(5 de agosto de 1972) es un luchador profesional japonés. Es famoso por su trabajo en varias empresas de Japón y Estados Unidos, entre las que destacan Extreme Championship Wrestling y Pro Wrestling ZERO1, y es tenido como uno de los peso crucero más experimentados y respetados de su país.

Carrera
Hidaka, que había soñado con ser luchador profesional toda su vida, comenzó a entrenar en el dōjō de Animal Hamaguchi mientras trabajaba a tiempo parcial, hasta que fue contratado por BattlARTS gracias a un contacto de quien se convertiría en su mentor, Shoichi Funaki.

BattlARTS (1996-1997)
Hidaka debutó en BattlARTS en 1996, formando un tag team con Minoru Fujita. Compitiendo sólo en parejas, Ikuto y Fujita se enfrentaron a varios de los mejores luchadores de la empresa, como Masaaki Mochizuki, Minoru Tanaka o Alexander Otsuka, aunque sin grandes victorias. A finales de año, tras haber conseguido poco éxito en el Tag Battle 1998, Hidaka y Fujita dejaron la empresa.

Extreme Championship Wrestling (1999)
En noviembre de 1999, Hidaka inició un tour en Estados Unidos con la empresa Extreme Championship Wrestling. Ikuto debió aprender con rapidez el estilo de extreme wrestling que se usaba en ECW, al que el japonés no estaba acostumbrado aún por haber salido de una empresa de shoot wrestling. Sin embargo, a pesar de las dificultades, Hidaka logró un éxito significativo adaptándose al nuevo ambiente y se convirtió en un luchador técnico de altura, aunque no consiguió ninguna victoria, contándose en su haber un corto feudo con Super Crazy. Aunque Ikuto no era el único japonés en ECW -también estaban Yoshihiro Tajiri y Masato Tanaka, quien años después se uniría a Hidaka en ZERO1-, era constantemente recibidor de calificativos racistas por parte de los comentaristas, especialmente Joel Gertner, quien le apodó "Pokémon" ante su incapacidad para recordar el nombre de Hidaka.

Michinoku Pro Wrestling (2000-2001)
A su retorno a Japón, Hidaka fue contratado por Michinoku Pro Wrestling. A pesar de no tener muchas victorias al principio, Ikuto acabó ganando un torneo por el Independent Junior Heavyweight Championship con una sorprendente victoria sobre El Samurai. A partir de entonces, Ikuto formó un equipo con Dick Togo llamado "Far East Connection", con Togo convirtiéndose en su mentor. Sin embargo, después de que Togo abandonase MPW debido a disputas con el director, The Great Sasuke, Hidaka le siguió en su ida, y el título fue dejado vacante, siendo poco después abandonado.

Pro Wrestling ZERO-ONE / Pro Wrestling ZERO1-MAX / Pro Wrestling ZERO1 (2001-presente)
A finales de 2004, Ikuto se convirtió en uno de los miembros fundadores de Pro Wrestling ZERO-ONE. Allí Togo y él compitieron extensamente en equipo, consiguiendo éxitos moderados a lo largo de los meses; finalmente, en 2003, ganaron el vacante NWA International Lightweight Tag Team Championship en un combate ante Naohiro Hoshikawa & Tatsuhito Takaiwa. Dick y Ikuto defendieron el título en varias ocasiones, antes de perderlo ante Leonardo Spanky & Low Ki. Tras la derrota, Togo abandonó ZERO1 en busca nuevas oportunidades en otras empresas, por lo que Hidaka reformó su antiguo equipo con Minoru Fujita y volvieron a la actividad en parejas, ahora bajo el nombre de dúo de "Skull and Bones".

En lucha
 Movimientos finales
 Iwami Ginzan (Vertical suplex gutbuster) - 2008-presente
 Nora Inu High Kick (High-speed roundhouse kick a la cabeza del oponente) - 2006-presente
 Shawn Capture (Wheelbarrow bodyscissors victory roll transicionado en cross kneelock)
 Misty Flip (Springboard backflip three-quarter facelock inverted DDT, a veces desde una posición elevada) - 2001-presente
 S.M.F. - Standing Misty Flip (Standing backflip three-quarter facelock inverted DDT) - 2001-presente

 Movimientos de firma
 Iguchi Bomb (Leg trap sitout powerbomb revirtiendo una patada del oponente)
 Iguchi Slam (Arm trap horizontal side slam)
 Solarina (Cross-legged double underhook hold)
 Mariposa (Suicide springboard corkscrew senton)
 Spider Net (Tornado DDT derivado en guillotine choke)
 Hidaka Special (Rolling German suplex seguido de cross kneelock)
 H8U (Fireman's carry sitout scoop slam piledriver)
 Flying Hit Catch Alpha (Arm wrench inside cradle pin)
 Flying Hit Catch V (Spinning ankle lock)
 S.R.U. - Super Roll-Up (High-speed leg trap reverse prawn pin a un oponente boca arriba)
 Arm drag
 Bridging belly to back suplex
 Bridging double chickenwing suplex
 Bridging German suplex
 Cartwheel electric chair headscissors hurricanrana
 Cross armbar
 Dragon screw
 Figure four leglock
 Fisherman driver
 Floatover tornado DDT
 Grounded electric chair headscissors surfboard
 Heel hook
 Hurricanrana, a veces a un oponente elevado
 Inverted DDT
 Kip-up
 Knee strike a la pierna o al estómago del oponente
 Oklahoma roll
 Running sitout powerbomb
 Springboard derivado en hurricanrana o tornado DDT
 Suicide dive
 Swinging neckbreaker, a veces desde una posición elevada
 Varios tipos de kick:
 Bicycle
 Cartwheel heel a un oponente arrinconado
 Drop, a veces desde una posición elevada
 High-speed sole
 Múltiples high-speed shoot al pecho del oponente
 Múltiples stiff roundhouse al muslo del oponente
 Savate
 Spin
 Spinning heel
 Springboard drop a la rodilla del oponente
 Super

 Mánagers
 Satoshi Kobayashi

 Apodos
 "Pokémon"

Campeonatos y logros
Kohaku Wrestling Wars
 UWA World Tag Team Championship (1 vez) - con Menso-re Oyaji

Michinoku Pro Wrestling
 Independent Junior Heavyweight Championship (1 vez)

 Pro Wrestling NOAH
 GHC Junior Heavyweight Tag Team Championship (1 vez) - con Minoru Fujita

 Pro Wrestling WORLD-1
 PWF Universal Tag Team Championship (1 vez) - con Minoru Fujita

Pro Wrestling ZERO1
 NWA Intercontinental Tag Team Championship (2 veces) - con Minoru Fujita (1) y Munenori Sawa (1)
 NWA International Lightweight Tag Team Championship (4 veces) - con Dick Togo (1), Minoru Fujita (1), Munenori Sawa (1) y Takafumi Ito (1)
 ZERO1-MAX International Junior Heavyweight Championship (5 veces)
 Tenkaichi Jr. Tournament (2009)
 Tenkaichi Jr. Tournament (2010)
 Estasi Cup Championship (2014) - con Masato Tanaka & Tatsumi Fujinami

 Pro Wrestling Illustrated
 Situado en el N°306 en los PWI 500 de 2003
 Situado en el N°79 en los PWI 500 de 2006
 Situado en el Nº269 en los PWI 500 de 2009

 Tokyo Sports Grand Prix
 Equipo del año (2005) - con Minoru Fujita compartido con Keiji Muto & Akebono

Récord en artes marciales mixtas

Referencias

Luchadores profesionales de Japón

Ikuto Hidaka


Johann Hinrich Claussen (* 15. Juli 1964 in Hamburg) ist ein deutscher evangelisch-lutherischer Theologe und Autor.

Leben
Claussen ist ein Sohn von Carsten Peter Claussen. Er studierte Evangelische Theologie an den Universitäten Tübingen und Hamburg sowie in London. Mit einer Dissertation über Die Jesus-Deutung von Ernst Troeltsch im Kontext der liberalen Theologie wurde er 1996 in Hamburg bei Hermann Fischer promoviert. Im selben Jahr wurde er zum Pastor der Nordelbischen Kirche ordiniert; seine erste Pfarrstelle war in Reinbek. Er habilitierte sich 2005 an der Universität Hamburg in Systematischer Theologie mit einer von Hermann Fischer begutachteten Schrift über Glück und Gegenglück und lehrte hier als Privatdozent.

Er war von 2004 bis 2016 Propst für die Propstei Alster-West im Kirchenkreis Hamburg-Ost der Evangelisch-Lutherischen Kirche in Norddeutschland. Von 2007 bis 2016 war er als Nachfolger von Ferdinand Ahuis zugleich Hauptpastor an St. Nikolai in Hamburg.

Seit 1. Februar 2016 ist Claussen Beauftragter vom Rat der EKD für Kultur und Leiter des Kulturbüros der EKD in Berlin. Claussen lebt und arbeitet in Berlin und Hamburg.

Claussen schreibt regelmäßig für deutsche Zeitungen und Zeitschriften sowie für verschiedene Anstalten des öffentlich-rechtlichen Rundfunks.  Er gehört zum Herausgeberkreis der Predigtstudien.

Werke
 Die Jesus-Deutung von Ernst Troeltsch im Kontext der liberalen Theologie. Dissertation. Universität Hamburg 1995/1996. Mohr, Tübingen 1997, ISBN 3-16-146744-2 (Beiträge zur historischen Theologie. 99).
 Moritz und der liebe Gott. DTV, München 2004, ISBN 3-423-62168-0 (dtv 62168: Reihe Hanser).
 (Hrsg.) Spiegelungen: biblische Texte und moderne Lyrik; eine Anthologie. Pano, Zürich 2004, ISBN 3-907576-72-1.
 Glück und Gegenglück: philosophische und theologische Variationen über einem alltäglichen Begriff. Habilitationsschrift. Universität Hamburg 2004/2005. Mohr Siebeck, Tübingen 2005, ISBN 3-16-148679-X.
 Die 101 wichtigsten Fragen – Christentum. Beck, München 2006, ISBN 978-3-406-54094-3 (Beck'sche Reihe; 1676). 2. Auflage 2007, 3. Auflage 2008, japanische Ausgabe 2010.
 Zurück zur Religion: warum wir vom Christentum nicht loskommen. Pantheon, München 2006, ISBN 978-3-570-55014-4.
 O Gott! Warum und wie wir beten – oder auch nicht. DTV, München 2008, ISBN 978-3-423-62365-0 (dtv 62365: Reihe Hanser).
 in Zusammenarbeit mit Christof Jaeger: Gottes Häuser oder die Kunst, Kirchen zu bauen und zu verstehen: vom frühen Christentum bis heute. Beck, München 2010, ISBN 978-3-406-60718-9.
 in Zusammenarbeit mit Christof Jaeger: Gottes Klänge: Eine Geschichte der Kirchenmusik. Beck, München 2014, ISBN 978-3-406-66684-1.
 Herausgeber in Zusammenarbeit mit Martin Rössler: Große Predigten, 2000 Jahre Gottes Wort und christlicher Protest. Schneider, Darmstadt 2015, ISBN 978-3-650-40071-0.
 Reformation. Die 95 wichtigsten Fragen. Beck, München 2016, ISBN 978-3-406-69731-9.
 Das Buch der Flucht. Die Bibel in 40 Stationen. Beck, München 2018, ISBN 978-3-406-72690-3.
 (mit Klaus-Martin Bresgott): Das Land Fontanes. Monumente Publikationen, Bonn 2019, ISBN 978-3-86795-153-1.
 (hrsg. mit Klaus-Martin Bresgott): Lieb, Leid und Zeit und Ewigkeit. Liederbuch für alle Tage. Kulturbüro des Rates der EKD, Berlin 2020, .

