Vinzenz Gasser (* 30. Oktober 1809 in Gfas im Oberinntal; † 6. April 1879 in Brixen) war ein österreichischer Theologe, Philosoph, Politiker und Fürstbischof von Brixen. Zudem wirkte er als Professor für Altes Testament und war Abgeordneter in der Frankfurter Nationalversammlung. Während des Ersten Vatikanischen Konzils spielte er eine bedeutende Rolle. Kurz vor seinem Tod gründete er in Brixen das Knabenseminar Vinzentinum, das später nach ihm benannt wurde.

Leben

Jugend und Studium
Vinzenz Gasser wurde als Sohn der Bäuerin Anna (geborene Partner) und des in Inzing angesehenen Hofbesitzers und Gerbermeisters Vinzenz Gasser auf dem Hof Gfas bei Oberperfuss geboren, wohin seine Mutter vor den Franzosen geflüchtet war. Er hatte acht Geschwister und wuchs mit ihnen im elterlichen Haus in Inzing auf.

Nachdem er sechs Jahre hindurch die Winterschule in Inzing besucht hatte, beschlossen seine Eltern, ihn studieren zu lassen. Ab Oktober 1821 besuchte er das Gymnasium in Innsbruck, in dem er im ersten Jahr zwar ein "nur" gutes Zeugnis bekam, in den darauffolgenden Jahren jedoch in den Zeugnissen fast nur mehr ausschließend die höchste Note "erste Klasse mit Vorzug" erhielt. Am Gymnasium lernte Vinzenz Gasser die lateinische Sprache, die er nach dem Abschluss in Wort und Schrift beherrschte.

Priester und Professor
Nach einem zweijährigen Philosophiekurs an der Innsbrucker Universität trat Vinzenz Gasser 1829 in das Priesterseminar ein. Am 21. Juli 1833 wurde er zum Diakon und am 28. Juli zum Priester geweiht. Damals arbeitete Gasser in der Kanzlei des Innsbrucker Dekans Duille. Zudem wirkte er auch als Kooperator 1834 in Götzens, 1835 in Wenns und 1836 in Flaurling. Während seines Wirkens als Kooperator beschäftigte er sich auch mit dem Studium der Dogmatik und las die Werke des Semirationalisten Anton Günther, den er eigentlich ablehnte.

1836 wurde Vinzenz Gasser von Fürstbischof Bernhard Galura als Professor für Altes Testament an das Brixner Priesterseminar berufen. Währenddessen wohnte er in einem gerade leer stehenden, eher spartanisch eingerichteten Benefiziatenhaus. 1837 legte Gasser in Innsbruck die vorgeschriebene Konkursprüfung für sein Fach ab.

Politik
Als angesehener und bekannter Mann in Südtirol wurde Vinzenz Gasser vom Landkreis Bruneck als Abgeordneter in die Frankfurter Nationalversammlung entsandt, der er von Mai bis September 1848 angehörte. Da sein Ziel eines konfessionell geschlossenen Tirols von den Katholiken in Deutschland, die Religionsfreiheit anstrebten, abgelehnt wurde, erlebte er dort eine große Enttäuschung.

Von 1861 bis 1879 gehörte er dem Tiroler Landtag an, ebenfalls ab 1861 war er Mitglied des österreichischen Herrenhauses.

Bischofsernennung und -weihe
Nach dem Tod des Brixner Fürstbischofs Bernhard Galura wurde Vinzenz Gasser von Kaiser Franz Joseph I. am 8. Oktober 1856 als Fürstbischof von Brixen nominiert. Die päpstliche Bestätigung erfolgte am 24. Februar 1857, am 8. März empfing er vom Salzburger Erzbischof Maximilian Joseph von Tarnóczy in Brixen die Bischofsweihe. Schon am darauffolgenden Tag übernahm Vinzenz Gasser die Leitung der Diözese Brixen.

Gasser und das Erste Vatikanische Konzil (1869–1870)
Bischof Vinzenz Gasser wohnte während des Ersten Vatikanischen Konzils mit seinem Diener im deutschen Pilgerhostiz Santa Maria dell'Anima in der Nähe der Piazza Navona. Sein Hofkaplan wurde aus Krankheitsgründen aus Rom ausgewiesen. Als er in die Glaubensdeputation gewählt wurde, nannte er Verbesserungsvorschläge zur Konstitution "Dei Filius" und forderte eine Änderung der Konstitution "Pastor Aeternus". Weiters erläuterte er immer wieder die Unfehlbarkeit des Papstes, die der Papst nicht als Privatperson, sondern als Haupt der Kirche besitzt, denn seiner Meinung nach kommt die absolute Unfehlbarkeit nur Gott zu. Vinzenz Gasser war Gegner des Liberalismus und des Risorgimento, da er dadurch den Kirchenstaat bedroht sah.

Tod

Durch die viele Arbeit, besonders während des Ersten Vatikanischen Konzils, wurde Gasser physisch immer schwächer. Während einer Prüfungssession 1876 an einem Gymnasium beispielsweise erlitt er einen Herzinfarkt. In den darauffolgenden Jahren plagten ihn Herzprobleme, Gehbeschwerden und Depressionen. Im Januar 1879 wurde Vinzenz Gasser von einer Lungenentzündung befallen, von der er sich jedoch erholen konnte. Sein Gesundheitszustand verschlechterte sich im April nochmals und er starb am 6. April in seiner Residenz in Brixen. Vinzenz Gasser wurde im Dom von Brixen beigesetzt.

Gründung des Knabenseminars Vinzentinum
Vinzenz Gasser beschloss aufgrund der wenigen Studenten, die vom Gymnasium Innsbruck sich dem Studium der Theologie wandten, ein Bischöfliches Knabenseminar für den Nachwuchs an Priestern zu errichten. Ihn beunruhigte die Tatsache, dass es von 1847 bis 1856 durchschnittlich 32 Neupriester gab, von 1857 bis 1870 aber nur mehr 23.

Am 2. Oktober 1872 wurde der Gründungsakt des Seminars von Vinzenz Gasser unterzeichnet. 30.000 Gulden kostete der Anreiterhof in Zinggen im Norden von Brixen, der aus einem Haus und einem Obstgarten bestand, wo unter der Leitung vom Baumeister Josef von Stadl 1873 der Bau begonnen wurde.

1876 wurde das Knabenseminar eröffnet. Nach dem Tod des Bischofs Vinzenz Gasser wurde das Seminar "Vinzentinum" benannt. Im Schuljahr 2015/2016 werden in Schule und Internat insgesamt 277 Schülerinnen und Schüler von 30 Lehrpersonen und neun Präfekten betreut.

Literatur
 Josef Gelmi: Kämpferisch und konservativ, aber gelehrt und fromm. In: Der Schlern 84, 2010, S. 6–21.
 Hannes Gstir: Inzing: Unser Dorf in Geschichte und Gegenwart. Gemeinde Inzing (Hrsg.), 2007.

Weblinks

Einzelnachweise

Bischof von Brixen
Römisch-katholischer Bischof (19. Jahrhundert)
Konzilsvater (Erstes Vatikanisches Konzil)
Römisch-katholischer Theologe (19. Jahrhundert)
Philosoph (19. Jahrhundert)
Mitglied der Frankfurter Nationalversammlung
Person (Cisleithanien)
Person (Kaisertum Österreich)
Geboren 1809
Gestorben 1879
Mann

Vinzenz Gasser


Luna 2 je bila je sovjetska svemirska sonda i prva svemirska letjelica koja je dotakla neko drugo nebesko tijelo. Cilj je ostvarila 13.9. 1959. kada se srušila na Mjesec na području Mare Imbrium. Letjelica nije detektirala nikakvo magnetsko polje oko Mjeseca.

Izvori

Istraživanje Mjeseca
Udarne svemirske letjelice
 02

Luna 2


How War Came ist ein US-amerikanischer animierter Kurzfilm von Paul Fennell aus dem Jahr 1941.

Handlung
Raymond Gram Swing berichtet von den Gründen für den Ausbruch des Zweiten Weltkriegs. Als Hauptgrund sieht er die Gesetzlosigkeit bestimmter Staaten und die Unfähigkeit der Vereinten Nationen, etwas dagegen zu unternehmen, an. Erwähnt werden neben Japans Einfall in die Mandschurei im Jahr 1931 weitere Verbrechen der 1930er-Jahre, die von den Kriegsstaaten begangen wurden, unter anderem tritt eine Hitler-Karikatur auf und kündigt seine Absicht auf die Weltherrschaft an. Swing endet mit einem Aufruf an die US-Amerikaner, sich den Tätern mit Kraft und Mut entgegenzustellen.

Produktion
How War Came basiert auf dem gleichnamigen Buch von Raymond Gram Swing, in dem er 1939 seine Erlebnisse als Journalist in Deutschland verarbeitete. Der Film erschien am 1. November 1941 als zweiter Teil der Filmreihe This Changing World; Teil 1, Broken Treaties, war 1940 herausgekommen.

Auszeichnungen
How War Came wurde 1942 für einen Oscar in der Kategorie "Bester animierter Kurzfilm" nominiert, konnte sich jedoch nicht gegen Der herzlose Retter durchsetzen.

Literatur
 How War Came. In: Michael S. Shull, David E. Wilt: Doing Their Bit: Wartime American Animated Short Films, 1939–1945. McFarland, Jefferson 2004, S. 104.
 How War Came. In: Graham Wenn: The Animated Film Encyclopedia. McFarland, Jefferson 2000, S. 237.

Weblinks

 How War Came auf bcdb.com

Filmtitel 1941
US-amerikanischer Film
Kurzfilm
Zeichentrickfilm

How War Came


L'Égypte antique a inventé des instruments de gestion collective du temps.

Les Égyptiens ont été l'un des premiers peuples à mesurer le temps en divisant les journées en parties égales,  utilisant les premiers dispositifs de chronométrage tels que les cadrans solaires, les horloges à ombres et les « merkhets » (fils à plomb utilisés par les premiers astronomes). Les obélisques sont utilisés en lisant l'ombre qu'ils projettent.

Cadrans solaires et horloges à ombres portées

Malgré l'attribution par Hérodote de l'invention des cadrans solaires aux Babyloniens en 430 avant notre ère, les premiers exemples connus étaient de simples gnomons d'origine égyptienne inventés vers 3500 avant notre ère. Des dispositifs plus complexes ont été développés au fil du temps, le plus ancien étant un cadran solaire en calcaire datant de 1500 avant notre ère, découvert dans la vallée des Rois en 2013. Il a été trouvé dans une zone d'habitation d'ouvriers et sa division de la journée en douze parties était peut-être utilisée pour mesurer les heures de travail.

Les horloges d'ombre étaient des cadrans solaires modifiés qui permettaient une plus grande précision dans la détermination de l'heure du jour, et elles ont été utilisées pour la première fois vers 1500 avant notre ère. Leur principale innovation était un gnomon modifié, plus précis, qui permettait de diviser le jour  avec deux « heures de crépuscule » supplémentaires le matin et le soir. Le gnomon de l'horloge d'ombre était constitué d'une longue tige divisée en six parties, ainsi que d'une barre transversale surélevée qui projetait une ombre sur les marques. Cette première horloge était positionnée vers l'est le matin, tandis qu'à midi elle était tournée vers l'ouest pour mesurer les ombres projetées par le soleil couchant. Le concept des ombres mesurées a été adapté dans des réalisations publiques plus vastes sous la forme d'obélisques. Des marqueurs autour de l'obélisque indiquaient les unités de temps, notamment le matin et l'après-midi ainsi que les solstices d'été et d'hiver à des fins cérémonielles.

Merkhets
Le merkhet ou merjet (ancien égyptien : mrḫt « instrument de connaissance »). est un ancien instrument d'arpentage et de mesure du temps, utilisé depuis au moins six cents ans avant notre ère. Le merkhet est utilisé pour remplacer les cadrans solaires, qui sont inutilisables dans l'obscurité. Il est composé d'une barre avec un fil à plomb, attachée à un manche en bois. Grâce à ces merkhets, les Égyptiens pouvaient calculer l'heure la nuit, à condition que les étoiles soient visibles. Deux de ces instruments étaient alignés avec l'étoile polaire du Nord, créant ainsi un méridien nord-sud. En observant certaines étoiles lorsqu'elles traversaient la ligne créée avec les merkhets, ils pouvaient mesurer le temps avec précision. Il y avait dix étoiles pour les dix heures de la nuit, douze heures pour le jour, une heure pour le coucher du soleil et une heure pour son lever.

Notes et références

Index égyptologique
Sciences dans l'Égypte antique
Mesure du temps

Mesure du temps dans l'Égypte antique


Fort Kongenstein var en dansk handelspost og fort, der lå i Ada Foah, Ghana. Det blev opført i 1783 som en del af forterne lang den danske Guldkyst. En større del af fortet er siden blev taget af havet.

Referencer

Guldkysten
Fæstningsanlæg i Danmarks koloniområder
Slaveri

Fort Kongensten


An Sarcoglyphis magnirostris in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Zhan Huo Tsi. An Sarcoglyphis magnirostris in nahilalakip ha genus nga Sarcoglyphis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sarcoglyphis

Sarcoglyphis magnirostris


الأستاذة فاطمة فيلم مصري من إنتاج عام 1952، وإخراج فطين عبد الوهاب وبطولة فاتن حمامة وكمال الشناوي.

تمثيل
 فاتن حمامة
 كمال الشناوي
 لولا صدقي
 عبد الفتاح القصري
 سعيد أبو بكر
 عبد الوارث عسر
 شفيق نور الدين
 رياض القصبجي
 صلاح نظمي

تدور أحداث الفيلم عن فاطمة (فاتن حمامة) وعادل (كمال الشناوي) وهما جيران ويربطهما علاقة حب، وتخرجوا من كلية الحقوق وفتح كل منهما مكتب محاماة. ولم توفق فاطمة في هذا المكتب لعدم ثقة الزبائن بها كامرأة، ولكن عادل كان متفوقا عنها. وتدور الأحداث في إطار كوميدي بينهما إلا أن عادل يتورط في قضية قتل ظلم من قبل زوجة صديقه، وترافعت عنه فاطمة وتربح القضية بذكاء شديد منها.

