Richard B. Spencer () este un supremacist american. Acesta este președintele National Policy Institute, o organizație supremacistă de tip tink-tank, și al Washington Summit Publishers. Spencer a respins eticheta de "supremacist alb" și se descrie ca fiind membru al mișcării identitare europene.

Spencer este adeptul ideologiei "a treia poziție" și este un critic aspru al perspectivei președintelui Ronald Reagan, al ideilor conservatorului William F. Buckley, al capitalismului, mișcării anti-avort și creștinismului, considerându-le pe toate ostile identității și intereselor albe. Spencer susține ideea creării unui etnostat alb pentru o "rasă albă deposedată", respectiv inițierea unui proces "pașnic de purificare etnică" a Europei cu scopul de a încheia ceea ce el numește desconstrucția culturii europene.

Spencer este considerat de unii ca fiind inventatorul termenului "alt-right"; acesta descrie o mișcare identitară albă care protejează interesele albilor. În săptămânile de după alegerile prezidențiale din Statele Unite din 2016, Spencer a citat în cadrul unei conferințe a National Policy Institute dintr-un material de propaganda nazistă și i-a denunțat pe evrei. Ca răspuns la afirmația "Heil Trump, heil our people, heil victory!", o parte din adepții său au utilizat salutul nazist și au scandat Sieg Heil.

Spencer a luat parte la întrunirea Unite the Right în Charlottesville, Virginia, care a fost puternic mediatizată din cauza conflictelor dintre extremiștii de dreapta și contraprotestatari. O parte din următoarele discursuri organizate de acesta au fost anulate sau interzise. Prin urmare, Spencer a intentat un proces împotriva Universității de Stat Michigan și a amenințat cu darea in judecată Universitatea Florida. O înțelegere a fost realizată cu cei din urmă, fiindu-i permisă susținerea discursului în octombrie 2017. Cu câteva zile înainte de discurs, guvernatorul statului Florida, Rick Scott, a declarat stare de urgență. Acestuia i-a fost interzisă intrarea în Marea Britanie în 2016, iar începând din octombrie 2017, în Spațiul Schengen (22 de state din cele 28 care formează Uniunea Europeană, precum și Elveția, Norvegia, Liechtenstein și Islanda.)

Copilăria și studiile
Spencer s-a născut în Boston, Massachusetts, fiul lui Rand Spencer și Sherry Spencer. A copilărit în Preston Hollow, Dallas, Texas. În 1997, a terminat Școala Sf. Marc din Texas. În 2001, Sencer și-a obținut licența în literatură engleză și muzică în cadrul Universității din Virginia, iar în 2003, masterul în Științe Umaniste în cadrul Universității din Chicago. Și-a petrecut vara anului 2005 și 2006 la International Summer University din Viena. Din 2005 până în 2007, a urmat cursurile doctorale ale Universității Duke unde a studiat istoria modernă a Europei. Acesta a făcut parte din Duke Conservative Union. Websiteul său menționează că a părăsit Universitatea Duke cu scopul de a "se deda unei vieți caracterizate de crimă de gândire".

Note

Nașteri în 1978
Atei americani
Absolvenți ai Duke University
Oameni în viață
Oameni din Dallas, Texas
Absolvenți ai Universității din Chicago
Extremism de dreapta în Statele Unite ale Americii

Richard B. Spencer


ශ්‍රී ලාංකීය වේදිකා , සිනමා හා ටෙලි නාට්‍ය නළුවෙකි.මොහු ඉතා ප්‍රකට කලාකරුවෙක්,වේදිකා නලුවෙක්ද වේ.

මෙම සුප්‍රකට කලාකරුවාගේ බිරිද වන කුසුම් රේනු ද ඉතා ප්‍රකට ජනාදරයට පාත්‍ර වු කලාකාරිනියක්,වේදිකා නලියක්ද වේ.                        හිද්දදුර ජූඩ් නීල් ශ්‍රියන්ත මෙන්ඩිස් (උපත 1957 ඔක්තෝබර් 25)   ශ්‍රියන්ත මෙන්ඩිස් ලෙස ජනප්‍රිය, ශ්‍රී ලාංකේය සිනමාවේ, රංග ශාලාවේ සහ රූපවාහිනියේ නළුවෙකි.  නාට්‍යයේ සිට හාස්‍යය දක්වා ඉහළ බහුවිධ නළුවෙකු වන මෙන්ඩිස් දේශීය සම්මාන උළෙලවලදී අවස්ථා කිහිපයකදී හොඳම නළුවා සහ හොඳම සහාය නළුවා ලෙස සම්මාන ලබා ඇත

රංගනයන්.

චිත්‍රපට
1987 - මංගල තෑග්ග
1989 - සිරි මැදුර
1990 - සහරාවේ සිහිනය
1992 - උමයංගනා
1993 - ජුරියා මමයි
1995 - අයෝමා
1996 - සිහින දේශයෙන්
1997 - මහමෙර උසට
1998 - ගිනි අවි සහ ගිනි කෙළි
2002 - පුංචි සුරංගනාවි
2004 - බඹර සැණකෙළි
2006 - භේරුන්ඩ පක්ෂියා
2008 - අබා
2009 - සිනාසුනා ආදරෙන්
2009 - පායා එන්න හිරු සේ
2009 - ජූලියා
2010 - බඹර වලල්ල
2010 - ක්ෂේම භූමි
2014 - කොස්තාපල් පුඤ්ඤසෝම
2015 - මහරජ ගැමුණු
2015 - ගින්දරී

චරිත කතා

ටෙලි නාට්‍ය නළුවෝ
චිත්‍රපට නළුවෝ

නළුවෝ

ශ්‍රියන්ත මෙන්ඩිස්


Hrvatska
 talijanski naziv za otok Hvar.
 talijanski naziv za grad Hvar.

Italija
 Lesina, Foggia, naseljeno mjesto u pokrajini Foggia.
 Lesina (jezero), jezero u pokrajini Foggia.

Ostalo
 Lesina (insekt), insekt koji pripada rodu Agraeciini.

Lesina


Kozonoška (lat. Himantoglossum), biljni rod iz porodice kaćunovki kojemu pripada 9 vrsta zeljsatih cvjetnica. U Hrvatskoj raste jadranska kozonoška (Himantoglossum adriaticum), koje ima i na području srednje Europe, zapadnom Balkanu i Apeninskog poluotoka, a može narasti do jednog metra visine, te je jedna od najviših europskih orhideja. Vrsta Robertova barlia u ovaj rod uključena je 1999. iz roda Barlia.

Vrste
 Himantoglossum adriaticum H.Baumann
 Himantoglossum ×agiasense (Karatzas) ined.
 Himantoglossum calcaratum (Beck) Schltr.
 Himantoglossum caprinum (M.Bieb.) Spreng.
 Himantoglossum comperianum (Steven) P.Delforge
 Himantoglossum formosum (Steven) K.Koch
 Himantoglossum hircinum (L.) Spreng.
 Himantoglossum metlesicsianum (W.P.Teschner) P.Delforge
 Himantoglossum montis-tauri Kreutz & W.Lüders
 Himantoglossum robertianum (Loisel.) P.Delforge,  Robertova barlia
 Himantoglossum ×samariense C.Alibertis & A.Alibertis

Sinonimi
 Barlia Parl. in Nuov. Gen. Sp. Monocot.: 5 (1858)
 Comperia K.Koch in Linnaea 22: 287 (1849)
 × Comptoglossum Karatzas in J. Eur. Orch. 36: 954 (2004)
 Loroglossum Rich. in De Orchid. Eur.: 25 (1817)

Izvori

Orchideae

Kozonoška


Camerouns kvindefodboldlandshold er det nationale fodboldhold for kvinder i Cameroun. Det administreres af Fédération Camerounaise de Football.

Resultater

VM i fodbold

Sommer-OL

Afrikamesterskabet i fodbold for kvinder

Aktuel trup
Følgende 23 spillere blev indkaldt til VM i fodbold for kvinder 2019.

Landstræner: Alain Djeumfa

Referencer

Eksterne henvisninger
Officiel hjemmeside
FIFA profil

Kvindefodboldlandshold
Kvindefodboldlandshold

Camerouns kvindefodboldlandshold


සාරු මාරු යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ පුරාතන විහාර සංකීර්ණයකින් සහ බෞද්ධ ලෙන් සමූහයකින් යුත් පුරාවිද්‍යා අඩවියකි. මෙය පිහිටියේ ඉන්දියාවේ මධ්‍ය ප්‍රදේශ් හි සෙහොරේ දිස්ත්‍රික්කයේ බුධානි ටෙහ්සිල් හි පංගෝරාරියා ගම්මානය අසල ය. මෙම ස්ථානය සාංචියට 120 km පමණ දකුණින් පිහිටියේ ය.

විස්තරය
මෙම ස්ථානයෙහි ස්තූප ගණනාවක් මෙන්ම භික්ෂූන්ගේ වාසයට භාවිතා කළ ස්වාභාවික ලෙන් ගණනාවක් ද දක්නට ලැබේ. ලෙන්වල ස්වස්තිකය, ත්‍රිරත්න, කලස යනාදී බෞද්ධ සංකේත දක්නට ලැබේ. ප්‍රධාන ලෙනෙහි අශෝක රජුගේ අභිලේඛන ද්විත්වයක් වේ: ඉන් එකක් අශෝකගේ ආඥාවක් වන සුළු ශිලා ආඥා අංක 1හිම ප්‍රභේදනයකි. අනෙක් අභිලේඛනයෙන් කියැවෙන්නේ පියදසි (අශෝක රජුගේ විරුද නාමයකි) මහාරාහකුමාර (කුමරුගේ) චාරිකාවක් පිළිබඳවයි.

එම අභිලේඛනයට අනුව අශෝක නෙම බෞද්ධ විහාර සංකීර්ණය බැහැදැක ඇත්තේ කුමාර සමයේ මධ්‍ය ප්‍රදේශයේ පාලකයාව සිටි කාලයේ ය. එකල ඔහුගේ නිවහන වූයේ වීදිශාවයි. බෞද්ධ සම්ප්‍රදායයෙහි අශෝකගේ භාර්යාව වීදිශාදේවී ලෙස හඳුන්වනු ලබයි.

සම්පූර්ණ අනුස්මරණ අභිලේඛනය

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි
 ASI Saru Maru page

මධ්‍ය ප්‍රදේශ් හි ලෙන්
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ආරාම
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ලෙන්
ඉන්දියාවේ පැරණි ජනාවාස පැවති ස්ථාන
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ වන්දනා ස්ථාන
ඉන්දියාවේ ස්තූප
ඉන්දියාවේ ගෘහනිර්මාණ ශිල්පය

සාරු මාරු


Eren Tozlu (* 27. Dezember 1990 in Giresun) ist ein türkischer Fußballspieler in Diensten des Erzurumspor FK.

Karriere

Verein
Eren Tozlu begann mit dem Vereinsfußball in der Jugend von İl Özel İdaresi G&S und wechselte 2006 in die Jugend von Giresunspor. Hier spielte er drei Spielzeiten lang ausschließlich für die Jugend- bzw. später für die Reservemannschaft. 2009 erhielt er einen Profivertrag und nahm an dem Vorbereitungscamp für die anstehende Saison teil. Die erste Spielzeit spielte er überwiegend für die Reservemannschaft. Er nahm aber regelmäßig am Training der Profis teil und kam auch zu sechs Spieleinsätzen. Sein Debüt machte er am 19. Dezember 2009 im TFF-1.Lig-Spiel gegen Kartalspor.

Um ihm mehr Spielpraxis zu ermöglichen, wurde er für die Spielzeit 2010/11 an den Viertligisten Pazarspor ausgeliehen. Hier schaffte es Tozlu auf Anhieb in die Stammformation und bestritt sämtliche Spiele seiner Mannschaft.

Zum Sommer 2011 kehrte er zu Giresunspor zurück. Diesem Verein wurde ein Transferverbot seitens des Fußballverbandes auferlegt, sodass man mit den vorhandenen Spielern die Saison überstehen musste. In dieser Konstellation erkämpfte sich Tozlu sofort einen Stammplatz und entwickelte sich über die Spielzeit zum Leistungsträger seiner Mannschaft. Mit seinen 15 Treffern war er der treffsicherste Spieler seiner Mannschaft und hatte Anteil daran, dass seine Mannschaft die Chance auf einen Klassenerhalt bis zum letzten Spieltag bewahrte. Er belegte auch in der Torjägerliste der TFF 1. Lig hinter Severin Brice Bikoko den zweiten Platz.

Nachdem er zum Shootingstar der Saison avancierte, wurde er mit Galatasaray Istanbul in Verbindung gebracht. Dieser Transfer kam nicht zustande. Stattdessen wechselte Tozlu unmittelbar nach dem letzten Spieltag zum Erstligisten Mersin İdman Yurdu. Für die Rückrunde wurde er an den türkischen Zweitligisten Samsunspor ausgeliehen.

Zur Saison 2016/17 wechselte Tozlu zum Zweitligisten Yeni Malatyaspor.

Nationalmannschaft
Im Rahmen des Turniers von Toulon 2012 wurde Eren Tozlu im Mai 2012 das erste Mal in seiner Karriere für die zweite Auswahl der türkischen Nationalmannschaft nominiert. Für diese Auswahl machte er am 23. Mai 2012 seine erste Partie bei einer Begegnung gegen Japans zweite Garde. Dabei gelang ihm auch sein erster Treffer.

Erfolge
 Mit Mersin İdman Yurdu
 Playoff-Sieger der TFF 1. Lig und Aufstieg in die Süper Lig: 2013/14

 Mit der A2-Auswahl der türkischen Nationalmannschaft
 Finalist im Turnier von Toulon (1): 2012

Weblinks

Einzelnachweise

Fußballspieler (Giresunspor)
Fußballspieler (Mersin İdman Yurdu)
Fußballspieler (Pazarspor)
Fußballspieler (Samsunspor)
Fußballspieler (Yeni Malatyaspor)
Fußballspieler (Erzurumspor FK)
Person (Giresun)
Geboren 1990
Türke
Mann

Eren Tozlu


සිරි සඟ බෝ රාජ වංශය යනු දඹදෙණියේ රජ කළ තෙවන විජයබාහු (1220–1224) රජුගේ සිට සීතාවක රජ කළ පළමුවන රාජසිංහ (1581–1591) රජු දක්වා ශ්‍රී ලංකාව පාලනය කළ රජ පරපුර යි. තෙවන විජයබාහු රජු විසින් කාලිංග මාඝ ගේ හමුදා මායා රටින් පලවා හැර දඹදෙණියේ තම බලකොටුව පිහිටුවා ගන්නා ලදී. එතැන් සිට විදේශීය ආක්‍රමණ රැසකට මුහුණ දෙමින් තම ස්වාධීනත්වය රැක ගැනීමට මෙම රාජ වංශය සමත් විය. එල්ල වූ එම විදේශීය ආක්‍රමණ වලින් ආරක්ෂා වීමට යාපහුව,කුරුණෑගල හා ගම්පොල වැනි ප්‍රදේශ කරා තම අගනුවර රැගෙන යාමට ද ඔවුන්ට සිදුවිය.

