A1; EP3848845; CN2021102000629400).

PoW, PoS și DPoS sunt utilizați în principal în rețelele de criptomonede. Restul algoritmilor sunt utlixați mai ales în aplicațiile IT.

Tipuri
Rețelele de tip blockchain pot fi de mai multe categorii, în funcție de caracteristicile deținute: public, privat, hibrid și consortiu. În general, tehnologia din spatele fiecărui tip de blockchain este identică, însă este diferit modul de utilizare și interacțiunea cu utilizatorii.

Blockchain Public
Rețeaua nu are restricții privind accesul nodurilor la date, toți utilizatorii având posibilitatea de a se conecta și efectua operațiuni în cadrul acesteia. De asemenea, orice dispozitiv poate deveni nod prin descărcarea, stocarea și actualizarea constantă a întregului registru de date. Toate tranzacțiile sunt transparente și fiecare poate verifica orice transfer de bani. Din acest motiv, nivelul de încredere dintre noduri este unul scăzut, aspect compensat prin utilizarea unor algoritmi criptografici complecși în comunicarea dintre noduri. Blockchain public este descentralizat, precum cel al BTC. Folosește ca metode de securitate și verificare Proof-of-work (PoW) și Proof-of-stake (PoS).
Exemple comune de blockchain publice includ Bitcoin, Ethereum, Litecoin. Aceste criptomonede pot fi vizualizate și utilizate public.

Blockchain Privat
Funcționează în interiorul unui network închis P2P dar restricționat pentru publicul larg. Limitează accesul nodurilor în ceea ce privește introducerea datelor, și capacitatea dispozitivelor de a dobândi calitatea de nod în cadrul rețelei. Accesul în cadrul rețelei este restricționat către anumiți utilizatori, în funcție de criterii stabilite de deținătorul acesteia.  Blockchain privat este controlat de o singură persoană sau companie, care are controlul absolut al rețelei. Aceasta are puterea de a valida useri, deci există șanse foarte mici ca rețeaua să fie atacată. De obicei sunt foarte rapide și sigure. Exemple de blockchain privat: Multichain, Hyperledger, Ripple.

Blockchain Hibrid
Un blockchain hibrid are atât caracteristici specifice blockchain-ului public, cât și celui privat. Rețeaua este vizibilă public, însă accesul în cadrul acesteia este restricționat. Nodurile îndeplinesc diferite roluri, având totodată acces diferențiat la informațiile din cadrul rețelei. Există o companie care administrează blockchain-ul, însă toate datele și tranzacțiile sunt făcute public.
Exemple de blockchain hibrid sunt Dragonchain, XinFin.

Blockchain Consorțiu
Este numit și federated blockchain și este foarte asemănător cu cel hibrid, singura diferență este că mai multe organizații colaborează în întreținerea blockchain-ului. Procedurile de consens sunt controlate de nodurile prestabilite. Pentru a asigura funcționalitatea corespunzătoare, blockchain consortiu are un nod validator care poate valida tranzacții și, de asemenea, poate iniția sau primi tranzacții. Avantajul față de cel hibrid este că acesta este mult mai sigur și mai eficient. Blockchain-urile consortiu sunt cel mai bine utilizate pentru servicii bancare și plăți. Exemple sunt blockchain-urile Marco Polo, Energy Web Foundation, IBM Food Trust, Dragonchain, R3, Corda.

Utilizări
Utilizarea primară a tehnologiei blockchain în ziua de astăzi este ca registru distribuit pentru criptomonede precum bitcoin.[65] În timp ce câteva bănci centrale din anumite țări cum ar fi India, China, Hong Kong, Statele Unite ale Americii, Suedia, Singapore, Africa de Sud și Marea Britanie studiază emiterea de criptomonede, nu au făcut asta până în momentul de față (Decembrie 2016).[65]

Deși este o tehnologie în fază incipientă, blockchain-ul ar putea fi folosit la următoarele utilizări: managementul istoricului medical, verificarea identității, combaterea problemelor legate de contaminarea alimentelor, înregistrarea documentelor de proprietate și astfel prevenirea eventualelor fraude  sau securitatea procesului electoral.

Utilizări generale
Tehnologia Blockchain are un potențial uriaș de a transforma modele de afaceri pe termen lung. Tehnologia blockchain este mai degrabă o tehnologie "fundamentală" — cu potențial de a crea noi baze pentru sistemele economice și sociale globale — decât o tehnologie disruptivă, care "atacă modelele de afaceri tradiționale printr-un cost mai scăzut în soluție". Chiar și așa, există câteva produse care s-au "maturizat" de la stadiul de concept până la sfârșitul anului 2016. Utilizarea tehnologiei blockchain promite să aducă îmbunătățiri semnificative la lanțurile de aprovizionare globale, tranzacții financiare, registrele activelor și rețele sociale descentralizate.

Există totodată și observatori care rămân sceptici. Steve Wilson, de la "Constellation Research", consideră că tehnologia a fost exagerată prin așteptări nerealiste. Pentru a atenua riscul, companiile sunt reticente în a plasa tehnologia blockchain la baza structurii lor de afaceri.

Blockchain-urile pot ajuta întreprinderile să utilizeze metode noi de prelucrare a tranzacțiilor digitale. Exemplele includ sisteme de plată și monede digitale, facilitând crowdfunding (vânzarea unei active către un număr mare de persoane), sau implementarea piețelor de predicție — piețe în care tranzacțiile se bazează pe evenimente în viitor — și instrumentelor de guvernare, e.g. consiliu de administrație care rulează pe blockchain.

Într-un contract sau tranzacție, tehnologia blockchain elimină nevoia de a avea un trust service provider — i.e. entitate care verifică identitatea și acțiunile părților — și se prezice că asta ar rezulta în mai puțin capital blocat in dispute. Blockchain-urile au potențialul de a reduce riscul sistemic și frauda financiară prin automatizarea proceselor care anterior erau consumatoare de timp și resurse umane, cum ar fi cele implicate în întemeierea unei afaceri. În teorie, ar fi posibilă automatizarea unor procese precum colectarea impozitelor, efectuarea unui transfer de proprietate și managementul riscurilor.

Fiind un registru distribuit, blockchain-ul reduce costurile implicate în verificarea tranzacțiilor, precum și eliminarea necesității unei "părți terțe de încredere", cum ar fi băncile, pentru a finaliza tranzacțiile. Deși a oferit inițial soluții în domeniul financiar, tehnologia blockchain se extinde în alte domenii și activități, precum aplicații descentralizate și organizații colaborative care elimină intermediari.

Înregistrarea terenurilor

Tehnologia blockchain poate fi folosită pentru înregistrarea terenurilor și tranzacțiile cu acestea. Scheme pilot precum cele de la Registrul Suedez de Înregistrare al Pământurilor demonstrează eficiența tehnologiei blockchain în accelerarea vânzării de terenuri. Republica Georgia construiește de asemenea un registru de proprietate pe bază de blockchain.

Guvernul din India se luptă cu frauda de terenuri cu ajutorul unui sistem blockchain. Andhra Pradesh a devenit primul stat din India care să adopte tehnologie blockchain în guvern. Pentru aceasta, guvernul a anunțat crearea unui centru de tehnologie blockchain în Visakhapatnam, care să fie susținut de companii tehnologice precum Apla, Phoenix și Oasis Grace.

În Octombrie 2017, una dintre primele tranzacții imobiliare internaționale a fost finalizată cu succes folosind un smart contract pe bază de blockchain.
În 2018 va fi realizat în Rusia un experiment cu privire la utilizarea de tehnologie blockchain pentru a monitoriza fiabilitatea datelor din "Registrul de Stat Unificat al Imobilelor" de pe teritoriul Moscovei.

Firmele de contabilitate
Cele patru mari firme de contabilitate din lume (Ernst & Young, KPMG, Delloite și PwC) testează tehnologiile blockchain în diferite formate. Ernst & Young a oferit portofele electronice pentru toți anagajații din Elveția, a instalat un ATM bitcoin în biroul lor din Elveția, și acceptă bitcoin ca metodă de plată pentru toate programele de servicii de consultanță. Marcel Stalder, CEO al Ernst & Young Elveția, a declarat că "nu vrem doar să vorbim despre digitalizare, ci să sprijinim în mod activ acest proces, împreună cu angajații și clienții noștri. Pentru noi este important ca toată lumea să se familiarizeze cu aceste procese și să se pregătească pentru revoluția digitală ce urmează să aibă loc în lumea afacerilor prin intermediul blockchain-urilor, a contractelor inteligente și a monedelor digitale." PwC, Deloitte și KPMG au luat o cale diferită de Ernst & Young, testând blockchain-uri private.

Contracte smart

Contractele smart (din eng. "contracte inteligente") pe bază de blockchain sunt contracte care pot fi parțial sau complet executate fără interacțiune umană. Una din aplicațiile principale ale unui contract smart este automatizarea unui cont de garanție (eng. "escrow"). FMI consideră că contractele smart pe bază de blockchain pot reduce expunerea la risc și pot optimiza utilizarea de contracte în general. Principala problemă în momentul de față a contractelor smart este statutul lor juridic, din cauza neutilizării acestora pe scară largă.

Unele implementări de blockchain ar putea permite codificarea contractelor care se vor executa atunci când sunt îndeplinite anumite condiții. Un contract smart ar fi activat prin instrucțiuni de programare extensibile, care definesc și execută un acord. De exemplu, Ethereum Solidity este un proiect blockchain open-source care a fost construit special pentru a crea un limbaj de programare Turing-complete, ce are capacitatea de a pune în aplicare astfel de contracte.