في بداية الفيلم أظهر المخرج فطين عبد الوهاب كم التعليم مهم للإنسان، وهذا يتجلى في بضع جمل في الفيلم حسب ما قال والد عادل لوالد فاطمة "إذا تلقوا تعليمهم فلن تصرف من هذا القبيل"، "كنت رجلا أميا". هذه الجمل، هي السبب في ان والد فاطمة يشجع ابنته لتحقيق النجاح والحصول على درجات أفضل من عادل لكنها قالت لوالدها «سلاح اليوم هو التفاهم والتعاون» كلمات مهمة جدا من فاطمة لأبيها. عادل نفسه ليس ضد تعليم فاطمة لكنه كان ضد المرأة العاملة، والتي ظهرت عندما عرف أن والدها استئجر لها مكتب لعملها كمحامية ثم صدمت عادل، "هل حقا تنوي العمل؟ " سأل عادل بتعجب، ولكن بعد ذلك شرح أن النساء يجب الا تعمل، وفاطمة توافق على التوقف عن العمل بعد زواجهما. وقالت في وقت لاحق بعد خلاف بين فاطمة وعادل، قررت فاطمة أن تثبت أن المرأة العاملة هي مثل الرجل العامل ويمكن أن تكون أفضل وأن النساء في هذه الأيام شغلت مناصب حساسة مثل وزيرة، وسفيرة ومدير، كما دخلت المرأة البرلمان وأصبحت شيخة. وكان هناك أيضا السيدة كوثر التي كان لها رأي مختلف عن النساء العاملات، قالت إن عمل المرأة يفقدها أنوثتها مع الوقت.

نجحت فاطمة وحصلت على درجات أعلى من عادل. وأظهر المخرج فطين عبد الوهاب كيف أن المجتمع أيضا لا يؤمن بالمرأة العاملة، أنه عندما فتحت فاطمة مكتبها الذي هو أمام مكتب عادل، وفتح الساحة في مكتب عادل الذي كان دائما مملؤ بالعملاء في حين مكتب فاطمة فارغ، ولكن تصوير فطين عبد الوهاب للمشهد في إغداق الكثير من العملاء مع عادل وهو محام في الوقت الذي لم يكن هناك أي عملاء عند «السيدة فاطمة» لمجرد أنها فتاة لم تناقش هذه المسألة في الفيلم، وتبدو غير منطقية. وفي مشهد آخر، وهي امرأة تخرج من المصاعد تسأل عن مكتب السيد عادل.

كما أن الملابس لعبت دور مهم لإيصال رسالة الفيلم أو المفهوم. فساتين فاطمة تختلف كثيرا من فساتين السيدة كوثر، فساتين فاطمة تتميز الحشمة والأدب، وتشرح شخصيتها كطالبة جامعية، أنه يعكس شخصية محترمة عن النساء المتعلمات، وحتى في سهرتها مع عادل، على الرغم من أنه كان موعد للسهرة، ففستانها لم يظهر مفاتنها وفساتينها في الفيلم التي تشرح المستوى الاجتماعي الذي تعيش في، من ناحية أخرى ثوب السيدة كوثر الذي كان يتوهم وتظهر بعض مفاتنها ولكن أيضا لا يبدو أنه مبالغا فيه، لكنه يظهر كيف أنها تبدو كامرأة جميلة وبالطبع المستوى الاجتماعي العالي، عموما فساتينها تعكس لها المستوى الاجتماعي ورأيها حول المرأة العاملة.

«سلاح اليوم هو التفاهم والتعاون» حكمة قالته فاطمة في بداية الفيلم لأبيها شرح كيفية التعاون مهم للمجتمع وتطوره، وكان منطق عملت فاطمة به في النهاية لإثبات عادل البراءة بعد اتهامه بالقتل، وأنه هو نفسه غير رأيه حول المرأة العاملة، عادل نفسه هو الذي طلب فاطمة للدفاع عنه بعد أن كان يرفض عملها كمحامية، وانه أيضا شجعها ويثق في قدراتها، وكان واثق أنها قادرة لإثبات برأته. وتعاونها مع والدها ووالد عادل وأمين كانوا قادرين على إثبات الجريمة على المجرم الحقيقي واثبات البراءة عادل.

في الختام، أراد فطين عبد الوهاب إثبات قدرة المرأة في جميع المهن، حتى تصبح محامية تجادل في المحكمة، ورسالة الفيلم، ليس هناك فرق بين البنين والبنات، وكلاهما لهُ الحق في التعليم وكلاهما لهُ الحق في العمل وإثبات جدارته، لأن هذا لا يؤذي أحدا ولكن من مصلحة البلد. كلاهما من البشر ولديهم نفس القدرات، وقد تختلف من واحد إلى آخر وليس تفوقا من الفتيان على الفتيات. يجب فتح الفرص أمام الجميع من الفتيان والفتيات والرجال والنساء.

روابط خارجية

مراجع

أفلام سعيد أبو بكر
أفلام فاتن حمامة
أفلام فطين عبد الوهاب
أفلام كمال الشناوي
أفلام كوميديا إنتاج عقد 1950
أفلام مصرية إنتاج 1952
أفلام مصرية بالأبيض والأسود
أفلام رياض القصبجي
أفلام لولا صدقي
أفلام عبد الوارث عسر
أفلام صلاح نظمي

الأستاذة فاطمة (فيلم)


Christelle Vuanga Mukongo, née le  à Kinshasa, est députée nationale et présidente de la commission genre, famille et enfants de l'Assemblée nationale de la république démocratique du Congo. Elle est élue de la circonscription de Funa (Kinshasa II) en 2018.

Biographie
Christelle Vuanga Mukongo est journaliste de formation et défenseure des droits de la femme faible. En 2009, elle obtient son diplôme de graduat à l'Institut Facultaire des Sciences de l'Information et de la Communication. Dès son jeune âge, elle croit toujours à l'abolition de la peine de mort et fait voter la loi portant abolition de la peine de mort une fois élue du peuple.

Carrière politique

En 2018, élue députée nationale, elle a sa carte au parti alliance des mouvements du Kongo de Moise Katumbi faisant partie de la coalition Lamuka.

En 2019, élue Présidente de la commission des droits de l'homme à l'Assemblée nationale, elle est parmi les députés qui ont lutté pour l'instauration de cette commission au parlement.

Après le basculement de la majorité parlementaire, le parti Ensemble pour la république de Moise Katumbi adhère à l'union sacrée de la nation, elle devient le présidente de la commission femmes, genre, famille et enfant de l'Assemblée nationale où elle trouve également un réseau des parlementaires abolitionnistes, elle s'y intègre pour mener la lutte à l'intérieur de cette institution et par son engagement elle devient présidente de ce réseau.

Elle est initiatrice du parlement rose, qui consiste à donner la parole chaque année aux femmes de toutes les catégories sociales devant la représentation nationale, dont la première édition se tient le vendredi 2 avril 2021 et la deuxième le 9 avril 2022.

Elle obtient, le  en Belgique, le prix Marie Muilu Kiawanga Nzitani.

Notes et références

Liens externes

 IFASIC
 LISTE-des diplomés de l'ifasic

Député de la république démocratique du Congo
Personnalité politique congolaise (RDC)

Christelle Vuanga


Mylène de Zoete (née le  à Naaldwijk) est une coureuse cycliste néerlandaise. Spécialiste de la piste, elle court également sur route.

Biographie
Mylène de Zoete participe à des compétitions de cyclisme depuis 2016. Elle s'illustre d'abord principalement sur piste. En 2016, elle devient championne des Pays-Bas de poursuite juniors (moins de 19 ans). Aux mondiaux sur piste juniors 2017, elle remporte deux médailles, l'argent sur le scratch et le bronze sur l'omnium. La même année, elle décroche également deux médailles aux championnats d'Europe juniors  : l'argent sur la poursuite par équipes et le bronze en poursuite individuelle, où elle établit un nouveau record national chez les juniors en 2 minutes et 25,166 secondes. En 2018 et 2020, elle est médaillée de bronze de la course à l'élimination aux championnats d'Europe espoirs (moins de 23 ans). En 2021, elle décroche le bronze en poursuite par équipes aux championnats d'Europe espoirs, disputés à domicile, à Apeldoorn.

De Zoete participe également régulièrement à des compétitions sur route. En août 2020, elle est stagiaire au sein de l'équipe NXTG Racing. Elle signe un contrat professionnel l'année suivante au sein de cette équipe. Elle participe à la première édition de Paris-Roubaix Femmes en 2021 et termine . En 2022, elle devient  championne des Pays-Bas sur l'omnium.

Palmarès sur piste

Championnats du monde

Championnats d'Europe

Championnats des Pays-Bas
2016
  Championne des Pays-Bas de poursuite juniors
2018
  Championne des Pays-Bas de poursuite par équipes
2019
  Championne des Pays-Bas de poursuite par équipes
2022
  Championne des Pays-Bas d'omnium

Palmarès sur route

Par années
 2023
  du Tour de l'île de Chongming
  du Tour de l'île de Chongming

Classements mondiaux

Notes et références

Liens externes

Coureuse cycliste néerlandaise
Coureuse cycliste sur piste
Naissance en janvier 1999
Naissance dans la province de Hollande-Méridionale

Mylène de Zoete


قد تشير عبارة الطاقة المجانية أو الطاقة الحرة  Free energy إلى:

في العلوم:
  طاقة حرة ثرموديناميكية Thermodynamic free energy، هي جزء الطاقة الداخلية في نظام فيزيائي التي يمكن أن تتحول إلى شغل  (حركة أو حرارة)  ، وخصوصاً:
 طاقة هلمهولتز الحرة Helmholtz free energy، هي طاقة يمكن أن تتحول إلى شغل عند حجم ودرجة حرارة ثابتتين.
 محتوى الشغل Work content، هي مفهوم متعلق بالطاقة المجانية في الكيمياء.
 طاقة جيبس الحرة Gibbs free energy، هي طاقة يمكن أن تتحول إلى شغل عند ضغط ودرجة حرارة ثابتتين.
في نظرية المؤامرة:
 قمع الطاقة المجانية Free energy suppression، هي إحدى نظريات المؤامرة التي تذكر بأن المجموعات التي تريد المصلحة تقوم بقمع التقنيات التي يمكن أن تقدم خدمة كبيرة بكلفة قليلة جداً.

انظر أيضاً
 علاقة خطية للطاقة الحرة هي علاقة بين معدل التفاعل أو ثوابت التوازن لسلسلتين من التفاعلات الكيميائية.

طاقة حرة (توضيح)


Emil Kraepelin (d. 15 Şubat 1856 - ö. 7 Ekim 1926) Alman psikiyatrist.
Deneysel psikoloji yöntemlerini klinik çalışmaya uyarlayan, akıl hastalarının psikolojik yetersizliklerinin testlerle nesnel bir biçimde belirlenmesine çalışan Kraepelin, bu öncü çabalarıyla klinik psikolojinin kurucularından biri olarak tanını
1883 yılında beyin patolojisinin ruhsal hastalıklara neden olduğunu söylemiştir. Kraepelin ilk kez davranış bozukluklarını sınıflandırmış ve tanımlamıştır. Bu dönemde doğaüstü inançlar bütünüyle terk edilerek, (halk arasında olmasa da) tıpçılar birçok ruhsal hastalığın beyin patolojisiyle ilgisini ortaya koyarak kabul etmişlerdir. İlk kez ruhsal hastalıklar Kraepelin'le bedensel hastalıklar gibi, hastalık olarak kabul edilmişlerdir. Anatomi, fizyoloji, biyolojiden yararlanılarak beyin patolojisini araştıran araştırmalar yapılmıştır. Çeşitli bilimlerin dünyayı ve insanı açıklama girişimlerinde karşılaştıkları sınırlar konusunu ele alan alman filozof ve psikiyatri uzmanı. Kant'tan ve Kierkegaard'dan esinlenerek, nazizm'e karşı çıkan felsefe sistemiyle, insan varlığını yüceliğe ileten yolu çizmeye çalışmıştır.

Psikoz
İsveç Kraliyet Bilimler Akademisi üyeleri
Alman hekimler
1856 doğumlular
1926 yılında ölenler
Alman psikiyatrlar

Emil Kraepelin


Francis Edward Camps (28 de junio de 1905 – 8 de julio de 1972) Royal College of Physicians (FRCP), Royal College of Pathologists (FRCpath), fue un famoso patologista inglés, conocido y reconocido por el estudio de casos relativo al asesino serial John Christie, así como por el estudio relativo al sospechoso de asesinatos en serie John Bodkin Adams.

Formación y primera etapa de vida
Nació en Teddington, Middlesex, hijo del Dr Percy William Leopold Camps (1878 - 1956), un médico general y también cirujano.

Se educó en el Marlborough College, y luego hizo su práctica médica en el Guy's Hospital. Sus estudios de posgrado los siguió en la Liverpool School of Tropical Medicine en Gran Bretaña, y en Suiza en la Université de Neuchâtel.

Carrera profesional
En 1935, Camps decidió especializarse en patología, y aceptó un puesto de patólogo en el Chelmsford and Essex Hospital.

Fue profesor de Medicina forense en la London Hospital Medical School desde 1954 hasta 1963, así como Presidente de la International Association of Forensic Scientists desde 1963 hasta 1966.

También fue consultor honorario del ejército a partir de 1964, así como Past-Presidente de la Asociación Británica para el Avance de la Ciencia (British Science Association), y Secretario General de la Academia británica de ciencias forenses (British Academy of Forensic Sciences).