Weblinks

 Evangelische Kirche in Deutschland. Wer ist wer? > Johann Hinrich Claussen

Einzelnachweise

Lutherischer Theologe (20. Jahrhundert)
Lutherischer Theologe (21. Jahrhundert)
Systematischer Theologe
Hauptpastor (Hamburg)
Autor
Lutherischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
Lutherischer Geistlicher (21. Jahrhundert)
Deutscher
Geboren 1964
Mann

Johann Hinrich Claussen


Tradițiile de Crăciun variază de la țară la țară. Elemente comune multor popoare includ instalarea și iluminarea brazilor de Crăciun, agățarea de coronițe de flori, șosete de Crăciun, bastoanașe din bomboane și crearea unor scene cu Nașterea Domnului care descriu nașterea lui Iisus Hristos. Colinde pot fi cântate și pot fi spuse diferite povești despre personaje reprezentative, cum ar fi Copilul Iisus, Sfântul Nicolae, Moș Crăciun, Moș Gerilă, Christkindl, etc. Tradițiile de Crăciun mai includ trimiterea unor felicitări de Crăciun, schimbul de urări de Crăciun, respectarea postului și/sau ritualurile religioase speciale, cum ar fi o masă la miezul nopții sau Vecernia în Ajunul Crăciunului, dăruirea unor cadouri, etc. Împreună cu Paștele, Crăciunul este unul dintre cele mai importante perioade din calendarul creștin și este adesea strâns legat de alte sărbători din această perioadă a anului, cum ar fi Advent, sărbătoarea Neprihănitei Zămisliri, Ziua Sfântului Nicolae, Ziua Sfântului Ștefan, Anul Nou, și sărbătoarea Epifaniei (Boboteaza).

Africa

Africa de Sud
Crăciunul în Africa de Sud este o sărbătoare legală sărbătorită pe 25 decembrie. Multe tradiții europene sunt menținute în ciuda distanței față de Europa.

Pomi de Crăciun sunt împodobiți în casele oamenilor și copiii primesc cadouri în șosetele lor. Pomi tradiționali de Crăciun fir sunt populari și copii lasă un ciorap afară pentru Moș Crăciun în Ajunul Crăciunului.

Masa de Crăciun conține plăcinte cu carne, curcan, friptură de vită sau un grătar în aer liber. La final se consumă budincă de Crăciun. Christmas Crackers sunt folosiți pentru a face zgomot.
În ciuda faptul că sărbătoarea Crăciunului  are loc în mijlocul verii în emisfera sudică, motive comune  de iarnă din emisfera nordică sunt foarte populare.

Etiopia și Eritrea
Ziua de Crăciun este o sărbătoare publică în Etiopia și Eritreea, fiind sărbătorită la 7 ianuarie sau pe 27 Tahsas în calendarul etiopian. Crăciunul se numește Ledet în Eritreea sau Gena în Etiopia.  Mulți creștini din cele două țări țin post timp de 40 de zile (se numește postul profeților). Aceștia se duc apoi la biserică în zorii dimineții de Crăciun. În ziua de Crăciun se țin sărbători colorate și muzicale care implică participarea preoților îmbrăcați în cele mai bune hainele rituale ale lor, se organizează dansuri, se bat tobele și se cântă la alte instrumente. Dis de dimineață în zori toată lumea se îmbracă în alb și merge la biserica din apropiere. După-amiaza târziu începe jocul tradițional de Gena, un fel de hochei. Potrivit unei legende etiopiene, acesta este jocul care a fost jucat de păstorii care își pășteau în apropiere turmele în noaptea în care Iisus a fost născut. Jocul este asistat de liderul comunității. Un premiu este oferit câștigătorului jocului Gena. Cei mai mulți etiopieni poartă pe parcursul sărbătorilor un Shamma tradițional, o folie de bumbac subțire de culoare albă cu dungi viu colorate. Sărbătoarea Crăciunului este urmată de festivalul de trei zile Timkat care începe la 19 ianuarie și de sărbătoarea botezului lui Iisus Hristos.

Nigeria
Ziua de Crăciun este o sărbătoare publică în Nigeria care întotdeauna este marcată de golirea orașelor deoarece locuitorii se reîntorc în satele lor ancestrale pentru a fi împreună cu familia și ca să-i binecuvânteze pe cei mai puțin norocoși.  În timp ce orașele se golesc, oamenii blochează piețele din Africa de Vest pentru a cumpăra și transport pui vii, capre și vaci care vor fi necesare pentru mesele de Crăciun.

În ajunul Crăciunului, mâncăruri tradiționale sunt preparate în conformitate cu tradițiile fiecărei regiuni. În loc de dulciuri și prăjituri, majoritatea nigerienilor au tendința de a pregăti diverse tipuri de preparate din carne în cantități mari. În sud, un fel de mâncare de orez denumit  Jollof sau Benachin  este servit cu diferite tipuri de  tocănițe din carne, împreună cu fasole fiartă și banane prăjite; în partea de nord, orez și tocană, precum Tuwon Shinkafa, o budincă de orez servită cu diverse tocănițe din carne, este de preferat. O alternativă în ambele regiuni (dar mai des întâlnită în partea de sud) este o supă de ardei cu pește, capră sau carne de vită care poate fi servită și cu Fufu (un produs alb din ignamă pisată). Odată cu aceste alimente se consumă și o serie de băuturi alcoolice, cum ar fi tradiționalul vin de palmier sau diverse beri și vinuri locale și de import; în schimb copiii și femeile pot consuma băuturi nealcoolice.

În loc de daruri, se preferă acordarea de bani de la cei mai norocoși la cei mai puțin norocoși. Donații financiare și cadouri atent  împachetate pot fi acordate în cadrul unor petreceri generoase, nunti și ceremonii; uneori banii sunt aruncați în aer pentru a fi adunați de ceilalți sau lipiți pe fruntea transpirată a celor care dansează.

În Nigeria există două mari religii cu un număr aproximativ egal de creștini și musulmani. Există focare ocazionale de conflicte religioase. Secta islamică Boko Haram a atacat biserici creștine și a comis atentate de Crăciun în 2011.

Somalia
Din 2015, în Somalia a fost interzisă sărbătorirea Crăciunului și a Anului Nou, țară cu populație majoritar musulmană.

America Centrală

El Salvador
În El Salvador, copii care sărbătoresc Crăciunul se joacă cu focuri de artificii numite "volcancitos" și "estrellitas". Familiile organizează petreceri unde se mănâncă și se dansează. Mâncăruri tradiționale de Crăciun din El Salvador sunt tamales salvadoreños și bocadillos de curcan cu baguette, salată verde și ridichii, pâine dulce și desert. Băuturi tipice includ ciocolată caldă, suc de ananas, horchata, cereza și cafea. La ora 12 noaptea în data de 25 decembrie, toată lumea se adună sub bradul de Crăciun pentru a-și deschide cadourile.

Guatemala
În Guatemala, poartă haine de Crăciun cu un sombrero denumit puritina. Festivitățile de Crăciun includ elemente spaniole și maiașe la fel ca întreaga cultură a acestei țări. Festivitățile încep de la 7 decembrie când are loc tradiționala Ardere a diavolului (Quema del diablo).

America de Nord
În America de Nord, Crăciunul se sărbătorește pe 25 decembrie. În Statele Unite, este sărbătoare federală și statală; Crăciunul este sărbătorit și în Canada și în Mexic, precum și în alte teritorii dependente ale acestor țări.

Canada

În provinciile canadiene vorbitoare de limba engleză, tradițiile de Crăciun sunt foarte asemănătoare cu cele din Statele Unite, cu influențe din Marea Britanie și cu noi tradiții europene aduse de imigranți. Copiii canadieni cred că Moș Crăciun locuiește la Polul Nord în Canada și îi scriu scrisori folosind codul poștal "HOH OHO" ca o aluzie la codurile poștale canadiene compuse din șase litere și numere. Un program național, "Lumini de Crăciun în Canada", are loc în capitală, Ottawa, și în cele 13 capitale provinciale și teritoriale.

În provincia Québec și în alte zone francofone din America de Nord, printre tradițiile de Crăciun se numără reveillon  (Crăciun și Anul Nou), Père Noël (Moș Crăciun) și bûche de Noël. Una dintre mâncărurile tradiționale de reveillon este tourtière, o plăcintă gustoasă.

Brazii de Crăciun, naturali sau artificiali, au fost introduși în 1781 de soldații germani staționați în Quebec în timpul Revoluției Americane, iar astăzi sunt utilizați atât în case cât și în zonele comerciale.

Mexic

Ziua de Crăciun este o sărbătoare religioasă și oficială în Mexic și lucrătorii au zi liberă cu plată. Crăciunul în Mexic implică peste 30 de tradiții. Timp de nouă zile, grupuri de oameni merg din casă în casă amintind de pelerinajul părinților copilului Iisus atunci când au ajuns în Betleem și au trebuit să găsească cazare pentru o noapte.

Petrecerile de Crăciun în Mexic încep la 12 decembrie, odată cu sărbătoarea La Guadalupana (Fecioara din Guadalupe), și se termină la 6 ianuarie, de Bobotează.

Statele Unite

Crăciunul este foarte sărbătorit în Statele Unite. Sezonul de Crăciun începe la sfârșitul lunii noiembrie, a doua zi după sărbătoarea de Ziua Recunoștinței când au loc marile reduceri de "Black Friday", deși decorul și muzica de Crăciun apar deja la sfârșitul festivităților de Halloween.

Timp de cinci săptămâni înainte de Crăciun, în fiecare duminică, se aprinde câte o lumânare, fiecare cu o anumită semnificație, iar în Ajunul Crăciunului cele cinci lumânări sunt reaprinse pentru a sărbători Nașterea Domnului. Se mănâncă curcan, iar specialitatea Crăciunului este o prăjitură cu fructe confiate.

America de Sud

Argentina

În Argentina este o tradiție ca de  8 decembrie să fie împodobit bradul de Crăciun cu luminițe și ornamente,  8 decembrie fiind ziua în care se sărbătorește Inmaculada Concepción. Sunt folosite simboluri legate de iarnă în ciuda căldurii.

Brazilia
Ziua de Crăciun este o sărbătoare publică în Brazilia. În orașele mici și mari din întreaga țară, cum ar fi São Paulo, Rio de Janeiro, Recife, Salvador, Fortaleza, Curitiba, Porto Alegre, Brasilia, Manaus, Belém, Natal și Belo Horizonte, festivitățile sunt similare cu cele din Europa și America de Nord, cu pomi de Crăciun, schimburi de cadouri și felicitări de Crăciun, decorarea caselor și clădirilor cu lumini și scene cu Nașterea Domnului. În ciuda căldurii tropicale, sunt folosite simboluri ale iernii.