Organizații non-profit
 Un proiect din partea Fundației Bill & Melinda Gates își propune să utilizeze tehnologia blockchain pentru a ajuta cele două miliarde de oameni din întreaga lume care nu dispun momentan de conturi bancare.
 Proiectul "Buiding Blocks" al Programului Alimentar Mondial (WFP) de la ONU își propune să folosească tehnologia blockchain pentru a face operațiunile de transfer de bani mai rapide, ieftine și sigure. Acest proiect a început într-un stadiu pilot în Pakistan în Ianuarie 2017, și va continua pe tot parcursul primăverii.
 Publiq este o platformă pentru scriitori fondată în 2017, ce are ca scop utilizarea tehnologiei blockchain pentru garantarea autenticității textelor, evitarea cenzurii și lupta împotriva știrilor false.

Rețele descentralizate
 Proiectul Backfeed dezvoltă un sistem distribuit de guvernanță pentru aplicații pe bază de blockchain, care permite creare colaborativă de aplicații și distribuire de valoare în rețele de oameni ce apar spontan.
 Proiectul Alexandria este o librărie digitală descentralizată pe bază de blockchain.
Proiectul Web3 este un protocol pentru o versiune a internetului descentralizat și public bazat pe blockchain.

Bănci
Omul de afaceri Don Tapscott a efectuat un proiect de cercetare de doi ani în care a explorat cum se poate folosi tehnologia blockchain pentru a transfera și stoca în siguranță "bani, titluri de proprietate, acte, muzică, artă, descoperiri științifice, proprietate intelectuală și chiar și voturi". De asemenea, sectoare majore ale industriei financiare pun în aplicare registre distribuite pentru utilizare în sectorul bancar, și în conformitate cu un studiu IBM din Septembrie 2016, acest lucru se produce mai repede decât era de așteptat.

Băncile sunt interesate în tehnologia blockchain, deoarece are potențialul de a accelera sistemele de settlement/decontare din back office. Bănci precum UBS deschid noi laboratoare de cercetare dedicate pentru această tehnologie, în scopul de a explora modul în care blockchain-ul poate fi folosit în domeniul serviciilor financiare pentru a crește eficiența și a reduce costurile.

Rusia a finalizat oficial prima sa implementare de blockchain la nivel de guvern. Banca de stat Sberbank a anunțat pe 20 decembrie 2017 că începe un parteneriat cu Serviciul Federal Antimonopol (SFA) din Rusia să pună în aplicare o platformă de transfer și stocare a documentelor prin intermediul tehnologiei blockchain.

Companiile Deloitte și ConsenSys au anunțat în 2016 planuri pentru a crea o bancă digital numită "Project ConsenSys".

Un consorțiu elvețian ce include Swisscom, Banca Cantonală Zurich și Bursa Elvețiană testează un prototip pentru tranzacționarea activelor pe bază de blockchain folosind Ethereum.

Alte companii financiare
Compania de plăți MasterCard a adăugat trei API-uri pe bază de blockchain pentru a fi utilizate atât la plăți între persoane fizice cât și între afaceri.

CLS Grup a declarat că folosește tehnologia blockchain pentru a extinde numărul de tranzacții comerciale pe care le poate efectua.

Companiile VISA, Mastercard, Unionpay și SWIFT și-au anunțat planurile pentru dezvoltarea și utilizarea a tehnologiei blockchain.

Alte utilizări
Tehnologia blockchain poate fi utilizată pentru a crea un registru permanent, public și transparent pentru stocarea datelor privind diverse vânzări, stocarea proprietății intelectuale prin înregistrarea drepturilor de autor, urmărirea utilizării conținutului digital și efectuarea de plăți pentru autorii acestui conținut digital. Exemple includ sisteme în care utilizatorii de WiFi plătesc pentru serviciul oferit sau muzicieni care primesc automat micro-plăți de fiecare dată când o melodie de-a lor este ascultată. În 2017, IBM a încheiat un parteneriat cu ASCAP și PRS for Music pentru a crea un sistem de distribuție de muzică pe bază de blockchain.

Kodak a anunțat în 2018 că intenționează să lanseze o criptomonedă digitală (KodakCoin ICO ) pentru înregistrarea drepturilor de autor ale fotografilor.

Alte aplicații blockchain în curs de dezvoltare țin de guvernarea electronică, precum Bitnation, inițiative pentru implicarea cetățenilor și noi forme de participare democratică precum D-Cent  și platforme digitale pentru crearea de diverse aplicații descentralizate, cum ar fi platforma Ethereum. Tehnologia blockchain este considerată a avea o contribuție deosebit de importantă în viitoarea transformare a organizațiilor, guvernarea democratică și cultura umană în ansamblu.

Potrivit unor statistici sintetizate de Forumul Economic Mondial, interesul pentru blockchain s-a extins la nivel global,  aproape 30 de țări investesc în prezent în proiecte de tip blockchain.

Tehnologia blockchain permite de asemenea noi modele de afaceri în industria de asigurări care nu erau inițial posibile, cum ar fi sisteme de asigurări peer-to-peer , asigurări parametrice (asigurare prin sume fixe stabilite anterior) și microasigurarea (pentru plăți mici). Sisteme de economie colaborativă și Internet of Things sunt, de asemenea, preconizate să beneficieze de tehnologia blockchain, deoarece acestea sunt descentralizate și implică colaborare între utilizatori. Blockchain-urile pot fi de asemenea folosite pentru securizarea sistemelor de votare electronică pentru a elimina riscul ca serverele ce stochează voturile să fie hăck-uite (de a fi sparte parolele). Blockchain-urile sunt utilizate și pentru managementul de dosare medicale în spitale, care crește interoperabilitatea, cât și pentru stocarea de date, publicarea de texte și identificarea originii artei digitale. Blockchain-urile ajută utilizatorii să exercite dreptul de proprietate asupra activelor unui joc pe calculator (active digitale), un exemplu în acest sens fiind Cryptokitties.

Exemple de aplicații pe blockchain notabile și care nu reprezintă criptomonede includ:
 The DAO ("Decentralized Autonomous Organisation") – un fond de investiții descentralizat de tip peer-to-peer (de la-egal la egal) cu scopul de a finanța alte afaceri sau ONG-uri. În contrast cu alte fonduri de investiții existente, DAO nu aparținea de un anumit stat și nu avea un consiliu de administrație. Investitorii DAO primeau token-uri de votare și investițiile fondului erau decise prin vot.
 Steemit – un blog/site de social networking și o criptomonedă
 Hyperledger – un efort de colaborare al Linux Foundation pentru a sprijini blockchain-urile pe bază de registre distribuite. Proiecte notabile în cadrul acestei inițiative includ Hyperledger Burrow (de Monax) și Hyperledger Fabric (de IBM)
 Counterparty – o platformă financiară open-source pentru crearea de aplicații financiare peer-to-peer pe blockchain-ul bitcoin.
 Quorum – un blockchain privat al băncii JPMorgan Chase cu depozitare privată, folosit pentru smart contracts
 Bitnation – o țară/națiune voluntară descentralizată fără frontiere, care stabilește un set de contracte și legi, bazate pe smart contracts de tip Ethereum
 Tezos – un sistem descentralizat de votare.

Reviste științifice
În luna septembrie 2015 a fost lansat Ledger, prima revistă academică de cercetare dedicată criptomonedelor și tehnologiei blockchain. Versiunea inaugurală a fost publicată în Decembrie 2016. Revista acoperă aspecte legate de matematică, informatică, inginerie, drept, economie și filosofie legate de monede digitale precum bitcoin. De asemenea, revista încurajează autorii să semneze în mod digital un fișier hash al documentelor depuse, care va fi apoi înregistrat pe blockchain-ul bitcoin. Autorii sunt rugați de asemenea să includă o adresă personală de bitcoin în prima pagină a articolelor depuse.

Previziuni
Un raport al Forumului Economic Mondial din luna Septembrie 2015, a prezis că, până în 2025, zece la suta din PIB-ul global ar putea fi stocat pe tehnologia blockchain.
La inceputul anului 2017, profesorii Marco Iansiti și Karim R. Lakhani de la Harvard Business School au spus că blockchain nu este o tehnologie disruptivă, care subminează modele de afaceri existente prin reducerea costurilor, ci este o tehnologie fundamentală care "are potențialul de a crea noi baze pentru sisteme economice și sociale". Aceștia au mai prezis că, în timp ce inovațiile fundamentale pot avea un impact enorm, "vor trece zeci de ani pentru ca tehnologii fundamentale precum blockchain să pătrundă în infrastructura economică și socială."

Referințe

Vezi și
Analiză blockchain
Bitcoin
Controlul versiunilor
Calcul distribuit
Sistem multi-agent

Legături externe
Asociatia Blockchain Romania
Blockchain of Things (BoT)
Blockchain Magazine
Articole blockchain cluj360.ro

Bibliografie
 Nicolae Sfetcu: Filosofia tehnologiei blockchain - Ontologii, MultiMedia Publishing, 2019, ISBN: 978-606-033-153-7
Alex Tapscott, Don Tapscott: Revoluția blockchain, ACT și Politon, 2017, ISBN: 978-606-913-258-6

Anglicisme

Sisteme de gestiune a bazelor de date
Criptomonedă
Descentralizare
Tehnologii emergente
Sisteme informatice
Instrumente matematice
Codificări
Peer-to-peer

Blockchain


يعتبر الحوض مكونا جماليا ودينيا من مكونات العمارة العربية، فيكون المتوضأ للمساجد، ووسط البيت لتبريد المنازل ويسمى في الشام "البحرة"، عادة ماتكون نافورة صغيرة (سلسبيل) موصولة به.

اختراعات إيرانية
حدائق إسلامية
حدائق فارسية
عمارة المسجد
عمارة إيرانية
عمارة عربية
عناصر معمارية إسلامية
كلمات وجمل فارسية
نوافير

حوض ماء


Harry Potter ve Ateş Kadehi (Özgün adı: Harry Potter and the Goblet of Fire), J. K. Rowling'in popüler roman dizisi "Harry Potter"ın dördüncü film uyarlamasıdır.