Por cierto, el Profesor Camps es autor de una gran cantidad de trabajos sobre medicina forense y sobre práctica forense.

Trabajo como médico-legal

Entre otros, puede mencionarse que Camps trabajó en el caso de John Bodkin Adams de 1956 (imputado identificado como que dio muerte sin dolor a 163 personas), y naturalmente luego participando como experto judicial en el juicio llevado a cabo al año siguiente. Adams también era médico, y en 1956 estuvo acusado de haber asesinado a una de sus pacientes, aunque de este delito fue absuelto por falta de evidencias y falta de motivos, además de otras incertidumbres.

Caso del 10 Rillington Place
Camps proporcionó evidencia durante el juicio de John Christie en 1953, a través de un reporte detallado y completo de los cuerpos encontrados en el número 10 de Rillington Place. Los cuerpos estaban bien conservados, y la información pertinente se podía deducir de su condición. El reporte mostraba un patrón consistente de los ataques: la mayoría de las víctimas habían sido abusadas sexualmente y estranguladas.

Beryl y Geraldine Evans fueron estranguladas, y sus cuerpos fueron exhumados para volver a examinarse para el juicio de John Christie.

Algunos restos óseos estaban enterrados en el jardín trasero de Rillington Place (entre otros, un hueso del muslo visiblemente apoyado en una pequeña valla); ellos proporcionaban poca información, pero aun así permitieron identificar a las mujeres involucradas.

Se plantearon dudas en el sentido que tal vez Christie no había asesinado a todos, y que Timothy Evans fuera totalmente inocente, y por ello fue erróneamente ejecutado. Pero se necesitaron varios años para establecer la verdad de la cuestión. El forense así como los testimonios de los testigos, apuntaban a un grave error judicial; al menos así fue evaluado por una serie de abogados y políticos, con posterioridad a los acontecimientos.

También hubo varios periodistas y analistas, entre ellos Ludovic Kennedy, que tempranamente señalaron las muchas contradicciones y errores en el caso.

La inocencia de Timothy Evans es actualmente aceptada, tanto por los expertos, como por la gente en general, y como por la propia Corona británica.

El caso referido fue uno de los más recientes y prominentes errores judiciales, que llevaron a la abolición de la pena capital por asesinato en Inglaterra, Escocia, y Gales, en 1965.

Otros casos
Francis Camps también investigó varias muertes por intoxicación con monóxido de carbono, entre las cuales cerca de la mitad se trataron de suicidios en los años 1950, cuando el gas de alumbrado aún estaba ampliamente disponible en muchos hogares británicos; luego, en la década de los años 1960, el gas natural menos tóxico fue sustituyendo progresivamente al gas de alumbrado, y entonces la tasa de suicidios en Gran Bretaña cayó en casi un tercio, para luego mantenerse relativamente estable.

Los análisis de Camps sobre el problema de identificar el gas después de la muerte del sujeto, fueron
publicados póstumamente en su autobiografía, junto con otros de los casos por él analizados, la momia de Rhyl (Gales), y el asesinato de la cabina del taxi de Colchester ocurrido en Essex. En este mismo escrito, y como no podía ser menos, Camps señala que también examinó evidencia forense relativa al caso de Jack el Destripador, indicando allí sus conclusiones al respecto.

Bibliografía
 Practical Forensic Medicine, Francis Edward Camps, Hutchinson (1971).
 Camps on crime, Francis Edward Camps, David & Charles (1973).
 Francis Camps: famous case histories of the celebrated pathologist, Robert Jackson, London, 1975.

Véase también
 Bernard Spilsbury
 Keith Simpson

Referencias y notas

Enlaces externos
 Gallery of those involved in the Adams case, including a photo of Camps (en inglés)

Médicos de Inglaterra del siglo XX
Patólogos del Reino Unido
Alumnado del Marlborough College

Francis Camps


Pokolj u Krpeljićima bio je ratni zločin koji su počinile bošnjačko-muslimanske snage nad Hrvatima tijekom agresije na prostore Hrvata Srednje Bosne. Počinile su ga pred kraj bitke za Travnik. 8. lipnja 1993. u hrvatskom selu Krpeljićima kod Travnika ubili su 7 civila. Tijela ubijenih Hrvata u selu je pronašao UNPROFOR, prebacio ih u Guču Goru i pokopao u crkvenom dvorištu. Zbio se istog dana kao i pokolj u Čuklama.

Izvori

Ratni zločini Armije RBiH nad Hrvatima u Ratu u BiH
Povijest Travnika

Pokolj u Krpeljićima


جيريندي هي مدينة في شمال إيران. تقع المدينة في جبال البرز، في وادٍ ضيق، على ارتفاع 1300 فوق مستوى سطح البحر، في محافظة جيلان.

تعد المدينة مركزاً زراعياً غنياً. المدينة متصلة بواسطة الطرق البرية مع لوشان، منجيل و رودبار. أغلب سكان المدينة هم من الأكراد ( عرق متوسطي ) و  التات.

اللغة
 الفارسية
 التاتية

أعلام
 أمين كاسميبور

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة رودبار
مدن إيران

مدن محافظة غيلان

جيريندي


Phillip James "Phil" Mitchell  es un personaje ficticio de la serie de televisión británica EastEnders, interpretado por el actor Steve McFadden del 20 de febrero de 1990, hasta el 2003, Steve regresó en el 2005 y desde entonces aparece en la serie.

Antecedentes
Phil es el hijo mayor de Erin y Peggy Mitchell, fue nombrado en honor a su abuelo paterno, Philip, quien murió cuando él era joven. Phil tuvo que soportar una infancia difícil debido a su abusivo padre, cuya violencia continuó hasta que Phil cumplió la edad suficiente para poder defenderse. Phil y su hermano menor Grant, son unidos y tienen la reputación de tener un temperamento fuerte.

Biografía

Referencias

Enlaces externos
 Eastenders Official Website > Character > Phil Mitchell
 EastEnders > Who's Who > Phil Mitchell
 Phil Mitchell MailOnline | News

Personajes de EastEnders
Camareros ficticios
Empresarios ficticios
Narcotraficantes ficticios
Mecánicos ficticios

Phil Mitchell


Awiane est une ville côtière du Ghana, située à l'extrême ouest de ce pays de la Côte de l'Or. Chef-lieu de la province d'Assinie et de la municipalité de Jomoro, c'est le berceau de la famille du Président Kwame Nkrumah (1909-1972).

Ville portuaire au Ghana
Wikipédia:ébauche localité ghanéenne

Awiane


Yoshiya Takemura (født 6. december 1973) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Bellmare Hiratsuka, Oita Trinita, Omiya Ardija og Sagan Tosu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yoshiya Takemura


Mandalina (Citrus reticulata), ılıman iklimde yetişmekte olan Turunçgiller (Rutaceae) familyasına ait bir meyve türüdür. Turuncu, sarı renklerde olan mandalina, etli ve sulu bir yapıya sahiptir. Mandalina, portakala nazaran daha yumuşak olan kabuğu soyulduktan sonra yenebildiği gibi suyu sıkılarak da içilebilir.

Tangerina, nova, kinnow, fremond, klausellina, robinson, okitsu, satsuma, ankor, klemantin, fortune, yerli, lee, fairchild  marisol, minneola, ortanik, kara, ovari gibi çeşitleri vardır..

Türkiye'de en çok Akdeniz'de, Ege bölgesinin kıyı kesimlerinde ve kısmen Karadeniz Bölgesinde yetiştirilir.

Etimoloji
Mandalina kelimesi, Türkçeye İtalyanca "mandarino" kelimesinden geçmiş, Batı kökenli bir sözcüktür.. Bu sözcüğün kökeni de -geçmişte bazı Çinli devlet adamlarının giydiği sarı renkli kaftana atfen- Mandarin sözcüğüdür.

İklim isteği
Tüm Turunçgiller gibi sıcağı sever. Ama özellikle Satsuma (Rize Mandalinası) gibi belirli türlerin soğuğa dayanıklılığı portakal, limon gibi diğer turunçgillerden daha yüksektir.

Bu ağacın yetiştiriciliğinin yapıldığı yerde sıcaklıklar -3, -4 derecenin altına düşmemelidir. -9, -10 derecenin altına düşen sıcaklıklarda mandalina ağaçları donup ölebilir. Dayanamayacağı en yüksek sıcaklıklar ise, 45 derece ve üzeridir.

Botanik

Citrus reticulata orta boyda bir ağaçtır ve yaklaşık  boyundadır. Ağacın gövdesi ve büyük dalları dikenlidir. Yaprakları parlak, yeşildir, ve oldukça küçüktür. yaprak sapı kısa, hemen hemen kanatsızdır veya hafif kanatlıdır. Çiçekler yaprak koltuklarında tek tek veya küçük gruplar halinde bulunur. Narenciye genellikle kendi kendine verimli(ingilizce:self-fertile)(aynı çiçek içinde polen'i taşımak için yalnızca bir arı'ya ihtiyaç duyar) veya partenokarpik (tozlaşma'ya ihtiyaç duymaz ve dolayısıyla örneğin satsuma)'daki gibi çekirdeksizdir. Olgun bir mandalina ağacı  meyve verebilir.

Meyve

Mandalina meyveleri küçüktür . Renkleri turuncu, sarı-turuncu veya kırmızı-turuncudur. Kabuğu incedir ve kolayca soyulur. Kolay soyulmaları, mandalinaların diğer turunçgillere göre önemli bir avantajıdır. Tıpkı diğer turunçgillerde olduğu gibi, endokarp (iç eti) bölümlere ayrılır, bunlar da çok sayıda uzun hücreden oluşur. Meyveler çekirdeksiz olabilir veya az sayıda tohum içerebilir. Mandalina meyveleri tadı tatlı'dır ve meyve suyu yapmak için bütün olarak veya sıkılarak yenebilir.

Üretim

2019'da dünya mandalina üretimi (FAOSTAT'a raporuna göre mandalina, klementin ve satsuma ile birlikte) 35,4 milyon ton idi ve küresel toplamın (tablo) %56'sı ile Çin lider üreticiydi. 2019'da her biri bir milyon tondan fazla üretim yapan ülkeler İspanya, Türkiye, Fas ve Mısır'dı.
Türkiye'de mandalina üretiminin yaklaşık %20 si Erzinde üretilmektedir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
FAO  ('İngilizce)

Citrus
İspanyolcadan Türkçeye geçen sözcükler
Meyve

Mandalina


Nicholas Kroll (Rye, 5 de junho de 1978), conhecido como Nick Kroll é um ator, humorista, roteirista e produtor estadunidense. Ele é conhecido por criar e estrelar a série da Comedy Central Kroll Show, The Oh, Hello Show, a série da FX The League, e estrelar e co-criar a série animada da Netflix Big Mouth.

Ele também atuou ou dublou filmes como Adult Beginners, Sausage Party, Loving, Sing, Captain Underpants: The First Epic Movie, The House , Tio Drew, Operação Final, A Vida Secreta dos Bichos 2 e A Família Addams.

Ligações externas

 Nick Kroll no IMDb
 Nick Kroll no MUBI

Nick Kroll


Das White-Pool House ist ein historisches Bauwerk in Odessa, Texas. Es ist im National Register of Historic Places eingetragen und seit 1984 der Öffentlichkeit zugänglich. Ein großer Teil der Innenausstattung ist original. In dem Haus finden Wechselausstellungen statt.

Das zweistöckige Backsteingebäude befindet sich östlich des Zentrums von Odessa, 112 East Murphy Street. Charles White ließ es 1887 erbauen, 1923 erwarb es Oso Pool; es ist das älteste noch bestehende Bauwerk in der Stadt.

Die Räume im White-Pool House spiegeln zwei signifikante Perioden der lokalen Geschichte wider. Zum einen die 1880er Jahre, in denen das Haus während der Pionierzeit gebaut und von der Familie White bezogen wurde und zum anderen die 1930er Jahre, als das Gebäude während des Ölbooms das Wohnhaus der Pool-Familie war. Auf der Rückseite des Hauses befinden sich eine Windmühle, eine Scheune und weitere Farmgebäude sowie ein aus handbehauenen Blöcken gebautes Toilettenhäuschen, das aus der Zeit der Erbauung des Haupthauses stammt. In der Scheune werden dauerhaft von Pferden gezogene landwirtschaftliche Geräte ausgestellt.

Die Ära White
Charles White, seine Frau Lucy und die beiden Söhne Wilfred und Herbert kamen aus Indiana nach Odessa, dem Sitz des Ector County und gehörten zur Glaubensgemeinschaft der Quäker.

Lucy hatte eine angeschlagene Gesundheit und war genötigt, in einem trockenen Klima zu leben. Der Weizenhandel ihres Ehemannes in Indiana war aufgrund des wirtschaftlichen Drucks in den Jahrzehnten nach dem Sezessionskrieg pleitegegangen. Die Eisenbahngesellschaft verkaufte Land im Ector County, weswegen die Whites nach Odessa kamen, um hier eine neue Existenz zu beginnen. Charles and Wilfred betrieben einen Handel des täglichen Bedarfs an der Kreuzung von Third und North Grant Street. Charles pflanzte außerdem einen Obstgarten mit Pfirsichen und Aprikosen an. Die Windmühle bildete das Herz des Bewässerungssystems. Er baute auch Sorghumhirsen, Baumwolle und Gemüse an.

White kaufte für 870 US-Dollar ein Grundstück in der Nähe der Eisenbahngleise und baut das Wohnhaus im Viktorianischen Stil. 1890 wurde Wilfred White zum erst zweiten Postmeister Odessas ernannt, und ein Jahr später wählten ihn die Bürger zum Aufsichtsbeamten des Countys.

Charles White starb am 14. Juni 1905.  Nach dem Tod von Charles siedelten Lucy und Herbert White nach Mineral Wells im Palo Pinto County im Osten von Texas um.