දඹදෙණිය රාජධානියේ පිබිදීම
කාලිංග මාඝ ගේ රාජ්‍ය කාලය තුළ පොළොන්නරුවේ ඔහුගේ ක්‍රෑර පාලනය හේතු කොටගෙන ස්වදේශික සිංහලයෝ දකුණ ට හා මායා රට ට සංක්‍රමණය වූහ. මේ රාජ්‍ය කාලය අතරතුර, සිරි සඟ බෝධි රජු ගේ වංශයෙන් පැවත එන තෙවන විජයබාහු නම් අයෙක් කාලිංග මාඝ ගේ හමුදාවන්ට එරෙහිව සටන් කොට දඹදෙණියේ රජු බවට පත් විය. ඔහු මාඝ ගේ ජනයා විසින් කොත්මලේ ආරක්ෂිතව වළ දමා තිබූ බුදුන් වහන්සේ ගේ දන්ත දාතූන් වහන්සේ හා දාන පාත්‍රය ලබාගෙන ඒවා දඹදෙණියට රැගෙන් ආවේ ය. සැම විටම ඔහු විනාශ වී තිබූ බෳෙද්ධ ශාසනය නැවත ගොඩනැගීමට උපකාර විය. සිරි සඟ බෝ රාජ වංශයේ මුල්ම රජු වූ යේ මෙතුමා ය.

සීතාවක රාජධානියේ පරිහානිය
මෙම රාජ වංශයේ අවසන් රජු වූයේ පළමුවන රාජසිංහ රජු ය. ඔහු සීතාවක රාජධානියේ සිටි බලවත් රණශූර රජෙක් වූ අතර මායාදුන්නේ ගේ පුත්‍රයා ද විය. පසු කාලීන ව ඔහු "අරිට්ට කිවෙන්දු" (මන්නම්පෙරුම මොහොට්ටාල) නම් දකුණු ඉන්දීය ජාතිකයා තම ප්‍රධාන උපදේශක ලෙස පත් කළේ ය. ඔහු රජු හට හින්දු දහම ට හැරීම සඳහා අනුබල ලබා දුන්නේ ය. රාජසිංහ රජු ට සීගිරිය හා ශ්‍රී පාදය වැනි බෳෙද්ධයින් පදිංචි ව සිටි ප්‍රදේශ වලට පහර දෙන ලෙස මන්නම්පෙරුම උපදෙස් ලබා දෙන ලදී. මෙම ප්‍රහාර නිසා බෳෙද්ධ ජනයා හා හිමිවරු අතර රජු පිළිබඳ අසන්තෝෂයක් හට ගත්තේ ය. මෙය සීතාවක රාජධානියේ හා සිරි සඟ බෝ රාජ වංශයේ පරිහානියට බලපෑ ප්‍රධාන හේතු අතරින් එකකි. මෙම ක්‍රියා හේතු කොට ගෙන බෳෙද්ධයින් එක්ව රාජසිංහ ට එරෙහිව කැරලි ගැසූ හ. ඔහු කැරැල්ලේ නායකයින් අත්අඩංගුවට ගෙන කැරැල්ල මර්දනය කළේ ය. ඔවුන් ගෙන් බොහෝ දෙනා බෳෙද්ධ හිමිවරු වූහ. එහි දී රාජසිංහ සිය ගනනක් භික්ෂූන් වහන්සේලා (සීතාවක නායක හිමි ඇතුළු ව) මරා දමන ලදී. මෙම ක්‍රියා බෳෙද්ධයින් හා රජු අතර විශාල අමනාපයක් ඇති කළේ ය.

බොහෝ කලකට පෙර රාජසිංහ ගේ උඩරට නියෝජිතයා (සාමන්ත) වූ "වීරසුන්දර බණ්ඩාර" නැමැත්තා ව රාජසිංහ විසින් ම ඝාතනය කළේ  ය. වීරසුන්දර බණ්ඩාර ගේ පුත්‍රයා සීතාවක සිට මන්නාරමේ සිටි පෘතුගීසි හමුදාව වෙත පලා ගිය අතර ඔහු කොනප්පු බණ්ඩාර නම් විය. පසුව, කන්ද උඩරට බලා නැවත පැමිණි ඔහු පෘතුගීසින් ගේ ද සහයෙන් රාජසිංහ ට විරුද්ධ ව කැරලි ගැසුවේ ය. ඔහු රාජසිංහ ගෙන් කන්ද උඩරට අත්පත් කරගෙන ගෙන පළමුවන විමලධර්මසූරිය නමින් උඩරට රාජ්‍යයේ රජු බවට පත් විය. එහෙත් රාජසිංහ කන්ද උඩරට නැවත අත්පත් කර ගැනීමේ උත්සාහය අත් හැරියේ නැත. කන්ද උඩරට අත්පත් කර ගැනීමේ රාජසිංහ ගේ අවසන් උත්සහය (බලන සටන) ද විමලධර්මසූරිය රජු ව්‍යර්ථ කළේ ය. 1592 මාර්තු මස ඔහු බලන සිට සීතාවක බලා නැවත එන විට පෙතංගොඩ උයනේ දී කටු උණ පුරුකක් පාදයේ ඇනී එය විෂ වී මිය ගියේ ය. රාජසිංහ අපුත්‍රක ව මියගිය හෙයින්(එක් මතයක් පමණි), ඔහුගේ රාජධානිය පළමුවන විමලධර්මසූරිය රජු ට හිමිවිය.සීතාවක පරපුරට අයත් වස්කඩුවේ  තම්මිට බණ්ඩාර කුමරියගේ පරපුර හෙවත් (ධර්මසේන) ධර්ම බණ්ඩාරකුමරුගේ පරපුරත් සහ කෝට්ටේ පරපුරේ තුඩුගල මුඩිත්ත තෙන්නකෝන් පරපුර(විජේවර්ධන) හලාවත උලකුඩය දේවියගෙන් පැවතන කොරයා පරපුරත් සිරිසඟබෝ පරපුරට අයත්ව තවමත් ජීවමාන බව කියැවේ.

මේවාද බලන්න
තෙවන විජයබාහු රජ
දඹදෙණිය යුගය
පළමුවන රාජසිංහ රජ
සීතාවක රාජධානිය
බලන සටන
පළමුවන විමලධර්මසූරිය රජ

මූලාශ්‍ර

සිරි සඟ බෝ රාජ වංශය

 වස්කඩුවේ ශ්‍රී සුභූති හිමියන්ගේ
 වර්ෂඛණ්ඩරාෂ්ඨ්‍ර කෘතිය -1875

සිරි සඟබෝ රාජ වංශය


Aceasta este o listă de filme produse de industria de film americană de la primele filme din anii 1890 până în prezent. Listele sunt ordonate cronologic.

Anii 1890

 Listă de filme americane din anii 1890

Anii 1900

 Listă de filme americane din 1900
 Listă de filme americane din 1901
 Listă de filme americane din 1902
 Listă de filme americane din 1903
 Listă de filme americane din 1904
 Listă de filme americane din 1905
 Listă de filme americane din 1906
 Listă de filme americane din 1907
 Listă de filme americane din 1908
 Listă de filme americane din 1909

Anii 1910
 Listă de filme americane din 1910
 Listă de filme americane din 1911
 Listă de filme americane din 1912
 Listă de filme americane din 1913
 Listă de filme americane din 1914
 Listă de filme americane din 1915
 Listă de filme americane din 1916
 Listă de filme americane din 1917
 Listă de filme americane din 1918
 Listă de filme americane din 1919

Anii 1920
 Listă de filme americane din 1920
 Listă de filme americane din 1921
 Listă de filme americane din 1922
 Listă de filme americane din 1923
 Listă de filme americane din 1924
 Listă de filme americane din 1925
 Listă de filme americane din 1926
 Listă de filme americane din 1927
 Listă de filme americane din 1928
 Listă de filme americane din 1929

Anii 1930
 Listă de filme americane din 1930
 Listă de filme americane din 1931
 Listă de filme americane din 1932
 Listă de filme americane din 1933
 Listă de filme americane din 1934
 Listă de filme americane din 1935
 Listă de filme americane din 1936
 Listă de filme americane din 1937
 Listă de filme americane din 1938
 Listă de filme americane din 1939

Anii 1940
 Listă de filme americane din 1940
 Listă de filme americane din 1941
 Listă de filme americane din 1942
 Listă de filme americane din 1943
 Listă de filme americane din 1944
 Listă de filme americane din 1945
 Listă de filme americane din 1946
 Listă de filme americane din 1947
 Listă de filme americane din 1948
 Listă de filme americane din 1949

Anii 1950
 Listă de filme americane din 1950
 Listă de filme americane din 1951
 Listă de filme americane din 1952
 Listă de filme americane din 1953
 Listă de filme americane din 1954
 Listă de filme americane din 1955
 Listă de filme americane din 1956
 Listă de filme americane din 1957
 Listă de filme americane din 1958
 Listă de filme americane din 1959

Anii 1960
 Listă de filme americane din 1960
 Listă de filme americane din 1961
 Listă de filme americane din 1962
 Listă de filme americane din 1963
 Listă de filme americane din 1964
 Listă de filme americane din 1965
 Listă de filme americane din 1966
 Listă de filme americane din 1967
 Listă de filme americane din 1968
 Listă de filme americane din 1969

Anii 1970
 Listă de filme americane din 1970
 Listă de filme americane din 1971
 Listă de filme americane din 1972
 Listă de filme americane din 1973
 Listă de filme americane din 1974
 Listă de filme americane din 1975
 Listă de filme americane din 1976
 Listă de filme americane din 1977
 Listă de filme americane din 1978
 Listă de filme americane din 1979

Anii 1980

 Listă de filme americane din 1980
 Listă de filme americane din 1981
 Listă de filme americane din 1982
 Listă de filme americane din 1983
 Listă de filme americane din 1984
 Listă de filme americane din 1985
 Listă de filme americane din 1986
 Listă de filme americane din 1987
 Listă de filme americane din 1988
 Listă de filme americane din 1989

Anii 1990
 Listă de filme americane din 1990
 Listă de filme americane din 1991
 Listă de filme americane din 1992
 Listă de filme americane din 1993
 Listă de filme americane din 1994
 Listă de filme americane din 1995
 Listă de filme americane din 1996
 Listă de filme americane din 1997
 Listă de filme americane din 1998
 Listă de filme americane din 1999

Anii 2000
 Listă de filme americane din 2000
 Listă de filme americane din 2001
 Listă de filme americane din 2002
 Listă de filme americane din 2003
 Listă de filme americane din 2004
 Listă de filme americane din 2005
 Listă de filme americane din 2006
 Listă de filme americane din 2007
 Listă de filme americane din 2008
 Listă de filme americane din 2009

Anii 2010
 Listă de filme americane din 2010
 Listă de filme americane din 2011
 Listă de filme americane din 2012
 Listă de filme americane din 2013
 Listă de filme americane din 2014
 Listă de filme americane din 2015
 Listă de filme americane din 2016
 Listă de filme americane din 2017
 Listă de filme americane din 2018
 Listă de filme americane din 2019

Anii 2020
 Listă de filme americane din 2020
 Listă de filme americane din 2021

Legături externe
 American film at the Internet Movie Database
 "The 100 Greatest American Films", BBC.com

Vezi și
Listă de filme americane de comedie

 americane

Listă de filme americane


Esta é uma lista de indivíduos que foram, em dado período de tempo, considerados os herdeiros do trono do Reino de Inglaterra (907-1707) em caso de abdicação ou morte do monarca incumbente. Os herdeiros (presuntivos ou aparentes) que, de fato, sucederam ao monarca inglês são representados em negrito.

A lista inclui nobres a partir de 1066, quando Guilherme, Duque da Normandia concluiu a campanha de conquista da Inglaterra e estabeleceu-se como definitivo monarca inglês. Seus descendentes diretos de linhagem masculina foram os monarcas ingleses representantes da Dinastia normanda ao longo do século seguinte. Segundo a tradição normanda, o trono e as posses do monarca deveriam ser divididos entre seus descendentes legítimos pela vontade do próprio soberano. Desta forma, Roberto Curthose (primogênito de Guilherme I) herdou o Ducado da Normandia enquanto Guilherme, o Ruivo (filho mais novo) sucedeu-o no trono inglês. Somente com a adoção da Carta Magna, em 1215, a primogenitura foi oficializada como regra de sucessão ao trono da Inglaterra.

Os descendentes legítimos de linhagem masculina do soberano inglês sucederam ao trono da Inglaterra por lei sálica até Atos de União de 1707, quando a coroa inglesa foi fundida com a coroa escocesa formando o Reino Unido da Grã-Bretanha. Historicamente, os herdeiros masculinos ao trono inglês recebiam os títulos de Príncipe de Gales e Duque da Cornualha, estabelecidos em 1301 e 1337 por Eduardo I e Eduardo III, respectivamente. Atualmente, tais títulos são ostentados pelo herdeiro ao trono britânico.

Herdeiros ao trono inglês

Ver também
 Linha de sucessão ao trono britânico
 Lista de herdeiros ao trono britânico
 Lista de herdeiros ao trono escocês

inglês
Lista de herdeiros ao trono inglês

Lista de herdeiros do trono inglês


دراغان جوكانوفتش
من مواليد سراييفو بتاريخ 20 أبريل 1958 م، سياسي من البوسنة و الهرسك.رئيس الحزب الديمقراطي، الحزب الديمقراطي الفيدرالي.

طبيب متخصص في طب الاطفال.