Columbia
Crăciunul este o sărbătoare oficială în Columbia și, în primul rând, este o sărbătoare religioasă. Deși decorațiuni de Crăciun pot fi observate încă de la începutul lunii noiembrie, începutul oficial al Crăciunului columbian are loc la 7 decembrie, când este celebrată Ziua lumânărilor (Día de las velitas). Pruncul Hristos este cel care aduce cadouri în locul lui Moș Crăciun.

Venezuela
În Venezuela, Crăciunul este o sărbătoare religioasă. Ca și în Columbia, Pruncul Hristos este cel care aduce cadouri în locul lui Moș Crăciun, care joacă însă un rol important în festivităților.

Festivitățile de Crăciun încep după celebrarea Feria de la Chinita în a doua jumătate a lunii noiembrie. Originea acestei sărbători este cultul Fecioarei de Chiquinquirá, numită "La Chinita", care este onorată cu procesiuni și muzică de cimpoi. Acest eveniment are loc în regiunea Zulia, în special în capitală, Maracaibo, și mai târziu și în alte orașe alături de concerte și focuri de artificii.

Asia

China

În China, pe 25 decembrie nu este o sărbătoare oficială. Cu toate acestea, este marcată ca sărbătoare legală în regiunile administrative speciale Hong Kong și Macao, ambele foste colonii ale țărilor occidentale de tradiție culturală-creștină. În mall-uri și alte locuri publice din Hong Kong sunt instalați pomi de Crăciun. În China continentală, unde există un număr mic de creștini, au loc festivități de Crăciun ale unor persoane care nu sunt neapărat creștini cu obiceiuri occidentale: felicitări, șosete pentru cadouri, decorațiuni.

India
India a fost colonie britanică până în 1947 și a păstrat multe tradiții occidentale. Ziua de Crăciun este sărbătoare publică; deși creștinii din India reprezintă o minoritate, cu doar 2,3% din populație. Multe case creștine din India sunt decorate cu scene ale Nașterii și se fac schimburi de dulciuri și prăjituri cu vecinii. În multe școli conduse de misionarii creștini, copiii participă activ la festivitățile de Crăciun. De asemenea, multe alte școli non-religioase au o tradiție în a sărbători Crăciunul, acesta fiind  sărbătorit și de practicanții altor religii. Crăciunul este cunoscut ca Badaa Din (Zi mare) în partea de nord și nord-vest a țării.

Europa

Bulgaria

Germania

Weihnachten este denumirea germană a Crăciunului. În întâmpinarea Crăciunului mulți germani țin Timpul Adventului. Acesta este un timp de pregătiri în vederea întâmpinării venirii lui Isus Cristos. Adventul include activități ca aprinderea succesivă a Coroniței de Advent (Adventskranz), o coroană din ramuri de brad, prevăzută cu patru lumânări, care sunt aprinse pe rând în cele patru duminici din timpul adventului. Împodobirea bradului de Crăciun este un obicei lăsat omenirii de către germani, inițial acesta era decorat cu panglici colorate, lumânări și diverse dulciuri.

Italia

Crăciunul începe cu opt zile înainte și este cunoscut sub denumirea de Natale. Copiii colindă din casă în casă să spună poezii și să cânte, dar darurile le primesc la 6 ianuarie. Conform tradiției, cadourile sunt aduse de Befana, o vrăjitoare urâtă dar bună. Befana, călare pe mătură verifică atentă cine a fost cuminte și cine nu de-a lungul anului, intră prin hornuri și lasă daruri lângă bradul împodobit.

În bisericile din Italia sunt prezentate iesle cu Pruncul Iisus și cu magi în mărime naturală. O altă tradiție este ce a Irozilor - colindători costumați:  pe lângă Irod, mai apare un moș cu barbă lungă și cu cojocul întors acesta fiind bufonul romanilor, de asemenea altcineva este costumat ca o paiață cu clopoței la picioare.

Marea Britanie

Christmas Crackers sunt folosiți pentru a face zgomot în cadrul diferitelor mese tradiționale de Crăciun. Christmas Cracker este un sul de carton care conține o surpriză, învelit în hârtie colorată și care se trage pentru a fi desfăcut de la ambele capete. A devenit un element tradițional de Crăciun în Marea Britanie, fiind introdus de londonezul Tom Smith la mijlocul secolului al XIX-lea. De atunci sunt folosiți și în Irlanda, Canada, Africa de Sud, Australia sau Noua Zeelandă.

Republica Moldova

Crăciunul în Republica Moldova este celebrat la 7 ianuarie în fiecare an, pe stil vechi, la fel ca în Rusia sau Ucraina. O parte a populației sărbătorește (și) pe stil nou, la 25 decembrie, această dată fiind declarată oficială de către parlament. Crăciunul este o sărbătoare creștină care celebrează Nașterea Domnului Iisus Hristos, în Republica Moldova fiind cca. 3.270.000 de ortodocși (93,34% din populația țării). Pe masa de Crăciun sunt nelipsite cozonacul, sarmalele, piftia (răcitura), cârnații de porc, caltaboșul și vinul roșu. Există și obiceiul de a se mânca mămăligă de Crăciun, obicei cu conotații magice. A doua zi de Crăciun este prăznuit Soborul Preasfintei Născătoarei de Dumnezeu. Un obicei de Crăciun este colindatul, practicat de obicei doar de băieți.

Polonia

Crăciunul (poloneză: Boże Narodzenie, Narodzenie Pańskie) în Polonia este o sărbătoare principală anuală, la fel ca în majoritatea statelor creștine. Crăciunul a fost introdus odată cu apariția creștinismului în Polonia, sărbătoarea dezvoltându-se treptat de-a lungul secolelor, începând din cele mai vechi timpuri. Vechile obiceiuri păgâne s-au combinat cu obiceiurile religioase importate odată cu creștinarea Poloniei de către Biserica Romano-Catolică. Printre sarcinile speciale efectuate de polonezi în casele lor în timpul Adventului (un timp de așteptare pentru sărbătorirea Nașterii lui Iisus) se numără și coacerea unor turte dulci de Crăciun numite piernik, precum și realizarea unor decorațiuni de Crăciun. Piernikii pot avea diferite forme, cum ar fi inimi, animale sau reprezentări ale Sf. Nicolae. Printre decorațiunile vechi tradiționale se numără stele realizate manual, coji de ouă decorate, ghirlande colorate de hârtie etc. Crapul este o componentă principală a mesei Ajunul Crăciunului în Polonia, servindu-se file de crap, piftie de crap etc. Alimentele poloneze de Crăciun includ pierogi precum și unele preparate de hering, iar pentru desert, makowiec sau fidea cu semințe de mac. Adesea, se servește ca băutură un compot de fructe uscate (prune, mere, pere). Colindele de Crăciun sunt cântate în Polonia după Liturghia de Crăciun. Sezonul de Crăciun ține de obicei până la 2 februarie.

România

În România, Crăciunul este o sărbătoare principală anuală, la fel ca în majoritatea statelor creștine. Crăciunul a fost introdus odată cu apariția creștinismului în România. Sărbătoarea Nașterii Domnului se ține pe 25 și 26 decembrie.
Cântarea cântecelor de stea este o parte foarte importantă din festivitățile Crăciunului românesc. În prima zi de Crăciun, mulți colindători umblă pe străzile acoperite cu zăpadă ale orașelor și satelor, ținând în mână o stea făcută din carton și hârtie, cu scene biblice pictate pe ea.

Tradiția din România cere ca cei mici să meargă din casă în casă, cântând cântece de stea și recitând poezii sau legende, pe toată perioada Crăciunului. Liderul cară cu el o stea din lemn, acoperită cu staniol și decorată cu clopoței și panglici colorate. O imagine a Sfintei Familii este lipită în centru stelei și întreaga creație este atașată de o coadă de mătură sau de un băț puternic.

Obiceiul împodobirii bradului de Crăciun a pătruns odată cu influența germană, când primii studenți români au început să meargă la studii la universitățile din Berlin sau Viena, și la curtea regală a dinastiei Hohenzollern, sosită în Țările Române în 1866 unde prinții și prințesele au început să împodobească bradul, obiceiul fiind imediat imitat de protipendada bucureșteană. Cântecul german de Crăciun O Tannenbaum, cu versuri de  Melchior Franck, puse pe o melodie populară din Silezia, din secolul al XVI-lea, devine în limba română O brad frumos, iar obiceiul împodobirii bradului pătrunde în toate casele românilor.

Rusia

Crăciunul în Rusia (în rusă: Рождество Христово Rojdestvo Hristovo, în Biserica Ortodoxă Rusă numit ca Е́же по пло́ти Рождество Господа Бога и Спа́са нашего Иисуса Христа) este sărbătorit la 7 ianuarie și marchează ziua de naștere a lui Iisus Hristos. Crăciunul este unul dintre principalele evenimente religioase din Rusia. În Ajunul Crăciunului (6 ianuarie), există mai multe servicii religioase lungi, inclusiv Orele Regale (en) și Vecernia, combinate cu Sfânta Liturghie. Familia se va întoarce apoi acasă pentru tradiționala "Sfânta Cină" din Ajunul Crăciunului, care constă din 12 feluri de mâncare, fiecare fel în onoarea unui din cei Doisprezece Apostoli. Familiile de credincioși vor reveni apoi la biserică pentru "всенощная" - Privegherea de toată noaptea. Apoi, din nou, în dimineața de Crăciun, pentru "заутренняя" - Sfânta Liturghie a Nașterii Domnului. Din 1992, Crăciunul a devenit o sărbătoare națională în Rusia, ca parte a sărbătorii de zece zile de la începutul fiecărui nou an. Masa tradițională de Crăciun este foarte bogată, uneori principalul fel de mâncare este gâsca cu mere, rață cu mere sau purcel umplut.

Spania

Crăciunul este o sărbătoare oficială în Spania și festivitățile încep din Ajunul Crăciunului, la 24 decembrie până la Bobotează sau Ziua celor trei regi, pe 6 ianuarie, deși neoficial festivitățile încep la 22 decembrie, odată cu organizarea loteriei de Crăciun. De obicei casele sunt decorate cu pomi de Crăciun sau cu scena Nașterii sau ambele. În multe regiuni există tradiția Tió de Nadal, o bucată mare de lemn care simbolizează un personaj din mitologia catalană și aragoneză. În Țara Bascilor și Navarra, Olentzero este cel care aduce cadouri copiilor.

Oceania

Australia
În Australia, ca în toată emisfera sudică, Crăciunul are loc în timpul mijlocului sezonului de vară. Ziua de Crăciun și Boxing Day (25-26 decembrie) sunt recunoscute ca sărbători publice naționale în Australia și, prin urmare, salariații au dreptul la o zi liberă cu plată.

Tradițiile de Crăciun în Australia și decorațiunile sunt similare celor din Regatul Unit și Statele Unite ale Americii. Acest lucru implică un Moș Crăciun cu o blană roșie mergând pe o sanie, colinde cum ar fi Jingle Bells și diverse scene de Crăciun cu zăpadă  pe felicitări de Crăciun și decorațiuni în mijlocul verii.