Die Ära Pool
Nachdem Lucy und Herbert White weggezogen waren, verkaufte Wilfred das Haus. Es wechselte mehrfach den Besitzer, bis es schließlich 1923 von Oso Pool erworben wurde.

Vier Jahre später, 1927, wurde Petroleum im Permian Basin entdeckt, und der stetige Zuzug von Zuwanderern nach Odessa führte zu einem Wohnungsmangel. Pool baute das Haus deswegen in ein Appartementhaus mit fünf Wohnungen um, wobei zusätzliche Badezimmer hinzugefügt und die Räume geteilt wurden. Pool lebte im Erdgeschoss und vermietete die Räumlichkeiten im Obergeschoss. Im Laufe der nächsten fünfzig Jahre wurde das Haus zwischen Familienmitgliedern weitergegeben, doch sein allgemeiner Zustand wurde schlechter.

Schließlich überließ Pool das Haus und sechs Acre Land am 12. Juni 1978 dem Ector County unter der Bedingung der Erhaltung. Es wurde zwischen 1979 und 1984 restauriert und 1986 wurde die gemeinnützige Organisation White-Pool House Friends gegründet, um die Erhaltung des historischen Vermächtnisses des Hauses zu finanzieren.

Weblinks

Einzelnachweise

Denkmal im National Register of Historic Places (Texas)
Bauwerk im Ector County
Odessa (Texas)
Erbaut in den 1880er Jahren

White-Pool House


Plantele erbacee (în botanică utilizat frecvent cu denumirea de ierburi) sunt plante care nu au tulpina lemnoasă deasupra solului. Plantele erbacee pot fi anuale, bienale sau perene.

Plantele erbacee anuale mor complet la sfârșitul sezonului de creștere sau atunci când au flori și fructe, și apoi cresc din nou din semințe.

Plantele erbacee perene și bienale  sunt plante cu tulpini care mor la sfârșitul sezonului de creștere, dar părți ale plantelor supraviețuiesc sub sau aproape de sol, de la sezon la sezon (pentru bienale, până la următorul sezon de creștere, când înfloresc și mor). O nouă creștere se dezvoltă din țesuturile vii rămase pe sau sub pământ, inclusiv rădăcini, un caudex (un porțiunea îngroșată a tulpinii la nivelul solului) sau diferite tipuri de tulpini subterane, cum ar fi bulbi, cepe, stoloni, rizomi și tuberculi. Exemple de erbacee bienale includ morcov, păstârnac; erbacee perene includ cartofi, bujor, hosta, menta, cele mai multe ferigi și în general cele mai multe ierburi. Prin contrast, plantele non-erbacee perene sunt plante lemnoase care au tulpini supraterane care rămân în viață în timpul sezonul și cresc lăstari anul viitor – acestea includ arbori, arbuști și viță de vie.

Unele erbacee, care cresc relativ repete (mai ales cele anuale) sunt pionieri. Alte forme principale de vegetație a multor habitate stabile, care apar, de exemplu, în stratul de sol al pădurilor, sau în mod natural habitate deschide, cum ar fi lunca, teren sărat sau deșert.

Unele plante erbacee pot creste destul de mari, astfel ca cele din genul Musa, din care face parte și bananierul.

Vârsta unora dintre plantele erbacee poate fi determinată de herbocronologie, analiza de inele anuale de creștere în rădăcină xylem secundară.

Vezi și
 Iarbă
 Ierburi aromatice

Referințe

Legături externe

Morfologia plantelor

Plantă erbacee


Ready Player One er en amerikansk spillefilm fra 2018 instrueret af Steven Spielberg og skrevet af Zak Penn og Ernest Cline, baseret på Clines roman med samme navn fra 2011.

Medvirkende
 Tye Sheridan som Wade Watts / Parzival
 Olivia Cooke som Samantha Evelyn Cook / Art3mis
 Ben Mendelsohn som Nolan Sorrento
 T.J. Miller som i-R0k
 Simon Pegg som Ogden Morrow / Og
 Mark Rylance som James Donovan Halliday / Anorak
 Win Morisaki som Daito
 Lena Waithe som Aech
 Philip Zhao som Shoto
 Letitia Wright som Reb
 Brad Dourif som Chucky

Kilder

Eksterne henvisninger

Science fiction-film fra USA
Film baseret på bøger
Actionfilm fra USA
Amerikanske film fra 2018
Film instrueret af Steven Spielberg

Ready Player One (film)


Bååt er en svensk middelalderlig adelsslægt, svensk uradel, som formodentlig har samme oprindelse som slægten Bonde, da begge fører samme våben og slægtsmedlemmerne i ældre tid kaldte hinanden for frænder.

Som slægtens stamfar regnes sædvanligvis ridder og rigsråd Peter Jonsson, med tilnavnet Bonde, som levede i midten af 1300-tallet. Han antages at have været far til det første sikkert kendte medlem af slægten, Jon Petersson (Bååt). Karl, biskop i Linköping år 1307, død 6. juli 1338, tilhørte muligvis samme slægt.

En søn til Peters broder Sune Jonsson var jarlen Erengisle Sunesson.

På Gustav Vasas tid var en Henrik Erlandsson, sønnesøns sønnesøn til Peder Jonsson, medlem af rigsrådet. Fra Henriks broder Peder Erlandsson nedstammer den slægt som i 1600-tallet tog navnet Bååt og blev introduceret på Riddarhuset. Peders ætlinge i fjerde led, brødrene Seved Bååt og Nils Bååt, generalmajor og guvernør i Riga (f. 1617, d. 1659), ophøjedes 1650 til friherrer. Carl Gabriel Bååt var 1678-1679 vicelandshøvding i Uppsala.

Slægten uddøde på sværdsiden 1698.

Bådvåbnet
I middelalderen førtes bådvåbnet, med eller uden heraldiske tilføjelser, af flere personer og slægter, hvis indbyrdes slægtskab man ikke kender, eksempelvis slægterne Hjärne og Svarte skåning, nogle personer med tilnavnet Bogher samt en ridder Magnus Birgersson, som blandt de svenske rigsråder i 1434 underskrev opsigelsesbrevet til Erik af Pommern. En ritmester Lennart Nilsson, som 1629 blev introduceret på Riddarhuset, førte ligeledes slægtens våben og kaldte sig Bååt.

Kilder
  i Nordisk familjebok (andre upplagan, 1905)

Adelsslægter fra Sverige

Bååt


Brilliant é um lugar designado pelo censo localizado no condado de Jefferson no estado estadounidense de Ohio. No Censo de 2010 tinha uma população de 1.482 habitantes e uma densidade populacional de 323,64 pessoas por km².

Geografia
Brilliant encontra-se localizado nas coordenadas . Segundo o Departamento do Censo dos Estados Unidos, Brilliant tem uma superfície total de 4.58 km², da qual 4.54 km² correspondem a terra firme e (0.79%) 0.04 km² é água.

Demografia
Segundo o censo de 2010, tinha 1.482 habitantes residindo em Brilliant. A densidade populacional era de 323,64 hab./km². Dos 1.482 habitantes, Brilliant estava composto pelo 98.79% brancos, o 0.27% eram afroamericanos, o 0.07% eram amerindios, o 0% eram asiáticos, o 0% eram insulares do Pacífico, o 0.07% eram de outras raças e o 0.81% pertenciam a duas ou mais raças. Do total da população o 0.34% eram hispanos ou latinos de qualquer raça.

Referências

Ligações externas

Regiões censitárias do Ohio
Localidades do condado de Jefferson (Ohio)

Brilliant (Ohio)


An Kefersteinia saccata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Franco Pupulin. An Kefersteinia saccata in nahilalakip ha genus nga Kefersteinia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Kefersteinia (Orchidaceae)

Kefersteinia saccata


Ageniaspis citricola es una especie de insecto, una avispilla parasitoide, de la familia Encyrtidae. Esta especie está reportada como control biológico del minador de los cítricos (Phyllocnistis citrella).

Referencias

Chalcidoidea

Ageniaspis citricola


Donald Alfred Davie (17 de julio de 1922 – 18 de septiembre de 1995) fue un poeta y crítico literario británico. Sus poemas en general son filosóficos y abstractos, pero evocan diferentes entornos.

Biografía
Davie nació en Barnsley, Yorkshire, en el seno de una familia baptista. Comenzó su educación en la Escuela Barnsley Hogate, y más tarde asistió al Saint Catharine's College, de Cambridge. Debió interrumpir sus estudios por la guerra, cuando fue enviado por la Royal Navy al Ártico, en Rusia, donde aprendió el idioma por sí solo. Durante el último año de la guerra, contrajo matrimonio con Doreen John en Devon. Después de regresar a Cambridge, terminó sus estudios y se graduó como B.A., M.A. y Ph.D. En 1958 volvió a la universidad y en 1964 comenzó a trabajar como profesor de inglés en la nueva Universidad de Essex. Enseñó inglés allí entre 1964 y 1968, cuando se mudó a los Estados Unidos para trabajar en la Universidad de Stanford, donde sucedió a Yvor Winters. En 1978, asumió un cargo en la Universidad de Vanderbilt, donde dio clases hasta su retiro en 1988.

Escribió varios libros sobre la técnica de la poesía, como Purity of Diction in English Verse, y artículos más pequeños como Some Notes on Rhythm in Verse. Las críticas y las poesías de Davie se caracterizan por su interés en las técnicas modernistas y premodernistas. Davie pensaba que "no hay una conexión necesaria entre la vocación poética y el exhibicionismo, el egoísmo y la licencia". Escribe de manera elocuente y empática sobre la poesía británico moderna en Under Briggflatts, mientras que en Thomas Hardy and British Poetry defiende una tradición pre-modernista. Gran parte de los poemas de Davie han sido comparados con los del tradicionalista Philip Larkin, pero otras de sus obras tienen una influencia más notoria de Ezra Pound. Davie aparece en el Oxford Book of Contemporary Verse, de 1980.

Falleció de cáncer, el 18 de septiembre de 1995, en Exeter, a los 73 años de edad.

Obras
A Winter Talent and other poems (Routledge and Kegan Paul, 1957)
Events & Wisdoms (Routledge and Kegan Paul, 1964)
In the Stopping Train and other poems (Carcanet Press, 1977)
Selected Poems (Carcanet Press, 1985)
Trying To Explain (Carcanet Press, 1986)
To Scorch Or Freeze (Carcanet Press, 1988)
 Under Briggflatts (Carcanet Press, 1989)
 Slavic Excursions (Carcanet Press, 1990)
 These the Companions (Carcanet Press, 1990)
 Ezra Pound (Carcanet Press, 1991)
 Older Masters (Carcanet Press, 1992)
 Purity of Diction In English Verse and Articulate Energy (Carcanet Press, 1994)
 Church Chapel and the Unitarian Conspiracy (Carcanet Press, 1995)
 Poems & Melodramas (Carcanet Press, 1996)
 With The Grain: Essays On Thomas Hardy and British Poetry (Carcanet Press, 1998)
 Two Ways Out Of Whitman:American Essays (Carcanet Press, 2000)
 Collected Poems (Carcanet Press, 2002)
 A Travelling Man: Eighteenth Century Bearings(Carcanet Press, 2003)
 Modernist Essays(Carcanet Press, 2004)
 Purity of Diction In English Verse and Articulate Energy (Carcanet Press, 2006)

Referencias

Enlaces externos
Perfil en Worldcat
Collected Poems en Google Books

Poetas del Reino Unido del siglo XX
Fallecidos en Exeter

Donald Davie


Felah (în , fallāḥ; plural felahi, în , fallāḥīn) este un țăran, fermier sau muncitor agricol în Orientul Mijlociu și nordul Africii. Acest cuvânt provine din cuvântul arab pentru "plugar" sau "muncitor agricol".

Un felah poate fi văzut purtând o robă simplă de bumbac numită galabieh (jellabiya). Cuvântul galabieh își originea în jurul anilor 1715-1725 și derivă din cuvântul arab egiptean gallabīyah (جلابية).

Origini și folosire

Cuvântul felah a fost termenul folosit în Orientul Mijlociu în perioada otomană și mai târziu cu referire la săteni și fermieri. Nur-eldeen Masalha îl traduce ca "țăran".

Felahii se deosebesc de effendi sau proprietarii de terenuri agricole, deși felahii din această regiune ar putea fi mici proprietari, arendași sau fermieri care trăiesc într-o colectivitate rurală ce deține terenuri în proprietate comună. Alți autori folosesc termenul felah doar pentru a-i desemna pe muncitorii agricoli fără pământ. Termenul fallahin era folosit pentru sătenii creștini, druzi, evrei și musulmani. El era utilizat în mai multe regiuni din Orientul Mijlociu, inclusiv în Egipt și Cipru.

Felahii din Egipt
Felahii formează circa 60% din populația Egiptului,<ref>Who are the Fellahin? – Biot #312: 24 decembrie 2005. SEMP, Inc.</ref> duc vieți umile și continuă să trăiască în case din chirpici la fel ca și strămoșii lor din vechime. Procentul lor era mult mai mare în secolul al XX-lea, înainte de migrarea masivă a felahilor egipteni către marile așezări urbane. În 1927, antropologul Winifred Blackman, autorul cărții A Fellahin of Upper Egypt'', a efectuat o cercetare etnografică a vieții fermierilor din Egiptul de Sus și a concluzionat că există continuități observabile între credințele și practicile religioase și culturale ale felahilor și cele ale vechilor egipteni.