درس المرحلة الابتدائية والإعدادية والثانوية والطب البشري في سرايفو.

يعمل في مستشفى طب الأطفال في المستشفى الجامعي في سرايفو

وصلات خارجية
 dragandjokanovic.com دراغان جوكانوفتش
 derStandard.at

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من سراييفو
أطباء أطفال بوسنيون
رياضيون من ساراييفو
سياسيون صرب
سياسيون من جمهورية صرب البوسنة
سياسيون من سراييفو
صرب البوسنة والهرسك
مواليد 1377 هـ
مواليد 1958
مواليد في سراييفو

دراغان جوكانوفتش


Malaric (295-358) fut un guerrier franc ayant servi, en tant qu'officier, dans l'armée romaine.

Lorsque Silvanus, le chef de la tribu franque à laquelle appartenait Malaric fut accusé de trahison par l'empereur  Constance II, il prit sa défense et proposa de venir le chercher pour l'innocenter pendant que Mallobaud, un autre officier franc resterait à Rome en otage. Cependant Silvanus, affolé par l'accusation, se proclame empereur et fut tué peu après, en 355.

Références

Bibliographie

 Julien-Marie Le Huërou, Histoire des institutions mérovingiennes et du gouvernement des Mérovingiens, Joubert, 1843, 524 pages, p. 472.
 Zozime, Histoire Nouvelle,  .
 Ammien Marcellin, Histoire de Rome, livre XXVII, chapitre I.
 .
 .
 .

Personnalité du IVe siècle
Chef franc
Décès en 338
Antiquité tardive
Naissance en 295

Malaric (chef salien)


Der Túnel do Baptista Russo ist ein Straßentunnel an der Grenze der Stadtgemeinden Olivais und Marvila der portugiesischen Hauptstadt Lissabon.

In dem Tunnel unterquert die Einfallstraße Avenida Infante D. Henrique kreuzungsfrei die Avenida Marechal Gomes da Costa. Seinen Namen übernahm er von der zuvor an dieser Stelle angelegten Rotunda do Baptista Russo.

Der Bau des Tunnels war ursprünglich für die Weltausstellung Expo 98 vorgesehen, verzögerte sich aber um sechs Jahre. Schließlich wurde im April 2004 mit den Bauarbeiten begonnen. Am 18. Dezember 2005 weihte António Carmona Rodrigues, der Präsident der Câmara Municipal von Lissabon, den Tunnel ein.

Gebaut wurde eine etwa 355 Meter lange Passage, von der 105,5 Meter untertunnelt sind. Der Rest sind Zufahrtsrampen. Die Baukosten beliefen sich auf 5.363.784 Euro.

Weblinks
 Desnivelamento da Av. Infante D. Henrique com a Av. Marechal Gomes da Costa já funciona nos dois sentidos bei der Câmara Municipal de Lisboa (portugiesisch)

Baptista Russo
Tunnel in Europa
Bauwerk in Marvila (Lissabon)
Bauwerk in Olivais (Lissabon)
Bauwerk im Parque das Nações
Avenida Marechal Gomes da Costa (Lissabon)
Verkehrsbauwerk in Lissabon

Túnel do Baptista Russo


විද්‍යුත් ධාරාවලින් සහ චුම්බක ද්‍රව්‍යවලින් ඇතිවන චුම්බක බලපෑම චුම්බක ක්ෂේත්‍රයක් ලෙස හැඳින්වේ. චුම්බක ක්ෂේත්‍රය දෛශික රාශියක් බැවින් යම් ලක්ෂ්‍යයක චුම්බක ක්ෂේත්‍රය විශාලත්වය සහ දිශාව යන ද්විත්වයම ඇසුරින් දක්වයි. චුම්බක ක්ෂේත්‍රය යන පදය එකිනෙකට වෙනස් එහෙත් ඉතා ළඟින් සම්බන්ධවූ ක්ෂේත්‍ර දෙකක් සඳහා යොදාගනු ලැබේ. ඉන් එක් ක්ෂේත්‍රයක්  අකුරින්ද අනෙක  අකුරින්ද  නිරූපනය කරන අතර එවා SI ඒකක ක්‍රමය යටතේ පිළිවෙලින් ටෙස්ලා වලින් සහ මීටරයට ඇම්පියර් වලින් මනිනු ලැබේ.
A magnetic field is the magnetic influence of electric currents and magnetic materials. The magnetic field at any given point is specified by both a direction and a magnitude (or strength); as such it is a vector field. The term is used for two distinct but closely related fields denoted by the symbols  and , which are measured in units of tesla and amp per meter respectively in the SI.   is most commonly defined in terms of the Lorentz force it exerts on moving electric charges.

චුම්බක ක්ෂේත්‍ර, චලනය වන විද්‍යුත් ආරෝපණ සහ මූලිකාංශුවල මූලික ක්වොන්ටම් ගුණයක් වන බමනය සහ සම්බන්ධවූ නිසග චුම්බක ඝූර්ණයන් නිසා ඇතිවේ. විශේෂ සාපේක්ෂතාවාදයේදී විද්‍යුත් සහ චුම්බක ක්ෂේත්‍ර එකම වස්තුවක සහසම්බන්ධ අංග දෙකක් ලෙස සලකන අතර එය විද්‍යුත් චුම්බක ආතානකය නමින් හැඳින්වේ. මෙම ආතානකය විද්‍යුත් සහ චුම්බක ක්ෂේත්‍රවලට වෙන්වී ඇතිබව නිරීක්ෂකගේ සහ ආරෝපණයේ සාපේක්ෂ ප්‍රවේගය මත රඳාපවතී. ක්වොන්ටම් යාන්ත්‍ර විද්‍යාවේදී විද්‍යුත් චුම්බක ක්ෂේත්‍රය ක්වොන්ටීකෘතව ඇතැයි සලකන අතර, විද්‍යුත් චුම්බක අන්තර්ක්‍රියාවන් ෆෝටෝන හුවමාරුව නිසා සිදුවෙතැයි සලකයි.

Magnetic fields are produced by moving electric charges and the intrinsic magnetic moments of elementary particles associated with a fundamental quantum property, their spin. In special relativity, electric and magnetic fields are two interrelated aspects of a single object, called the electromagnetic tensor; the split of this tensor into electric and magnetic fields depends on the relative velocity of the observer and charge. In quantum physics, the electromagnetic field is quantized and electromagnetic interactions result from the exchange of photons.

In everyday life, magnetic fields are most often encountered as an invisible force created by permanent magnets which pull on ferromagnetic materials such as iron, cobalt or nickel and attract or repel other magnets.   Magnetic fields are very widely used throughout modern technology, particularly in electrical engineering and electromechanics. The Earth produces its own magnetic field, which is important in navigation. Rotating magnetic fields are used in both electric motors and generators. Magnetic forces give information about the charge carriers in a material through the Hall effect. The interaction of magnetic fields in electric devices such as transformers is studied in the discipline of magnetic circuits.

චුම්බක ක්ෂේත්‍රය


James Fouché (Christchurch, 28 de março de 1998) é um ciclista neozelandês que compete com a equipa Bolton Equities Black Spoke.

Biografia
James praticou triatlo na sua juventude. Foi nesta disciplina onde descobriu a sua aptidão para o ciclismo.

Em 2018 uniu-se à equipa continental britânico Team Wiggins. Em janeiro coroou-se campeão de estrada da Nova Zelândia na categoria (sub-23).

Em janeiro de 2019 ganhou três títulos nos campeonatos da Nova Zelândia (corrida em estrada, esperanças de corrida em estrada e esperanças de contrarrelógio). De volta à Europa, terminou melhor escalador na Volta a Antalya e a Volta ao Alentejo, mas também quinto nos Altos de França e sexto na Gante-Wevelgem sub-23. Após as suas atuações, converteu-se em stagiaire (aprendiz) na formação Mitchelton-Scott. Este último, no entanto, não lhe oferece um contrato ao final da sua formação.

Palmarés
 2019
 Campeonato da Nova Zelândia em Estrada

 2022
 Campeonato da Nova Zelândia em Estrada
 Campeonato Oceânico em Estrada
 Ronde de l'Oise, mais 1 etapa

Resultados em Grandes Voltas e Campeonatos do Mundo

—: não participaAb.: abandono

Equipas
  Team Wiggins (2018-2019)
 Team Wiggins (2018)
 Team Wiggins Le Col (2019)
  Mitchelton-Scott (08.2019-12.2019)
  Hagens Berman Axeon (2020)
  Bolton Equities Black Spoke (2021-)

Referências

Ligações externas

Ciclistas da Nova Zelândia
Naturais de Christchurch

James Fouché


Sheffield One Health Sharks, es un equipo profesional de baloncesto de la ciudad de Sheffield, Inglaterra. Los tiburones juegan actualmente en la liga de baloncesto británico en la BBL y juegan sus partidos en su estadio en English Institute of Sport - Sheffield. Se trata de uno de los equipos más exitosos en la historia del baloncesto británico y dominó la escena nacional a lo largo de la década de 1990 y principios de 2000.

Historia del club

La franquicia fue fundada en 1991, cuando el equipo, entonces llamó a los falsificadores Sheffield en referencia a la historia de la ciudad como un importante productor de acero, fueron admitidos en la National Basketball League Division 2. Después de dos temporadas compitiendo en la división, con un total de 26 a 16 registros, los falsificadores se coronó campeón en 1993 y ascendido a la División de NBL 1.
La temporada 1993–1994 resultaría ser otro éxito para los falsificadores de haber alcanzado la final nacional del Trofeo donde vencieron a Plymouth Raiders 62-60 en el "hogar" territorio en el Sheffield Arena. Su estancia en la Primera División no duró mucho, ya pesar de que terminó en 4 ª posición con un registro de 10-8, los falsificadores fueron ingresados en el profesional de primer nivel Basketball League británica para sustituir a la retirada de los Reyes Guildford.

Los tiburones de Sheffield nadan con los grandes

La exitosa franquicia fue adquirida por el Grupo Chrysalis en 1994 y rebautizado como tiburones Sheffield. En la cancha, el equipo dominó la liga en su temporada de novato, y con un récord de 29-7, se dirigió a tomar la BBL Campeonato de la Liga y la Copa Nacional, con una increíble victoria 89-66 en la final contra Thames Valley Tigers. Sin embargo, los Tigres se tomó la revancha sobre los tiburones con una angustiosa victoria 74-69 en la final del Trofeo de BBL. Los tiburones también se perdió la final de play-off después de una derrota 72-84 a los Bwears Worthing en la Final Four, a pesar de ello el equipo de Sheffield aún goza de una primera temporada fenomenal.

Su gira Internacional

En 1995, en el Campeonato McDonald llegó a Londres y los tiburones se han podido introducir el equipo anfitrión, mezclar con la élite del baloncesto mundial como Houston Rockets de la NBA, la liga española gigantes Real Madrid y Bolonia de la Liga Italiana, entre otros. Sheffield terminó la serie 0-2, después de derrotas ante Real Madrid y el Maccabi Tel Aviv.
Aventura de los tiburones continuado en Europa en la temporada siguiente (1995-96), cuando compitió en la Euroliga de prestigio. Después de noquear con sede en Luxemburgo Helmsange residencia del equipo en la ronda clasificatoria, los tiburones fueron eliminados después de la primera ronda por el Real Madrid después de una derrota 57-67 en Sheffield y una derrota 75-78 en Madrid. Como resultado de la pérdida, Sheffield se colocaron en la tercera ronda de la Copa de Europa menos glamoroso, donde fue eliminado posteriormente por Bélgica Basket club de la Liga Oostende, poniendo así fin a su aventura europea.
En el plano interno, los tiburones no pudieron repetir los máximos de la temporada anterior, terminando como subcampeón en el campeonato de la liga (30-6) a London Torres, y de perder la final de la Copa Nacional de 58 a 70 también a la dominante torres. Play-off de su sueños se hicieron añicos también en la semifinal por el eventual ganador balas de Birmingham, que perdieron a 68-82.

Era de Oro

Los Tiburones volvió a alcanzar el final de la Copa BBL en 1996 y 1997, terminando segundo después el tercero en el campeonato, y su siguiente pieza de plata fue el 1998 BBL trofeo. Que se adjudicó su segunda Copa del BBL y el doble campeonato en 1999, con Terrell Myers elegido como MVP de la Liga, antes de defender con éxito la Copa en 2000 después de alcanzar su quinta final de la Copa en seis años. Fue durante el período más exitoso de la historia de los clubes que los dueños de la crisálida Grupo decidió vender su participación mayoritaria. Después de ejecutar fuera de la cancha en dificultades financieras y al borde de una orden de cuerda de la BBL, la franquicia fue adquirida por Montgomery Leisure Services Ltd en 2001, el mismo año que su primera aparición Play-off final se logró tras encabezar en el Campeonato. Sin embargo, fue Leicester Riders, que triunfó 84-75, y los tiburones fueron golpeados de nuevo en los play-off final al año siguiente, 93-82 por Jets de Cheshire. Los tiburones se adjudicó su tercer campeonato en cinco años en 2003 y aunque no lograron llegar a la final del play-off, que llegaron allí al año siguiente después de un segundo puesto de la liga. Fue el de los tiburones tercera play-off final en cuatro años y un caso de suerte tercera vez al vencer 86-74 Cheshire para reclamar su único éxito del play-off hasta la fecha.

Actualidad

La Copa del BBL se obtuvo también en 2004, pero los últimos cinco años han sido de muy pobres para los tiburones como el Newcastle Eagles y los Heat Guildford han convertido en la BBL de las fuerzas más dominantes. Sin embargo, mientras que los tiburones no han logrado llegar a un final en los últimos cinco años, no han terminado de bajar de un séptimo puesto en el campeonato y siguen siendo una fuerza a tener en cuenta en la BBL.