Ca o noutate, unii compozitori  și autori din Australia l-au descris ocazional pe Moș Crăciun îmbrăcat în stil "australian", cu o pălărie Akubra, cu haine groase și curele, călătorind într-un  vehicul  Ute tras de canguri, (de exemplu Six White Boomers de Rolf Harris), dar aceste reprezentări nu au înlocuit iconografia mainstream.

Noua Zeelandă

Ziua de Crăciun și Boxing Day sunt ambele sărbători legale în Noua Zeelandă. În timp ce Boxing Day este o sărbătoare legală standard, ziua de Crăciun este una dintre cele trei zile și jumătate ale anului în care toate afacerile și serviciile cele mai importante trebuie să se închidă. Multe din tradițiile de Crăciun din Noua Zeelandă sunt similare cu cele de Australia, acestea fiind un amestec de  tradiții din Marea Britanie și America de Nord dar realizate în timpul verii. Noua Zeelandă sărbătorește Crăciunul  în principal cu simboluri tradiționale de iarnă din emisfera nordică amestecate cu simboluri locale. Pōhutukawa (Metrosideros excelsa), care produce flori mari roșii în luna decembrie, este un simbol adesea folosit al Crăciunului în Noua Zeelandă, și, ulterior, pōhutukawa a devenit cunoscut ca pomul de Crăciun din Noua Zeelandă.

Note

Legături externe

 Laura Mitran -  Crăciunul - sărbătoare a bucuriei și familiei. Vezi aici tradițiile din mai multe țări!, Mediafax, 23 decembrie 2010
 Cum se sărbătorește Crăciunul în alte țări, Ziarul Unirea, 25 decembrie 2013
 11 tradiții ciudate și frumoase de Crăciun din jurul lumii , momondo, 26 octombrie 2017
 Superstiții de Crăciun în România, Cotidianul, 24 decembrie 2017

Imagini
 Christmas Around the World  - slideshow by Life magazine
 Japan's Wacky Christmas  - slideshow by Life magazine
 Crazy Christmas Lights in Colombia  - slideshow by Life magazine

Vezi și
 Crăciunul în Germania nazistă
 Crăciunul în Uniunea Sovietică

Tradiții

Tradiții de Crăciun


Diş implantı (diğer adı kemik içi implant) protetik diş tedavisi ve estetik diş hekimliği dallarında insan dişi' ne alternatif implant'dır. Kron, diş köprüsü, hareketli diş protezi, takma diş, yüz protezi gibi diş protezlerini desteklemek veya ortodontik tedavilerde sabit destek olarak kullanmak için çene kemiği ya da kafatası kemiklerinin içine cerrahi uygulama ile yerleştirilen tıbbi bir üründür. İmplantları uygulama yöntemlerini kapsayan disipline ise implantoloji adı verilmektedir.

Çoğunlukla; herhangi bir nedenden dolayı kaybedilen dişlerin, fonksiyon ve görünüşünü tekrar kazandırmak amacıyla, kişinin çene kemiğine yerleştirilen, kişinin vücuduna uygun olan malzemeler kullanılarak yapılan, yapay diş kökü olarak adlandırılmaktadır.

İmplant oyulmuş diş kemiği içerisinde zirkonyum dioksit ve titanyumdan yapılma vidaların diş kemiğine yerleştirilmesiyle yeni bir diş kökü elde etme amacıyla yapılan bir tedavidir.
İmplant uygulaması yapılabilmesi için eksik diş olması gerekir. Yaklaşık 20 dk süren operasyona başlamadan önce diş kemiğinin implanta uyumluluğunu ölçmek amacıyla röntgenle bazı testlerden geçirilir.İmplantın vücuda ve  kemiğe uyumu onaylandıktan sonra anesteziyle birlikte operasyona başlanır. Operasyonun sonunda yeni bir diş kökü elde edilir.
İmplant; çok maliyetli olmamakla birlikte muadil işlemlerden daha kolay, daha mantıklıdır ve orijinal diş görevi görür.

Teknoloji

Modern diş implantlarının temelinde, titanyum gibi materyallerin kemik ile sıkı biçimde bütünleşmesini ifade eden osseointegrasyon adı verilen biyolojik bir süreç yer almaktadır. İlk olarak kemik içine bir implant yerleştirilmekte, daha sonra implant kemik ile bütünleşmekte bundan sonra da üzerine bir diş protez uygulanmaktadır. İmplanta veya diş protezine dayanak olmak üzere hazırlanan implant üst yapısının üzerine yerleştirilen bir diş protezi(kron, köprü ya da hareketli diş protezi) uygulanmadan önce önemli bir iyileşme süresine ihtiyaç duymaktadır.

Diş implantlarının başarı veya başarısızlığı, yerleştirildikleri insanın genel sağlığı, kemik bütünleşmesine etki eden ilaç kullanıyor olması ve ağızdaki dokuların sağlıklılığı ile doğrudan bağlantılıdır. Kemik ile bütünleşme başarısı açısından implant ve implant üstü protez üzerine gelecek stres de değerlendirilmelidir. İmplantların yerleştirilecekleri kemikteki yerlerinin ve sayılarının belirlenmesinde çiğneme sırasında oluşan biyomekanik kuvvetlerin etkili olmasından dolayı bu tespit protezin uzun dönem sağlıklı kalabilmesinin anahtarıdır. İmplantların yerleri ve açıları komşu dişlerin yerleri ve açıları, laboratuvar modellemeleri veya CAD/CAM modellemeleri ve cerrahi implant uygulama rehberleri ile uygulanan bilgisayarlı tomografi çalışmaları ile belirlenmektedir. Diş implantlarının uzun dönem başarısının ön şartları sağlıklı kemik ve dişetidir. Diş çekiminden sonra her ikisinde de atrofi meydana gelebileceği için ideal kemik ve dişetini elde etmek amacıyla bazen sinüs yükseltme veya dişeti grefti gibi protez öncesi uygulamalara ihtiyaç duyulmaktadır.

Tarihçe
İmplant tanımına uyan ve eksik dişlerin telafisi amacı ile yapılan ilk uygulamalar arkeolojik bulgulara göre Maya uygarlığına aittir (MÖ 6. yüzyıl).

İlk patenti alınan diş implantı 1908'de ABD'de Greenfield'in dizayn ettiği irridio-platin implanttır.

1939'da Strock krom-kobalt diş implantını tanıtmıştır. Lubit ve Rappaport 1949'da vitalyumdan yapılan vida veya kafes şeklindeki implantlarını geliştirmişlerdir. Cherchève çift spiral yivli implant dizaynını ve frezleme sonrası yiv açma tekniğini (screw-tapping), implantın çift safhalı cerrahi teknik ile fonksiyona sokulması gibi uygulamaları geliştirmiştir. Geçen yüzyılın orta larına kadar Formiggini, Peron, Tramonte, Benoit, Jeanneret, Muratori, Linkow gibi dişhekimleri günümüzde kullanılan implantlara benzer uygulamalar yapmışlardır. Ancak bu yaklaşım ve çabaların hepsi ampirik uygulamalar olarak ve vaka raporlarının ötesine gidememiş çalışmalar olarak kalmışlardır.

1940'lı yıllarda subperiostal implantlar ortaya atılmıştır.

1960'lı yıllara gelindiğinde Linkow tarafından geliştirilen blade (levha, plaka) dizayn implantlar ortaya çıkmıştır.

Bilimsel dokümantasyon dönemi

Oral implantolojideki bilimsel gelişmelerin başlangıcını Branemark ve ark. ile Schroeder ve ark.'nın saf titanyum implantlar ile yaptıkları temel çalışmalar oluşturur. Branemark 1955 yılında tavşan tibialarında revaskülarizasyonu vital mikroskopi ile inceleyen bir deney sırasında tesadüfen kemik ile titanyum arasındaki sıkı adaptasyonu fark ederek konuyu daha detaylı araştırmış ve bu fenomene osseointegrasyon adını vermiştir.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Diş yapıştırma
 Periodontal tedavi
 Apikektomi
 İmplantasyon
 Ortognatik cerrahi
 Godtfredsen sendromu
 Diş teli

İmplantlar
Protetik diş tedavisi
Protezler
Restoratif diş hekimliği
Cerrahi
Tıp teknolojileri
Tıp terimleri
Dişçi ekipmanları
Ağız cerrahisi

Diş implantı


Pazarcı, Samsun ilinin Vezirköprü ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin en eski bilinen ismi Çomu'dur. Eski haritalarda Söğütaltı ismi kullanılmış olsa da köy ve çevre insanlar arasında bilinmemektedir. 1985 yılında mahallenin Çomu olan ismi yabancı kökenli olduğu düşünülerek Vezirköprü'nün diğer bazı köyleriyle birlikte Pazarcı olarak değiştirilmiştir. Çomu isminin çok eski yıllarda mahallenin kenarındaki yoldan geçen kervanları soyan COBU isimli bir Rum eşkiyadan geldiği düşünülmektedir. Pazarcı ismi ise mahalleden, diğer köylere göre pazarda ticat yapan insanların fazla olması nedeniyle bu ismin verilmesi düşünülmüştür. Pazarcı ismi dönemin muhtarı Şakir Karakaya tarafından düşünülerek teklif edimiştir. Mahallede eski Bizans'a ait izlere rastlanır. Yakın tarihinin ise yaklaşık 200-300 yıl öncesine dayandığı düşünülmektedir. Mahallenin ilk kurulduğu yer köy mezarlığının kuzeydoğusunda ve şimdiki Vezirköprü Havza kara yolunun geçtiği yerde Kirenlik Mevkii'dir. 9-10 hane iken İstavroz Çayı'nın kenarında kurulu Rum/Ermeni köylerinin baskı ve şiddeti nedeniyle şimdiki bulunduğu yere kaymıştır.

Coğrafya
Samsun iline 105, Vezirköprü ilçesine 7 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 YerelNET
 Çomu mahallesi

Vezirköprü'nün mahalleleri

Pazarcı, Vezirköprü


Olaylar

Doğumlar
 Cobata Savera, İmparator (ö. 389)
 İskenderiyeli Theon, Yunan bilgin ve matematikçi (ö. 405)
 Magnus Maximus, kendini zorla imparator olarak ilan ettiren Romalı general (ö. 388)
 Nissalı Gregor, piskopos - Kilise Babası - Mistik (ö. 395)

Ölümler
 31 Aralık - I. Sylvester, papa

335


La eugenita es un mineral de la llamada clase de los minerales elementos, una amalgama de mercurio de plata que químicamente es una aleación de ambos metales. Fue descubierto en 1986 en una mina de Baja Silesia (Polonia), siendo nombrada así en honor de Eugen F. Stumpfl, geólogo austriaco de la universidad de Mining, especialista en minerales de metales nobles, fallecido en 2004.

Se tiene poca información de este mineral al ser de gran rareza y descubierto en fecha relativamente reciente.

Formación y yacimientos
Se ha encontrado en Polonia en yacimientos de minerales de sulfuro de cobre de bajo grado, en rocas carbonatadas y esquistos negros. En yacimientos de Estados Unidos se ha encontrado incluido en mineral cuprita.

Suele encontrarse asociado a otros minerales tales como: calcosina, covellina, tennantita, hematita, calcita, ankerita o yeso.

Referencias

 Eugenita, mindat.org.
 Eugenita, webmineral.com.
 Manual de eugenita, Mineral Data Publishing.