Referințe

Legături externe

 Egypt's forgotten fellahin

Cuvinte și expresii în limba arabă
Fermieri

Felah


Lukica (šikovac; lat. Peltaria), biljni rod iz porodice kupusovki (Brassicaceae). Postoje tri priznate vrste od srednje do jugoistočne Europe, i od istočnog Sredozemlja do Irana i Turkmenistana

U Hrvatskoj raste jedna vrsta, to je mrežasta lukica ili mrežasti šikovac (P. alliacea)

Vrste
 Peltaria alliacea Jacq.
 Peltaria angustifolia DC.
 Peltaria turkmena Lipsky

Sinonimi
 Bohadschia Crantz

Izvori

Vanjske poveznice

Thlaspideae

Lukica


Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası (; güncel Türkçe: İlerici Cumhuriyet Partisi), Türkiye Cumhuriyeti tarihinin ilk muhalefet partisiydi. Mustafa Kemal Paşa'nın eski silah ve dava arkadaşları olan Kâzım Karabekir, Rauf (Orbay) Bey, Ali Fuat (Cebesoy) Paşa, Refet (Bele) Paşa ve Adnan (Adıvar) Bey'in öncülüğünde, 17 Kasım 1924'te kurulmuştur. Parti tüzüğünde cumhuriyet ilkesinin, liberalizmin ve demokrasinin benimsendiği belirtilirken aynı zamanda dini inançlara da saygılı olunduğu açıklanmıştır.

Mustafa Kemal Paşa'nın hem parti üyesi hem de cumhurbaşkanı olmasına, partili cumhurbaşkanlığına karşı olan Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası, tarafsız cumhurbaşkanlığını savunmuştur. Parti üyeleri, tek partili muhalefetsiz bir sistemin otoriter yönetime kayacağı endişesi barındırdıklarını ve bunun önlenmesi için böyle bir harekete giriştiklerini belirttiler. Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası; parti kurulduktan kısa bir süre sonra bazı rejim muhaliflerinin parti etrafında toplanması ve partinin dini duyguların propaganda olarak kullanıldığı iddiaları ortaya atıldı.

Amasya Tamimi ile Kurtuluş Savaşı'nı başlatan beş kişilik kumandan kadrosunun Mustafa Kemal Paşa hariç tüm üyeleri, Terakkiperver Fırkası'nın kurucu ve liderleri arasında yer almıştır. (Kâzım Karabekir, Rauf Bey, Refet Paşa ve Ali Fuat Paşa.)

Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası; programındaki "fırkamız itikad-ı diniyeye ve fıkriyeye hürmetkardır" (Parti, dini düşünce ve inançlara saygılıdır) maddesi gerekçe gösterilerek, Şeyh Said İsyanı'ndan sorumlu tutulmuş ve 5 Haziran 1925'te kapatılmıştır. Daha sonra Mustafa Kemal Paşa'ya düzenlenen İzmir Suikastı olayında TCF kurucularının bir bölümü yargılanmıştır.

Kuruluş

Partinin kurulmasına yol açan olaylar zincirinin ilk halkasını, Kâzım Karabekir, Nisan 1923 seçimlerinin hazırlık aşamasına dayandırır:
'Ben muhalif istemiyorum' diyerek, kendisine kavlen ve tahriren en çok sadakat gösterenleri ve Birinci Meclis'te fiiliyatıyla bu emniyeti kazananları ve hemen bütün karargâhının mensuplarını namzet gösteriyordu. Ben de böyle emre uyan bir meclisle, dünyaya hakim İtilaf devletlerinin emniyetini kazanamayacağımızı ve dahilde de hürriyet mefhumunu kaldıracağımızı ve belki daha şiddetli bir muhalefete yol açılacağını söyleyerek seçim komitesinden ayrıldım.

Rauf Bey'in Cumhuriyet'in ilanından bir gün sonra İstanbul basınına verdiği ve Cumhuriyetin ilanında izlenmiş olan yöntemi eleştiren demeci, Halk Fırkası içindeki yol ayrımının dönemeç noktasıdır. Orbay İttihat ve Terakki deneyimine gönderme yaparak, 1908'in özgürlük umutlarının 1913'te bir parti despotizmine dönüşmesinin ülkeye getirdiği felaketli sonuçları vurgulamıştır.

Ali Fuat Paşa'ya göre, 1924 Eylül'ünde yeni partinin kurulması kararının alındığı toplantıda şu hususlarda anlaşmaya varılmıştır:
"[...] 3- İnkılapların hepsine taraftar olmakla beraber, bunların herhangi bir şahsa veya zümreye imtiyaz vermek için değil, bütün memlekete ve halkımıza mal edilmek emriyle yapılmış olduğu hakkında müttefik kalmıştık. [...]
4- Devlet şeklimiz olan Cumhuriyetin bir şahıs veya zümrenin idaresine alet olmasına mani olmaya elimizden geldiği kadar çalışacaktık."

TCF 17 Kasım 1924'te İçişleri Bakanlığına verilen bir dilekçeyle resmen kuruldu. Kuruluş dilekçesinde partinin amaçları şöyle tanımlanmıştı:

"Hakimiyetin bila kayd-ı şart millette olduğu ve milletin mukadderatına bizzat vazıülyed bulunduğu esasına istinaden cumhuriyeti idareyi takviye etmek ve memlekette kanunların seyyanen tatbikini temin ile istikrar ve emniyeti teyid ve tezyid eylemek ve teceddüt ve tekamül esasları ile milleti medeniyeti muassırada bir refaha isal edecek esbabı hazırlamak..."

Parti programı
TCF üzerine en ciddi ve kapsamlı araştırmanın yazarı olan Erik-Jan Zürcher, partinin programını, "içinde belirgin bir Batı Avrupa çeşnisi taşıyan bir liberalizm programı" olarak tanımlar.

Parti beyannamesinin başında, milletin "mukadderatını bizzat tayin ve idare etmek rüşd ve kabiliyetini izhar" ettiği vurgulanarak ülkenin demokrasiye hazır olmadığı görüşü reddedilir. En büyük tehlike, milleti "hakimiyet ve hükümranlık hakkından kâmilen mahrum edecek bir istibdat şeklinin teessüs etmesidir." Bireysel özgürlük ilkesi, toplumu zaaftan ve yozlaşmaktan, bireyi de keyfi yönetimden koruyacak bir toplumsal zorunluk olarak tanımlanır. "Umumi hürriyetlerin şiddetle taraftarıyız," "hürriyet-i şahsiyeyi her sahada mukaddes addedeceğiz" ve "fırkamız, tahakkümlerin şiddetle aleyhtarı[dır]" ifadeleri, liberal düşüncenin temel ilkelerini yansıtırlar.

Parti programının genel esaslar bölümünde, devlet şekli "halkın hakimiyetine müstenit bir cumhuriyet" olarak tanımlanır (madde 1). Partinin "meslek-i esasisi [...] hürriyetperverlik (liberalizm) ve halkın hakimiyeti (demokrasi)"dir (madde 2; parantez içindeki Fransızca kelimeler orijinal metindedir). "Mebusan seçiminde bir dereceli halk oyu usulü kabul edilecek" (madde 8) ve "devletin vazifeleri asgari hadde indirilecektir" (madde 9). Yasaların çıkarılmasında "halkın temayülatının" gözetilmesi (madde 3) ve "milletin açık vekâleti alınmadıkça" anayasanın değiştirilmemesi (madde 5) şeklindeki talepler, CHF'nin bu konulardaki tavrına yönelik örtülü bir eleştiriyi barındırırlar. "Hakimlerin her türlü nüfuz ve tesirden azade kalmaları için, değişmezliklerini sağlayan hükümler vazedilmesi" (madde 10), cumhurbaşkanının meclis üyeliğinden ayrılması (madde 12) ve bütçeden maaş alan devlet görevlilerinin hiçbir siyasi partiye üye olamamaları (madde 13), kuvvetler ayrılığı ilkesini korumaya yönelik önlemler olarak değerlendirilebilir.

İç politikaya ilişkin ilkeler arasında, "idari adem-i merkeziyet esası kabul edilecektir" (madde 14), "bilumum devlet muamelatı sadeleştirilecektir" (madde 22) ve "ilk mekteplerin idareleri mahallerine ait olacaktır" (madde 52) ibareleri göze çarpar.

Ekonomik konular arasında, Halk Fırkası'nın sadece iç kaynaklarla kalkınmayı öngören iktisat anlayışına karşı serbest ticaret ilkeleri savunulur ve ihracatın önemi vurgulanır (madde 30-32); sadece iç mali kaynaklara dayanarak kalkınma görüşü eleştirilir (madde 40-41).

"Fırka, efkâr ve itikadat-ı diniyyeye hürmetkardır" ifadesi (madde 6), "kişi özgürlüklerini her alanda kutsal saymak" ilkesinin bir uzantısı olarak gösterilir. Tevhid-i tedrisat ilkesi savunulur (madde 49). Partinin kurulduğu gün basına verilen demeçte, "kamu hakimiyeti, hürriyetperverlik, cumhuriyetçilik" esasları üzerinde anlaşmak koşuluyla, gerekirse CHF ile işbirliği yaparak "her nevi irticai hareketlere mukavemet" edileceği belirtilir.

Parti kadrosu
Tunaya'ya göre 28, Tunçay'a göre 29 milletvekili TCF'ye katılmıştır. Partiye katılan milletvekillerinin listesini Tunçay verir:

Ali Fuat Cebesoy (Ankara), Osman Nuri Özpay, Necati Kurtuluş (Bursa), Feridun Fikri Düşünsel (Tunceli), Cafer Tayyar Eğilmez (Edirne), İhsan Hamit Tiğrel (Ergani), Sabit Sağıroğlu (Erzincan), Halet Sağıroğlu (Erzurum), Münir Hüsrev Göle, Rüştü Paşa (Erzurum), Halil Işık (Ertuğrul), Miralay Arif Bey (Eskişehir), Zeki Kadirbeyoğlu (Gümüşhane), Rauf Orbay, Adnan Adıvar, Kâzım Karabekir, İsmail Canbulat, Refet Bele (İstanbul), Hoca Kâmil Efendi (Karahisar-ı Sahip), Abdullah Hulusi Zarplı (Karesi), Halit Akmansü (Kastamonu), Ahmet Şükrü Bey (Kocaeli), Abidin Bey (Manisa), Ahmet Besim Özek (Mersin), Ahmet Faik Günday (Ordu), Halis Turgut (Sivas), Bekir Sami Kunduh (Tokat), Ahmet Muhtar Cilli, Mehmet Rahmi Eyüboğlu (Trabzon).

TCF'nin kuruluşunun hemen ardından 6-7 mebus daha Halk Fırkası'ndan istifa etmiş, ancak (eldeki belgelerden anlaşılabildiği kadar) Terakkiperver Fırka'ya girmeden bağımsız kalmıştır.

TCF ve İttihat-Terakki
TCF kurucularının tümünün eski İttihat ve Terakki Cemiyeti mensuplarından olması, aralarında Kara Vasıf, İsmail Canbulat, Halis Turgut, Rahmi Beyler gibi eski parti üyelerinin bulunması, TCF'nin "İttihatçılıkla" suçlanmasına neden olmuştur. Parti liderleri bu iddiayı ısrarla reddetmişlerdir.

TCF liderlerinin İzmir Suikastı dolayısıyla 1926'da yargılanmaları esnasında da özellikle İttihat ve Terakki bağlantıları olduğu iddiası üzerinde de durulmuştur.

Bazı Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası üyeleri ve eski İttihatçıların olay ile ilgileri olduğu iddiasıyla yapılan soruşturma sonucu Kazım Karabekir, Ali Fuat Cebesoy ve benzeri kişiler suçsuz bulunarak serbest kaldılar. Bazı eski ittihatçılar ise tutuklandılar.

Basında TCF
TCF'yi İstanbul basınının büyük bir bölümü destekledi. Özellikle Vatan, Tevhidi Efkar, Son Telgraf ve İstiklal TCF lehine yayında bulundular. CHF'yi ise bu sırada resmî yayın organı Hakimiyeti Milliye ile Cumhuriyet ve Akşam destekliyordu. Hüseyin Cahit'in Tanin'''i iki parti arasında net bir tavır almadı.

 TCF-CHF ilişkileri
TCF'nin kuruluşundan 5 gün sonra "sertlik yanlısı" olarak tanınan İsmet Paşa hükûmeti istifa ederek, daha ılımlı bir politikadan yana olan Fethi Okyar hükûmeti kuruldu.

TCF, Aralık 1924'teki ara seçimlere katılamadı. Seçimi CHF kazandı, sadece Bursa ve Kırkkilise'de (Kırklareli) TCF destekli bağımsızlar kazandı. Ancak, hükûmet Bursa'da kazanan Ferik (Korgeneral) Nurettin Paşa'nın mazbatasını iptal etti. İkinci defa yapılan seçimi yine Nurettin Paşa kazandı.

 Kapatılması
Şubat 1925'te baş gösteren Şeyh Said İsyanı dolayısıyla Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası iktidar tarafından eleştirilere maruz kalmıştır. Dönemin başbakanı Ali Fethi Okyar istifa etmiş ve güvenoyu alarak başbakan olan İsmet Paşa Takrir-i Sükun kanununu yürürlüğe koyarak basına ciddi cezalar kesilmesinin yolunu açmıştır. Bu arada TCF'nin kapatılması süreci hızlanır ve fırka 5 Haziran 1925'te kapatılır. 14 Haziran 1926'da İzmir Suikastı sonrasında bazı paşalar tutuklanır ve idam hükmüyle yargılanır. Fakat içlerinde Kâzım Karabekir ve Ali Fuat Paşa gibi İstiklal Savaşı'na katılanların da bulunduğu bu komutanlar, Türk ordusu subaylarının protesto gösterileri sonucu, Gazi Mustafa Kemal Paşa'nın "özel affı" ile idamdan kurtulmuşlardır.