Konusu
Harry, prestijli Üçbüyücü Turnuvası'na katılmak üzere seçilmiştir (kendi istemeden olmuştur, çünkü yaşı katılmak için küçüktür). Bu heyecan verici uluslararası yarışma, Harry'yi Hogwarts'ın yanı sıra, Avrupa'daki iki rakip büyücülük okulunun da daha büyük ve deneyimli öğrencileriyle karşı karşıya getirecektir.

Harry'nin ezeli düşmanı kötü kalpli Lord Voldemort'un destekçileri, Quidditch Dünya Kupası'nda Karanlık İşaretlerini gökyüzüne ateşle işleyerek, hem Voldemort'un gücüne kavuşmasının işaretini verir, hem de büyücülük âleminde bir korku dalgası yayarlar. Okulda ilk günde yeni karanlık sanatlara karşı savunma öğretmeni olan emekli seherbaz (Kara büyücü yakalayan) deligöz lakaplı Alastor Moody'yi görür. Bu arada üç büyücü turnuvasına seçildiğini öğrenir. Moody gizliden gizliye Harry'e yardımcı olmaktadır.

Harry son görevi Cedric Diggory'i ile beraber anahtara tutunarak bitirmiştir. Fakat anahtar onları bilmedikleri bir mezarlığa götürmüştür. Mezarlıkta Kılkuyruk ile karşılaşırlar. Lord Voldemort'tan kalan orada, Kılkuyruk'un kucağında durmaktadır. Voldemort'un emri ile Kılkuyruk Cedric'i Avada Kedavra laneti ile öldürür. Harry'i etkisiz hale getirip büyüyle Lord Voldemort'u bedenine kavuşturur. Harry ile Lord Voldemort küçük bir karşılaşma yaşarlar. Harry kıl payı oradan kurtulur ve Cedric'in de ölü bedenini alarak anahtarla Hogwarts'a geri döner. Geri döndüğünde okulda büyük bir kargaşa yaşanır. O sırada Moody Harry'i odasına götürür, Voldemort ile ilgili sorular sorar ve Voldemort'un geri döndüğünü anladıktan sonra Harry'i öldürmeye çalışır.

Harry Moody'nin aslında gerçek Moody olmadığını ve bir Ölüm Yiyen olduğunu öğrenmiştir. Harry'i öldürmeye çalışan Ölüm Yiyen'i Dumbledore durdurur, Severus Snape'ten yardım ister ve ona veritaserum verirler. Dumbledore Sihir Bakanını çağırır ve ona olanları anlatır. Ama bakanın yanında gelen ruh emici ölüm yiyenin konuşmasına fırsat vermeden ruh emici öpücüğü ile onun ruhunu alır. Voldemort'tan korkan Sihir Bakanlığı Voldemort'un geri döndüğüne şahit olan Harry Potter'a katiyen inanmamaktadır. Gerekçeleri ise küçük bir çocuğa kim inansın dır.

Üçbüyücü Turnuvası

Yaklaşık 700 sene evvel, Avrupa'nın 3 büyük sihir okulu Durmstrang, Beauxbatons ve Hogwarts arasında 5 senede bir gelenek haline gelen, bi' metre ötelerinde bir ejderha ile kafayı yemek üzere olan büyücülerin zekalarını ve cesaretlerini konuşturduğu bir turnuvaydı.

Avrupa'daki üç büyücülük okulundan seçilen şampiyonlar arasında yapılan zorlu bir turnuvadır. Toplam üç etaptan oluşur ve kazanan Üçbüyücü kupasını alır.

-Fleur Delacour, Veelaya benzer, büyükannesi veeladır, en özleyeceği şey kızkardeşi Gabrielle'dir. Sonraki filmlerde Bill Weasley'le evlenir.

-Viktor Krum, Güçlü ve kuvvetlidir. Durmstrang öğrencisidir. Hermione'ye aşıktır. Bulgaristan Quiddicth milli takımında oynar.

-Cedric Diggory, Hufflepuff'tandır. Yakışıklıdır. Cho'yla çıkarlar. Ama Üçbüyücü Turnuvasının sonunda Kılkuyruk tarafından katledilir.

Oyuncular

Ödüller
Akademi Ödüllerine En İyi Sanat Yönetmeni dalında aday olan film ödülü Bir Geyşanın Anıları filmine kaptırdı.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Official Goblet of Fire site
 Official Harry Potter movie series site

2000'lerde fantastik macera filmleri
Ateş Kadehi
IMAX filmler
Britanyalı romanlarından uyarlanan filmler
Mike Newell'ın yönettiği filmler
David Heyman'ın yapımcısı olduğu filmler
Ejderha konulu filmler
Warner Bros. filmleri
Patrick Doyle'un müziğini yaptığı filmler
Amerika Birleşik Devletleri fantastik macera filmleri
Amerika Birleşik Devletleri devam filmleri
Birleşik Krallık fantastik macera filmleri
Birleşik Krallık gizem filmleri
Birleşik Krallık devam filmleri
2000'lerde devam filmleri

Harry Potter ve Ateş Kadehi (film)


As leis raciais italianas, também conhecidas como Leis Raciais (), foram uma série de leis que foram promulgadas pelo Conselho de Ministros na Itália Fascista de 1938 a 1943, a fim de impor a discriminação racial e a segregação no Reino da Itália. As principais vítimas das Leis Raciais foram os judeus italianos e os habitantes africanos nativos do império colonial italiano (1923-1947). Após a queda de Mussolini do poder, o governo Badoglio suprimiu as Leis Raciais no Reino da Itália. Eles permaneceram em vigor e foram agravados nos territórios governados pela República Social Italiana (1943-1945) até o final da Segunda Guerra Mundial.

História

A primeira e mais importante das Leis Raciais (Legi Razziali) foi o Decreto Real (Regio Decretro) de 17 de novembro de 1938, Nr. 1728. Ele restringiu os direitos civis dos judeus italianos, proibiu livros escritos por autores judeus e excluiu os judeus de cargos públicos e do ensino superior. Leis adicionais despojaram os judeus de seus bens, restringiram as viagens e, finalmente, providenciaram seu confinamento no exílio interno, como foi feito para os presos políticos. Em reconhecimento por suas contribuições passadas e futuras e por seus serviços como súditos do Império Italiano, Roma aprovou um decreto em 1937 distinguindo os eritreus e etíopes de outros súditos do recém-fundado império colonial. No Reino da Itália, eritreus e etíopes deveriam ser tratados como "africanos" e não como nativos, como acontecia com os outros povos africanos submetidos ao domínio colonial do Império Italiano.

A promulgação das Leis Raciais foi precedida por uma longa campanha de imprensa e publicação do "Manifesto da Raça" no início de 1938. O relatório, supostamente científico, foi assinado por cientistas e apoiadores do Partido Nacional Fascista (PNF); entre os 180 signatários do "Manifesto da Raça", estavam dois médicos (S. Visco e N. Fende), um antropólogo (L. Cipriani), um zoólogo (E. Zavattari) e um estatístico (F. Savorgnan). O "Manifesto da Raça", publicado em julho de 1938, declarava que os italianos eram descendentes da raça ariana. Ele tinha como alvo "raças" que eram vistas como inferiores (ou seja, não descendentes de arianos). Em particular, os judeus foram banidos de muitas profissões. Sob as Leis Raciais, as relações sexuais e casamentos entre italianos, judeus e africanos eram proibidos. Os judeus foram banidos de cargos bancários, governamentais e educacionais, além de terem suas propriedades confiscadas.A decisão final sobre as Leis Raciais foi tomada durante a reunião do Gran Consiglio del Fascismo, realizada na noite de 6 para 7 de outubro de 1938 em Roma, no Palazzo Venezia. Nem todos os fascistas italianos apoiavam a discriminação: enquanto os pró-alemães e antissemitas Roberto Farinacci e Giovanni Preziosi os pressionavam fortemente, Italo Balbo se opunha fortemente às Leis Raciais. As Leis Raciais proibiam os judeus da maioria dos cargos profissionais, bem como proibiam relações sexuais e casamentos entre italianos, judeus e africanos. A imprensa na Itália fascista divulgou amplamente o "Manifesto da Raça", que incluía uma mistura de racismo biológico e história; declarava que os italianos pertenciam à raça ariana, os judeus não eram italianos e que era preciso distinguir entre europeus e não europeus.

Enquanto alguns estudiosos argumentam que esta foi uma tentativa de Mussolini de bajular Adolf Hitler — que se tornou cada vez mais um aliado de Mussolini no final dos anos 1930 e especula-se que o tenha pressionado a aumentar a discriminação racial e a perseguição aos judeus no Reino da Itália― outros argumentaram que refletia sentimentos há muito arraigados não apenas na filosofia política fascista, mas também nos ensinamentos da Igreja Católica pós-tridentina, que permaneceu uma poderosa força cultural no regime fascista de Mussolini, representando um traço exclusivamente italiana do antissemitismo em que os judeus eram vistos como um obstáculo à transformação fascista da sociedade italiana por estarem vinculados ao que Mussolini via como democracias liberais decadentes.

Il Tevere, um jornal fascista italiano fundado por Mussolini e dirigido por Telesio Interlandi, frequentemente promovia o antissemitismo e protestava contra a suposta ameaça do "judaísmo internacional". Foi uma fonte frequente de elogios às políticas antissemitas de Adolf Hitler até sua dissolução após a queda de Mussolini e do regime fascista em 25 de julho de 1943. Após queda de Mussolini do poder, o governo Badoglio suprimiu as Leis Raciais no Reino da Itália. Eles permaneceram em vigor e foram agravados nos territórios governados pela República Social Italiana (1943-1945) até o final da Segunda Guerra Mundial.