Enlaces externos

Minerales elementos
Minerales de plata
Minerales de mercurio
Sistema cúbico
Minerales descubiertos en 1986
Ciencia y tecnología de Polonia
Voivodato de Baja Silesia
Polonia en 1986
Minerales epónimos

Eugenita


96 Rock can refer to an American radio station:

WDIZ_AM - HD2 - Streaming 96rock.iHeart.com in Panama City, Florida
WBBB in Raleigh, North Carolina
WFTK in Cincinnati, Ohio
WKZP in Salisbury/Ocean City, Maryland
WWPW Former longtime 96 Rock station in Atlanta, Georgia. Now, branded as Power 96.1

96 Rock


An Imperata in uska genus han Liliopsida. An Imperata in nahilalakip ha familia nga Poaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Imperata

Imperata


CIT 11 est une supergéante rouge de la constellation du Cygne. Elle a été découverte en 1957 par Víctor Manuel Blanco et Jason John Nassau lors d'une étude infrarouge de 60 étoiles de type spectral M. Selon la mesure annuelle de sa parallaxe par le satellite Gaia, l'étoile se situe à 2387 parsecs, soit 7785 années-lumière.

Caractéristiques
CIT 11 est aussi une étoile variable à longue période ainsi qu'une étoile froide. Elle produit une source infrarouge particulièrement lumineuse. Selon une étude de la base de données du ISO/SWS par l'astronome Sacha Hony, CIT 11 serait entourée d'une grande structure poussiéreuse. Cette structure serait composée de poussières millimétriques ainsi que de poussières centimétriques qui émettent des émissions infrarouges d'une longueur d'onde comprise entre .

Articles connexes

 Supergéante rouge
 Poussière interstellaire

Références

Géante rouge
Objet du catalogue 2MASS
Objet du catalogue Gaia
Objet du catalogue IRAS
Objet du catalogue UCAC2

CIT 11


وادي الدواسر هو أحد أودية شبه الجزيرة العربية، ويقع في منطقة الرياض بالمملكة العربية السعودية، يبلغ طول الوادي 350 كم تقريبا ومتوسط انحداره 0,8 م / كم. ينبع من مجمع أودية الفرشة وتثليث، ويصب في وادي الغر شرق السليل. من أهم روافده وادي الفرشة، ووادي تثليث.

المصادر

دواسر
وديان السعودية

وادي الدواسر


Ured za obnovu privrede bio je ured pri Ministarstvu narodnog gospodarstva NDH, na čiji je prijedlog donesena zakonska odredba kojim je osnovan. Donesena je 3. svibnja 1941. godine. Ministru narodnog gospodarstva bila je povjerena je provedba odredbe i po potrebi je davao autentična tumačenja.

Osnovan je pri ministarstvu narodnog gospodarstva, odjelu za obrt, industriju i trgovinu. Određeno je da na čelu ureda stoji ravnatelj, koji je neposredno podčinjen odjelnom predstojniku. Organizaciju ureda ostavljena je ministru narodnog gospodarstva koji će ju propisati posebnim pravilnikom.

Zadaća ureda bila je:
a) vršiti nadzor i pregled privrednih poduzeća;
b) upravljati privrednim poduzećima, čiji je vlasnik ili odgovorni organ nepoznatog boravišta ili se udaljio
iz mjesta svoga boravišta na dulje vrijeme, a da nije dao potrebne odredbe i sredstva za daljnje vodjenje
poduzeća;
c) upravljati poduzećima, koja su temeljem § 3. zakonske odredbe o redovitom poslovanju i sprečavanju sabotaže u privrednim poduzećima prešla u vlasništvo države;
d) vršiti otkup i prodaju privrednih poduzeća, dionica, zadružnih udjela, nekretnina i inih imovinskih objekata za račun države;
e) uz odobrenje ministra narodnog gospodarstva imenovati i otpuštati povjerenike u privrednim poduzećima; zaprisizati povjerenike, nadzirati rad povjerenika i davati im upute za vodstvo privrednih poduzeća;
f) vršiti i sve ostale poslove, koji mu se dodijele u rad.
Postupci, koji će se vršiti u zadaćama ureda padala su na teret dotičnog poduzeća prema postojećim propisima.  Svi pravni poslovi koje je ured vršio u svojem djelokrugu predvidjenom u opisu zadaća ne primjenjuju se odredbe uredbe o proračunu, računovodstvu i računskom sudu od 12. listopada 1939. god. s njenim kasnijim izmjenama i nadopunama. Ovi poslovi kada su se sklapali za račun države, bili su oprošteni su od svih vrsti taksa, poreza i inih pristojba.

Radi ocjene predmeta i saslušanja zainteresiranih privrednika u slučajevima iz opisa zadaća ureda određeno je osnivanje savjetodavna odbora kod ureda, koji se sastoji od predstavnika ministarstva i predstavnika privrede. Broj pojedinih predstavnika imao je odrediti odjelni predstojnik. Sjednicama savjetodavnog odbora predsjedavao je odjelni predstojnik i on je određivao dnevni red sjednice. U slučaju spriječenosti odjelnog predstojnika zamjenjivao ga je ravnatelj ureda.

Sva privredna poduzeća bila su dužna dati uredu najhitnije sve podatke, koje on bude tražio u vršenju svoje
nadležnosti. Osobni i stvarni izdaci za uredjenje ovoga ureda podmirivali su se iz redovitog proračuna odjela za obrt, industriju i trgovinu i kredita, koji će se naknadno odobriti.

Izvori

NDH
Ekonomska povijest

Ured za obnovu privrede NDH


Le Near Space Network (en français réseau pour l'espace proche) ou NSN est l'ensemble des équipements au sol (stations terriennes) et spatiaux (satellites relais TDRS) utilisés par l'agence spatiale américaine, la NASA, pour communiquer avec les missions spatiales situées en orbite terrestre et en orbite lunaire. Le NSN est géré par le Centre de vol spatial Goddard. Le NSN comprend deux composantes : un réseau d'une vingtaines de stations terriennes réparties sur le globe et gérés en partie par d'autres organisations ou sociétés et une constellation de satellites géosynchrones TDRS, qui permet de maintenir des communications continues entre les engins spatiaux et le sol. Le NSN est complété par le Deep Space Network qui regroupe les stations terrestres assurant les liaisons avec les engins spatiaux de la NASA opérant dans l'espace planétaire ou à la surface d'autres corps célestes (Mars...). Le NSN résulte de la fusion du Near Earth Network et du Space Network.

Historique

À la fin de la seconde guerre mondiale, les ingénieurs américains, qui développent les missiles balistiques et les fusées-sondes adaptent les systèmes mis au point durant le conflit (radars conventionnels, moyens optiques) pour effectuer le suivi de leurs engins. Ils mettent également au point un nouveau système de suivi qui exploite des techniques utilisées en radioastronomie : un répondeur radio de petite taille est installé sur la fusée et deux stations au sol séparés par une distance connue déterminent la position de la fusée en exploitant le décalage de phase des signaux (interférométrie radio). Cette technique est d'abord utilisée par l'Armée de l'Air pour le suivi de ses missiles (système Azusa). Au début des années 1950 le laboratoire Naval Research Laboratory (NRL) de la Marine de guerre américaine  adapte ce système pour les lancements de sa fusée-sonde Viking. Lorsque les États-Unis décident de lancer leur premier satellite artificiel pour l'année géophysique internationale de 1958, deux lanceurs sont proposés : l'Armée de Terre propose son projet Orbiter auquel est associé un système de suivi optique  tandis que la NRL  propose d'utiliser son projet fusée Vanguard auquel est associé un système de suivi radio  qui est baptisé Minitrack. Celui-ci repose sur un réseau de stations terriennes et un répondeur embarqué pesant seulement 370 grammes (d'où l'appellation du système). Les stations Minitrack, qui sont équipées d'antennes Yagi, prennent également en charge la réception des télémesures et la transmission des commandes. L'analyse des signaux radio est effectuée par un ordinateur IBM 704 installé à Washington. Le lanceur de la NRL est sélectionné fin 1955 en partie grâce à son système de suivi. Une chaine de 9 stations est créée entre les latitudes 45° Nord et Sud pour pouvoir suivre l'orbite du premier satellite artificiel qui doit être lancé depuis la base de Cape Canaveral. En octobre 11 stations sont finalement opérationnelles. A la suite de la création de la NASA en 1958, le projet Vanguard est affecté au centre de vol spatial Goddard.

Au début des années 1960, la NASA dispose de trois réseaux de stations terriennes lui permettant de communiquer avec ses engins spatiaux  :
Le STADAN (Space Tracking and Data Acquisition Network) développé à partir du réseau Minitrack  qui a été développé par le Jet Propulsion Laboratory est utilisé pour les missions scientifiques en orbite basse.
Le MSFN (Manned Space Flight Network) est un réseau de stations terriennes développés pour les missions avec équipages des programmes Mercury et Gemini. Contrairement au STADAN il permet la transmission de vidéos et les communications vocales.
Le Deep Space Network est un réseau des stations terriennes consacrées aux communications avec les missions interplanétaires qui nécessitent des caractéristiques techniques spécifiques : taille des antennes, puissance du signal.

Description

Pour gérer les communications avec ses engins spatiaux situés dans l'espace, l'agence spatiale américaine, la NASA, utilise trois réseaux :
Un réseau d'une vingtaine de stations terriennes équipés d'antennes paraboliques, le Near Earth Network, qui sont utilisées pour communiquer avec les engins spatiaux circulant en orbite terrestre basse, moyenne ou haute (dont géosynchrone) ainsi qu'avec les missions lunaires.
Un réseau de trois stations terriennes situées à Goldstone (Californie), près de Madrid (Espagne) et près de Canberra (Australie) équipées d'antennes de grande taille (70 mètres).
Une constellation de satellites relais TDRS circulant en orbite géosynchrone qui permettent de supprimer les discontinuités dans les communications entre les engins spatiaux et le sol et d'assurer un meilleur suivi des mises en orbite. Cette constellation associée à six stations terriennes qui assurent la liaison avec le sol, forme le Space Network.

Depuis 2021, le Near Space Network regroupe les deux réseaux permettant de communiquer avec les orbites terrestres et lunaires c'est-à-dire le Space Network et le Near Earth Network. L'ensemble est géré par le Centre de vol spatial Goddard.

Au sein de la NASA, le Near Space Network fait partie du Space Communications and Navigation (SCaN) elle-même division de la direction du programme spatial habité (Human Exploration and Operations Mission).

Équipements

Les stations terrestres du Near Earth Network

Le réseau Near Earth Network de la NASA comprend une vingtaine de stations terriennes répartis sur l'ensemble du globe terrestre pour assurer la meilleure couverture possible de l'orbite. en effet les satellites circulant en orbite basse (la plus utilisée) n'est visible par une station terrienne que durant quelques minutes). Pour réduire les couts de gestion, la NASA pour compléter la couverture assurée par son parc de stations terriennes fait appel à des opérateurs de réseaux externes (publics ou privés) : sociétés Swedish Space Corporation, au Kongsberg Satellite Services,  à l'agence spatiale de l'Afrique du Sud et à l'agence américaine NOAA.