13 Şubat'ta Şeyh Sait İsyanı başladı. 15 isyan bölgesinde hükûmet sıkıyönetim ilan etti: Elaziz, Genç, Muş, Ergani, Dersim, Diyarbakır, Mardin, Urfa, Siverek, Siirt, Bitlis, Van, Hakkâri, Kiğı ve Hınıs. TCF'nin bu yerlerde dini propaganda yaptığı iddia edildi. Ali Fethi Bey başvekillikten istifa etti, CHF içindeki aşırı kanat sertlik yanlısı İsmet Paşa'yı başa getirdi. 4 Mart'ta Takrir-i Sükun Kanunu kabul edildi. Tevhidi Efkar, Son Telgraf, İstiklal, Sebilürreşad, Aydınlık, Orakçekiç gibi gazete ve dergiler kapatıldı. İstiklal Mahkemeleri kuruldu. TCF, yasa dışı faaliyetlerinden dolayı yargılandı ve 3 Haziran 1925'te bütün şubeleri kapatıldı.

 Mustafa Kemal Paşa'nın TCF'ye yönelik eleştirileri
Mustafa Kemal Paşa Nutukta TCF'nin tutumunu "dini siyasi çıkarlara alet etmek" olarak yorumlamıştır. Bununla birlikte Nutukta Terakkiperver Fırka kurucularını cumhuriyet düşmanlığı, saltanatçılık, halifecilik, İngiliz yandaşlığı, isyan kışkırtıcılığı ve vatan hainliği ile de suçlar.

Partinin en çok eleştirildiği noktalardan biri parti programının açıklanırken "Parti, dinî düşünce ve inançlara saygılıdır" ilkesinin vurgulanmasıdır. Hatta bu durumu Mustafa Kemal Paşa Nutukta şu şekilde eleştirmiştir:

"...'Parti, dinî düşünce ve inançlara saygılıdır' ilkesini bayrak olarak eline alan kimselerden iyi niyet beklenebilir miydi? Bu bayrak, yüzyıllardan beri cahilleri, bağnazları ve hurafelere inananları kandırarak özel çıkarlar sağlamaya kalkmış olanların taşıdıkları bayrak değil miydi? Türk milleti, yüzyıllardan beri, sonu gelmeyen felâketlere, içinden çıkabilmek için büyük fedakârlıkların gerekli olduğu pis bataklıklara, hep bu bayrak gösterilerek sürüklenmemiş miydi: Cumhuriyetçi ve yenilikçi olduklarını zannettirmek isteyenlerin, yine bu bayrakla ortaya atılmaları, dinî bağnazlığı coşturarak, milleti, Cumhuriyet'e, ilerlemeye ve yenileşmeye karşı kışkırtmak değil miydi?"

Kaynakça

 Konuyla ilgili yayınlar
Ahmet Yeşil, Türkiye Cumhuriyetinde ilk Teşkilatlı Muhalefet Hareketi, Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası, Cedit Y., Ankara 2002.
Erich Jan Zürcher, Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası (1924-1925), İletişim Y., İstanbul 2003.
Mete Tunçay, Türkiye Cumhuriyeti'nde Tek Parti Yönetimi'nin Kurulması (1923-1931)'', Yurt Y. Ankara 19

Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası


Pip, South Park'taki tek İngiliz asıllı insandır. İngiltere'den öğrenci değişim programı çerçevesinde gelmiştir. İngiliz olduğu için çocuklar onu hiç sevmez. Aslında Pip Charles Dickens'ın Büyük Umutlar romanındaki kendi otobiyografisidir. Trey Parker ve Matt Stone, Charles Dickens'ı sevmedikleri için onu da South Park'a ezik birisi olarak eklemişlerdir. Annesi ve babası ölmüştür. 201 bölümünde Mecha (Barbra) Streisand, ayağıyla Pip'i ezerek öldürdü. Bu bölümden sonra Pip diğer bölümlerde olmadı.

Resim aranan çizgi karakterler

Pip


Bez nazvaniya (Без названия, ) este al șaselea album de studio al interpret de muzică rock rusă Nikolai Noskov, care a fost lansat pe 2012. Albumul a fost inregistrat in Germania, in studio Horst Shnebel. Înregistrarea a fost făcută cu participarea a doi membri ai grupului german De-Phazz.

Ordinea pieselor pe album
 Без названия
 Озера
 Ночь
 Я был один
 Исповедь
 Мёд

Referințe

Albume de Nikolai Noskov
 Albume din 2012

Bez nazvaniya


කඩුවෙල යනු මධ්‍යම පළාතේ මාතලේ දිස්ත්‍රික්කයේ පිහිටි  ගම්මානයකි. උකුවෙල ප්‍රාදේශීය සභාව මගින් පාලනය වේ.

ජනගහනය

ආර්ථිකය

වෙනත් කරුණු

ආශ්‍රිත ලිපි
 ශ්‍රී ලංකාවේ නගර ලැයිස්තුව
 ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය සභා

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැඳි

කඩුවෙල,මධ්‍යම පළාත


Musa'nın Hükmü, Michelangelo tarafından yapılan ve II. Julius'un mezarının merkezindeki yer alan ana heykeldir. Heykelde tasvir edilen kişi Musa peygamberdir.

İnsan üstü boyutta ve oturan adam şeklinde tasarlanan heykelin sağında ve solunda, dışa dönük canlı bir yaşamla içe dönüklüğü temsil eden Lea ve Rahel heykelleri bulunmaktadır.

Musa tanrısal on emri halkına bildirmek için Sina Dağına çıkar ve orada kırk gün kırk gece bekler. Şehre döndüğünde, halkının altından yaptıkları bir buzağı heykeline taptıklarını görür. Bu, onda büyük bir kızgınlık ve hiddet yaratır. Michelangelo'nun Musa'sı, bu anı temsil eder.

Peygamber öfkeli, fakat henüz kendisine hakim görünür. Başı sola çevrili, üzerinde on emrin yazılı bulunduğu levha koltuğunun altında, sağ eli asabi bir hareketle sakalını karıştırır. Davud heykelinde olduğu gibi, burada da zapt olunan hareket,yahut biraz sonra harekete geçecek olan sükun ifade edilir. Heykel Musa peygamberin az sonra ayağa kalkarak levhayı yere çalacağı izlenimini yaratır.

Michelangelo heykelleri
İtalya'da sanat
Kitâb-ı Mukaddes'le ilgili sanat
II. Julius'un mezarı
16. yüzyıl heykelleri

Musa'nın Hükmü


Ptolemeu do Chipre (  58 a.C.) foi o rei do Chipre entre 80 e 58 a.C. Era o irmão mais novo de Ptolemeu XII Auleta, faraó do Egito e, assim como o irmão, filho ilegítimo de Ptolemeu IX Látiro. Foi também tio de Cleópatra VII Filopátor, a última faraó do Antigo Egito.

Biografia
Foi aparentemente reconhecido como rei do Chipre ao mesmo tempo em que seu irmão Auleta obteve a posse do trono do Egito, em 80 a.C. Ptolemeu negligenciou a precaução de obter a confirmação de sua soberania em Roma e cometeu o erro adicional de ofender Públio Clódio Pulcro, ao não resgatá-lo quando ele caiu nas mãos de piratas da Cilícia. Quando Clódio se tornou tribuno (em 58 a.C.), ele promulgou uma lei para privar Ptolomeu de seu reino e reduzir o Chipre a uma província romana. Catão, a quem foi confiada a execução deste decreto, aconselhou Ptolomeu a se submeter, oferecendo-lhe sua segurança pessoal, com o cargo de sumo sacerdote em Pafos e uma generosa pensão. Ptolomeu recusou e, totalmente despreparado para resistir ao poder romano e decidindo morrer como rei, pôs fim à sua própria vida, 58 a.C.

Mortos em 58 a.C.
Faraós da dinastia ptolemaica
Monarcas suicidas
Descendentes de gregos

Ptolemeu do Chipre


Assassin's Creed Rogue este un joc video de acțiune-aventură, dezvoltat de Ubisoft Sofia și publicat de Ubisoft. Este cel de-al șaptelea titlu din ramura principală a seriei Assassin's Creed, o continuare a jocului Assassin's Creed IV: Black Flag (2013) și un prequel al jocului Assassin's Creed III (2012), misiunea finală fiind începutul lui Assassin's Creed Unity (2014). A fost ultimul joc Assassin's Creed lansat pentru platformele PlayStation 3 și Xbox 360, Ubisoft anunțând nu va mai lansa jocuri pentru aceste platforme, excepție făcând doar seria Just Dance. Jocul a fost lansat prima oară pentru PlayStation 3 și Xbox 360 în noiembrie și decembrie 2014, după care a fost lansat și pentru Microsoft Windows în data de 10 martie 2015. O versiune remasterizată a fost lansată pentru PlayStation 4 și Xbox One pe 20 martie 2018.

Acțiunea poveștii are loc într-o istorie ficțională a evenimentelor din viața reală și urmărește bătălia dintre Asasini, care luptă pentru pace prin libertate, și Templieri, care doresc pace prin control. Povestea are loc la mijlocul secolului 18, în timpul Războiului de Șapte Ani, și îl urmărește pe Shay Patrick Cormac, fost Asasin devenit Templier. Gameplay-ul în Rogue este foarte similar cu cel din Black Flag, cu un amestec între explorarea navală și explorarea third-person pe uscat, existând, însă, și unele funcții noi.

După lansare, Rogue a primit recenzii mixte; majoritatea criticilor au lăudat faptul că îți poți asuma rolul unui Templier, povestea matură, protagonistul complex, descrierea sofistică a luptei dintre Templieri și Asasini și adăugările făcute gameplay-ului tradițional și naval al seriei, criticând, în schimb, lipsa de idei noi și asemănările cu Black Flag.

Gameplay
Assassin's Creed Rogue este un joc de acțiune-aventură și stealth, ce are loc într-un mediu open world. Aspectele navale din jocurile anterioare se întorc, jucătorul controlând vasul lui Shay, Morrígan. Morrígan are un pescaj mai mic decât cel al vasului lui Edward Kenway din Assassin's Creed IV: Black Flag, Jackdaw, ceea ce îi permite și traversarea râurilor. Noile funcții includ noi arme pentru navă, precum uleiul ce poate fi împrăștiat și aprins, mitralierele, dar și abilitatea inamicilor de a aborda Morrígan-ul în timpul luptelor navă-contra-navă. Mediul arctic încurajează gameplay-ul naval și explorarea, deoarece anumite aisberguri pot fi izbite cu un spărgător de gheață. Scufundările din Black Flag nu pot fi practicate în Atlanticul de Nord, de vreme ce viața jucătorului scade rapid din cauza apelor înghețate.

Pentru lupta pe uscat, jocul introduce o armă cu aer comprimat, care îi permite jucătorului să execute silențios inamicii de la distanță. Arma poate fi îmbunătățită cu diferite proiectile, precum explozibili. Jucătorul poate folosi și aruncătorul de grenade, care poate trage cu grenade-șrapnel. Luptele corp-la-corp au fost puțin schimbate, iar acum atacurile inamicilor pot fi parate cu precizie, similar cu seria Batman: Arkham. Inamicii Asasini se pot ascunde în tufișuri, se pot amesteca în mulțimi și pot executa atacuri aeriene împotriva jucătorului. Gazul otrăvitor poate fi folosit acum ca și armă, iar Shay are o mască care îi poate diminua efectele.

Misiunile secundare și activitățile se întorc și ele, unele dintre ele bazându-se pe jocurile anterioare. Deoarece Shay este un Templier, jocul introduce un nou tip de misiune secundară: Assassin Interception. Acestea sunt asemănătoare cu misiunile secundare ale Asasinilor din jocurile anterioare. Shay, după ce interceptează un porumbel mesager ce transportă un contract de asasinare, trebuie să prevină moartea unui Templier prin găsirea și omorârea Asasinilor ascunși prin apropiere.

Jocul conține și bătălii cu nave legendare. Pentru a le distruge, jucătorul va trebui să îmbunătățească Morrígan-ul pe parcursul jocului.

Povestea

Povestea din prezent începe la un an după evenimentele din Black Flag, cu un jucător-personaj anonim care lucrează pentru Abstergo Entertainment. În timp ce acesta retrăiește memoriile lui Shay Patrick Cormac, un Asasin irlandez din timpul Războiului Franco-Indian, ei găsesc, neintenționat, un fișier ce corupe severele Absergo. Clădirea este închisă, iar jucătorul este recrutat de Melanie Lemay pentru a continua explorarea memoriilor lui Cormac, cu intenția de a curăța sistemul.

Cormac este un personaj nou în Frăția Asasinilor, superiorul său fiind Achilles Davenport. Achilles vede potențial în el, dar Cormac devine insuportabil. Crezând că dacă va avea un rol mai important în Frăție el va deveni un Asasin mai bun, Achilles îl pune pe Cormac la cârma noii sale nave, Morrígan, după care îl trimite să urmărească un Templier care încearcă să descifreze un artefact Precursor ce conține locațiile anumitor Piese ale Edenului. Artefactul, o cutie din lemn, a fost furat de la Asasini în urma unui cutremur puternic, ce a avut loc în Haiti cu câțiva ani în urmă. Cu ajutorul lui Benjamin Franklin, o Piesă este localizată în Lisabona, iar Cormac este trimis să o recupereze.

Cu toate acestea, Cormac începe să pună la îndoială motivele Asasinilor și nu este satisfăcut după ce îl asasinează pe Lawrence Washington, care era deja muribund din cauza tuberculozei. Călătorește la Lisabona, unde recuperează Piesa Edenului, care declanșează un cutremur ce distruge orașul. Amintindu-și de evenimentele similare din Haiti, Cormac este îngrozit după ce află că Achilles și Asasinii intenționează să găsească restul de Piese ale Edenului. Cormac fură un manuscris necesar găsirii artefactului și fuge, în timp ce Asasinii îl urmăresc. Confruntat pe marginea unei prăpastii, el decide să se sinucidă și să îngroape manuscrisul în apele Atlanticului, decât ca acesta să ajungă în mâinile Asasinilor. Imediat după ce sare, Louis-Joseph Gaultier de La Vérendrye îl împușcă în spate, cu toate că Shay crede că prietenul său cel mai bun, Liam, a făcut-o.