Palmarés

 NBL División 2 Campeones: 1992-1993
 Campeones BBL: 1994/95, 1998/99, 2002/03
 Campeones BBL Conferencia Norte: 2000/01
 Subcampeones BBL: 1995/96, 2003/04, 2009/10
 Subcampeones BBL Conferencia Norte: 1999/00, 2001/02
 Ganadores NBL División 2 Play Off: 1992-1993
 Ganadores BBL Play Off:  2003/04
 Subcampeones BBL Play Off: 2000/01, 2001/02, 2010/11
 Ganadores National Cup: 1994-1995, 1998-1999, 1999-2000
 Ganadores BBL Cup: 2003/04, 2009/10 y 2010/11
 Subcampeones National Cup: 1995-1996, 1996-1997
 Ganadores BBL Trophy: 1993/94, 1997/98 y 2012/13
 Subcampeones BBL Cup: 1994/95

Plantilla actual
Actualiizado 12 de septiembre de 2013

Registro por Temporadas

Nota:
 Hasta 1993 operó como la División Tres de la liga de tercer nivel, detrás de Segunda División y Primera División BBL.
 En 1993, la NBL reestructurado la división dos en Primera División, que opera como la liga de segundo nivel.
 A partir de 1999-2002, la BBL opera un sistema de conferencia. Sheffield Sharks participó en la Conferencia Norte.

Estadios

 Sheffield Arena (1994-2004)
 Ponds Forge International Hall (2004-2006)
 English Institute of Sport - Sheffield (2006-presente)

Notables exjugadores

  John Amaechi
   Jeff Bonds
  Andrew Bridge
  Travis Conlan
   Sterling Davis
  Chris Finch
   Fabulous Flournoy
   Andre McCloud
  Jeff Monaco
   Terrell Myers
   Nate Reinking
  Chris Sanders
  Peter Scantlebury
   Lynard Stewart
   Robert Yanders
   James Whyte
  Jermaine Gonsalves
   Matt Krasnoff

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial de Sheffield Sharks (en inglés)
 Sheffield Sharks en Facebook
 Web oficial de la British Basketball League (en inglés)
 Página del equipo en Eurobasket.com (en inglés)

Clubes de baloncesto de Inglaterra
Deporte en Reino Unido en 1991
Deporte en Sheffield

Sheffield Sharks


Tortellini are pasta originally from the Italian region of Emilia (in particular Bologna and Modena). Traditionally they are stuffed with a mix of meat (pork loin, raw prosciutto, mortadella), Parmigiano Reggiano cheese, egg and nutmeg and served in capon broth (in brodo di cappone).

In the area of origin they are usually sold fresh or home-made. Industrially packaged, dried, refrigerated, or frozen tortellini appear in many locations around the world, especially where there are large Italian communities.

Origins
The origin of tortellini is disputed; both Bologna and Modena, cities in Italy's Emilia-Romagna region, claim to be its birthplace. The etymology of tortellini is the diminutive form of tortello, itself a diminutive of torta ("cake" or "pie" in Italian).

The recipe for a dish called "torteletti" appears in 1570 from Bartolomeo Scappi. Vincenzo Tanara's writings in the mid-17th century may be responsible for the pasta's renaming to tortellini. In the 1800s, legends sprang up to explain the recipe's origins, offering a compromise.  Castelfranco Emilia, located between Bologna and Modena, is featured in one legend, in which Venus stays at an inn. Overcome by her beauty, the innkeeper spies on her through a keyhole, through which he can only see her navel. He is inspired to create a pasta in this shape. This legend would be at the origin of the term "ombelico di Venere" (Venus' navel), occasionally used to describe tortellini. In honor of this legend, an annual festival is held in Castelfranco Emilia. Another legend posits that the shape comes from Modena's architecture, which resembles a turtle.

Comparison with tortelloni
Tortelloni is pasta in a similar shape, but larger, typically 5 g, vs. 2 g for tortellini, and with the extremities closed differently. While tortellini have a meat-based filling, tortelloni are filled with ricotta and sometimes with parsley or spinach. Moreover, while tortellini are traditionally cooked in and served with broth, tortelloni are cooked in water, stir-fried (traditionally with butter and sage) and served dry.

See also

 Agnolini
 Agnolotti
 Cappelletti (pasta)
 List of pasta
 Tortelloni

References

External links

Hand-made tortellini  original recipe by a cooking school located in Bologna
Hand-made tortellini in brodo how-to, with video
Tortellini production video
From the rolled out egg-rich and flour pasta dough, stuffed with a mix of meat, the hand made production of tortellini (navel-shaped pasta) - video

Types of pasta
Dumplings
Cuisine of Emilia-Romagna

Tortellini


William Kim, Prison Break dizisinde Reggie Lee'nin canlandırdığı karakter.

Büyük Kaçış karakterleri

William Kim


Krvno srodstvo (lat. consanguinitas - konsangvinitet) karakteristika je srodstva s drugom osobom, potjecanje od zajedničkog pretka.

Mnoga zakonodavstva imaju zakone koji zabranjuju osobama koje su u krvnom srodstvu da se vjenčaju ili imaju međusobne seksualne odnose. Stupanj krvnog srodstva koji dovodi do ove zabrane razlikuje se od države do države. Takva se pravila također koriste za određivanje nasljednika ostavine u skladu sa zakonima koji uređuju ostavinsko nasljeđivanje, a koji se također razlikuju od zakonodavstvo do zakonodavstva.

Stupanj relativnog srodstva može se ilustrirati tablicom srodstva u kojoj se svaka razina linijskog srodstva (generacija) pojavljuje kao red, a pojedinci s kolateralnim srodstvom dijele isti red. Sustav čvorova je numerički zapis koji opisuje krvno srodstvo koristeći Ahnentafel brojeve zajedničkih predaka.

U hrvatskom pravnom sustavu primjenjuje se tzv. computatio civilis, dok u kanonskom pravu vrijedi tzv. computatio naturalis. Postoje dvije linije  - uspravna (linea recta) i pobočna linija (linea transversa).

Uspravnu liniju čine osobe koje potječu jedna od druge, odnosno preci (ascedenti) i potomci (descedenti): pradjed - djed - otac - sin - unuk - praunuk. Ovisno o perspektivi, razlikuje se ushodna (srodnički niz gleda se od potomaka prema precima: unuk - sin - otac - djed) te nishodna linija (srodnički niz gleda se od predaka prema potomcima: djed - otac - sin - unuk).

Pobočnu liniju (naziva se još i kolateralnom linijom) čine osobe koje ne potječu jedna od druge, već imaju zajedničkog pretka: braća, stric - nećak, bratići, itd. Pobočni srodnici (kolaterali) mogu biti punokrvni (ako imaju oba zajednička roditelja - germani) ili polukrvni (ako imaju samo zajedničkog oca - consanguinei, ili samo zajedničku majku - uterini).

Ako su dvije osobe u srodstvu, imaju veći ili manji broj istih gena naslijeđenih od zajedničkog pretka. Što je veće srodstvo, to je veći i jednaki dio genoma. Taj dio genoma može uključivati alele koji u homozigotnom stanju imaju štetan učinak.

Brakovi u krvnom srodstvu najčešći su u reproduktivno izoliranim ljudskim populacijama, kao što su: izolirani otoci, planinski masivi, plemenske zajednice u Andama itd. Osim štetnih posljedica, poput veće učestalosti psihičkih bolesti i tjelesnih nedostataka, uočeno je da se u takvim brakovima češće javljaju sterilitet i osobe s crvenom kosom.

Izvori

Antropologija
Obiteljsko pravo

Krvno srodstvo


Loureira Portekiz'de Vila Verde belediyesine bağlı olan, 1,87 km2 yüzölçümüne sahip, 1.013 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Vila Verde'nin bucakları

Loureira


René Belbenoît () a fost un prizonier francez pe insula Diavolului care a evadat cu succes în Statele Unite. Mai târziu, el și-a publicat memoriile, Dry Guillotine (1938) și Hell on Trial ((1940), despre faptele sale.

Biografie
Jules René Lucien Belbenoît s-a născut la Paris și a fost abandonat de mama sa, Louise Daumiere, [3] ca prunc, în timp ce a continuat să lucreze ca profesor pentru copiii din Țarul Rusiei. Tatăl lui Belbenoît, Louis Belbenoît, [4] care a fost dirijorul-șef al Paris-Orleans Express și foarte rar acasă, nu a putut să-l crească pe tânărul René însuși, așa că băiatul a fost trimis să locuiască cu bunicii săi în timp ce un copil. Când Belbenoît avea 12 ani, bunicii săi au murit brusc, iar el, din nou nevoie de o figură părintească, a plecat la Paris, unde a locuit și a lucrat pentru unchiul său la un club de noapte popular, Café du Rat Mort (The Dead Rat Café) în locul Pigalle.

În timpul Primului Război Mondial, Belbenoît a servit cu distincție în armata franceză din 1916 - 1917 și a supraviețuit bătăliei de la Verdun. După război, a început să lucreze într-un restaurant din Besançon, ca mașină de spălat vase, timp de opt franci pe zi, cu cameră și pensiune. După ce a lucrat acolo doar 11 zile, a profitat de un moment pentru a fura un portofel conținând 4000 de franci și o motocicletă și a plecat din Besançon spre Nantes.

În Nantes, Belbenoit și-a găsit rapid munca de valet în Chateau Ben Ali, deținut de contesa d'Entremeuse. În ciuda amabilității angajatorului său, Belbenoît, din nou, profitând de o ocazie, a furat perlele contesei și ceva bani de pe masă, după ce a lucrat doar la Chateau timp de o lună. A scăpat apoi într-un tren spre Paris.

După ce a fost la Paris, dar două zile, a fost arestat prompt de doi polițiști pentru furtul perlelor. Acest furt ar fi infracțiunea care l-ar trimite în Colonia Penală Franceză din Guyana Franceză, cunoscută și incorect sub numele de Insula Diavolului. (În timp ce a servit timp în Guyana Franceză, Belbenoît nu a mai servit niciodată pe Insula Diavolului

Pedeapsa cu închisoarea
În 1920, Belbenoît a fost condamnat la opt ani de muncă silnică în colonia penală a Guyanei Franceze. Faptul că Belbenoît a avut pensia de veteran l-a lăsat să evite cea mai grea muncă. La două săptămâni de la sosirea sa, Belbenoît a încercat să scape pentru prima dată cu un alt bărbat. Au luat o plută în Surinam, dar au fost prinși și transportați înapoi în colonia penală. În timpul încarcerării sale, Belbenoît a început să-și scrie memoriile, pe care le păstra într-un pachet de pânză de ceară. A câștigat bani prin vânzarea de castane prăjite și prin capturarea de fluturi. El a cunoscut și un scriitor, Blair Niles și i-a vândut unul dintre manuscrisele sale. Crăciunul următor, Belbenoît a încercat din nou să scape cu alți nouă care furaseră o canoe de buștean. Canoe s-a caprit pe râul Maroni, pe partea Surinamului și au trebuit să scape în junglă. După trei zile au decis să se întoarcă. În timpul călătoriei, trei dintre bărbați au fost uciși violent. În cele din urmă, indienii locali care i-au adăpostit le-au dat autorităților olandeze, care le-au trimis evadatilor înapoi francezilor.

În următorii ani, Belbenoît a încercat să scape încă de două ori și a fost transferat de pe insulă la insulă.

În 1930, când Belbenoît a trimis o copie a scrierilor sale despre condițiile închisorii unui nou guvernator, Bernard Siadous, el a fost transferat la arhiva închisorii. Înainte ca Siadous să fie transferat în Franța, i-a acordat lui Belbenoît un permis de un an pentru a părăsi colonia penală. Belbenoît a petrecut cea mai mare parte a acestui an lucrând în zona Canalului Panama ca grădinar. Cu toate acestea, cu permisul de un an să expire curând, a decis să se întoarcă în Franța pentru a-și argumenta cazul.

La intrarea în Franța la Le Havre, a fost arestat și apoi trimis din nou în colonia penală încă o dată. Pentru infracțiunea de întoarcere în Franța, el a fost trimis în insula Royale și pus în închisoare solitară aproape un an.

Eliberare
La 3 noiembrie 1934 Belbenoît a fost eliberat oficial - dar asta însemna doar că a devenit un libéré, un prizonier liber care încă nu avea voie să se întoarcă în Franța. Și-a câștigat viața prin captarea și vânzarea fluturilor și făcând articole din cauciuc natural și vânzându-le. În anii prizonierii, își pierduse toți dinții.

Când un producător de vizită i-a dat 200 de dolari, Belbenoît a decis să încerce să scape încă o dată. La 2 martie 1935, el și alți cinci au dus la mare cu o barcă pe care o cumpăraseră. Când după trei zile pe mare, tovarășii săi au început să se certe, el a tras o armă pentru a-i forța să continue. În aceeași zi au ajuns la Trinidad, care a avut o politică de a ajuta evadatul Guyanei franceze până în 1938. Evadatorii au putut rămâne pe insulă timp de trei săptămâni și li s-au oferit provizii noi și chiar o barcă nouă. Pe 10 iunie, și-au continuat călătoria. Șaisprezece zile mai târziu au dat peste cap pe o plajă din Columbia, iar localnicii și-au furat hainele. Au ajuns la Santa Marta, Columbia, unde un general local i-a hrănit, dar a anunțat și consulul francez și i-a dus în închisoarea militară locală.

Cu toate acestea, unele dintre autoritățile locale l-au separat pe Belbenoît de celelalte și, cu cooperarea autorităților locale din închisori, un jurnalist local simpatic l-a ajutat să scape în schimbul scrierii despre condițiile închisorii. Belbenoît a călătorit lent spre nord și a furat o serie de canoe autohtone pentru a-și continua călătoria. În Panama a petrecut aproximativ șapte luni cu tribul Kuna și mai târziu a vândut o colecție mare de fluturi în orașul Panama. În La Libertad, El Salvador, s-a ascuns într-o navă care l-a dus în Los Angeles în 1937.

În 1938, contul său, "Guillotina uscată", a fost publicat în Statele Unite. Belbenoît a scris-o în franceză, iar Preston Rambo a tradus-o în engleză. Memoriul a trecut prin 14 printuri în mai puțin de un an.

Cartea a atras atenția autorităților de imigrare din SUA, iar Belbenoît a fost arestat. A primit viza de vizitator, dar în 1941 i s-a spus să părăsească țara. Belbenoît a călătorit apoi în Mexic, și un an mai târziu a încercat să se întoarcă în Statele Unite. Cu toate acestea, a fost arestat la Brownsville, Texas și condamnat la 15 luni de închisoare. După eliberare, Belbenoît a achiziționat un pașaport valabil și a plecat la Los Angeles pentru a lucra pentru Warner Bros. ca consilier tehnic pentru filmul Passage to Marseille (1944).