Crítica e impopularidade
Membros importantes do Partido Nacional Fascista (PNF), como Dino Grandi e Italo Balbo, supostamente se opuseram às Leis Raciais, e as leis eram impopulares para a maioria dos cidadãos italianos; os judeus eram uma pequena minoria na Itália e se integraram profundamente na sociedade e na cultura italiana ao longo de vários séculos. A maioria dos judeus na Itália eram descendentes dos antigos judeus italianos que praticavam o rito italiano e viviam na Península Itálica desde a Roma Antiga; de Judeus sefarditas ocidentais que migraram da Península Ibérica para a Itália após a Reconquista e a promulgação do Decreto de Alhambra na década de 1490; e uma porção menor de comunidades judaicas Ashkenazi, que se estabeleceram no Norte da Itália durante a Idade Média, que foram amplamente assimiladas nas comunidades judaicas e sefarditas estabelecidas de rito italiano. A maioria dos italianos não estava muito familiarizada com a população judaica, e a sociedade italiana não estava acostumada com o tipo de antissemitismo que era relativamente comum e prosperou por séculos em países de língua alemã e outras regiões do norte, noroeste e leste da Europa, onde os judeus haviam mais presença e viveram em grande número por um longo período de tempo.

Durante os anos anteriores da ditadura de Benito Mussolini, não houve nenhuma lei racial promulgada no Reino da Itália antes de 1938. As Leis Raciais foram introduzidas ao mesmo tempo em que a Itália fascista começava a se aliar à Alemanha nazista, e poucos meses antes da Itália fascista formar o Pacto de Aço, que assinava a aliança militar entre os dois países. William Shirer em Ascensão e Queda do Terceiro Reich sugere que Mussolini promulgou as Leis Raciais para apaziguar seus aliados alemães, ao invés de satisfazer qualquer genuíno sentimento antissemita entre o povo italiano.

De fato, antes de 1938 e da aliança do Pacto de Aço, Mussolini e muitos notáveis fascistas italianos haviam sido altamente críticos do nordicismo, racismo biológico e antissemitismo, especialmente o virulento e violento antissemitismo e racismo biológico que poderia ser encontrado na ideologia da Alemanha nazista. Muitos dos primeiros apoiadores do fascismo italiano, incluindo a amante de Mussolini, a escritora e socialite Margherita Sarfatti, eram de fato judeus italianos de classe média ou alta. O nordicismo e o racismo biológico eram muitas vezes considerados incompatíveis com a ideologia inicial do fascismo italiano; O Nordicismo subordinou inerentemente os próprios italianos e outros povos mediterrâneos abaixo dos alemães e europeus do noroeste em sua hierarquia racial proposta, e os primeiros fascistas italianos, incluindo Mussolini, viam a raça como uma invenção cultural e política, em vez de uma realidade biológica.

Em 1929, Mussolini observou que os judeus italianos eram uma parte demograficamente pequena, mas culturalmente integral da sociedade italiana desde a Roma Antiga. Suas opiniões sobre os judeus italianos eram consistentes com sua perspectiva mediterrânea inicial, que sugeria que todas as culturas mediterrâneas, incluindo a cultura judaica, compartilhavam um vínculo comum. Ele argumentou ainda que os judeus italianos realmente se tornaram "italianos" ou nativos da Itália depois de viver por um período tão longo na Península Itálica. No entanto, as opiniões de Mussolini sobre raça eram muitas vezes contraditórias e mudavam rapidamente quando necessário e, como a Itália fascista tornou-se cada vez mais subordinada aos interesses da Alemanha nazista, Mussolini começou a adotar abertamente teorias raciais emprestadas ou baseadas nas políticas raciais nazistas, levando à introdução de Leis Raciais antissemitas. O historiador Federico Chabod argumentou que a introdução das Leis Raciais de influência nórdica foi um grande fator na diminuição do apoio público entre os italianos à Itália Fascista, e muitos italianos viram as Leis Raciais como uma óbvia imposição ou intrusão de valores alemães na cultura italiana e um sinal de que o poder de Mussolini e o regime fascista estavam entrando em colapso sob a influência nazista alemã.

Veja também

 Manifesto Fascista
 Crimes de guerra italianos
 Lebensraum
 Manifesto da Raça
 Raça Mediterrânea
 Nazismo e raça
 Leis de Nuremberga
 Política racial da Alemanha nazista
 Três Aspectos do Problema Judaico

Racismo científico
Definições históricas de raça
1938 no direito
1938 na Itália
Antissemitismo
Antissemitismo na Itália
Fascismo
Itália fascista

Leis raciais italianas


El amor es un niñito / El sacristán vivaracho es uno de los primeros EP oficiales del dúo de cantautores chilenos Isabel y Ángel Parra, hijos de Violeta Parra, lanzado originalmente en Chile en 1965 bajo el sello Demon. El tema «Cueca del amor» está compuesto por Rolando Alarcón, quien nunca grabó dicha canción como solista, y los temas del Lado B pertenecen a Roberto Parra, hermano de Violeta y tío de los hermanos.

Si bien el disco está a nombre de ambos, el Lado A es interpretado solo por Isabel Parra.

Lista de canciones

Referencias

EP de 1965
EP de Ángel Parra
EP de Isabel Parra
Álbumes en español


NGC 7325 je dvostruka zvijezda u zviježđu Pegazu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7325
  Auke Slotegraaf: NGC 7325 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7325 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7300 - 7349

7325

NGC 7325


Satoshi Tokiwa (født 14. maj 1987) er en japansk tidligere professionel fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Mito HollyHock, Giravanz Kitakyushu, Tokyo Verdy, Roasso Kumamoto og Thespakusatsu Gunma.

Karrierestatistik
.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Satoshi Tokiwa


Acanthocladus santosii é uma espécie de planta do gênero Acanthocladus e da família Polygalaceae.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 2010 por Domingos Benício Oliveira Silva Cardoso e José Floriano Barêa Pastore.
O seguinte sinônimo já foi catalogado:
 Polygala santosii  Wurdack

Forma de vida
É uma espécie terrícola, arbustiva e arbórea.

Descrição

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada nos estados brasileiros de Bahia e Espírito Santo.
A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de .

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Pastore, J.F.B. Acanthocladus  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Acanthocladus santosii no projeto Flora e Funga do Brasil
 Acanthocladus santosii no portal do Centro Nacional de Conservação da Flora (Brasil)

Polygalaceae
Plantas descritas em 2010
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Acanthocladus santosii


Sika Koné est une joueuse malienne de basket-ball née le .

Biographie

En 2018, lors de la Coupe du monde U17, elle est la meilleure marqueuse de cette compétition ( et 10,9 rebonds) où le Mali se classe dixième.

En 2019, l'équipe du Mali est la première équipe africaine à atteindre les quarts de finale à la Coupe du monde U19.

Au championnat d'Afrique U18 de 2020, ses statistiques sont de , 10,7 rebonds et 1,5 passe décisive, le Mali se classant second, battu en finale 68 à 63 par l'Égypte.

En 2021, lors de la Coupe du monde U19, le Mali atteint la quatrième place avec pour Koné des statistiques de , 14,8 rebonds et 1,5 passe décisive qui lui valent une place dans le meilleur cinq de la compétition. C'est la première fois qu'une nation africaine accède à ce classement à la Coupe du monde U19.

Durant la saison 2021-2022, elle est en janvier 2022 une des meilleures joueuses du championnat espagnol avec  et 12,2 rebonds avec Gran Canaria et se déclare candidate pour la draft WNBA 2022.
En février 2022, elle participe avec l'équipe senior aux rencontres qualificatives pour la Coupe du monde 2022, inscrivant notamment  (à 10 sur 10 aux tirs) et 9 rebonds face à la France.

Elle fait partie de l'équipe du Mali terminant troisième du Championnat d'Afrique 2023.

Palmarès

En sélection nationale
  Médaille d'argent au championnat d'Afrique U18 2020
  Médaille de bronze au championnat d'Afrique 2023

Distinctions individuelles
 Meilleur cinq de la Coupe du monde U19 2021
 Meilleur cinq du Championnat d'Afrique féminin de basket-ball 2023

Notes et références

Lien externe

Joueuse malienne de basket-ball
Joueuse de basket-ball de Gran Canaria
Naissance en juillet 2002

Sika Koné


Euproctis pulverea este un gen de molii din familia Lymantriinae. Se găsește în Japonia, Coreea și Taiwan.

Larvele se hrănesc pe , prunus și speciile de trandafir.

Taxonomie
O a doua specie cu același nume este inclusă în prezent în acest gen care a fost descris în 1900 de către Hampson (Euproctis pulverea), găsită în insula Crăciunului din  Australia. Nici un nume alternativ nu a fost încă atribuit acestei specii.

Referințe

Legături externe
  Baza de date a genului Lepidoptera la Muzeul de istorie naturală

Lymantriidae
Molii
Insecte dăunătoare

Euproctis pulverea


ඉමදුව  යනු,  ශ්‍රී ලංකාවේ, දකුණු පළාතේ,   ගාල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ, පිහිටි  උප නගරයකි.

ජනගහන

ආර්ථිකය

ආශ්‍රිත ලිපි

 ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
 ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්
 ශ්‍රී ලංකාවේ පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක

ඉමදුව


نهر غامبيا، هو أحد أهم الأنهار في أفريقيا عموماً وفي شمال غرب القارة السمراء خصوصاً، حيث يمتد النهر لمسافة قدرها 1,130 كم (700 ميل) من منبعه في هضبة فوتا جالو الواقعة في شمال غرب غينيا، حتى مصبه في المحيط الأطلسي عند مدينة بانجول عاصمة غامبيا.

يرتبط النهر بدولة غامبيا رغم صغر حجمها، والتي تمتد علي طول نصف مجرى النهر وضفتيه.

ينبع النهر من قرية فوتا جالو ثم يجري شمالاً إلى محاقظة تومباكوندا السنغالية حيث يشق محمية نيوكولو كوبا الوطنية حتى تدخل المياه حدود غامبيا عند قرية صغيرة تسمى فاتوتو، ومن هذة النقطة يسري النهر غرباً بشكل متعرّج وقبل أن يصل المحيط الأطلسي بحوالي 100كم يبدأ النهر بالاتساع، لتصل المسافة بين الضفتين إلى 10 كم عند مصبه.