Cormac este salvat de o navă aflată în trecere și dus la New York. Odată ce ajunge acolo, el își folosește abilitățile învățate de la Asasini pentru a curăța orașul de bandele criminale. Acțiunile sale îi atrag atenția lui George Monro, guvernatorul orașului, care îi oferă lui Cormac șansa de a reconstrui orașul. Îndatorat lui Monro, Cormac ajută Armata Britanică în campaniile sale, în special la Bătălia din Golful Quiberon, Asediul din Louisbourg (1758) și alte revolte împotriva francezilor, și descoperă că oamenii lui Achilles îi ajută pe francezi. Monro este dezvăluit ca fiind Templier și, în ciuda trecutului lui Cormac, îi oferă un loc în Ordin. Cormac acceptă, dar Monro este omorât la puțin timp după, în timpul unui asediu asupra unui fort britanic executat de niște indieni abenaki. Cormac este introdus apoi în Ordin de către Marele Maestru Templier, Haytham Kenway.

Cormac îi dezvăluie lui Kenway că Piesele Edenului căutate de Asasini nu sunt folosite ca și arme, ci ca să țină lumea laolaltă, și jură să-și oprească foștii aliați înainte ca aceștia să cauzeze altă catastrofă. Printrele victimele lui Shay este și Adewale, fostul secund al lui Edward Kenway, după ce acesta s-a luptat cu britanicii la Louisbourg. Eforturile sale duc la moarte a mai multor membrii din Frăție, până când mai rămân doar Achilles și Liam. După ce află că cei doi se duc către un templu Precursor, el începe să-i urmărească. Înăuntrul templului, Haytham și Cormac se confruntă cu Achilles și Liam, iar încercările lui Achilles de a evita vărsarea de sânge îl fac pe Liam să distrugă neintenționat Piesa Edenului, cauzând un nou cutremur. În timp ce Haytham îl urmărește pe Achilles, Cormac și Liam se luptă în templu, iar lupta se încheie atunci când Cormac își omoară fostul prieten. El ajunge la Haytham la timp și îl convinge să-l cruțe pe Achilles, spunându-i că mărturia sa îi va opri pe ceilalți Asasini din căutarea celorlalte temple ale Precursorilor. Cu toate acestea, Haytham îl schilodește pe Achilles, împușcându-l în genunchi.

Cu Frăția Asasinilor din America colonială aproape distrusă, Cormac este trimis să localizeze artefactul care a fost folosit pentru a găsi Piesa Edenului, deoarece Achilles l-a înmânat altor Asasini înainte de călătoria sa spre templul Precursor. După douăzeci de ani, Cormac se află la Versailles, unde descoperă că artefactul se află în mâinile lui Charles Dorian. Cormac îl omoară pe Charles și intră în posesia artefactului, făcându-i în ciudă omului muribund că, cu toate că Revoluția Americană s-a terminat cu victoria Templierilor, o nouă revoluție poate schimba lucrurile.

În prezent, jucătorul încheie amintirile lui Cormac. Sub conducerea lui Otso Berg, un lider Templier, ei le încarcă în rețeaua Asasinilor, dezvăluind cât de aproape a fost Achilles Davenport de a distruge lumea. Rezultatul este cel dorit, iar Asasinii sunt aruncați în dizgrație și, precum este arătat în Assassin's Creed Unity, aceștia se răzbună prin accesarea fișierelor Abstergo și distrugerea tuturor mostrelor Precursorilor, precum și prin deteriorarea serverelor. Dorind să fie premiat, jucătorului îi este dat de ales; să se alăture Ordinului Templier sau să moară. Jocul se încheie înainte ca jucătorul să-și facă alegerea.

Dezvoltare
În martie 2014, un joc Assassin's Creed, cu numele de cod "Comet", a fost dezvăluit a fi în stadiul de dezvoltare, platformele pentru care va fi lansat fiind PlayStation 3 și Xbox 360. Până la finalul lunii, existau detalii cum că "Comet" se va petrece în anul 1758, în New York, și va conține navigare în oceanul Atlantic. Jocul va fi o continuare directă a lui Assassin's Creed IV: Black Flag și va avea ca protagonist un Templier pe nume Shay. Haytham Kenway din Assassin's Creed III și Adewalé din Black Flag vor apărea și ei.

Jocul a fost anunțat oficial pe 5 august 2014. Regizorul Martin Capel a descris jocul ca fiind cel care încheie "seria nord-americană", dar și că jocul îndeplinește unele din cerințele fanilor, precum asumarea rolului unui Templier. Jocul este intenționat a "umple golurile" dintre Assassin's Creed III și Assassin's Creed IV: Black Flag și conține "o legătură crucială" cu evenimentele din jocurile anterioare. Ubisoft Sofia a dezvoltat acest joc în colaborare cu alte studiouri Ubisoft: Singapore, Montreal, Quebec, Chengdu, Milano și București. Ubisoft a declarat că jocul a fost imaginat fără modul multiplayer, dar nu iese din discuție adăugarea vreunui mod după lansarea jocului. O versiune remasterizată a fost lansată pentru PlayStation 4 și Xbox One pe 20 martie 2018.

Recepție

Assassin's Creed Rogue a primit recenzii mixte spre pozitive, conform și Metacritic. Până la data de 31 decembrie 2014, Ubisoft a vândut, adunat, peste 10 milioane de copii ale jocurilor Assassin's Creed Unity și Assassin's Creed Rogue.

Ray Carsillo de la Electronic Gaming Monthly i-a acordat jocului o notă de 8.5/10, lăudând personajul principal, povestea, noile arme introduse, noul design al misiunilor, misiuni care îi cer jucătorului să prevină asasinări și nu să le execute, spre deosebire de alte titluri Assassin's Creed, precum și mecanicile de luptă îmbunătățite. Cu toate acestea, el a criticat bugurile frecvente, lipsa de rejucare și lipsa includerii unui mod multiplayer. El a concluzionat: "Rogue este o experiență mult mai interesantă decât m-am așteptat. Jocul își pune amprenta pe serie, dar ne și dă detalii importante despre povestea dintre Assassin's Creed III și IV. Servește ca o concluzie perfectă a poveștii Americii coloniale din secolul al 18-lea."

Eurogamer a comparat Rogue cu Assassin's Creed Revelations—jocul care a încheiat povestea lui Ezio Auditore—din cauza concentrării pe formarea personajelor și poveștii relatate în III și Black Flag. Cu toate că unele cadre, arme și mecanici au fost refolosite din jocurile anterioare ale seriei (cadrul orașului New York din III, luptele navale, renovarea clădirilor pentru a câștiga bani, precum și localizarea inamicilor cu ajutorul unui radar, similar fostului mod multiplayer), portretizarea Asasinilor ca personaje negative a fost considerată "o [idee] nouă ce trebuia să apară în mecanicile de luptă ale seriei", din cauza tacticilor folosite de ei în jocurile anterioare (precum folosirea bombelor cu fum și ascunderea); Rogue s-a simțit cel mai "proaspăt" prin explorarea lumii nord-atlantice. Cu toate acestea, misiunile principale au fost notate ca fiind prea scurte, spre deosebire de cele din jocurile anterioare.

Matt Miller de la Game Informer i-a acordat jocului o notă de 8.25/10. El a apreciat varietatea de activități și tipurile de misiuni, noile adăugări și gameplay-ul îmbunătățit, în ciuda asemănării cu cele anterioare. El a criticat sistemul de luptă repetitiv și absența unui mod multiplayer. El a concluzionat: "Rogue este mare, cu multe de explorat și, cu toate că îi lipsește noutatea, oferă destul de multe fanilor fideli." Daniel Bloodworth de la GameTrailers i-a acordat jocului o notă de 7.2/10, lăudând întoarcerea unora dintre personajele seriei Assassin's Creed, mediul și scenele splendide, misiunile interesante, dar criticând personajul principal, misiunile de la începutul jocului, precum și numeroasele buguri. El a concluzionat: "Rogue, în multe feluri, se simte ca o extensie a lui Black Flag, chiar și în meniu, dar asumarea rolului unui Templier și vânarea foștilor camarazi îi aduce un plus."

Daniel Krupa de la IGN i-a acordat jocului o notă de 6.8/10. El a lăudat povestea captivantă, protagonistul nuanțat, atmosfera, dar a criticat lipsa includerii abilităților Templierilor, întâlnirile cu celelalte personaje, misiunile secundare neinspirate, precum și sistemul frustrant de luptă și traversare, el spunând că nu a observat nicio îmbunătățire la acesta. El a criticat jocul și pentru faptul că nu-l încurajează pe jucător să exploreze lumea. Mark Walton de la GameSpot i-a acordat jocului o notă de 6/10, criticând povestea previzibilă, protagonistul antipatic, precum și lipsa unor misiuni interesante. El a spus că se simte ca un DLC al lui Black Flag și că nu a adus nimic nou seriei. Xav de Matos de la Joystiq i-a acordat jocului o notă de 6/10, spunând că: "Assassin's Creed Rogue este, în esență, o clonă a lui Black Flag. Dacă poți să accepți un joc copy-paste la prețul normal, cu siguranță te vei bucura de ceea ce îți oferă Assassin's Creed Rogue."

În decembrie 2015, Game Informer a clasat jocul pe locul șase în ierarhia seriei Assassin's Creed.

Vânzări
Până la data de 31 decembrie 2014, Ubisoft a vândut, adunat, peste 10 milioane de copii ale jocurilor Assassin's Creed Unity și Assassin's Creed Rogue.

Note explicative

Note

Legături externe

Assassin's Creed
Jocuri pentru PlayStation 3
Jocuri pentru Windows
Jocuri pentru Xbox 360
Jocuri video de stealth
Jocuri video românești

Assassin's Creed Rogue


Seixas Portekiz'de Vila Nova de Foz Côa belediyesine bağlı olan, 12,51 km² yüzölçümüne sahip, 357 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Vila Nova de Foz Côa

Seixas (Vila Nova de Foz Côa)


Salbutamol, also known as albuterol and sold under the brand name Ventolin among others, is a medication that opens up the medium and large airways in the lungs. It is a short-acting β2 adrenergic receptor agonist which works by causing relaxation of airway smooth muscle. It is used to treat asthma, including asthma attacks and exercise-induced bronchoconstriction, as well as chronic obstructive pulmonary disease (COPD). It may also be used to treat high blood potassium levels. Salbutamol is usually used with an inhaler or nebulizer, but it is also available in a pill, liquid, and intravenous solution. Onset of action of the inhaled version is typically within 15 minutes and lasts for two to six hours.

Common side effects include shakiness, headache, fast heart rate, dizziness, and feeling anxious. Serious side effects may include worsening bronchospasm, irregular heartbeat, and low blood potassium levels. It can be used during pregnancy and breastfeeding, but safety is not entirely clear.

Salbutamol was patented in 1966 in Britain and became commercially available in the UK in 1969. It was approved for medical use in the United States in 1982. It is on the World Health Organization's List of Essential Medicines. Salbutamol is available as a generic medication. In 2020, it was the seventh most commonly prescribed medication in the United States, with more than 61million prescriptions.

Medical uses
Salbutamol is typically used to treat bronchospasm (due to any cause—allergic asthma or exercise-induced), as well as chronic obstructive pulmonary disease. It is also one of the most common medicines used in rescue inhalers (short-term bronchodilators to alleviate asthma attacks).

As a β2 agonist, salbutamol also has use in obstetrics. Intravenous salbutamol can be used as a tocolytic to relax the uterine smooth muscle to delay premature labor. While preferred over agents such as atosiban and ritodrine, its role has largely been replaced by the calcium channel blocker nifedipine, which is more effective and better tolerated.

Salbutamol has been used to treat acute hyperkalemia, as it stimulates potassium flow into cells, thus lowering the potassium in the blood.

Adverse effects
The most common side effects are fine tremor, anxiety, headache, muscle cramps, dry mouth, and palpitation. Other symptoms may include tachycardia, arrhythmia, flushing of the skin, myocardial ischemia (rare), and disturbances of sleep and behaviour. Rarely occurring, but of importance, are allergic reactions of paradoxical bronchospasms, urticaria (hives), angioedema, hypotension, and collapse. High doses or prolonged use may cause hypokalemia, which is of concern especially in patients with kidney failure and those on certain diuretics and xanthine derivatives.

Salbutamol metered dose inhalers have been described as the "single biggest source of carbon emissions from NHS medicines prescribing" due to the propellants used in the inhalers. Dry powder inhalers are recommended as a low-carbon alternative.

Pharmacology
The tertiary butyl group in salbutamol makes it more selective for β2 receptors, which are the predominant receptors on the bronchial smooth muscles. Activation of these receptors causes adenylyl cyclase to convert ATP to cAMP, beginning the signalling cascade that ends with the inhibition of myosin phosphorylation and lowering the intracellular concentration of calcium ions (myosin phosphorylation and calcium ions are necessary for muscle contractions). The increase in cAMP also inhibits inflammatory cells in the airway, such as basophils, eosinophils, and most especially mast cells, from releasing inflammatory mediators and cytokines. Salbutamol and other β2 receptor agonists also increase the conductance of channels sensitive to calcium and potassium ions, leading to hyperpolarization and relaxation of bronchial smooth muscles.

Salbutamol is either filtered out by the kidneys directly or is first metabolized into the 4′-O-sulfate, which is excreted in the urine.