În 1951, Belbenoît s-a mutat în Valea Lucernei, California și a fondat magazinul René's Ranch, unde a locuit și el. Vecinii știau cine este. Noua sa carte, Hell on Trial (1940), a atras din nou atenția autorităților de imigrare, iar în mai 1951 a fost chemat la Los Angeles. Fostii săi colegi de film au vorbit în numele său, iar el a primit cetățenia americană în 1956.

Viața personala
Belbenoît married in 1956[5] and had a son in 1957

Moartea
René Belbenoît died of cardiac arrest in his store in Lucerne Valley, California, on February 26, 1959, aged 59

Note

Bibliografie
Cărți de René Belbenoît
 Belbenoit, René & LaVarre, William (Introducere) (1938). Guilotină uscată.
 Belbenoit, René & Rambo, Preston (traducător) (1940). Hell on Trial. New York: EP. Dutton & Co. (Următoarea secvență a Guillotinei uscate.)

Cărți despre René Belbenoît
 Arantes, Platão (2011). Papillon - O Homem que Enganou o Mundo. Agbook. ISBN 978-85-920398-0-6.
 Niles, Blair (1928). Condamnat la Insula Diavolului: Biografia unui condamnat necunoscut. Grosset & Dunlap.
 Schmitz, Philippe (2002). Matricula 46635: l'extraordinaire aventure du forçat qui inspira Papillon. Maisonneuve & Larose.

Reviste

"Carte de carte până la capăt insula Diavolului". Viață. 4 aprilie 1938.

Presă

Courlander, Harold (13 ianuarie 1940). "Nadir al vieții". Revizuirea de sâmbătă. p. 6.

Referințe

Belbenoit, René & LaVarre, William (Introducere) (1938). Guilotină uscată.

Belbenoit, René & Rambo, Preston (traducător) (1940). Hell on Trial. New York: EP. Dutton & Co. (Următoarea secvență a Guillotinei uscate.)

Departamentul de sănătate din Virginia, Richmond, Virginia (22 septembrie 1939). "Certificat de căsătorie pentru René Lucien Belbenoît și Marion Mathilde Menot, Manassas, VA". Virginia, Casele de căsătorie, 1936-2014 [baza de date on-line]. Ancestry.com.

Departamentul de sănătate din Virginia, Richmond, Virginia (22 septembrie 1939). "Certificat de căsătorie pentru René Lucien Belbenoît și Marion Mathilde Menot, Manassas, VA". Virginia, Casele de căsătorie, 1936-2014 [baza de date on-line]. Ancestry.com.

Departamentul de sănătate din Virginia, Richmond, Virginia (22 septembrie 1939). "Certificat de căsătorie pentru René Lucien Belbenoît și Marion Mathilde Menot, Manassas, VA". Virginia, Casele de căsătorie, 1936-2014 [baza de date on-line]. Ancestry.com.

Weinstock, Matt (3 martie 2009). "Matt Weinstock - 3 martie 1959". Los Angeles Times.

linkuri externe

Inventarul Colecției Belbenoît la Centrul Harry Ransom

Imagini cu Belbenoît și manuscris de ghilotină uscată

A verdira historia de Papillon, istoe.com

Portretul lui Belbenoît de Hansel Mieth

Videoclip cu Belbenoît pe Criticalpast.com

Nașteri în 1899
Nașteri pe 4 aprilie
Decese în 1959
Decese pe 26 februarie
Infractori
Oameni din Paris
Memorialiști francezi
Francezi expatriați în Statele Unite

René Belbenoît


أبو المطرف عبد الرحمن بن محمد بن عبد الكبير بن مهند اللخمي، اشتهر بالطب والفلاحة، ولد سنة 389 هـ وتوفي سنة 467 هـ.

سيرته
هو أبو المطرف عبد الرحمن بن محمد بن عبد الكبير بن مهنّد اللخمي، طبيب، صيدلي، عالم بالفلاحة، ومن أهل طليطلة بالأندلس، ولد سنة 389 هـ وتعلّم بقرطبة. ذكر ابن الأبار أنه تولّى غرس جنّة المأمون بن ذي النون بطليطلة، وكانت من الجنائن المشهورة، ترك عدة تأليف، منها (الأدوية المفردة)، وكانت وفاته سنة 467 هـ.

المصدر
 موقع عالم النور

علماء نبات عرب
مواليد 389 هـ
وفيات 467 هـ

ابن مهند


Cette nuit est un film français réalisé par Vincent Dietschy et sorti en 1998.

Synopsis

Fiche technique
 Titre : Cette nuit
 Réalisation : Vincent Dietschy
 Scénario : Vincent Dietschy
 Photographie : Laurent Cantet
 Son : François Maurel
 Montage : Vincent Dietschy
 Production : Sérénade Productions
 Pays d'origine :
 Durée :
 Date de sortie : France -

Distribution
 Carole Isman : Nathalie
 Fabienne Roques : Kathia
 Olivier Mutelet Lacour : François

Voir aussi

Bibliographie
 Mehdi Benallal, Positif, , ,

Liens externes

Film français sorti en 1998
Film dramatique français
Film romantique français
Moyen métrage français

Cette nuit


Salt mining extracts natural salt deposits from underground. The mined salt is usually in the form of halite (commonly known as rock salt), and extracted from evaporite formations.

History

Before the advent of the modern internal combustion engine and earth-moving equipment, mining salt was one of the most expensive and dangerous of operations because of rapid dehydration caused by constant contact with the salt (both in the mine passages and scattered in the air as salt dust) and of other problems caused by accidental excessive sodium intake. Salt is now plentiful, but until the Industrial Revolution, it was difficult to come by, and salt was often mined by slaves or prisoners. Life expectancy for the miners was low.

The earliest found salt mine was in Halstatt, Austria where salt was mined 5000BC.

Ancient China was among the earliest civilizations in the world with cultivation and trade in mined salt. They first discovered natural gas when they excavated rock salt. The Chinese writer, poet, and politician Zhang Hua of the Jin dynasty wrote in his book Bowuzhi how people in Zigong, Sichuan, excavated natural gas and used it to boil a rock salt solution. The ancient Chinese gradually mastered and advanced the techniques of producing salt. Salt mining was an arduous task for them, as they faced geographical and technological constraints. Salt was extracted mainly from the sea, and salt works in the coastal areas in late imperial China equated to more than 80 percent of national production. The Chinese made use of natural crystallization of salt lakes and constructed some artificial evaporation basins close to shore. In 1041, during the Song dynasty, a well with a diameter about the size of a bowl and several dozen feet deep was drilled for salt production. In Southwestern China, natural salt deposits were mined with bores that could reach to a depth of more than , but the yields of salt were relatively low. As salt is a necessity of life, salt mining played a pivotal role as one of the most important sources of the Imperial Chinese government's revenue and state development.

Most modern salt mines are privately operated or operated by large multinational companies such as K+S, AkzoNobel, Cargill, and Compass Minerals.

Mining regions around the world

Some notable salt mines include:

Idiomatic use
In slang, the term , and especially the phrase , refers ironically to one's workplace, or a dull or tedious task. This phrase originates from  in reference to the Russian practice of sending prisoners to forced labor in Siberian salt mines.

See also
 Salt mines

Khewra
Schacht Asse II
Turda
Wieliczka
Windsor
 General
Salt evaporation pond
Brine mining
Injection well
Salt lake
Salt dome
Miner

References

External links

Mohammedia Rock Salt Company

Ancient Roman technology
Chinese inventions
Mining

Salt mining


ගාල්ල, අගුළුගහ, දොරපේ ශ්‍රී පරමානන්ද විහාරස්ථයේ ස්ථාපිත  නැණසල වේ.

ආර්මිභය
මහින්ද රාජපක්ෂ විසින් 2005වසරේදී විවෘත කරනලදී.

පාඨමාලා
ප්‍රදේශ වාසී ග්‍රාමීය ජනතාව උදෙසා අන්තර්ජාල පහසුකම් සැපයීම හා ප්‍රධාන වශයෙන් ග්‍රාමීය සිසුන් සදහා පරිගණක පුහුණු ආයතනයක් ලෙස  ක්‍රියාත්මකවන මේ තුළින් දහස් ගණනක් සිසුන් තාක්ෂණික ලොව වෙත ඔසවාතබා ඇත. මුල් යුගයේ විහාරස්ථ හිමිනමක් විසින් පාඨමාලා මෙහෙයවන ලද අතර, 2013වර්ෂයෙ සිට ප්‍රදේශයේ උපාධිධාරී පරිගණක ආචාර්ය වරුන් කිහිපදෙනෙකුගේ මෙහෙයවීම යටතේ පිළිගත් පාඨමාලාවන් කීපයක් ක්‍රියාත්මක වේ.

 Certificate in Computer Science  (4 month)
 Diploma in Information Communication Technology (6 month)
 Certificate in Computer Hardware  (3 month)
 Diploma in PC Maintenance with Networking (6 month)
 Diploma in Web Engineering (web developing)  (8 month)
  Diploma in Graphic Designing  (6 month)

දොරපේ පරමාණන්ද විහාරස්ථ නැණසල


Count Eugenio Brunetta d'Usseaux (14 December 1857 – 8 January 1919) was an Italian nobleman.

His father, the count Carlo Augusto Brunetta of Usseaux was a high-degree official of the Royal Sardinian Army, headquartered in the same city. The mother was Carolyne Mattone of Benevello also come from an Italian noble family who owned the Castle of Mazzè (near Turin), related to the family Valperga since seven centuries before.

Born in Vercelli into a family of French origin, Brunetta d'Usseaux was educated in Turin.

After the beginning of the Second Italian War of Independence, he had gone on living here with his mother, because their home based in Vercelli was too near the military front, as the border of Kingdom of Lombardy–Venetia.

At the end of the studies in the exclusive Nobles College located in the modern Academy of Science of Turin, Brunetta married the Russian noblewoman of German descent Ekaterina Alexandrovna Zeyffart (1859-1897), a landowner of enormous plots in Ukraine, whose family had close ties to the Imperial family.
When she died in 1897, count Eugenio Brunetta went to live in Paris, where by many years he was living nine months a year in his property home, just coming in Italy during the summer.

Himself an active rower and rider, the count was very interested in sports, and was in Paris that he met with Baron Pierre de Coubertin interested to him, for the reinstatement of the Olympic Games. His engagement for the sports (ideals) was so very close to him, that in 1897 Brunetta d'Usseaux become member of the International Olympic Committee (IOC), which he remained until his death, as general secretary since 1908. Till the 21st century, he was the only Italian person recovering this charge.

He succeeded in bringing the 1908 Summer Olympics to Rome, but Italy had to forfeit the organization of the Olympics in 1906, due to financial and organisational problems. The 1908 Games were held in London instead. That same year, Brunetta d'Usseaux was appointed secretary of the IOC. In this position, he tried to get winter sports on the Olympic programme, and suggested to have a separate winter sports week attached to the 1912 Summer Olympics in Stockholm. This was opposed by the Swedish organizers, but Brunetta d'Usseaux managed to get a winter sports week scheduled for 1916. Due to World War I, these Olympics were never organized.

The count died, under unclear circumstances, in France in 1919, and would not live to see the first Winter Olympic Games in 1924, maybe in Nice. At that time, he would to come in Russia for acknowledging the family of his wife, after the start of Russian Revolution.

He would to be buried in Pinerolo, but never come there.

He was appointed as Bailiff of Honour and Devotion of the Sovereign Military Order of Malta.

1857 births
1919 deaths
People from Vercelli

Eugenio Brunetta d'Usseaux


Cihan Can (d. 1 Ağustos 1986, Bakırköy, İstanbul, Türkiye), Türk, futbol savunma oyuncusudur.

Futbolculuk kariyeri

Kulüp takımları kariyeri
2001 yılında Altınovaspor'dan Galatasaray altyapısına ve burada yetişti. Galatasaray'da UEFA Kupası olmak üzere birçok lig maçında da kadroda yer aldı fakat hiçbir resmî müsabakada oynama fırsatı bulamadı. Kiralık olarak Sakaryaspor, Mersin İdman Yurdu, Gaziantep Büyükşehir Belediyespor ve Orduspor'da oynadı. Özellikle Galatasaray altyapısından eski antrenörü Suat Kaya'nın çalıştırdığı Gaziantep BB ve Orduspor'da kiralık olarak görev aldı. 2010 yılında Galatasaray ile anlaşması sona eren Cihan Can, |Galatasaray ile anlaşma sağlayamamış.

Bunun üzerine son oynadığı takım olan Gaziantep Büyükşehir Belediyespor'la 2.5 yıllığına sözleşme imzalamıştır.

Millî takım kariyeri
27 kez millî takımlara çağrılan Cihan Can, 19 kez Türkiye U-18, 3 kez Türkiye U-19, 4 kez de Türkiye U-20 forması olmak üzere toplam 26 kez millî formayı giymiştir ve bu müsabakalarda 1 gol kaydetmiştir.

İstatistikleri

Kulüp takım istatistikleri

Millî takım istatistikleri

Kaynakça

Dış bağlantılar
 TFF Resmî İnternet Sitesi - Cihan Can Profili

1986 doğumlular
Bakırköy doğumlu futbolcular
Giresunspor futbolcuları
Gaziantep FK futbolcuları
Siirtspor futbolcuları
Orduspor futbolcuları
Sakaryaspor futbolcuları
Mersin Talim Yurdu SK futbolcuları
Galatasaray SK futbolcuları
Şanlıurfaspor futbolcuları
Yaşayan insanlar
1. Lig futbolcuları
2. Lig futbolcuları
Türkiye 20 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 19 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 18 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Defans futbolcuları

Cihan Can


رسيسكايا جازيتا (بالروسية: Российская газета) صحيفة يومية روسيّة حكومية، تنشر المراسيم والبيانات والوثائق الرسمية، وهذا يتضمن القوانين المصدقة حديثاً.

مراجع

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي للصحيفة (باللغة الروسية)

صحف أسست في 1990
تأسيسات سنة 1990 في روسيا
جرائد رسمية
حكومة روسيا
صحف روسية
صحف يومية
منشورات أسست في 1990
وسائل الإعلام في موسكو
صحف باللغة الروسية نشرت في روسيا

رسيسكايا جازيتا


Paldiski, Estonya'nın Harju iline bağlı belediyelerden biridir. Yüzölçümü 60.17 km² olan yerleşim biriminin nüfusu 4,224'tür. Kilometrekareye yaklaşık 70,2 kişi düşer.