مصادر

أنهار إفريقية دولية
أنهار السنغال
أنهار غامبيا
أنهار غينيا
بانجول
جغرافيا السنغال

نهر غامبيا


භද්‍රකාලී (, , , , , , කෝඩව: ಭದ್ರಕಾಳಿ) (සාහිත්‍යමය "යහපත් කාලී") යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ දකුණු ඉන්දියාවේ ප්‍රචලිත හින්දු දෙවඟනකි. දේවි මහාත්ම්‍යම් ග්‍රන්ථයේ සඳහන් ආදි පරාශක්ති හෙවත් දුර්ගා (දේවී) දෙවඟනගේ රෞද්‍ර ස්වරූපයක් ලෙස ඇය සැලකේ. කේරළයේ වඩාත්ම වන්දනාවට ලක්වන දේවී මහාත්මය වන ඇය ශ්‍රී භද්‍රකාලී, මහාකාලී, චාමුණ්ඩා සහ කරියම් කාලි මූර්ති ලෙස ද හැඳින්වේ. කේරළයේ ඇය යහපත් පුද්ගලයන් ආරක්ෂා කරන මහා කාලීගේ ශුභ ස්වරූපයක් ලෙස සැලකේ.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

Dictionary of Hindu Lore and Legend () by Anna Dallapiccola
 Maha Kshethrangalude Munnil, D. C. Books, Kerala
 https://web.archive.org/web/20140714110253/http://keralapilgrimcenters.com/kodimatha-pallipurathu-kavu-bhagavathy-temple-kerala/#sthash.aDinhaHK.dpuf

දෙමළ දේවතාවෝ
හින්දු දෙවඟනෝ

භද්‍රකාලී


Orkanger Station (Orkanger stasjon) er en jernbanestation på Thamshavnbanen, der ligger i byområdet Orkanger i Orkdal kommune i Norge.

Stationen åbnede, da den første del af banen mellem Thamshavn og Svorkmo blev taget i brug 15. juli 1908 efter at være blevet indviet 10. juli 1908. Oprindeligt hed stationen Orkedalsøren, men den skiftede navn til Orkanger i 1920. Den blev nedlagt 30. april 1963, da al trafik på banen med undtagelse af transport af svovlkis fra Løkken til Thamshavn blev indstillet. Den trafik blev indstillet 30. maj 1974, og dele af strækningen mellem Orkanger og Thamshavn blev fjernet i 1993.

Stationsbygningen blev opført i 1908 efter tegninger af Finn Knudsen. Det er en treetages bygning i nationalromantisk stil, der blev fredet i 1997. Senere stod dog ubrugt gennem flere år og var udvendigt præget af hærværk og forfald, men i 2014 blev den restaureret.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter

Stationer på Thamshavnbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1908
Ophørt i 1963
Jernbanestationer i Trøndelag

Orkanger Station


Al Ain FC je nogometni klub iz Ujedinjenih Arapskih Emirata sa sjedištem u Al Ainu.

Hrvatski trener Zlatko Dalić je s ovim klubom osvojio Predsjednikov kup (2014.), te prvenstvo (2015.) i Superkup (2015.), ali naslov pobjednika azijske Lige prvaka izmaknuo mu je u završnici koju su izgubili od južnokorejskoga Jeonbuk Hyundai Motors iz Jeollabuka.

Sezone 2017./2018. hrvatski trener Zoran Mamić je s Al Ainom osvojio naslov prvaka, osiguravši naslov u pretposljednjem kolu.

Hrvatski treneri u Al Ainu
 Zlatko Dalić (2014. – 2017.)

 Joško Španjić* (2017.)

 Zoran Mamić (2017. – 2019.)

 Željko Sopić* (2019.)

 Ivan Leko (2019.)

* privremeni trener

Galerija

Izvori

Nogometni klubovi
Nogomet u UAE

Al Ain FC


This Is England '88 é uma minissérie de drama britânico de 2011 escrita por Shane Meadows e Jack Thorne como um spin-off do filme Isto é Inglaterra de 2006. É também uma sequência da série de televisão This Is England '86 de 2010.

Elenco
 Thomas Turgoose como Shaun Fields
 Vicky McClure como Frances Lorraine "Lol" Jenkins
 Joe Gilgun como Richard "Woody" Woodford
 Andrew Shim como Michael "Milky"
 Rosamund Hanson como Michelle "Smell"
 Chanel Cresswell como Kelly Jenkins
 Danielle Watson como Trev
 Andrew Ellis como Gary "Gadget" Flowers
 Michael Socha como Harvey
 George Newton como Banjo
 Stephen Graham como Andrew "Combo" Gascoigne
 Johnny Harris como Michael "Mick" Jenkins
 Katherine Dow Blyton como Christine "Chrissy" Jenkins
 Jo Hartley como Cynthia Fields
 Kriss Dosanjh como Mr. Sandhu
 Stacey Sampson como Jennifer
 Steve Brody como Richard Woodford, Sr.
 Rebecca Manley como Barbara Woodford
 Helen Behan como Evelyn
 William Travis como Sr. Squires
 Charlotte Tyree como Fay
 Hannah Walters como Trudy
 Ryan Barr como Billy
 Lyra Mae Thomas como Lisa

Recepção
Escrevendo para o The Guardian, Euan Ferguson elogiou a minissérie a chamando de um "drama cintilante, sombrio, alegre e assustadoramente assistível". Paddy Shennan do Liverpool Echo classificou a série como a melhor série dramática de 2011. No entanto, Hugh Montgomery escrevendo para o The Independent achou toda a história "cada vez mais irritante". This Is England '88ganhou o prêmio de Melhor Mini Série no BAFTA Television Awards de 2012, e também levou a uma indicação de Melhor Ator para Joseph Gilgun (Woody) e uma segunda indicação consecutiva de Melhor Atriz para Vicky McClure (Lol).

Ligações externas

Programas de televisão do Reino Unido que estrearam em 2011
Programas de televisão do Reino Unido encerrados em 2011
Programas do Channel 4
Programas de televisão em língua inglesa
BAFTA de melhor minissérie

This Is England '88


Takashi Furukawa (født 28. oktober 1981) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Sagan Tosu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Takashi Furukawa


Ingeborg Förster, geb. Eissing, (* 13. November 1920 in Emden; † 18. Januar 2007) war eine deutsche Politikerin (CDU) aus  Bremen. Sie war Mitglied der Bremischen Bürgerschaft.

Biografie
Sie war seit 1943 in Industrie und Handel tätig und studierte nach dem Abitur Wirtschafts- und Sozialwissenschaften. 1951 zog sie zu ihrem in Bremen tätigen Ehemann. Sie war danach zeitweise als Lehrerin an einer kaufmännischen Berufsschule tätig.

Politik
Förster beantragte am 20. Mai 1938 die Aufnahme in die NSDAP und wurde zum 1. September desselben Jahres aufgenommen (Mitgliedsnummer 6.968.551).

Nach dem Krieg trat sie der CDU in Bremen bei. Sie war in den 1960/1970er Jahren Mitglied im Landesvorstand der Bremer CDU. Von 1967 bis 1983 war sie für die CDU 16 Jahre lang Mitglied der Bremischen Bürgerschaft und in verschiedenen Deputationen und Ausschüssen der Bürgerschaft tätig. Von 1975 bis 1983 war sie Stellvertretende  Vorsitzende des Rechnungsprüfungsausschusses der Bürgerschaft. Sie war die wirtschaftspolitische Sprecherin der CDU in der Bürgerschaft.

1972 kandidierte sie erfolglos auf Listenplatz 4 der Landesliste der CDU für den Deutschen Bundestag.

Quellen
 Norbert Korfmacher: Mitgliederverzeichnis der Bremischen Bürgerschaft 1946 bis 1996 (= Kommunalpolitik. Band 1). LIT, Münster 1997, ISBN 3-8258-3212-0.
 Bremische Bürgerschaft (Hrsg.), Karl-Ludwig Sommer: Die NS-Vergangenheit früherer Mitglieder der Bremischen Bürgerschaft. Projektstudie und wissenschaftliches Colloquium (= Kleine Schriften des Staatsarchivs Bremen. Heft 50). Staatsarchiv Bremen, Bremen 2014, ISBN 978-3-925729-72-0.

Einzelnachweise

NSDAP-Mitglied
Mitglied der Bremischen Bürgerschaft (ab 1945)
CDU-Mitglied
Deutscher
Geboren 1920
Gestorben 2007
Frau

Ingeborg Förster


حلم الغرفة الحمراء هي رواية أدبية صينية، وتعدّ من أفضل الروايات الكلاسيكية الصينية. كتبها الكاتب «تساو شيويه تشين» من خلال تجاربه المعيشية التي تقلبت بين الغنى والفقر. كان جد تساو شيويه تشين يحظى بثقة ودعم من الإمبراطور «كانغ شي» وقضى تساو شيويه تشين أيام طفولته في أسرة غنية للغاية ولكن طرأت تغيرات كبيرة على أسرته وانتقلت من الجنوب إلى بكين وجرب الشاب تساو شيويه تشين السعادة والشقاء في حياته الاجتماعية. وفي أيام شيخوخته سكن تساو شيويه تشين في ضاحية بكين الغربية وعاش معيشة فقيرة جدا وكتب 80 بابا من رواية «حلم القصور الحمراء» في ظل ظروف صعبة ولكن لم يكمل الرواية بسبب مرضه وتوفي.