Le réseau  géré directement par la NASA comprend les stations suivantes :
 La station terrienne de Fairbanks (Alaska) équipée d'antennes parabolique de 11,3, 11 et 9 mètres fonctionnant en bande S et X.
 La station du centre spatial Kennedy (Floride)  dotée d'une antenne de 6,1 mètres fonctionnant en bande S.
 La station Ponce de Leon sur le même site utilisant le même équipement.
 La station de Wallops en Virginie dotée d"antennes de 11 et 5 mètres fonctionnant en VHF, bande S et X.
La station de White Sands au Nouveau-Mexique dotée d'une antenne de 18,3 mètres fonctionnant en VHF et en bande S et Ka.
Une deuxième station située à White Sands   dotée d'une antenne de 11 mètres fonctionnant en VHF et en bande S et Ka.
La station de McMurdo en Antarctique équipée d'une  antenne de 10 mètres fonctionnant en bande S et X.

Gérée par la NOAA :
Une deuxième station à Fairbanks (Alaska) qui regroupe une dizaine d'antennes paraboliques fonctionnant en bande W,S,KA,VHF,L et S.

Gérées par Kongsberg :
La station de Singapour dotée d'une antenne de 9,1 mètres fonctionnant en  en bande S et X.
La station de Svalbard (Norvège) équipée de deux antennes de 11,3 mètres et d'une antenne de 13 mètres fonctionnant en  en bande S et X.
La station de Trollsat en Antarctique dotée  de deux antennes de 7,3 mètres fonctionnant en bande S et X.

Gérée par l'Agence spatiale de l'Afrique du Sud :
La station de Hartebeesthoek (Afrique du Sud) équipée d'antennes de 10 et 12 mètres fonctionnant en  en bande S et X.

Gérées par la Swedish Space Corporation :
La station de Kiruna en Suède  dotée  de deux antennes de 13 mètres fonctionnant en bande S et X.
La station de Santiago au Chili équipée d'antennes de 9, 12 et 13 mètres fonctionnant en  en bande S.
La station du Pôle Nord en Alaska équipée d'antennes de 5, 7,3, 11 et 13 mètres fonctionnant en bande S et X.
La station de Dongara en Australie équipée d'une antenne de 13 mètres fonctionnant en  en bande S et X.
La station de Hawaï  dotée  de deux antennes de 13 mètres fonctionnant en bande S et X.

Le Space Network constellation de satellites relais TDRS

Le Space Network repose sur une constellation de satellites relais TDRS  circulant sur une orbite géosynchrone à une longitude fixe avec une inclinaison orbitale réduite (16°) et répartis sur trois positions à peu près équidistantes en longitude (au-dessus de l'Océan Pacifique, de l'Océan Atlantique et de l'Océan Indien). Ces  satellites relaient les communications des satellites circulant en orbite basse et leur permettent de communiquer sans interruption avec la Terre quelle que leur position. Ils sont également utilisés pour suivre de manière continue les lancements. En 2021 le système TDRS prend en charge les liaisons avec environ 25 engins spatiaux dont la Station spatiale internationale, le télescope spatial Hubble et de nombreux satellites d'observation de la Terre comme GPM, Terra et Aqua. Dix satellites TDRS sont opérationnels : quatre de première génération, trois de deuxième génération et trois de troisième génération. Deux satellites ont été retirés et placés sur une orbite de rebut. Les communications avec la Terre utilisent six stations terriennes dont les deux principales sont situées à White Sands (Nouveau-Mexique) et dans l'île de Guam (Océan Pacifique). En 2021, sur les douze satellites lancés, huit sont opérationnels dont deux sont en réserve et deux ne sont plus opérationnels et ont été placés sur une orbite de rebut.

Notes et références

Bibliographie

Voir aussi

Articles connexes
 Deep Space Network l'autre réseau de stations terriennes de la NASA
 Centre de vol spatial Goddard
 TDRS le segment spatial (satellites relais) du Near Space Network
 Station terrienne

Lien externe
 .
 .

Near Space Network

Near Space Network


Frank Watson Dyson (Measham, 8. siječnja 1868. – na moru, 25. svibnja 1939.), engleski astronom. Ravnatelj Zvjezdarnice Greenwich (od 1910. do 1933.). Proučavao gibanje i raspored zvijezda, te spektre Sunčeve kromosfere i korone. Organizirao ekspedicije na pomrčinu Sunca 1919., kada je dokazana Einsteinova teorija o utjecaju gravitacijskog polja na svjetlost. Uveo radio signale točnog vremena.

Pomrčina Sunca

Pomrčina Sunca nastaje kada se Mjesec ispriječi između Sunca i Zemlje, pa djelomično ili potpuno zakloni Sunce. Mjesec je tada u fazi mlađaka, a Sunce se može nalaziti do 16,5° s jedne ili druge strane uzlaznog ili silaznoga Mjesečeva čvora. Luk od 33° pokraj čvora Sunce prolazi za 34 dana, a Mjesec tada može dva puta doći u fazu mlađaka (svakih 29.53 dana). U jednoj godini moraju biti barem dvije pomrčine Sunca, a najviše ih može biti pet, ako se prva dogodi početkom siječnja, a peta krajem prosinca. Linija čvorova zakreće se retrogradno za 19,3° godišnje, pa Sunce kroz isti čvor prolazi nakon 346.62 dana (eklipsna ili drakonistička godina).

Pomrčina Sunca može biti potpuna (totalna), prstenasta (anularna), djelomična (parcijalna) i hibridna (kada se u središnjoj fazi pomrčine zapaža kao potpuna, a izvan središnje faze kao prstenasta). Različite vrste pomrčina nastaju jer je staza Mjeseca eliptična. Kada je Mjesec udaljeniji, ne zaklanja cijeli Sunčev disk i zapaža se prstenasta pomrčina, a kada je Mjesec bliže, može potpuno zakloniti Sunce i nastupa potpuna pomrčina. Pomrčina Sunca opaža se s malenoga dijela Zemlje. Zbog okretanja Zemlje, Mjesečeva sjena prelazi po Zemljinoj površini od zapada prema istoku, pa se potpuna pomrčina vidi s uskoga pojasa (zone totaliteta). Sjena nije šira od 270 kilometara i putuje brzinom od 1 km/s, pa potpuna pomrčina u nekoj točki Zemlje traje najviše 3 minute 31 sekundi. Pri potpunoj pomrčini zbivaju se četiri dodira: rub Mjeseca nailazi na rub Sunca, napredujući rub Mjeseca stiže do suprotnoga Sunčeva ruba, zalazni Mjesečev rub dotiče početni rub Sunca, Mjesec napušta Sunce; od prvoga do četvrtoga dodira mogu proći do 3 sata. Potpuna pomrčina Sunca na nekome mjestu Zemljine površine javlja se u prosjeku svakih 400 godina. Posljednja potpuna pomrčina Sunca, vidljiva iz Hrvatske, zbila se 15. veljače 1961., a sljedeći će se put zbiti 3. rujna 2081.

Izvori

Britanski astronomi

Frank Watson Dyson


موحسن، تقع مدينة موحسن على بعد 20 كلم شرق محافطة دير الزور في سوريا على الضفة اليمنى لنهر الفرات (الشامية). يجاورها من الغرب قرية العبد ومن الشرق قرية القطعة بحوالي 8 كم ومن الشمال نهر الفرات ومن الجنوب البادية السورية بطول 10,05 كم. يبلغ تعداد سكانها حوالي 25000 نسمة، يعمل معظمهم بالزراعة وتربية الماشية. تبلغ مساحتها السكنية والزراعية 88000 دونم. ويوجد فيها بعض الآثار مثل: قبة أبو نهود، وهي عبارة عن قبة أثرية كانت معبد روماني تم بناؤه فوق آثار يونانية ، وتوجد مثل هذه القبة في قرية ذيبان. وتلّة أبو نهود هي مقبرة للقرية.

مدينة موحسن
موحسن او كما يطلق عليها موسكو الصغرى و عاصمة البوخابور نسبة لسكانها الأصليين وهم ابناء البوحليحل من عشائر البوخابور الهاشمية . آما اسم المدينة الحالي ( موحسن ) فهو مركب من كلمتين (موح) و(حسن). فالموح هي الأرض التي تنسحب منها مياه النهر الفائض، وحسن هو اسم شخص من الأشراف عاش على هذه الأرض. وقد دمجت موح وحسن باسم موحّسن ولا زالت بعض الكتابات القديمة والأختام باسم ((موح حسن))

أنشطة سكانية
يقوم أهل القرية سابقاً بتربية المواشي، ويعملون في الزراعة بأدواتهم البسيطة على الأراضي المجاورة لنهر الفرات وريّها بواسطة النصبات والغراريف، ثم دخلت المضخات الزراعية التي تعمل على الفحم منذ عام 1925، وتوسعت وتطورت الزراعة، وشقت الأقنية وبدأ تثبيت الملكية الزراعية كل حسب أرضه وبدأ الأهالي يعتمدون على الزراعة أكثر من الاعتماد على تربية المواشي، التي لم يخلَ بيت منها وارتبط الأهالي بالوظائف المدنية وتطوعوا في صفوف الجيش ضباطا، وقدموا الكثير من الشهداء، وكان التعليم المبكر له دور أساسي في وعي الأهالي حيث أحدثت أول مدرسة ابتدائية في العام الدراسي 1947 /1948 صف أول وفيه 81 طالب - شعبتان. وقد أورد رئيس البلدية محمد الفتحي أنه جاءت لجنة من الوزارة في عام 1986 لدراسة أسباب تطور ثلاث قرى في القطر العربي السوري في محافظة حمص وطرطوس ودير الزور.
تلقب القرية بأم الجوامع، فقد بني فيها أكثر من 13 جامع حتى العام 2003. إضافة إلى ذلك بناء مستوصف، ومركز هاتف، ومركز بريد، وتم فيها تأسيس جمعية خيرية تعنى بالفقراء يترأسها السيد خالد الأسعد حيث تم تكريم هذه الجمعية من قبل السيد رئيس الجمهورية العربية السورية الدكتور بشار الأسد لدورها في مساعدة وإعانة اللاجئين اللبنانين أثناء حرب تموز 2006, وفيها جمعية تعاونية أحدثت في عام 1957 وهي الأولى في المحافظة والثانية أو الثالثة في القطر وفيها جمعية غنامية ويوجد فيها مركز صيانة كهرباء ومركز ثقافي.

وصلات خارجية
موقع مدينة موحسن الرسمي

مراجع وهوامش

أماكن مأهولة على نهر الفرات
أماكن مأهولة في منطقة دير الزور
أماكن مأهولة في ناحية موحسن
بلدات سوريا
تجمعات سنية في سوريا

موحسن


Sklop kuća Ivičević nalazi se u Drveniku.

Opis
U središtu naselja Drvenik, uz samu obalu sagrađen je sklop danas ruševnih kuća koje su pripadale uglednoj obitelji Ivičević. Sklop čine dvije stambeno-gospodarske dvokatnice s potkrovljem koje su izgrađene jedna uz drugu u 19. stoljeću, zabatima okrenute prema jugu. Južno pred kućama sagrađeno je gospodarsko prizemlje sa zajedničkom terasom na svodovima, pod kojim su postojala gospodarska postrojenja. Terasa je na zapadu imala odrinu na kamenim stupićima.