Dış bağlantılar
 Paldiski Town official website (in Estonian)
 In Your Pocket article about Paldiski
 Photo essay of the city

Estonya'daki şehirler
Harju ilindeki yerleşim birimleri
Baltık Denizi'ndeki liman kentleri
Rusya ve Sovyet Deniz Kuvvetleri üsleri

Paldiski


El cifrado de Alberti es el método de cifrado descrito por Leon Battista Alberti en su tratado De Cifris en 1466. Constituye el primer cifrado por sustitución polialfabético conocido. El modo en el que se cambiaba de alfabeto no era periódico (a diferencia de otros cifrados posteriores como el de Vigenère). Para facilitar el proceso de cifrado/descifrado, propone unos artilugios conocidos como discos de Alberti.

Discos de Alberti

Los discos de Alberti son artilugios que sirven de herramienta para realizar el cifrado. Estos discos consisten en un armazón fijo en el que está grabado un alfabeto latino convencionalmente ordenado y al final están las cifras 1, 2, 3 y 4. Está unido a él por una pieza circular concéntrica y móvil con otro alfabeto grabado, de forma que este círculo podía moverse con respecto al otro. De esta manera el usuario puede emparejar, mediante un giro del anillo móvil, el alfabeto del círculo de arriba con tantos alfabetos del círculo de abajo como giros distintos del anillo dé, hasta un máximo igual a los caracteres del alfabeto empleado.

El anillo fijo tiene 24 celdas iguales y en cada una de ellas hay grabado un símbolo del alfabeto latino en letras mayúsculas en el orden habitual. A continuación están los números 1, 2, 3, 4 por este orden. Este alfabeto se usará para el texto en claro.

El anillo móvil tiene 24 celdas iguales y en cada una de ellas hay grabado un símbolo del alfabeto latino en letra minúscula o los símbolos '&', 'y', 'k' y 'h'. El orden de las celdas puede ser cualquiera. Este alfabeto se usará para el texto cifrado.

Por tanto, el número de alfabetos distintos usables para un disco de Alberti determinado es de 24.

Código de recifrado y caracteres nulos
En el anillo fijo (el del alfabeto del texto en claro) aparecen las cifras del 1 al 4. Alberti aprovecha todas las combinaciones de 2, 3 y 4 cifras de estos números (336=4^2+4^3+4^4 grupos) para poder establecer un código y así aumentar la seguridad del sistema. A este código se le llama «código de recifrado» (en inglés superencipherment). Para aprovechar esta potencialidad, tanto el receptor como el emisor deben compartir un «libro de códigos» que indique el significado de cada código usado. En este libro de códigos estarían aquellas palabras o frases de especial trascendencia en el ámbito de uso del cifrado y, por tanto, a las que hay que dar mayor seguridad. Por ejemplo, el libro de códigos podría atribuir al código «21» el significado «Lanzar ataque» y al código «23» asignar el significado «Replegarse».

Por otro lado, las cifras son introducidas para despistar y serán descartadas cuando el receptor realice el descifrado. Por eso se dice que son «caracteres nulos».

Algoritmo de cifrado/descifrado
La clave del sistema viene definida por el orden de los símbolos en el anillo móvil y por la situación inicial relativa de los dos anillos.
Para descifrar, el receptor tiene que realizar operaciones inversas a las que realiza el que cifra. Para ello, los giros que hay que ir realizando en el anillo móvil se indican en el texto cifrado siguiendo cierto convenio que el que descifra tiene que ir siguiendo.
Hay dos algoritmos para cifrar. Para explicarlos veamos un ejemplo de aplicación de ambos.

Ejemplo

Texto plano
Texto plano original: «La guerra».

Preprocesado
Para adaptar el texto plano a las posibilidades de nuestro cifrador, es necesario realizar un proceso de preprocesado. En este proceso convertimos al alfabeto del texto plano, aplicamos el código de recifrado (en este caso vamos a suponer que el libro de códigos no es aplicable) y si es necesario usamos caracteres nulos.

En un primer paso obtenemos el texto plano: «LAGVERRASIFARA»
Vemos que la R doble puede producir problemas y entonces podemos considerar dos estrategias: eliminarla o introducir un carácter nulo. Con la primera estrategia obtendremos «LAGVERASIFARA» y con la segunda «LAGVER2RASIFARA».

Cifrado
Vamos a usar uno de los dos textos obtenidos en el preprocesado para cifrar en cada uno de los algoritmos de cifrado.

Primer método de cifrado
Texto a cifrar «LAGVER2RASIFARA».

Clave:
El orden del disco móvil es «gklnprtuz&xysomqihfdbace»
Se elige una letra del disco móvil como índice, únicamente conocido por el emisor y el receptor. Supongamos que es la «g».

Se hace coincidir la «g» con la letra del disco móvil que queramos, por ejemplo, la «A». Por tanto los discos quedan así:
ABCDEFGILMNOPQRSTVXZ1234 Anillo fijo

gklnprtuz&xysomqihfdbace Anillo móvil

El mensaje cifrado comenzará con la letra «A» elegida para indicar cómo están los discos y se continúa sustituyendo hasta que se decide girar el disco. En ese momento se vuelve a poner la letra que coincide con la «g» y vuelta a empezar. Por tanto, si ciframos con la posición anterior de los discos hasta que pasamos a cifrar la letra «S» y ahí cambiamos, giramos y ponemos la «g» en la «Q», obtenemos el texto cifrado:

_LAGVER2RA_SIFARA texto a cifrar
AzgthpmamgQlfiyky texto cifrado

Observar que cuando se realizó el giro, los discos quedan en la posición relativa:

QRSTVXZ1234ABCDEFGILMNOP Anillo fijo
gklnprtuz&xysomqihfdbace Anillo móvil

Segundo método de cifrado
Texto a cifrar: «LAGVERASIFARA».

Clave:
El orden del disco móvil es gklnprtuz&xysomqihfdbace
Se elige una letra del disco fijo como índice, únicamente conocido por el emisor y el receptor. Supongamos que es la letra «A».

Se hace coincidir la «A» con la letra del disco móvil que queramos, por ejemplo, la «m». Por tanto, los discos quedan así:
ABCDEFGILMNOPQRSTVXZ1234 Anillo fijo
mqihfdbacegklnprtuz&xyso Anillo móvil

El mensaje cifrado comenzará con la letra «m» elegida para indicar cómo están los discos y se continúa sustituyendo hasta que se decide girar el disco. En ese momento se cifra el número «3», que indicará al receptor que hay que mover el anillo. El anillo se moverá de tal forma que el resultado de cifrar el «3» sea alineado con nuestra clave.

Por tanto, si queremos mover el anillo móvil en la letra «S», lo que tenemos que cifrar es «LAGVERA3SIFARA». Por tanto, el mensaje cifrado quedará:

_LAGVERA3SIFARA texto a cifrar
mcmbufpmsndhsls texto cifrado

Observar que cuando se realizó el giro, los discos quedan en la posición relativa:
ABCDEFGILMNOPQRSTVXZ1234 Anillo fijo
somqihfdbacegklnprtuz&xy Anillo móvil

Instrumentos similares y desarrollos
Un instrumento parecido para ayudar a la realización de un cifrado por sustitución, monoalabético o polialfabético, es la tablilla de Saint-Cyr. Tiene la importante diferencia de que no se presenta en forma de disco, sino con una combinación de dos cintas paralelas que pueden correr separadamente.

En el , las máquinas criptográficas de rotores, como la máquina alemana Enigma, son aplicaciones electromecánicas de los principios de este cifrado de Alberti.

Referencias
 Francisco Martínez Navarro,'La máquina Enigma y otros dispositivos de encriptación'.
 Alberti, Leon Battista, A Treatise on Ciphers, trans. A. Zaccagnini. Foreword by David Kahn, Galimberti, Torino 1997.
 Buonafalce, Augusto, "An Exercise in Solving the Alberti Disk". The Cryptogram LIV, 5, ACA, Plano 1999.
 Richard A. Mollin, "Codes The Guide to Secrecy from Ancient to Modern Times". Chapman & HALL/CRC, 2005.
 J. G. Carmona, "Tratado de criptografía con aplicación especcial al ejército". Ministerio de Defensa, 2011.

Cifrados clásicos
Leon Battista Alberti

Cifrado de Alberti


غَزْوَةُ بَنِي لِحْيَان حدثت في السنة السادسة للهجرة بين المسلمين وبني لحيان الهدف منها كان معاقبة بني لحيان على غدرهم بستة من الدعاة المسلمين عند ماء الرجيع قبل عامين من الغزوة.

موقع بني لحيان
وكانت أرض بني لحيان تبعد عن المدينة أكثر من مائتين من الأميال، وهي مسافة بعيدة، يلاقي كل من يريد قطعها مشقة كبيرة، لكن النبي محمد، كان حريصاً على الاقتصاص لأصحابه الذين استشهدوا.

سبب الغزوة
بنو لحيان هم الذين كانوا قد غدروا بعشرة من أصحاب محمد  بالرَجيع، وتسببوا في إعدامهم، ولكن لما كانت ديارهم متوغلة في الحجاز إلى حدود مكة . والتارات الشديدة قائمة بين المسلمين وقريش والأعراب، لم يكن يري محمد  أن يتوغل في البلاد بمقربة من العدو الأكبر، فلما تخاذلت الأحزاب، واستوهنت عزائمهم، واستكانوا للظروف الراهنة إلى حد ما، رأي أن الوقت قد آن لأن يأخذ من بني لحيان ثأر أصحابه المقتولين بالرجيع، فخرج إليهم في ربيع الأول أو جمادي الأول سنة 6 هـ في مائتين من أصحابه، واستخلف على المدينة ابن أم مكتوم، وأظهر أنه يريد الشام، ثم أسرع السير حتى انتهي إلى بطن غُرَان ـ واد بين أمَلجَ وعُسْفَان ـ حيث كان مصاب أصحابه، فترحم عليهم ودعا لهم، وسمعت به بنو لحيان فهربوا في رءوس الجبال، فلم يقدر منهم على أحد، فأقام يومين بأرضهم، وبعث السرايا، فلم يقدروا عليهم، فسار إلى عسفان، فبعث عشرة فوارس إلى كُراع الغمِيم لتسمع به قريش، ثم رجع إلى المدينة . وكانت غيبته عنها أربع عشرة ليلة.

وصلات خارجية

 نبي الرحمة.
 غزوة الرجيع

مراجع

627
غزوات
غزوات الرسول محمد

غزوة بني لحيان


Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin kan henvise til:

 Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin (1800-1842) - storhertug af Mecklenburg-Schwerin fra 1837 til sin død i 1842.
 Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin (1852-1923) - prins af Mecklenburg-Schwerin
 Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin (1882-1904) - prins af Mecklenburg-Schwerin

Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin


دافيدي بيونديني  (مواليد 24 مايو 1983 في لونغيانو - إيطاليا) لاعب كرة قدم إيطالي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى كالياري الإيطالي منذ 2006 في مركز الوسط المحوري .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو وسط كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
لاعبو أتالانتا
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو جنوى
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو ريجينا
لاعبو ساسولو
لاعبو فيتشينزا
لاعبو كالياري
لاعبو كرة قدم إيطاليون
لاعبو منتخب إيطاليا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إيطاليا لكرة القدم
لاعبو منتخب إيطاليا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي تشيزينا
مواليد 1983
مواليد في تشيزينا
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الرابعة
لاعبو كرة قدم من إميليا-رومانيا

دافيدي بيونديني


Bernard Henry Slavin (Irlanda, 1873- Elbridge, 29 de marzo de 1960) fue un botánico, horticultor estadounidense, trabajó en el Bureau de Parques, Rochester, Nueva York, hasta ser superintendente. Durante muchos años de forma diligente, fue un cuidadoso coleccionista de Crataegus en el oeste del Estado de Nueva York. Era padre del también botánico Arthur Daniel Slavin (1903 – 1973).

Honores
 Medalla FH Bartlett

Eponimia

 (Cornaceae) Cornus slavinii Rehder
 (Fabaceae) Robinia slavinii Rehder
 (Magnoliaceae) Magnolia × slavinii B.E.Harkn.
 (Rosaceae) Crataegus slavinii Sarg.
 (Rosaceae]]) Prunus × slavinii E.J.Palmer
 (Violaceae) Viola × slavinii House
 (Vitaceae) Vitis slavinii Rehder

Referencias

Botánicos de Estados Unidos
Curadores de Estados Unidos
Diáspora irlandesa
Escritores en inglés
Profesores de Estados Unidos

Bernard Henry Slavin


Dombeyoideae, potporodica biljaka, dio porodice sljezovki. Sastoji se od osam rodova, čije vrste rastu poglavito u Aziji, Africi, Madagaskaru   i Australiji.

Rodovi
 Andringitra Skema
 Burretiodendron Rehder
 Cheirolaena Benth.
 Corchoropsis Siebold & Zucc.
 Dombeya Cav.
 Eriolaena DC.
 Hafotra Dorr, 2020
 Harmsia K.Schum.
 Melhania Forssk.
 Nesogordonia Baill.
 Pentapetes L.
 Pterospermum Schreb.
 Ruizia Cav., endem sa Reuniona
 Schoutenia Korth.

Izvori

Sljezovke

Dombeyoideae


Lincoln County kan referere til steder i:

Australien
 Lincoln County, New South Wales
 det tidligere navn for Lincoln Land District, Tasmania

Canada
 Lincoln County, Ontario, en af de historiske counties i Ontario

Storbritannien
 Den arkaiske udtryk "County of Lincoln" referere til Lincolnshire i moderne kontekst

USA
Lincoln County er navnet på flere counties i USA, de fleste opkaldt efter Abraham Lincoln, den 16. amerikanske præsident.

 Lincoln County, Arkansas
 Lincoln County, Colorado
 Lincoln County, Georgia
 Lincoln County, Idaho
 Lincoln County, Kansas
 Lincoln County, Kentucky
 Lincoln County, Maine
 Lincoln County, Minnesota
 Lincoln County, Mississippi
 Lincoln County, Missouri
 Lincoln County, Montana
 Lincoln County, Nebraska
 Lincoln County, Nevada
 Lincoln County, New Mexico
 Lincoln County, North Carolina
 Lincoln County, Oklahoma
 Lincoln County, Oregon
 Lincoln County, South Dakota
 Lincoln County, Tennessee
 Lincoln County, Washington
 Lincoln County, West Virginia
 Lincoln County, Wisconsin
 Lincoln County, Wyoming

Se også
 Lincoln Parish, Louisiana, U.S.A.