إن رواية «حلم القصور الحمراء» رواية موسوعية، وهي من أطول الروايات في التاريخ. تناولت الرواية جميع الفئات الاجتماعية في الصين حينذاك بما فيها الإمبراطور وأقرباؤه والمسؤولون والأمراء والخدم ورجال الدين والتجار والفلاحون وغيرهم ووصفت المراسم والتبادلات والاحتفالات في المجتمع وممارسات العمل وغرس الأزهار والأشجار للمواطنين العاديين والطب والتنجيم والغناء والفنون وجسدت مجالات عديدة في عهد أسرة تشينغ الملكية.

إن تشكيل الشخصيات في رواية «حلم القصور الحمراء» كان ناجحا جدا والأشخاص في الرواية أكثر من 700 الشخصيات النموذجية فيها أكثر من مائة. وفهم تساو شيويه تشين بشكل دقيق وعميق النساء وخاصة الأحوال النفسية وعالم المشاعر المعقدة والحساسة للشابات. وكشف في الرواية أمالهن في الحياة وخاصة تطلعاتهن للحب وأظهر الأبعاد الإنسانية الوافرة والعميقة وفي نفس الوقت عبر عن تقييد وتأثير البيئة والمجتمع عليهن مما أبدع سلسلة من الصور الفنية.

وشكلت رواية «حلم القصور الحمراء» قمة الروايات الكلاسيكية الصينية من حيث الأسلوب والحيكة الفنية وتشكيل الشخصيات في ذهن القارئ.

طالع أيضاً

 قائمة أطول الروايات

المصادر

روايات حولت إلى أوبيرات
روايات صينية اقتبست سينمائيا
روايات صينية في القرن 18
روايات صينية متلفزة
روايات فلسفية

حلم الغرفة الحمراء


Şekerhacılı, Çorum ilinin Sungurlu ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 67 km, Sungurlu ilçe merkezine 24 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Sungurlu belde ve köyleri

Şekerhacılı, Sungurlu


1978 este un album publicat în Italia de Al Bano & Romina Power. Conține melodia We'll live it all again (Lo rivivrei) cu care s-au clasificat pe locul 7 la Concursul Muzical Eurovision 1976, piesa Non due cu care Romina a participat la Festivalul Sanremo din același an și hitul Prima notte d'amore.

Track list

 We'll live it all again (Lo rivivrei) (Albano Carrisi, Romina Power)  Non due (Romina Power, Albano Carrisi)
 Tip tap (Romina Power, Albano Carrisi)  Piccolo amore (Romina Power)
 Na na na (Romina Power, Albano Carrisi)  Dear Mr. Man (Romina Power, Andrea Lo Vecchio, Romina Power)
 Prima notte d'amore (Romina Power, Albano Carrisi)  Immagini 77 (Albano Carrisi, Paolo Limiti)
 E se tornerà (Albano Carrisi, Leandro Morelli)  Il covo delle aquile (Albano Carrisi, Andrea Sacchi, Andrea Lo Vecchio)
 My man, my woman (Romina Power)  Ave Maria (Franz Schubert, Vito Pallavicini, Detto Mariano, Albano Carrisi)

Albume pop
Albume de Al Bano
Albume din 1978

1978 (Al Bano & Romina Power)


Shōda oder Shoda ist der Familienname folgender Personen:

 Ayako Shōda (* 1981), japanische Ringerin
 Shōda Heigorō (1847–1922), japanischer Unternehmer
 Shōda Hidesaburō (1903–1999), japanischer Unternehmer
 Shōda Kenjirō (1902–1977), japanischer Mathematiker
 Shōda Shinoe (1910–1965), japanische Schriftstellerin
 Yuichi Shoda, japanischer Psychologe

Shōda


An Pitcairnia saxosa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eric J. Gouda. An Pitcairnia saxosa in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Mabibilngan ini ha French Guiana. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia saxosa


Jean-Marie Le Méné (Versalhes, 2 de dezembro de 1956) é um magistrado francês.

Conselheiro do Tribunal de Contas desde 2008, é Presidente da Fundação Jérôme-Lejeune desde 1996.

Desde 30 de setembro de 2009 é membro da Pontifícia Academia para a Vida. Foi renovado em suas funções em 13 de abril de 2017 pelo Papa Francisco por ocasião da reestruturação da academia. Ele também é consultor do Pontifício Conselho para a Saúde.

Em 5 de janeiro de 2011, o Papa Bento XVI o nomeou consultor do Pontifício Conselho para a Pastoral dos Serviços de Saúde.

Ver também

Juristas da França

Jean-Marie Le Méné


, es una mangaka japonesa, conocida principalmente por ser la autora del manga Pandora Hearts, publicado desde el 2006 hasta 2015. Es también la autora de Crimson-Shell, en el que la autora explica que es un boceto de Pandora Hearts artístico (se puede observar claramente el parecido que tienen muchos de los personajes en ambas series) y también es la ilustradora de la novela ligera Rolan The Forgotten King, hecha por el autor Takumi Yoshino. También tiene el título de una de las plumas principales de la casa Square Enix.

Carrera
Debutó con Pandora Hearts, un one-shot hecho en el 2004. Sin embargo su primera serialización fue con "Crimson-Shell" en el 2005.
Comenzó a publicar Pandora Hearts en 2006. Si bien tiene el mismo título que el one-shot con el que debutó, son dos mangas totalmente diferentes; lo que en un principio iba a ser una historia cruel y dura, se convirtió en algo muy influenciado por la historia de "Alicia en el País de las Maravillas" después de tener una reunión con su editor sobre la obra. Pandora Hearts fue adaptado a anime en 2009.

Estilo

Dibujaba pequeñas caricaturas de manga en sus cuadernos desde la escuela primaria todo el tiempo, sin embargo solo después de su debut comenzó a convertirse en algo serio. Sus ilustraciones no pasan por ningún proceso de edición por computadora. Utiliza marcadores Copic y acuarela, coloreando sobre el dibujo original luego de haber hecho varias pruebas de color.

Trabajo

Manga
 Crimson-Shell Año: 2005 Estado: (finalizado)
 Pandora Hearts Año: 2006 Estado: (finalizado)
 Vanitas no Carte Año 2015 Estado: (en publicación)

Guía
  Pandora Hearts Guía Oficial de 8.5 Mine of mine
  Pandora Hearts Guía Oficial de 18.5 Evidence

Antología
 Silmeria - Valkyrie Profile 2, primera colección (ilustración de portada)
 Antología de Tales of the Abyss, cuarta colección (ilustración de portada)
 Antología de STAR DRIVER Kagayaki no Takuto (ilustración)
 Antología de Alicia en el País de las Maravillas (ilustración de portada)

Ilustradora

Novela Ligera
 Pandora Hearts ~Caucus Race~ 1 Año: 2011 (finalizado)
 Rolan The Forgotten King (Novela Ligera) (en edición)
 Pandora Hearts ~Caucus Race~ 2 Año: 2012 (finalizado)
 Pandora Hearts ~Caucus Race~ 3 Año: 2013 (finalizado)

Art Book
 Pandora Hearts 〜odds and ends〜

Curiosidades

 Su signo zodiacal es Capricornio.
 A menudo se dibuja como un gato en muchos omakes y en notas de autor en cada volumen. La mayoría de veces aparece siendo torturada por sus personajes.
 Fue amiga íntima de la mangaka Kokoa Fujiwara, (credora de Inu x Boku SS).

Referencias

Enlaces externos
 Interview - Jun Mochizuki

Dibujantes de manga
Nacidos en año desconocido
Ilustradoras
Mujeres historietistas de Japón

Jun Mochizuki


An Juncus militaris in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jacob Bigelow. An Juncus militaris in nahilalakip ha genus nga Juncus, ngan familia nga Juncaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Juncus

Juncus militaris


Amarete es una comunidad en Bolivia, perteneciente al municipio de Charazani de la provincia de Bautista Saavedra, en el departamento de La Paz. Limita al sur y al este con otras comunidades de origen quechua y aymara, al oeste con la Provincia de Muñecas y al noroeste con Perú. La comunidad se encuentra a una altitud de 2800 a 3800  y es una de las comunidades más grandes del municipio.

Historia
El pueblo Amarete (5674 habitantes según censo del año 2012), ubicado en las faldas del cerro sagrado Isqani a más de 200 km de La Paz, es «primer Ayllu histórico del territorio ancestral de la nación Kallawaya».

Se trata de un Jathun Ayllu cuyos orígenes se remontan a un mitmaq, población reubicada durante el periodo incaico.
Su creación dataría de las postrimerías del Imperio Incaico (gobierno de Huáscar y Atahuallpa), lo que daría sentido a la composición misma de su población, diferente a la de otras localidades y comunidades de la provincia, con una marcada mayoría de la etnia Quechua.

La actual estructura administrativa fue creada el 20 de noviembre de 1839 sobre la base del territorio tradicional de Amarete. No obstante, desde su creación sufrió la desagregación de parte de sus territorios subtropicales y de puna.

Organización política
El Jathun Ayllu cuenta con sus propias estructuras organizativas. Es administrado por un Consejo de Autoridades tradicionales elegidos cada año sin posibilidad de reelección, dirigido por dos autoridades máximas, el Mallku y el Purichiq, que sí pueden ser reelectos en sus funciones.

El Mallku cumple funciones eminentemente políticas y como tal de corresponde tratar en toda cuestión
de carácter sindical, administrativa o política. El Purichiq es en cambio una autoridad de índole religiosa y le corresponde velar por la conservación de los principios y valores tradicionales de la comunidad.

La máxima autoridad es sin embargo la asamblea general de la comunidad, a la que se someten las decisiones de mayor peso del Consejo.

Finalmente, los Jilaqatas (secretarios) tienen la responsabilidad de vigilar el cumplimiento de las decisiones comunitarias. El responsable es el Atun Warayuq (secretario general), y otros son el Juch'uy warayaq (encargado de las relaciones con otras comunidades) y el Unanchaq (justicia).