Zaštita
Pod oznakom Z-5297 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra.

Izvori

Zaštićene stambeno-poslovne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Gradac

Sklop kuća Ivičević u Drveniku


Un kulhar (hindi : कुल्हड़ et ourdou : کلہڑ) ou kulhad, parfois appelé shikora, est une tasse en argile traditionnelle sans anse d'Asie du Sud, généralement non peinte et non émaillée, et destinée à être jetée. La caractéristique la plus intéressante du kulhar est de ne pas être peint, ce qui le différencie d'une tasse en terre cuite. Les kulhars étant fabriqués par cuisson dans un four et n'étant presque jamais réutilisés, ils sont par nature stériles et hygiéniques. Les bazars et les stands de nourriture du sous-continent indien servaient traditionnellement des boissons chaudes, comme le thé, dans des kuhlars, ce qui conférait à la boisson un "arôme terreux" souvent considéré comme attrayant. Le yaourt, le lait chaud avec du sucre ainsi que certains desserts régionaux, comme le kulfi (glace traditionnelle), sont également servis dans des kulhars. Les kulhars ont progressivement cédé la place aux gobelets en polystyrène et en papier couché, car ces derniers sont plus légers à transporter en vrac et moins chers.

Galerie

Références

Récipient
Poterie en Inde
Culture pakistanaise
Objet jetable

Kulhar


An Epidendrum hajekii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Roberto Vásquez ngan Dodson. An Epidendrum hajekii in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Bolivia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum hajekii


Mojang AB ( "gadget") este o companie suedeză de jocuri video fondată în mai 2009 sub numele Mojang Specifications de programatorul de jocuri Markus Persson, cunoscut pentru crearea jocului Minecraft, un succes pe piața jocurilor. Compania a mai creat două jocuri, Scrolls și Cobalt. Sediul companiei este în Stockholm. Microsoft a cumpărat Mojang în 2014 pentru 2,5 miliarde $.

Istoric
Mojang Studios a fost fondată în 2009 de către Markus Persson, acesta fiind un desinger de jocuri video și programator suedez. El a căpatat interes pentru jocurile video de la o vârstă fragedă și a învățat să programeze la vârsta de opt ani. Numele de "Mojang " a apărut prima dată în sintagma "Mojang Specifications", folosită de către Persson atunci când a creat jocul Wurm Online alături de colegul său în 2003.

Numele de "Mojang Specifications" a fost refolosit de acesta în iunie 2009 atunci când a fost lansată prima versiune comercială a jocului Minecraft, însă abia în 2010 compania Mojang AB a fost incorporată de către Persson și Jakob Porsér.

Fiind epuizat de poziția sa de deținător al jocului Minecraft, Markus Persson și-a exprimat în 2014 pe Twitter interesul de a-și vinde partea sa din Mojang. Printre cumpărătorii interesați s-au numărat și companiile Activision Blizzard sau Electronic Arts, dar compania Microsoft a reușit să cumpere partea lui Persson, oferindu-i acestuia 1,8 miliarde $. Această intenție a achiziționării a fost anunțată pe 15 septembrie 2014, fiind finalizată pe 6 noiembrie 2014.

În mai 2019, Minecraft a ajuns cel mai vândut joc din toate timpurile, întrecând jocul Tetris.

Odată cu aniversarea de 11 ani a jocului Minecraft, pe 17 mai 2020 Mojang și-a anunțat schimbarea numelui în "Mojang Studios", reflectându-și, astfel, structura de tip multi-studio.

Referințe

Companii de jocuri video

Mojang


HŠK Meteor Zagreb, hrvatsko športsko društvo iz Zagreba. U nogometnoj sekciji igrali su Ivan Jazbinšek i Slavko Pavletić. Rukometnu sekciju osnovali su Marijan Flander, Stjepan Širić, Mario Govekar i Ivan Vunarić 1939. godine. Meteor je bio prvak prvog klupskog rukometnog prvenstva Zagreba. Meteor se natjecao u rukometnim prvenstvima NDH, u kojima su Meteor i Concordija bili najuspješnije momčadi.

Klupska boja je zelena.

Izvori

Športska društva
Šport u Zagrebu

HŠK Meteor Zagreb


වෛරස් නියුමෝනියාව () යනු වෛරසයක් හේතුකොට ගෙන ඇතිවන නියුමෝනියාව රෝගී තත්වයකි.

වෛරස, නියුමෝනියාව ඇතිකිරීමට මූලික වශයෙන් හේතුවන ආකාර දෙකෙන් එකකි. අනෙක බැක්ටීරියා වේ. එසේම සුළු වශයෙන් දිලීර සහ පරපෝෂිතයන් ද ඒ අතර සිටිති. කුඩා ළමුන් අතර නියුමෝනියාවට බෙහෙවින් ම හේතු වන්නේ වෛරස වන අතර එම සාධකය වැඩිහිටියන් අතර බැක්ටීරියා වේ.

වසංගතවේදය
මිලියන 200 ක්  පමණ වන පිරිසකට, එනම් මිලියන 100 ක් පමණ ළමුන් සහ මිලියන 100 ක් පමණ වන වැඩිහිටියන් හට වසරක දී වෛරස් නියුමෝනියාව වැළඳේ.

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

නියුමෝනියාව

වෛරස් නියුමෝනියාව


Juliette Lewis (d. 21 Haziran 1973), Juliette and the Licks grubunun solistidir. Ayrıca birçok sinema filminde de rol almıştır.

Aktör Geoffrey Lewis ve tasarımcı Glenis Batley'in çocuğudur. 1991 yılında rol aldığı Korku Burnu filmiyle birlikte Oscar ve Altın Küre Ödüllerinde En İyi Yardımcı Aktris ödülüne aday oldu. Daha sonra Gilbert'in Hayalleri, Katil Doğanlar, Kalifornia ve Gün Batımından Şafağa gibi 1990'ların ses getiren yapımlarında yer aldı.

2003 yılında kurduğu Juliette and the Licks rock grubuyla turnelere çıktı. 2009'da solo albümü Terra Incognita'yı çıkardı. Sonra bir süre ara verdi. 2015'te tekrar grubuyla bir araya gelerek konserleri sürdürdü.

Albümleri
 Like a Bolt of Lightning (2004)
 You Are Speaking My Language (2005)
 Four on the Floor (2006)
 Terra Incognito (2009)

Filmleri

 1987 - I Married Dora (Dizi)
 1987 - Home Fires (televizyon)
 1988 - My Stepmother Is an Alien
 1989 - National Lampoon's Christmas Vacation
 1989 - Meet the Hollowheads
 1989 - The Runnin' Kind
 1990 - A Family for Joe (Dizi)
 1990 - Too Young to Die? (1990)
 1991 - Korku Burnu
 1991 - Crooked Hearts
 1992 - That Night
 1992 - Husbands and Wives
 1993 - What's Eating Gilbert Grape
 1993 - Romeo Is Bleeding
 1993 - Kalifornia
 1994 - Mixed Nuts
 1994 - Natural Born Killers
 1995 - Strange Days
 1995 - The Basketball Diaries
 1996 - The Evening Star
 1996 - From Dusk Till Dawn
 1996 - The Audition
 1998 - Some Girl
 1999 - The Other Sister - Carla Tate
 1999 - The 4. floor
 2000 - Room to Rent 2000 - The Way of the Gun 2001 - Picture Claire 2001 - My Louisiana Sky (televizyon)
 2001 - Gaudi Afternoon 2002 - Enough 2002 - Armitage: Dual Matrix (Direkt Video)
 2002 - Hysterical Blindness (televizyon)
 2003 - Cold Creek Manor 2003 - Free for All (Dizi)
 2003 - Old School 2004 - Blueberry 2004 - Starsky & Hutch 2004 - Chasing Freedom (televizyon)
 2005 - Daltry Calhoun 2005 - The Darwin Awards 2005 - Lightfield's Home Videos 2005 - Aurora Borealis 2005 - Grilled 2006 - My Name Is Earl "The Bounty Hunter" bölümü
 2007 - Catch and Release 2009 - Metropia''
 2016- Nerve

Dış bağlantılar

1973 doğumlular
Amerikalı kadın sinema oyuncuları
Amerikalı kadın dizi oyuncuları
Amerikalı kadın şarkıcılar
Amerikalı kadın müzisyenler
Yaşayan insanlar
21. yüzyılda Amerikalı kadın oyuncular
21. yüzyılda Amerikalı şarkıcılar
Boston Film Eleştirmenleri Derneği En İyi Yardımcı Kadın Oyuncu Ödülü sahipleri
Boston Film Eleştirmenleri Derneği Ödülü sahipleri

Juliette Lewis


Noua viață a lui Kronk (sau cum mai este numit Împăratul Vrăjit 2) este un film american de animație din anul 2005, distribuit și produs de  Walt Disney Pictures pe 13 decembrie 2005. Filmul este continuarea cunoscutului block-busster de la Disney, Împăratul Vrăjit, readucând în atenția publicului vocile care au consacrat pelicula, printre care David Spade, John Goodman, Eartha Kitt, Patrick Warburton și Wendie Malick din primul film, iar dintre vocile noilor personaje îi amintim pe:  John Mahoney și Tracey Ullman.  Filmul este disponibil dublat în limba română prin intermediul platformei operaționale online HBO GO.

Acțiunea
Kronk pune la cale o schemă de îmbogățire rapidă ca să-și impresioneze tatăl. Dar când lucrurile o iau razna, descoperă că adevăratele bogății sunt prietenii și autenticitatea.
Personajele din filmul Disney "The Emperor's New Groove" revin în această producție în care Kronk, devenit de curând proprietarul unui restaurant, încearcă să-și pună localul pe picioare înainte de sosirea tatălui său. Treaba nu merge foarte bine, așa că Kronk și partenera sa Yzma pun la cale o schemă care să lase impresia că restaurantul are succes. Când planul - și brânza - le explodează în față, Kronk și tovarășii săi se chinuie să se repună pe picioare, iar prietenii îl ajută să înțeleagă faptul că adevărata fericire se obține doar fiind autentic și corect cu sine însuși, indiferent de ce dificultăți i se pun în cale.

Distribuție
 Patrick Warburton  - Kronk Pepikrankenitz
 Tracey Ullman – Domnișoara Birdwell
 Eartha Kitt - Yzma
 David Spade - Kuzco
 John Goodman - Pacha
 Wendie Malick - Chicha
 John Mahoney - Papi
 John Fiedler -Rudy
 Bob Bergen - Bucky
 Eli Russell Linnetz - Tipo
 Patti Deutsch – Cârciumăreasa
 Jessie Flower - Chaca
 Anthony Ghannam - Huayna
 April Winchell - Hildy / Marge / Tina
"Inima ți-ai ascultat" și (repriză) interpretat de: Anda Adam</small>

Referințe

Linkuri externe

Filme de animație americane
Filme din 1998
Filme Disney
Filme pentru copii

Noua viață a lui Kronk


Salman Khan (* 11. Oktober 1976 in New Orleans) ist ein US-amerikanischer Pädagoge und Unternehmer. Er ist Gründer und Geschäftsführer des kostenlosen Lernportals Khan Academy. Dafür erstellte er über 3.000 Lehrvideos.