Anden brug
 Lincoln County (sang), en sang af Dave Davies
 Lincoln County War

Lincoln County


Mayepea guianensis est une espèce néotropical d'arbre, appartenant à la famille des Oleaceae (familles de l'olivier).
Il s'agit de l'espèce type du genre Mayepea Aubl..

Répartition
Mayepea guianensis n'est connu de manière certaine que de la collecte type supposée provenir de la montagne de Kaw (Guyane), et n'a jamais été retrouvé par la suite.
Aublet est généralement fiable quant à la provenance de ses collectes, et il pourrait s'agir d'une espèce endémique rare, très isolée, et jamais retrouvée.

Cependant, l'absence de données de Chionanthus en Amazonie orientale laisse suspecter une erreur d'étiquetage : la collecte d'Aublet pourrait par exemple avoir été effectuée en Haïti lors de son séjour de quelques mois en 1764-65 au retour de Guyane (7 espèces du genre existent sur Hispaniola).

Diagnose

En 1775, le botaniste Aublet propose la diagnose suivante :

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des plantes décrites par Fusée-Aublet

Liens externes

Oleaceae
Genre d'Angiospermes (nom scientifique)
Plante décrite par Aublet

Mayepea guianensis


William Shuford Sly (* 19. Oktober 1932 in East St. Louis) ist ein US-amerikanischer Biochemiker und Molekularbiologe.

Sly erwarb 1957 einen M.D. an der Saint Louis University. Seit 1984 ist er ebendort Professor für Biochemie und Molekularbiologie.

Sly und Mitarbeiter gelangen wichtige Beiträge zur Aufklärung der biochemischen Mechanismen, mit denen Enzyme innerhalb der Zelle vom endoplasmatischen Retikulum an ihren jeweiligen Bestimmungsort gelangen. So tragen lysosomale Enzyme Mannose-6-phosphat-Reste, die als Transportsignal wirken. Weitere Arbeiten befassen sich mit der Pathogenese lysosomaler Speicherkrankheiten.

Nach William S. Sly wurde die Mukopolysaccharidose VII Sly-Syndrom genannt. Slys Arbeiten führten zur Enzymersatztherapie bei Morbus Gaucher.

Sly wurde 1989 Mitglied der National Academy of Sciences. 1991 erhielt er gemeinsam mit Stuart Kornfeld den Passano Award.

Weblinks
 William S. Sly, MD bei der Saint Louis University (slu.edu); abgerufen am 29. März 2019

Einzelnachweise

Biochemiker
Molekularbiologe
Mediziner (20. Jahrhundert)
Mediziner (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Saint Louis University)
Mitglied der National Academy of Sciences
US-Amerikaner
Geboren 1932
Mann

William S. Sly


Ian Elgin Macfarlane  (born 5 April 1955) is an Australian former politician who was a member of the House of Representatives from 1998 to 2016, representing the Liberal Party. He served as a minister in the Howard and Abbott governments.

Macfarlane was born in Kingaroy, Queensland, and was a farmer before entering politics. He was elected to parliament at the 1998 federal election, representing the Division of Groom. Macfarlane was appointed Minister for Small Business in January 2001. After the 2001 election, he was made Minister for Industry, Tourism and Resources, a position he held until the Howard government's defeat at the 2007 election. Macfarlane returned to cabinet in 2013 as Minister for Industry (later Industry and Science) in the Abbott government. He lost his position when Malcolm Turnbull became prime minister in September 2015, and retired from politics at the 2016 election. He is currently chief executive of the Queensland Resources Council.

Early life
Macfarlane was born in Kingaroy, Queensland, and was a farmer and president of the Queensland Graingrowers Association before entering politics. He acquired the nickname "Chainsaw" from ABC rural reporter Judy Kennedy due to his raspy voice. He now attributes the moniker to his ability to "cut through red tape", and it was alluded to in his 1998 election campaign through the slogan "The Right Voice for Groom".

Politics
Macfarlane was elected to the House of Representatives at the 1998 federal election, representing the Division of Groom for the Liberal Party. As a minister in the Coalition government under John Howard he held the portfolio of Minister for Small Business from January 2001, before being promoted to the Cabinet role of Industry, Tourism and Resources in November 2001. After the defeat of the Coalition in the 2007 federal election he served in the shadow portfolios of Trade as well as Infrastructure and Water, and was the Shadow Minister for Energy and Resources.

In an interview with Four Corners on 9 November 2009, Macfarlane said that his position on global warming had changed "a bit", since he had recognised a greater importance for mankind's contribution. Acting as Climate Change Spokesman for the Coalition in 2009, he spent 5 weeks in negotiations around a Carbon Pollution Reduction Scheme with Minister for Climate Change Penny Wong, before a leadership spill deposed party leader Malcolm Turnbull and replaced him with Tony Abbott, and the policy was overturned.

With the election of the Abbott Coalition government in September 2013 he was appointed Minister for Industry. He was later sworn in as the Minister for Industry and Science on 23 December 2014. Upon the ascension of the Turnbull government in September 2015, he was dropped from the new ministry despite being a Turnbull supporter. On 3 December 2015, Macfarlane announced his intention to sit with the federal Nationals. He claimed that his experience representing regional interests was "second only to" retiring federal Nationals leader and fellow Queenslander Warren Truss. Although local party members overwhelmingly supported Macfarlane's decision, the Liberal National Party of Queensland executive blocked the move. LNP officials said that even with the overwhelming support of LNP members in Macfarlane's seat, "the interests of our party beyond his electorate" required that Macfarlane stay in the Liberal party room.

On 15 February 2016, Macfarlane announced he would retire from parliament and not contest the 2016 federal election.

Later career
In September 2016, it was announced that Macfarlane had been appointed chief executive of the Queensland Resources Council. Greens Senators Larissa Waters and Lee Rhiannon claimed that the appointment seemed to breach the current statement of ministerial standards, which requires that ex-ministers not engage in lobbying for an eighteen-month period after ceasing to be a minister. Macfarlane is also chairman of the Innovative Manufacturing Cooperative Research Centre, a position he has held since May 2016.

Despite retaining his position as Chief Executive of the Queensland Resources Council, in which he lobbies on behalf of some of Australia's largest carbon emitters, in late 2021 the Morrison government appointed Macfarlane to the board of the CSIRO, Australia's lead science agency.

References

|-

1955 births
Living people
Abbott government
Australian people of Scottish descent
Liberal National Party of Queensland members of the Parliament of Australia
Liberal Party of Australia members of the Parliament of Australia
Members of the Cabinet of Australia
Members of the Australian House of Representatives
Members of the Australian House of Representatives for Groom
People from Kingaroy
People from Toowoomba
21st-century Australian politicians
20th-century Australian politicians
20th-century Australian farmers
21st-century Australian farmers

Ian Macfarlane (politician)


Gollywobler er en dansk kortfilm fra 2000, der er instrueret af Joachim Hamou.

Handling
Kunstneren  har bygget en 44 tons tung ø, som ligger midt ude i Øresund. Tv-journalisten Axel Boisen tager derud med sin kameramand for at interviewe hende. Samtidig er Paul Munday på vej til øen en uge for sent, sammen med sin nye kæreste Maria. Han skal lave lidt praktisk arbejde for Andrea. Paul tror at han og Maria skal være alene på øen og ser frem til en romantisk ferie.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2000

Kortfilm fra Danmark

Gollywobler


Julius Vincenz Edler von Krombholz (n. 19 decembrie 1782, Oberpolitz (în apropiere de (Leitmeritz) -  d. 1 noiembrie 1843, Praga) a fost un renumit om de știință, medic, patolog, botanist, micolog, scriitor științific, rector al Universității Carolina și mecena austriac în secolul al XIX-lea. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Krombh..

Biografie

Tatăl lui, Julius, un învățător, a murit deja devreme, în anul 1788. Familia, având de acea mari probleme financiare a hotărât, băiatul să învețe meseria de săpunar. Dar părintele Beno, decan bisericesc de la Reichstadt, recunoscând inteligența băiatului, i-a făcut posibil frecventarea unui liceu. Acolo, la Praga, a trebuit să câștige bani în plus pentru asigurarea existenței ca cântăreț de cor.

Medicul

În anul 1803, după bacalaureat, Krombholz a început studiul de medicină la Universitatea Carolină din Praga, participând mai întâi la cursul inferior de Chirurgie, apoi, în 1805, găsindu-l magistru de obstetrică, obținând, în 1808, titlul provizoriu de prosector (1812 definitiv). Apoi, Krombholz a întreprins numeroase călătorii de studiu, numit, în 1811, Dr. med. et Chir.  la universitatea din Erfurt, în 1812, după moartea lui Joseph Anton Oechy (căsătorit cu fiica lui, pe 5 februarie 1820), succesorul acestuia ca profesor de chirurgie teoretică la Praga (în 1814, Dr. med. Univ. tot acolo). În Războaiele Napoleoniene din 1813-1814, el sa remarcat în grija răniților. În 1820 medicul a devenit succesorul lui Jan Nepomuk cavaler de Nádherný (1772-1860) la Catedra de Farmacologie de Stat, lucrând mai întâi în institutul anatomic ca profesor de Medicină Legală. Apoi  a fost stabilit ca profesor de patologie specială și terapie precum medic primar (1828), în 1836 profesor de fiziologie. În anii 1825-1836 a avut suplimentar funcția de director al Departamentului de medicină internă la Spitalul General din Piața Carol în Praga. În acest timp a achiziționat mare merite ca chirurg și medic.
Dar el a fost și un mecena. Astfel Krombholz a fondat o bibliotecă de spital pentru studenți la medicina și medici (1827).  În 1831,  a tratat bolnavi în timpul epidemiei de holeră la Praga fără onorar. În același an medicul a fost numit rector al Universității din Praga. Doi ani mai târziu a instituit o fundație (cu un capital de aproape 100.000 fl.) pentru a ajuta studenți săraci care,  printre altele, au fost tratați gratuit. Mai departe, el a fost bine cunoscut ca susținător al studenților lipsiți de mijloace, cheltuind de atunci încolo pentru dânșii mari sume de bani.

Prin actul de nobilare la 13 mai 1836 (diploma de la 17 septembrie al anului), scientistul a fost înnobilat de către împăratul Ferdinand I al Austriei pentru serviciile sale medicale și educaționale cu titlul "Edler von Krombholz".

Krombholz a elaborat, în 1837, un ghid cu adrese importante ale  oamenilor de știință precum medicilor din Praga,  fiind ales un an mai târziu membru al Leopoldinei. Pe ziua de 20 decembrie 1838 a fost numit cetățean de onoare al orașului Praga și în 1939 împăratul i-a mai dat titlul de consilier gubernial.

Micologul

În afară de cariera sa medicinală, Krombholz avut un mare interes în micologie. El a efectuat numeroase experimente în legătură cu toxicitatea ciupercilor. Lucrarea sa Naturgetreue Abbildungen und Beschreibungen der essbaren, schädlichen und verdächtigen Schwämme (Ilustrații realiste și descrieri ale bureților comestibili, dăunători, și suspecți) cu 76 de pagini colorate care a început-o în anul 1831 bazează pe propriile sale observații și este cunoscută pentru imaginile realiste (76 de pagini colorate) și descrierile ciupercilor otrăvitoare, comestibile și suspecte. Din păcate, marele savant a murit timpuriu, înaintea finalizării acestei mari opere, astfel încât secțiunile finale ale cârtii au fost suplimentate de prietenul său Johann Baptist Zobel (1812-1865) până în anul 1846. Această operă a fost pentru mulți ani carte de standard pentru toți micologii. Între altele el a descris multe soiuri de ciuperci, între altele Agaricus hortensis astăzi Agaricus bisporus și Xerocomus rubellus azi  (Xerocomellus rubellus).

Epilog
Dar marele scientist n-a fost sănătos. Deja în anul 1840, a suferit un accident vascular cerebral, plecând de acea în cură la Napoli, acompaniat de familie și medicul privat. Simțindu-se mai bine după un an de zile, s-a înapoiat în patrie. Dar accidentul vascular s-a repetat la 24 decembrie 1842. O cură la Karlsbad apoi la Liboch nu i-au putut aduce ușurare sau chiar ameliorare. Mult mai mult, starea s-a se înrăutățea de lună la lună. În ultimul timp al vieții aproape nu a mai fost capabil să se miște. Cum este vestit, marele savant a murit la sunetul clopotului de ceas de ora 12 în noaptea de la 1 spre 2 noiembrie. El a fost înmormântat în cimitirul de la Wolschan (din 1922 cartier al capitalei), deplâns de soția sa Theresia, de fiicele lui Otilia, Ernestine și Theresia precum de multe sute de persoane prezente. Inima lui mumificata este încă păstrată in primul departament de medicină internă al universității.

Onoruri

Faimosul medic și micolog a fost numit membru în multe organizații, printre altele:
 Ales Rector magnificus
 Membru al Academiei Regale de Științe a Boemiei
 Membru de onoare al Academiei Regale de Științe din Budapesta
 Membru al asociației imperiale de medici din Viena
 Membru al asociației regale de medicină din Paris
 Membru al asociației regale de chirurgi din Berlin
 Membru al asociației regale de medicină din Leipzig
 Membru al asociației regale de naturalism și medicină din Dresden
 Membru al Muzeului Boemiei
 Membru al asociației naturaliștilor din Breslau
 Membru al asociației naturaliștilor din Erlangen
 Membru al asociației naturaliștilor din Harkiv
 Membru al asociației naturaliștilor din Heidelberg
 Membru corespondent al asociației botanice din Regensburg

Dedicări (selecție)

Acestui om de știință au fost dedicate mai multe genuri și specii.