Economía y demografía
La constitución misma de la topografía de la región, predispone una variedad de actividades agrícolas, en la parte baja los granos como el maíz, trigo, poroto y arveja y locotos, yacón, etc., en la parte del valle alto los tubérculos y hortalizas como diferentes tipos de papa, oca, isaño, etc. La cría de ganado vacuno-ovino y cunicultura (cuyes).
Amarete cuenta con más de seis mil habitantes y una tasa negativa  del 0.08%  de  crecimiento. Está conformado por dieciocho ayllus, la mayoría de ellas están ubicadas en las cabeceras de valle; los ayllus son: Moyapampa, Jotahoco, Sorapata, Sayhuani, Tacachillani, Viscachani, (San Iqui, Villarroel, San Felipe, Chacahuaya), Atique, Carpa, Saphichuru, Huato, Llachuani, Chullumpini, Wancarani, Altarani. La  población del Athun Ayllu Amarete ha mantenido el uso de su idioma en todos los ámbitos de su vida y en su relación con todo agente externo, el 97% tiene como primer idioma el quechua, el 2,5 el aymara y solo el 0.5 el español. Lo que muestra que la totalidad de los pobladores se declararon como quechuas.

Cultura y Música

El Athun Ayllu Amarete se caracteriza por tener una rica cultura y tradicíon, en las cuales se destacan: su medicina tradicional herbolaria ( característica principal de la región), que viene como herencia de los antiguos sabios de la región desde la época de los Incas, así como las diversas expresiones autóctonas de danzas, el Muyu, los linrus, los Montoneros, el Chatre, los Chunchus, los Kantus, que se interpretan en bandas de pinkillos, quenas, flautas de pan andinas o zampoñas, pututus, etc., y los instrumentos de percusión como el Bombo de Charazani, tambor de madera, estas conjuncionadas generan melodías y ritmos muy alegres y de lamento por un pasado glorioso.

Véase también
 Cultura kallawaya

Referencias

Localidades del departamento de La Paz

Amarete


USS South Dakota war der Name mehrerer Schiffe der United States Navy, die nach dem US-Bundesstaat South Dakota benannt wurden:

 USS South Dakota (ACR-9), ein Kreuzer der Pennsylvania-Klasse, in Dienst von 1908 bis 1927
 USS South Dakota (BB-49), ein geplantes Schlachtschiff der nie gebauten ersten South-Dakota-Klasse
 USS South Dakota (BB-57), ein Schlachtschiff der zweiten South-Dakota-Klasse, in Dienst von 1942 bis 1947
 USS South Dakota (SSN-790), ein U-Boot der Virginia-Klasse

South Dakota

USS South Dakota


264020 Stuttgart este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
264020 Stuttgart este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tzec Maun de Erwin Schwab. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,45 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 6,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 264001-265000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2009
Centura de asteroizi

264020 Stuttgart


Sucede al  Segundo Gabinete Schröder, después de su derrota en las elecciones federales de , y fue sucedido por el Segundo Gabinete Merkel.

Composición

Gobierno de Alemania
Angela Merkel

Primer Gabinete Merkel


Enrique Barreda y Osma (Lima, 18 de junio de 1847–París, 22 de junio de 1929) fue un político y hombre de negocios peruano. Miembro del Partido Civil y alcalde de Lima en 1894, formó parte del grupo oligárquico de los veinticuatro amigos, que dominaron la política y la economía del Perú durante la República Aristocrática.

Biografía
Pertenecía a una familia limeña de raigambre colonial. Su abuelo, Manuel de Barreda del Perujo, fue un famoso empresario de Cantabria, de Santillana del Mar, que arribó al Perú hacia 1792 y se dedicó a la explotación y comercio de minerales de Cerro de Pasco, para luego asentarse en Lima. Su padre, Felipe Barreda y Aguilar (1805-1892), fue también un prestigioso hombre de negocios, famoso por ser uno de los llamados Barones del guano peruano, y que en 1880, durante la guerra del Pacífico, se instaló en París, donde vivió sus últimos doce años. Allí formó parte del grupo de amigos de la reina Isabel II de España, que estaba exiliada. Su madre, Carmen de Osma y Ramírez de Arellano, pertenecía también a una de las más aristocráticas familias limeñas. La hermana mayor de Enrique Barreda y Osma, Mariana Barreda y Osma (nacida en 1838), fue esposa de Manuel Pardo y Lavalle, primer presidente civil del Perú (1872-1876).

Muy joven aún, Enrique Barreda y Osma recibió de sus padres una parte de su herencia, muy copiosa, y se dedicó a los negocios. En 1875 se estableció en París, donde adquirió buena cantidad de los papeles de la deuda externa peruana, que por entonces había descendido en un 25% en los mercados de valores europeo. Creyó que dicha baja sería temporal, pero poco después dichos bonos se derrumbaron estrepitosamente al no poder el Estado peruano pagar los intereses de su deuda (1876). El joven Barreda quedó prácticamente en bancarrota, pero pudo recuperarse gracias a un préstamo de 3500 libras que le otorgó su madre poco antes de casarse con Amalia Laos Argüelles (1878), quien igualmente aportó con su dote de 2900 libras en efectivo. Luego, gracias a un préstamo de 18 000 libras que le otorgó su cuñado Domingo Laos en 1881, pudo adquirir la salitrera San Pablo, negocio entonces en gran auge, pasando así en poco tiempo de la bancarrota a la prosperidad. Cuando fallecieron sus padres a fines del siglo XIX recibió el resto de su herencia. Se convirtió así en uno de los cuatro millonarios que vivían en Lima durante la post guerra con Chile (los otros eran Sevilla, Candamo y Oyague). Como muchos magnates de entonces, buena parte de su fortuna lo invirtió en el negocio rentista de alquiler de viviendas. Llegó a tener más de cien inmuebles alquilados en el centro de Lima.

Desde 1893 residió en la llamada Casa Belén, hoy Museo de Minerales «Andrés del Castillo Rey», que se encuentra ubicado dentro del Centro Histórico de Lima, en el Jirón de la Unión N.º 1030.

Entre 1893 y 1896, fue presidente del Club Nacional. En 1894 fue elegido alcalde de Lima y destacó por su dinamismo y por las medidas que adoptó en favor de la ciudad. Fue también presidente del Club de Regatas Lima en 1877 y director de la Sociedad de Beneficencia Pública de Lima, cuyas rentas mejoró notablemente, y presidente de la Cámara de Comercio de Lima.

Durante el primer gobierno de Augusto B. Leguía (1908-1912), integró la Junta Directiva del Partido Civil, que por entonces era el partido oficialista. Cuando ocurrió el atentado de Leguía contra la Junta Electoral Nacional en 1911, integró el grupo de civilistas opositores al gobierno, cisma que dio lugar al nacimiento del denominado Partido Civil Independiente, y de cuya primera junta directiva fue miembro. Trató de unificar a todos los partidos de oposición en una candidatura única para las elecciones de 1912, frente a la candidatura oficialista de Ántero Aspíllaga, pero fracasó. En esas elecciones ganó Guillermo Billinghurst, candidato independiente que se presentó a último momento.

En 1911 había presentado su candidatura a una senaduría por Lima, pero renunció a ella al ver la actitud que había tomado el gobierno leguiísta.

En 1919 se trasladó nuevamente a París, donde vivió sus últimos diez años rodeado de algunos de sus hijos.

Descendencia
De su matrimonio con Amalia Laos Argüelles tuvo doce hijos, algunos de ellos fueron:
 Enrique Domingo Barreda y Laos (1879-1944), fue un famoso pintor, casado con Jean Findley Colegrave.
 Ricardo Barreda y Laos (1884-1979), casado con María Olavegoya Marriot, hija de Demetrio Olavegoya Iriarte, dueño de las haciendas Corpacancha y Ganadero Centro que sumaban más de 385 000 hectáreas en el centro del Perú, y de la Hacienda Matalechuza en Lima.
 Alejandro Barreda y Laos, casado con Julia von der Heyde Peña.
 Carlos Barreda y Laos, casado con María Teresa du Bois González-Orbegoso.
 Felipe Barreda y Laos (1888-1973), fue un distinguido diplomático e historiador.
 Teresa Barreda y Laos, casada con su primo Felipe Pardo y Barreda, marquesa de Fuente Hermosa de Miranda.
 María Barreda y Laos, casada con el conde César Canevaro Laos, sobrino de César Canevaro y Valega.
 Blanca Barreda y Laos, casada con Guillermo Swayne Mendoza.

Referencias

Bibliografía

Nacidos en Lima
Fallecidos en París
Barreda (familia)
Alcaldes de Lima
Empresarios de Perú
Miembros del Partido Civil (Perú)
Emigrantes peruanos hacia Francia

Enrique Barreda y Osma


Federation of Associations for Hunting and Conservation of the EU (FACE) ist ein eingetragener Verein und Dachverband der Jagd in Europa. Er hat 36 Mitgliedsorganisationen, darunter nationale Zusammenschlüsse (meist nationale Jagdorganisationen) und vier assoziierte Mitglieder. FACE verbindet rund 7 Mio. Jäger in ganz Europa. FACE ist Mitglied der International Union for Conservation of Nature and Natural Resources (IUCN) sowie von Wetlands International.

Geschichte
Nach internationalen Gesprächen über eine Organisation der Jägerschaft in Europa wurde 1977 der Verband in London gegründet. Der Verband wurde seither von insgesamt zehn Präsidenten aus neun Ländern geführt.