Chemistry

Salbutamol is sold as a racemic mixture. The (R)-(−)-enantiomer (CIP nomenclature) is shown in the image at right (top), and is responsible for the pharmacologic activity; the (S)-(+)-enantiomer (bottom) blocks metabolic pathways associated with elimination of itself and of the pharmacologically active enantiomer (R). The slower metabolism of the (S)-(+)-enantiomer also causes it to accumulate in the lungs, which can cause airway hyperreactivity and inflammation. Potential formulation of the R form as an enantiopure drug is complicated by the fact that the stereochemistry is not stable, but rather the compound undergoes racemization within a few days to weeks, depending on pH.

The direct separation of Salbutamol enantiomers and the control of enantiomeric purity has been described by thin-layer chromatography.

History
Salbutamol was discovered in 1966, by a team led by David Jack at the Allen and Hanburys laboratory (a subsidiary of Glaxo) in Ware, Hertfordshire, England, and was launched as Ventolin in 1969.

The 1972 Munich Olympics were the first Olympics where anti-doping measures were deployed, and at that time β2 agonists were considered to be stimulants with high risk of abuse for doping. Inhaled salbutamol was banned from those games, but by 1986 was permitted (although oral β2 agonists were not). After a steep rise in the number of athletes taking β2 agonists for asthma in the 1990s, Olympic athletes were required to provide proof that they had asthma in order to be allowed to use inhaled β2 agonists.

In February 2020, the U.S. Food and Drug Administration (FDA) approved the first generic of an albuterol sulfate inhalation aerosol for the treatment or prevention of bronchospasm in people four years of age and older with reversible obstructive airway disease and the prevention of exercise-induced bronchospasm in people four years of age and older. The FDA granted approval of the generic albuterol sulfate inhalation aerosol to Perrigo Pharmaceutical.

In April 2020, the FDA approved the first generic of Proventil HFA (albuterol sulfate) metered dose inhaler, 90 μg per inhalation, for the treatment or prevention of bronchospasm in patients four years of age and older who have reversible obstructive airway disease, as well as the prevention of exercise-induced bronchospasm in this age group. The FDA granted approval of this generic albuterol sulfate inhalation aerosol to Cipla Limited.

Society and culture
In 2020, generic versions were approved in the United States.

Names

Salbutamol is the international nonproprietary name (INN) while albuterol is the United States Adopted Name (USAN). The drug is usually manufactured and distributed as the sulfate salt (salbutamol sulfate).

It was first sold by Allen & Hanburys (UK) under the brand name Ventolin, and has been used for the treatment of asthma ever since. The drug is marketed under many names worldwide.

Misuse
Albuterol and other beta-2 adrenergic agonists are used by some recreational bodybuilders.

Doping
 there was no evidence that an increase in physical performance occurs after inhaling salbutamol, but there are various reports for benefit when delivered orally or intravenously. In spite of this, salbutamol required "a declaration of Use in accordance with the International Standard for Therapeutic Use Exemptions" under the 2010 WADA prohibited list. This requirement was relaxed when the 2011 list was published to permit the use of "salbutamol (maximum 1600 micrograms over 24 hours) and salmeterol when taken by inhalation in accordance with the manufacturers' recommended therapeutic regimen."

Abuse of the drug may be confirmed by detection of its presence in plasma or urine, typically exceeding 1,000 ng/mL. The window of detection for urine testing is on the order of just 24 hours, given the relatively short elimination half-life of the drug, estimated at between 5 and 6 hours following oral administration of 4 mg.

Research
Salbutamol has been studied in subtypes of congenital myasthenic syndrome associated with mutations in Dok-7.

It has also been tested in a trial aimed at treatment of spinal muscular atrophy; it is speculated to modulate the alternative splicing of the SMN2 gene, increasing the amount of the SMN protein, the deficiency of which is regarded as a cause of the disease.

Albuterol increases energy expenditure by 10-15 percent at a therapeutic dose for asthma and around 25 percent at a higher, oral dose. In several human studies, albuterol increased lean body mass, reduced fat mass, and caused lipolysis; it has been studied for use as an anti-obesity and anti-muscle wasting medication when taken orally.

Veterinary use
Salbutamol's low toxicity makes it safe for other animals and thus is the medication of choice for treating acute airway obstruction in most species. It is usually used to treat bronchospasm or coughs in cats and dogs and used as a bronchodilator in horses with recurrent airway obstruction; it can also be used in emergencies to treat asthmatic cats.

Toxic effects require an extremely high dose, and most overdoses are due to dogs chewing on and puncturing an inhaler or nebulizer vial.

See also
 Ipratropium/salbutamol
 Isoprenaline
 Levosalbutamol – the (R)-(−)-enantiomer
 Salmeterol

References

External links

 Salbutamol at The Periodic Table of Videos

Antiasthmatic drugs
Beta-adrenergic agonists
Chemical substances for emergency medicine
GSK plc brands
Merck & Co. brands
Phenols
Phenylethanolamines
Racemic mixtures
Sympathomimetic amines
Tert-butyl compounds
World Health Organization essential medicines
Wikipedia medicine articles ready to translate

Salbutamol


Raziezd  es un posiólok del ókrug urbano de Krasnodar del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en las tierras bajas de Kubán-Azov, al norte del embalse de Krasnodar del río Kubán, 23 km al este de Krasnodar.

Pertenece al municipio Starokórsunskoye del distrito Karasunski del ókrug.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Algunos datos de la localidad .

Localidades de la Ciudad de Krasnodar del krai de Krasnodar
Distrito de Karasún

Raziezd


Tuniški zaljev (tuniški arapski: خليج تونس) je veliki zaljev u sjeveroistočnom Tunisu, na obali Sredozemnog mora. Širok je 63 km, a proteže se od rta Farina na zapadu do rta Bon na istoku. Tunis, glavni grad Tunisa, leži na jugozapadnom rubu zaljeva, kao i niz mjesta osnovanih u posljednja tri tisućljeća. Planina Djebel Ressas (795 m) uzdiže se oko 15 km južno od dna zaljeva.

Središnji dio zaljeva, koji odgovara gradu Tunisu, povoljan je za položaj za trgovačku luku zbog dobro zaštićenog područja. Drevni grad Kartaga sagrađen je na obali zaljeva.

Izvori

Reljefni oblici u Tunisu
Zaljevi Sredozemnog mora
Zaljevi Atlantskog oceana (Afrika)
Vodene mase Sredozemnog mora (Afrika)

Tuniški zaljev


Kyphosis is an abnormally excessive convex curvature of the spine as it occurs in the thoracic and sacral regions. Abnormal inward concave lordotic curving of the cervical and lumbar regions of the spine is called lordosis. It can result from degenerative disc disease; developmental abnormalities, most commonly Scheuermann's disease; Copenhagen disease, osteoporosis with compression fractures of the vertebra; multiple myeloma; or trauma. A normal thoracic spine extends from the 1st thoracic to the 12th thoracic vertebra and should have a slight kyphotic angle, ranging from 20° to 45°. When the "roundness" of the upper spine increases past 45° it is called kyphosis or "hyperkyphosis". Scheuermann's kyphosis is the most classic form of hyperkyphosis and is the result of wedged vertebrae that develop during adolescence. The cause is not currently known and the condition appears to be multifactorial and is seen more frequently in males than females.

In the sense of a deformity, it is the pathological curving of the spine, where parts of the spinal column lose some or all of their lordotic profile. This causes a bowing of the back, seen as a slouching posture. Kyphosis is distinguished from scoliosis, a condition in which the spine has a sideways curve.

While most cases of kyphosis are mild and only require routine monitoring, serious cases can be debilitating. High degrees of kyphosis can cause severe pain and discomfort, breathing and digestion difficulties, cardiovascular irregularities, neurological compromise and, in the more severe cases, significantly shortened life spans. These types of high-end curves typically do not respond well to conservative treatment and almost always warrant spinal fusion surgery, which can restore the body's natural degree of curvature. The term is from Greek κυφός kyphos, a hump.

Signs and symptoms

Complications
The risk of serious complications from spinal fusion surgery for kyphosis is estimated to be 5%, similar to the risks of surgery for scoliosis. Possible complications include inflammation of the soft tissue or deep inflammatory processes, breathing impairments, bleeding, and nerve injuries. According to the latest evidence, the actual rate of complications may be substantially higher. Even among those who do not develop serious complications, 5% of patients require reoperation within five years of the procedure, and in general it is not yet clear what one would expect from spine surgery during the long-term. Given that the signs and symptoms of spinal deformity cannot be changed by surgical intervention, surgery remains essentially a cosmetic choice. However, the cosmetic effects of surgery are not necessarily stable.

Diagnosis

Classification
There are several kinds of kyphosis (ICD-10 codes are provided):
 Postural kyphosis (M40.0), the most common type, normally attributed to slouching, can occur in both the old and the young. In the young, it can be called "slouching" and is reversible by correcting muscular imbalances. In the old, it may be a case of hyperkyphosis and called "dowager's hump". About one third of the most severe hyperkyphosis cases in older people have vertebral fractures. Otherwise, the aging body does tend towards a loss of musculoskeletal integrity, and hyperkyphosis can develop due to aging alone.
 Scheuermann's kyphosis (M42.0) is significantly worse cosmetically and can cause varying degrees of pain, and can also affect different areas of the spine (the most common being the midthoracic area). Scheuermann's kyphosis is considered a form of juvenile osteochondrosis of the spine and is more commonly called Scheuermann's disease. It is found mostly in teenagers and presents a significantly worse deformity than postural kyphosis. A patient with Scheuermann's kyphosis cannot consciously correct posture. The apex of the curve, located in the thoracic vertebrae, is quite rigid. The patient may feel pain at this apex, which can be aggravated by physical activity and by long periods of standing or sitting. This can have a significantly detrimental effect on their lives, as their level of activity is curbed by their condition; they may feel isolated or uneasy amongst peers if they are children, depending on the level of deformity. Whereas in postural kyphosis, the vertebrae and discs appear normal, in Scheuermann's kyphosis, they are irregular, often herniated, and wedge-shaped over at least three adjacent levels. Fatigue is a very common symptom, most likely because of the intense muscle work that has to be put into standing or sitting properly. The condition appears to run in families. Most patients who undergo surgery to correct their kyphosis have Scheuermann's disease.
 Congenital kyphosis (Q76.4) can result in infants whose spinal column has not developed correctly in the womb. Vertebrae may be malformed or fused together and can cause further progressive kyphosis as the child develops. Surgical treatment may be necessary at a very early stage and can help maintain a normal curve in coordination with consistent follow-ups to monitor changes. However, the decision to carry out the procedure can be very difficult due to the potential risks to the child. A congenital kyphosis can also suddenly appear in the teenage years, more commonly in children with cerebral palsy and other neurological disorders.
 Nutritional kyphosis can result from nutritional deficiencies, especially during childhood, such as vitamin D deficiency (producing rickets), which softens bones and results in the curving of the spine and limbs under the child's body weight.
 Gibbus deformity is a form of structural kyphosis, often a sequela to tuberculosis.
 Post-traumatic kyphosis (M84.0) can arise from untreated or ineffectively treated vertebral fractures.

Grading

Kyphosis can be graded in severity by the Cobb angle. Also, sagittal balance can be measured. The sagittal balance is the horizontal distance between the center of C7 and the superior-posterior border of the endplate of S1 on a lateral radiograph.

Treatments

A diagnosis of kyphosis is generally made through observation and measurement. Idiopathic causes, such as vertebral wedging or other abnormalities, can be confirmed through X-ray. Osteoporosis, a potential cause of kyphosis, can be confirmed with a bone density scan. Postural thoracic kyphosis can often be treated with posture reeducation and focused strengthening exercises. Idiopathic thoracic kyphosis due to vertebral wedging, fractures, or vertebral abnormalities is more difficult to manage, since assuming a correct posture may not be possible with structural changes in the vertebrae. Children who have not completed their growth may show long-lasting improvements with bracing. Exercises may be prescribed to alleviate discomfort associated with overstretched back muscles. A variety of gravity-assisted positions or gentle traction can minimize pain associated with nerve root impingement. Surgery may be recommended for severe idiopathic kyphosis.

Brace

Body braces showed benefit in a randomised controlled trial.

The Milwaukee brace is one particular body brace that is often used to treat kyphosis in the US. Modern CAD/CAM braces are used in Europe to treat different types of kyphosis. These are much easier to wear and have better in-brace corrections than reported for the Milwaukee brace. Since there are different curve patterns (thoracic, thoracolumbar, and lumbar), different types of brace are in use, with different advantages and disadvantages.

Physical therapy
In Germany, a standard treatment for both Scheuermann's disease and lumbar kyphosis is the Schroth method, a system of physical therapy for scoliosis and related spinal deformities. It involves lying supine, placing a pillow under the scapular region and posteriorly stretching the cervical spine. In China, many people use spinal care mattresses to correct kyphosis while sleeping.

Surgery
Surgical treatment can be used in severe cases. In patients with progressive kyphotic deformity due to vertebral collapse, a procedure called a kyphoplasty may arrest the deformity and relieve the pain. Kyphoplasty is a minimally invasive procedure, requiring only a small opening in the skin. The main goal is to return the damaged vertebra as close as possible to its original height.

Society and culture

People affected by condition

 Şehzade Cihangir
 Mahmud I
 Godfrey IV, Duke of Lower Lorraine
 Benjamin Lay
 Georg Christoph Lichtenberg
 Margaret of Bavaria (1442–1479)
 Pepin the Hunchback
 Charles Proteus Steinmetz
 Konrad II the Hunchback
 Władysław the Hunchback
 Louis the Hunchback
 Inge the Hunchback
 Topper Headon

See also
 Bethlem myopathy 2
 Ehlers–Danlos syndrome
 Copenhagen disease
 The Hunchback of Notre-Dame
 The Hunchback of Notre Dame (1939 film)
 The Hunchback of Notre Dame (1996 film)
 Igor
 Loeys–Dietz syndrome
 Pott disease

References

External links

 Kypho, definition and other related medical terms

Congenital disorders of musculoskeletal system
Deforming dorsopathies
External signs of ageing

Kyphosis