Genuri
 Genul Krombholz sin. Zeugites din familia Poaceae (botanică)
 Genul Krombholzia (P. Karst. 1881), astăzi Leccinum
 Genul Krombholziella Maire astăzi Leccinum  (1937)

Specii
 Acrothecium krombholzii, un anamorfic al Pezizomycotina (Sacc. 1910)
 Clavaria krombholzii (Fr. 1838), în momentul de față  Ramariopsis kunzei, din familia Clavariaceae
 Cortinarius krombholzii (Fr. 1874), din familia Cortinariaceae
 Gyromitra krombholzii (Rehm 1895) astăzi Discina fastigiata, din familia Helvellaceae
 Helvella gigas, astăzi Gyromitra gigas
 Krombholzia aurantiaca (Bull.) E.-J. Gilbert (1931)
 Krombholzia crocipodia (E. J. Gilbert 1931) astăzi Leccinellum crocipodium, din familia Boletaceae
 Krombholzia holopus (Rostk.) Pilát (1951)
 Krombholziiella holopus (Rostk.) Šutara (1982)
 Krombholzia scabra (Buretele călugăresc) (P. Karst. 1881), din familia Boletaceae
 Krombholzia rufescens (Fr. 1821), astăzi Leccinum versipelle, din familia Boletaceae
 Pocillaria krombholzii (Kuntze 1898), din familia Polyporaceae
 Russula krombholzii (Shaffer 1970), astăzi Russula atropurpurea, din familia Russulaceae
 Verpa krombholzii (Corda 1828), din familia Morchellaceae, denumită de Krombh. însuși

Opere (selecție)
Toate lucrările au fost scrise în limba germană:
 Conspectus fungorum esculentorum – Übersicht der essbaren Schwämme, Editura J. G. Calve, Praga 1821
 Abhandlungen aus dem Gebiete der gesammten Akologie, zur Begründung eines Systems derselben (1825)
 Anatomische Beschreibung eines sehr merkwürdigen Anencephalus, mit drei Kupferplatten (1830)
 Naturgetreue Abbildungen und Beschreibungen der essbaren, schädlichen und verdächtigen Schwämme, vol. 1-10, Editura J. G. Calve, Praga 1831-1846, cu multe pläci colorate volumele 1-3
 General-Rapport über die asiatische Cholera zu Prag im Jahre 1831 und 1832 nach den in den Choleraspitälern gewonnenen Erfahrungen (1836)
 Topographisches Taschenbuch von Prag zunächst für Naturforscher und Ärzte (1837)
 Naturgetreue Abbildungen und Beschreibungen der essbaren, schädlichen und verdächtigen Schwämme, cu multe ilustrații, 10 volume, Editura J. G. Calve'sche Buchhandlung, Praga 1846

Note

Bibliografie
 Heinrich Dörfelt & Heike Heklau: "Die Geschichte der Mykologie", Editura Dietenberger, Schwäbisch Gmünd 1998, ISBN 3-927654-44-2
 Bernard. Bolzano: "Dr. Vincenz Julius Edler v(on) Krombholz nach seinem Leben und Wirken", Editura k. k. Hofbuchdruckerei von Gottlieb Haase Söhne, Praga 1847

Legături externe

 Cartea micologică a lui Krombholz
 Conspectus fungorum esculentorum
 Cartea topografică din 1837

Nașteri în 1782
Nașteri pe 19 decembrie
Decese în 1843
Decese pe 1 noiembrie
Rectori
Cetățeni de onoare
Biologi din secolul al XIX-lea
Medici din secolul al XIX-lea
Micologi austrieci
Botaniști cu abreviere de autor
Scriitori de limbă latină
Austrieci din secolul al XIX-lea

Julius Vincenz von Krombholz


පවුලිස් අප්පුහාමි මහතා () සිංහල පමණක් කතාකල හැකි ප්‍රථම ගුවන් නියමුවා ලෙස සැලකේ. උපත 1905 දෙසැම්බර් 21.

මූලාශ්‍ර

1905 උපත්
1973 මරණ

පවුලිස් අප්පුහාමි


Alfred Clifton Hughes (2 de dezembro de 1932) é um ministro católico romano americano e arcebispo emérito de Nova Orleans.

Alfred Clifton Hughes foi ordenado sacerdote pela Arquidiocese de Boston em 15 de dezembro de 1957.

Em 21 de julho de 1981, o Papa João Paulo II o nomeou bispo auxiliar em Boston e bispo titular de Maximiana em Bizacena. O Arcebispo de Boston, cardeal Humberto Sousa Medeiros, consagrou-o em 14 de setembro do mesmo ano; Os co-consagradores foram os bispos auxiliares de Boston, Thomas Vose Daily e John Michael D'Arcy.

Foi nomeado Bispo de Baton Rouge em 7 de setembro de 1993 e empossado em 4 de novembro do mesmo ano.

Em 16 de fevereiro de 2001, foi nomeado arcebispo coadjutor de Nova Orleans. Com a aposentadoria de Francis Schulte, ele o sucedeu em 3 de janeiro de 2002 como arcebispo de Nova Orleans.

Papa Bento XVI aceitou seu pedido de aposentadoria em 12 de junho de 2009.

Alfred Hughes é Grande Oficial da Ordem Equestre do Santo Sepulcro de Jerusalém e foi Grande Prior da Tenência do Sudeste dos Estados Unidos da Ordem Equestre.

Ver também

Arcebispos católicos dos Estados Unidos

Alfred Clifton Hughes


La  de la Semaine internationale Coppi et Bartali a lieu du 22 au . La course fait partie du calendrier UCI Europe Tour 2022 en catégorie 2.1. Il s'agit de la  de la Coupe d'Italie de cyclisme sur route 2022.

Équipes
24 équipes participent à la course, 10 UCI WorldTeams, 5 UCI ProTeams, 8 équipes continentales et 1 sélection nationale.

Étapes

Déroulement de la course

Classements finaux

Classement général final

Classements annexes

Classement par points

Classement de la montagne

Classement du meilleur jeune

Classement par équipes

Classement UCI
La course attribue des points au classement mondial UCI 2022 selon le barème suivant :

Évolution des classements

Notes et références

Liens externes

2022
Cyclisme en Italie en 2022
Cyclisme sur route en 2022
Cyclisme en mars 2022

Semaine internationale Coppi et Bartali 2022


Katrine Engberg (født 29. juni 1975 i København) er en dansk krimiforfatter og tidligere showdanser, koreograf, skuespillerinde og sceneinstruktør.

Danser, koreograf og instruktør
Hun har været showdanser og koreograf på teater og tv, herunder Melodi Grand Prix. I 2014 debuterede hun som teaterinstruktør med forestillingen Rytteriet 2 på Bellevue Teatret og instruerede i 2016 musicalen Cougars, der havde skuespillerinderne Charlotte Fich, Mette Horn og Anette Støvelbæk i hovedrollerne.

Forfatterkarriere
Engberg har skrevet to bøger med selvbiografiske elementer, herunder en rejsebog. Hun debuterede i 2016 som krimiforfatter med sin første roman Krokodillevogteren, om kriminalbetjentene Jeppe Kørner og Anette Werner. Bogen fik en flot modtagelse af anmelderne og lå tre år senere stadig nummer 1 på paperback-bestsellerlisten. I 2017 fulgte andet bind i serien, Blodmåne, og i 2018 treeren, Glasvinge, der lå nummer et på den danske bestsellerliste allerede fem uger inden udgivelse, fulgt af Vådeskud. i 2019 og foreløbigt sidste bind i serien, Isola, i 2020. Bogserien har solgt mere end 500.000 eksemplarer i Danmark alene.

Kørner/Werner-serien er solgt til udgivelse i 28 lande, herunder USA, Rusland, Tyskland, Sverige og Norge. I Rusland, Tyskland, Sverige, USA, Canada og Norge har bøgerne ligget på bestsellerlisterne.

Privatliv
Engberg er datter af lingvisten Jan Leon Katlev og byzantinisten Sysse Engberg. Hun bor på Østerbro i København med sin søn, som hun har med Timm Vladimir. Hun blev i 2021 skilt fra Timm Vladimir efter 13 år sammen og danner nu par med Jakob Gandløse Jensen.

Teaterarbejde
 Cirkusrevyen (2004) danser
 Rottefælderevyen (2012) koreograf og instruktørassistent
 Rottefælderevyen (2013) instruktør og koreograf
 Vi veed det ikk.. (2014) koreograf
 Rytteriet 2 (2014) instruktør
 Cabaret (2015) koreograf
 Cougar (2016) instruktør

Filmografi

Film
 Askepop - the movie (2003) danser
 Kvinden i buret (2013)	Meretes mor
 Skytten (2013)	Peter Hostrups kæreste

Tv-serier
 Krøniken (2004-2007) danser
 Maj & Charlie (2008) Anne, Nicolajs ekskæreste

Bibliografi
 Der findes syv verdenshjørner : en rejsedagbog, 2007, MyPlanet, foto af Timm Vladimir
 Klap i, hest! : indrømmelser fra det perfekte liv, 2012, medforfatter: Anne Mette Hancock
 Krokodillevogteren, 2016, serietitel: Jeppe Kørner, nr. 1
 Blodmåne : kriminalroman, 2017, serietitel: Jeppe Kørner, nr. 2
 Glasvinge : kriminalroman, 2018, serietitel: Jeppe Kørner, nr. 3
 Vådeskud: kriminalroman, 2019, serietitel: Jeppe Kørner, nr. 4
 Isola: kriminalroman, 2020, serietitel: Jeppe Kørner, nr. 5

Priser
Hun var i 2017, 2018 og 2019 nomineret og vandt i 2020 boghandlernes pris, Marthaprisen. I både 2018 og 2019 var hun nomineret til publikumsprisen på Krimimessen.

Noter

Eksterne henvisninger

Koreografer fra Danmark
Teaterinstruktører fra Danmark
Personer fra København
Skuespillere fra Danmark
Manuskriptforfattere fra Danmark
Romanforfattere fra Danmark
Kvindelige forfattere i det 21. århundrede

Katrine Engberg


Det Koninklijk Nederlandsch Genootschap voor Geslacht- en Wapenkunde (KNGGW) er en nederlandsk forening for videnskabelig praksis af genealogi og heraldik. Foreningen har vigtige samlinger inden for genealogi og heraldik. Den mest kendte udgivelse af foreningen er bladet De Nederlandsche Leeuw.

Historie
Det genealogisk-heraldiske forening "De Nederlandsche Leeuw" blev grundlagt på 24. januar 1883 af en gruppe slægtsforskere, der ønskede en mere videnskabeligt praksis ved slægtsforskning end der hidtil havde været praksis for. Siden 1933 bærer foreningen det nuværende navn Koninklijk Nederlandsch Genootschap voor Geslacht- en Wapenkunde. Kendte præsidenter var blandt andet Eeltjo Aldegondus van Beresteyn (1917-1918), Frans Beelaerts van Blokland (1921-1927 og 1945-1953) og Dirk Marius Petrus Graswinckel (1953-1959).

Formændene
 1883-1904 J. C. van der Muelen
 1904-1906 W. Baron Snouckaert van Schauburg
 1906-1909 J. D. Wagner (1. periode)
 1909-1917 C. H. C. A. van Sypesteyn
 1917-1918 E. A. van Beresteyn
 1918-1921 J. D. Wagner (2. periode)
 1921-1927 F. Beelaerts van Blokland (1. periode)
 1927-1935 W. A. Beelaerts van Blokland
 1935-1941 Th.R. Valck Lucassen
 1941-1945 H. J. L. Th. af Rheineck Leyssius
 1945-1953 F. Beelaerts van Blokland (2. periode)
 1953-1959 D. P. M. Graswinckel
 1959-1967 J. K. H. de Roo van Alderwerelt
 1967-1973 C. M. R. Davidson
 1973-1988 L. A. C. A. M. van Rijckevorsel
 1988-1990 V. J. M. Koningsberger
 1990-1994 Th. Sandberg
 1994-1998 T. J. Versélewel de Witt Hamer (1. periode)
 1998-2002 V. A. M. van der Burg
 2002-2006 N. J. M. Biezen
 2006-2010 H. Aeijelts Averink
 2010-2016 T. J. Versélewel de Witt Hamer (2. periode)
 2016-i dag G. A. A. Verkerk

Genealogiske og heraldiske samlinger
Foreningens samlinger omfatter bøger, tidsskrifter, manuskripter, segl, våbenbilleder, familie- og andre arkiver. Samlinger af segl, laksegl, våbenbøger og billeder af våben er den største i Nederlandene. Samlingen i foreningens bibliotek forvaltes af Centraal Bureau voor Genealogie.

Udgaver
Bladet De Nederlandsche Leeuw er den længst eksisterende genealogiske- og heraldiske tidsskrift i Nederlandene. I tillæg til genealogi indeholder bladet traditionelt også artikler om relaterede emner, såsom det nederlandske adelspolitik og myndighedsheraldik.

Foreningen udgiver udover 'De Leeuw', også andre værker og publikationer. Den vifte af værker omfatter monografier om genealogiske, heraldiske og andre beslægtede emner; publikationerne er mindre udgivelser om de samme emner. Regelmæssigt udkommer Nederlandse genealogieën, hvori der publiceres anetavler, efterslægtstavler og slægtsskabstavler. Slægtslinjerne føres som regel op til nutiden. Serien supplerer Nederland's Adelsboek og Nederland's Patriciaat. Nederlandse genealogieën er en fortsættelse af Bijblad van de Nederlandsche Leeuw der i 1950 blev udgivet for første gang.

Ved 75-års jubilæet i 1958 blev en udstilling indrettet i Prinsenhof med temaet De Nederlandsche Leeuw, som blev åbnet den 21. juni 1958 af den amerikanske udenrigsminister, René Höppener. Der blev også lavet en erindringsmedalje. Endelig udkom den 12. juli 1958 Kwartierstatenboek. Under foreningens jubilæumsmøde blev det første eksemplar overrakt af den konstituerende kommissionens formand Leonard de Gou til formanden for foreningen, Dirk Marius Petrus Graswinckel. Ved 100-års jubilæet i 1983 og ved 110-års jubilæet i 1993 blev der igen udgivet en stamtavlebog.

Danskere
 Dansk heraldiker og arkivar i Rigsarkivet, Poul Bredo Grandjean, var korresponderende medlem af foreningen.

Kilder
 Artikelen er oversat fra Wikipedia på nederlandsk

Eksterne henvisning
 Hjemmeside for Koninklijk Nederlandsch Genootschap voor Geslacht- en Wapenkunde

Foreninger fra Nederlandene
Heraldik
Slægtsforskning