Ziele und Aufgaben heute
Heute gibt es drei besondere Zielsetzungen:

 Die Förderung der Jagd auf Grundlage der Prinzipien einer nachhaltigen Nutzung natürlicher Ressourcen, Verbandsbegründung: Die Jagd ist ein wichtiger Bestandteil der Wildtiererhaltung und des Wildtiermanagements. Jagd dient gemäß FACE dem Schutz, der Schaffung und der Wiederherstellung von Lebensräumen für Wildtiere. Die Jagd ist eine wichtige sozio-ökonomische Aktivität des ländlichen Lebens. Sie schafft einen Mehrwert für Biodiversität hilft dabei mit, deren Erhalt sicherzustellen.
 Die Vertretung der kollektiven Interessen seiner Mitglieder auf Ebene der europäischen und internationalen Institutionen mit dem Ziel, dass die Interessen der Jäger in Bezug auf Jagd, Wildtiermanagement, Naturerhaltung, Feuerwaffen, Tiergesundheit, Wildbret etc. berücksichtigt werden.
 Die Beschaffung von Informationen für Entscheidungsmacher, Medien und Öffentlichkeit zu Themen, die sich um die zwei Schlüsselprinzipien nachhaltige Jagd und Erhalt von Biodiversität drehen und damit Sensibilisierung für Initiativen zur Förderung dieser Prinzipien.

Literatur
 Ilse Haseder, Gerhard Stinglwagner: Knaurs Großes Jagdlexikon, Augsburg 2000, ISBN 3-8289-1579-5

Weblinks
 face.eu: Federation of Associations for Hunting and Conservation of the EU - FACE (Offizielle Website)
 enrd.ec.europa.eu: FACE Profil
 uia.org: FACE Profil

Dachverband (Belgien)
Organisation (Jagd)
Internationale Organisation (Naturschutz)
Europäischer Interessenverband
Gegründet 1977
Internationale Organisation (Brüssel)


İlhan Berk (18 Kasım 1918 - 28 Ağustos 2008), Türk şair.

Balıkesir Necatibey Öğretmen Okulundan mezun oldu, Espiye'de iki yıl ilkokul öğretmenliğinden sonra Ankara Gazi Eğitim Enstitüsü'ne girdi. Enstitünün Fransızca bölümünden 1944'te mezun olan Berk, 1945-1955 yılları arasında Zonguldak, Samsun ve Kırşehir'de ortaokul ve liselerde Fransızca öğretmenliği yaptı. 1956 yılından itibaren 13 yıl boyunca Ankara'da Ziraat Bankası'nın Yayın Bürosu'nda çevirmenlik yaptı.

Bu süre içinde modern dünya şiirinin iki büyük şairi sayılan Arthur Rimbaud ve Ezra Pound'un şiirlerini çevirerek kitaplaştırdı. Bu tarihten sonra kendini tümüyle yazmaya verdi ve bir anlatı kitabı dışında, sadece şiir ve şiire ilişkin eserler üretti. Kül adlı kitabıyla 1979 yılında Türk Dil Kurumu Şiir Ödülü ve İstanbul Kitabı ile de 1980 yılında ilk Behçet Necatigil Şiir Ödülünü kazandı. 1983'te Deniz Eskisi adlı kitabıyla, Yeditepe Şiir Armağanı'nın 1988'de de Güzel Irmak adlı kitabıyla Sedat Simavi Edebiyat Ödülü'nü aldı.

28 Ağustos 2008 tarihinde Bodrum'da 89 yaşında vefat etmiş, cenazesi burada defnedilmiştir.

Yazın Hayatı
İlhan Berk, ilk şiirlerini Manisa Halkevi'nin dergisi Uyanış'ta yayımlamıştır. (1935) Berk, 17 yaşındayken Güneşi Yakanların Selâmı adıyla kitaplaştırdığı bu şiirlerinde "hece vezni" kullanmakta ve o dönemin şiir anlayışına özgü bir karamsarlık taşımaktaydı. "Sonsuzluk", "kızıl", "hulya", "ateş" en sevdiği sözcükler olarak görülmektedir. Sembolist şiirden esinlenilmiş izlenimi veren imgeler kullanmayı sevmektedir: "Bir karanlık gecenin masmavi seherinde / Kızıl başörtünle gül yüzlü bahçede görün".

Dil anlayışının henüz döneminden kopamamasını genç bir şair için doğal karşılamak gerekir: "Kıpkızıl hulyalı bir renge yükselmeden gün / Bir devrin neşesini taşımakta yüzün". Berk'in ilk kitabına adını veren şiirinin son kıtası da şöyledir: "Neler, neler beklenmez nihayetsiz bir yerden / Güneşi içelim mor şafaklar gecesinden / Selâm! Sonsuzluklara, hasret gönüllerden / Selâm, güneşe, göğü yakanlar bahçesinden!".

1940'lara doğru Yeni Edebiyat anlayışı içinde yer almış, Servet-i Fünûn (Uyanış),  Varlık, Ses, Yığın, Yeryüzü, Kaynak gibi dergilerde yazmıştır. 1954'ten itibaren İkinci Yeni tarzında şiirler yazmaya başladı, "Salt Şiir" dediği bu tarzı savunan yazılar yazdı. "Galile Denizi" (1958) kitabından sonra, İkinci Yeni'nin en çok anılan şairlerinden biri oldu. 1960'ların başından itibaren peş peşe yayımladığı kitaplarıyla, "şiirin kırk türlü yazılabileceği"ni gösterdi. Dilin tüm olanaklarını deneyerek modernist şiirin ufkunu genişletti. Kadim uygarlıklardan cinselliğe, nesnelerden şehirlere, şifalı otlardan şairlere kadar "her şeyi" şiirin alanına dahil etti. .

1982'de yayımlanan otobiyografisi "Uzun Bir Adam"dan sonra günlüklerini, kendine özgü bir "tür"e dönüştürdüğü "defterler"ini kitaplaştırmaya başladı. Türünün tek örneği "Şifalı Otlar Kitabı"nda doğaya bakışını saydamlaştırdı. 1985'te yayımlanan "Galata" ve 1990'da yayımlanan "Pera" kitaplarıyla İstanbul'un "kent belleği"ni kayda geçirdi. Şiir anlayışını anlattığı yazılarını ve aforizmalarını "Poetika" ve "Logos"ta bir araya getirdi.

Türk şiirinin en deneyci şairlerinden biri olan İlhan Berk, durmadan yatak değiştirerek, ama bazı sorunsallara hep bağlı kalarak şiirini günümüze kadar eskitmeden getirmeyi başarmıştır.

"Yazmak mutsuzluktur, mutlu insan yazmaz.
bu yeryüzünü olduğu gibi görmeme engel olan
ve bana bu yeryüzünü cehennem eden
bu yazmak eyleminden kurtulduğum,
mutlu olduğum bir tek şey var: resim yapmak."
İlhan Berk

Ödülleri
 Kül, 1979 Türk Dil Kurumu Şiir Ödülü
 İstanbul, 1980 Behçet Necatigil Şiir Ödülü
 Deniz Eskisi, 1983 Yeditepe Şiir Armağanı
 Güzel Irmak, 1988 Sedat Simavi Edebiyat Ödülü

Yapıtları

Şiir
 Güneşi Yakanların Selamı (1935)
Ne Böyle Sevdalar Gördüm Ne
Böyle Ayrılıklar
 İstanbul (1947)
 Günaydın Yeryüzü (1952)
 Türkiye Şarkısı (1953)
 Köroğlu (1955)
 Galile Denizi (1958)
 Çivi Yazısı (1960)
 Otağ (1961)
 Mısırkalyoniğne (1962)
 Âşıkane (1968)
 Taşbaskısı (1975)
 Şenlikname (1972)
 Atlas (1976)
 Kül (1978)
 İstanbul Kitabı (1980)
 Kitaplar Kitabı (1981) (Seçilmiş Şiirler)
 Deniz Eskisi (1982) (Şiirin Gizli Tarihi'ni de içerir.)
 Delta ve Çocuk (1984)
 Galata (1985)
 Güzel Irmak (1988)
 Pera (1990)
 Dün Dağlarda Dolaştım Evde Yoktum (1993)
 Avluya Düşen Gölge (1996)
 Şeyler Kitabı Ev (1997)
 Çok Yaşasın Sayılar (1999)
Eşik, 1947 - 1975 Toplu Şiirler I (1999, Yapı Kredi Yayınları) ISBN 978-975-08-0152-0
Aşk Tahtı, 1976 - 1982 Toplu Şiirler II (1999, Yapı Kredi Yayınları) ISBN 978-975-08-0153-9
Akşama Doğru, 1984 - 2005 Toplu Şiirler III (1999, Yapı Kredi Yayınları) ISBN 978-975-08-0154-7
 Tümceler Geliyorum (2008)

Otobiyografik Anlatı
 Uzun Bir Adam (1982)

Söyleşi
 Kanatlı At (1994)

Deneme/Günlük
 Şifalı Otlar Kitabı (1982)
 Inferno (1994)
 Logos (1996)

Çeviri
 Arthur Rimbaud'dan Seçme Şiirler (1962)
 Dünya Edebiyatından Aşk Şiirleri (1968)
 Dünya Şiiri ve Ezra Pound: Seçme Kantolar (1969)
 Asılı Eros (1996)

Antoloji
 Başlangıcından Bugüne Beyit Mısra Antolojisi (1960)
 Aşk Elçisi (1965-antoloji)

Diğer
 El Yazılarına Vuruyor Güneş (günlük) (1983)
 E. Pound : Seçme Kantolar (1983)
 Şairin Toprağı (1992)

Kaynakça

Dış bağlantılar

 BBC Türkçe ile 1986 yılında yapılan röportaj

1918 doğumlular
2008 yılında ölenler
İkinci Yeni şairleri
Necatigil Şiir Ödülü sahipleri
Yeditepe Şiir Armağanı
Sedat Simavi Ödülü sahipleri
Bodrum'da defnedilenler
Türk Dil Kurumu Şiir Ödülü sahipleri
20. yüzyıl Türk şairleri
21. yüzyıl Türk şairleri

İlhan Berk


Alle meine Lieben ist der Titel von
 Alle meine Lieben (1999), Filmdrama von Matej Minac
 Alle meine Lieben (2009), deutsche Filmkomödie

Alle meine Lieben