Leben
Salman "Sal" Khan wurde in Metairie, einem Vorort von New Orleans, geboren. Khan wuchs bei seiner Mutter in New Orleans auf und besuchte eine öffentliche Schule. Sein Vater stammte aus Barisal in Bangladesch, seine Mutter aus Kalkutta. Er studierte Mathematik, Ingenieurwissenschaften und Informatik am Massachusetts Institute of Technology und von 2001 bis 2003 Betriebswirtschaftslehre an der Harvard Business School. Während er am MIT studierte, begann er sich für Pädagogik zu interessieren. Dort entwickelte er eine Mathematik-Software für Kinder mit ADHS. Schon im Jahre 2004 erstellte er kleine Lehrfilme, mit denen er seiner Cousine digital Nachhilfe in Mathematik gab. Aufgrund des Erfolgs produzierte Khan bald weitere Videos zur Erklärung naturwissenschaftlicher Inhalte, die er seit 2006 auf YouTube zur Verfügung stellte und die aufgrund ihrer guten Verständlichkeit sehr populär wurden. 2008 erklärte er den Zuschauern des Fernseh-Nachrichtenkanals CNN nach seiner Methode live die Zusammenhänge der die Wirtschaft der Nation lähmenden Finanzkrise aufgrund von Immobilienspekulationen. Bis 2009 arbeitete er als Finanzanalyst bei Connective Capital Management in Boston; dann gab er die Position jedoch auf, um sich ganz der Entwicklung seiner Lernmethode zu widmen. Er gründete die gemeinnützige Khan Academy und finanzierte vorerst sein Leben aus Ersparnissen. Seit 2010 ist die Akademie so populär, dass er darüber seinen Lebensunterhalt finanziert. 2014 gründete er die Laborschule Khan Lab School.

Khans pädagogische Idee ist es, dass Schüler besser lernen, wenn sie den Prozess des Wissenserwerbs eigenständig und in ihrem eigenen Tempo bewerkstelligen können. Anschließend sollten sie in Teamarbeit das erlernte Wissen anwenden. Sein Lernansatz enthält Elemente des Mastery Learnings von Benjamin Bloom und des Umgedrehten Unterrichts. Dieses personalisierte Lernen wird an seiner Laborschule erprobt werden.

Khan wohnt mit seiner Frau, einer Fachärztin für Rheumatologie und Innere Medizin, und zwei Kindern in Mountain View (Santa Clara County).

Auszeichnungen

 2012: TIME listet ihn als einen der 100 einflussreichsten Menschen der Welt.
 2012: Khan ist auf der Titelseite des Forbes Magazins.
 2014: Heinz Award
 2016: Padma Shri
 2019: Prinzessin-von-Asturien-Preis
 2021: Ehrendoktor der Harvard Business School

Publikation

 The One World Schoolhouse: Education Reimagined. Twelve, 2012. ISBN 978-1-4555-0837-2.

Weblinks
 Internetseite der Khan Academy (englisch)
 Bryant Urstadt: Salman Khan: The Messiah of Math in: Bloomberg Businessweek vom 19. Mai 2011, abgerufen am 30. März 2012 (englisch)
 Christoph Gurk: Daumen hoch für Khan in: Die Zeit vom 1. September 2011, abgerufen am 30. März 2012

Einzelnachweise

Unternehmer (Vereinigte Staaten)
Unternehmer (21. Jahrhundert)
Unternehmer (Informationstechnik)
US-Amerikaner
Geboren 1976
Mann

Salman Khan (Pädagoge)


El slowcore es un subgénero del rock, que se coloca habitualmente dentro de la corriente del indie rock y del rock alternativo, llegándose a considerar una extensión de este último.

Historia

Las raíces del slowcore se sitúan a finales de los 80, pero se consolidó como género durante la década de los 90, en Estados Unidos y Reino Unido. Nació como respuesta ante la energía desmesurada y la agresividad del grunge.

Varios grupos comenzaron a tocar progresivamente más suave y despacio a la comunidad roquera tradicional, por lo que se puede decir que reaccionaron bajando el volumen ante las audiencias ruidosas. Al principio, los grupos fueron públicamente criticados, pero poco después la gente se fue acostumbrando a escuchar las melodías lúgubres y los tempos lentos.

Características

Esta música se caracteriza por la utilización de arreglos minimalistas, tempos suaves y calmados y un volumen relativamente bajo. Además, el acompañamiento musical es mínimo, dando la impresión de fragilidad. La mayoría de las letras son depresivas, pesimistas y lúgubres, y tratan temas como el desamor, la pérdida y la miseria. La instrumentación es muy parecida a la del rock: guitarra, bajo, piano y en ocasiones instrumentos de cuerda frotada (violines, violonchelos…).

Influencias

El género se comenzó a formar a partir de influencias muy diversas: pueden abarcar desde el metal y el pop comercial hasta el country, aunque el estilo del slowcore les da una envoltura hipnótica y sentimental. Después, el slowcore se formó y se distinguió definitivamente del indie rock tomando características de más géneros, como la tonalidad gris y oscura del folk contemporáneo, la suavidad del post-punk o la brillantez melódica del dream pop.

Grupos

 Bedhead
 Bluetile Lounge
 Carissa's Wierd
 Cat Power
 Cigarettes After Sex
 Chokebore
 Codeine
 Duster
 Galaxie 500
 Giles Corey (solista)
 Horse Jumper of Love
 Helvetia

 Idaho
 Low
 Matt Elliott
 Red House Painters
 Rivulets
 Songs: Ohia
 Spain
 Tacoma Radar
 Poor You

Referencias

Enlaces externos

 Algunos álbumes del Slowcore independiente en CDBaby.com
 Los 10 mejores álbumes del Slowcore según LiveAbout.com
  según rateyourmusic.com
Arsel, Zeynep, and Craig J. Thompson. "Demythologizing Consumption Practices: How Consumers Protect Their Field-Dependent Identity Investments from Devaluing Marketplace Myths." Journal of Consumer Research, vol. 37, no. 5, 2011, pp. 791–806. JSTOR, www.jstor.org/stable/10.1086/656389
Ryan Hibbett (2005). What Is Indie Rock?. Popular Music and Society, 28:1, 55-77, DOI: 10.1080/0300776042000300972
EDWARDS, Mark (2009). "Slowcore: Encyclopedia or Modern Music". The Sunday times". Consultado el 02/10/2019 [Disponible en: https://web.archive.org/web/20110615172315/http://entertainment.timesonline.co.uk/tol/arts_and_entertainment/music/article5597945.ece].

Indie rock
Rock alternativo
Subgéneros del rock
Subgéneros del rock alternativo
Géneros musicales de los años 1990

Slowcore


Jorge Resurrección Merodio, poznatiji kao Koke, (Madrid, 8. siječnja 1992.) španjolski je nogometaš koji igra na poziciji veznog igrača. Trenutačno igra za Atlético Madrid.

Klupska karijera

Atlético Madrid
Kao osmogodišnjak postao je član akademije Atlético Madrida. Za klub je debitirao 19. rujna 2009. u utakmici u kojoj je Barcelona pobijedila Atlético 5:2. Svoj prvi gol za klub postigao je 26. veljače 2011. protiv Seville (2:2). Nastupao je 13 puta u UEFA Europskoj ligi 2011./12., uključujući finalnu utakmicu tog natjecanja u kojoj je Atlético dobio Athletic Bilbao 3:0. Dana 31. kolovoza 2012. nastupao je u utakmici UEFA Superkupa u kojoj je njegov klub pobijedio Chelsea 1:4. Dana 17. svibnja 2013. s Atléticom je osvojio Copa del Rey, pobijedivši Real Madrid 2:1 u produžetcima. U listopadu 2013. osvojio je nagradu za najboljeg igrača mjeseca u La Ligi, dok je tadašnji trener Atlética, Diego Simeone, osvojio trenersku ekvivalentu nagrade. U utakmici protiv Barcelone (1:0) odigrane 9. travnja 2014., postigao je svoj prvi gol u UEFA Ligi prvaka. Tim je golom Atlético izborio svoje prvo polufinale u ovom natjecanju od sezone 1973./74. S Atléticom je u sezoni 2013./14. osvojio prvu ligašku titulu nakon 18 godina. U ligi je te sezone postigao 14 asistencija. Ispred njega po broju asistencija bio je samo Ángel Di María koji je postigao 17 asistencija. U travnju 2016. ponovno je imenovan najboljim igračem mjeseca La Lige. S Atléticom je u sezoni 2017./18. drugi put u karijeri osvojio UEFA Europsku ligu, pobijedivši Marseille 0:3 u finalu. Dana 15. kolovoza 2018. drugi je put u karijeri osvojio UEFA Superkup, pobijedivši madridski Real 2:4. U utakmici protiv Huesce (3:0) odigrane 20. siječnja 2019., u kojoj je postigao jedan gol i asistenciju, Koke je postao najmlađi igrač koji je ostvario svoj 400. nastup za klub. Tijekom ljeta klupski kapetan Diego Godín prešao je u Inter Milan te je Koke imenovan novim klupskim kapetanom.  Utakmicom odigrane 23. lipnja 2020. protiv Levantea kojeg je Atlético dobio s minimalnih 0:1, Koke je postao najmlađi igrač koji je ostvario svoj 450. nastup za klub. Dana 12. svibnja 2021. u utakmici u kojoj je njegov klub pobijedio Real Sociedad 2:1, Koke je ostvario svoj 500. nastup za klub, postignuće koje je prije njega ostvario samo Adelardo Rodríguez. S klubom je u sezoni 2020./21. ponovno osvojio La Ligu.

Reprezentativna karijera
Tijekom svoje karijere igrao je za selekcije Španjolske do 16, 17, 19, 20, 21 i 23 godine. Sa selekcijom do 17 godina osvojio je broncu na Svjetskom prvenstvu 2009., sa selekcijom do 19 godina srebro na Europskom prvenstvu 2010. te je sa selekcijom do 21 godine osvojio zlato na Europskom prvenstvu 2013. Bio je član momčadi Španjolske na Olimpijskim igrama 2012. koja je ispala u grupnoj fazi. Za A selekciju Španjolske debitirao je 14. kolovoza 2013. u prijateljskoj utakmici u kojoj je Španjolska pobijedila Ekvador 2:0.

Priznanja

Individualna
 Član momčadi sezone La Lige: 2013./14.
 Član momčadi sezone UEFA Lige prvaka: 2015./16.
 Igrač mjeseca La Lige: listopad 2013., travanj 2016.
 Član momčadi natjecanja Europskog prvenstva do 21 godine: 2013.
 Član momčadi sezone UEFA Europske lige: 2017./18.

Klupska
 La Liga: 2013./14., 2020./21.
 Copa del Rey: 2012./13.
 Supercopa de España: 2013. (finalist), 2014. (osvajač), 2019./20. (finalist)
 UEFA Europska liga: 2011./12., 2017./18.
 UEFA Superkup: 2012., 2018.
 UEFA Liga prvaka: 2013./14. (finalist), 2015./16. (finalist)

Reprezentativna
Španjolska do 17 godina
 Svjetsko prvenstvo do 17 godina: 2009. (3. mjesto)

Španjolska do 19 godina
 Europsko prvenstvo do 19 godina: 2010. (finalist)

Španjolska do 21 godine
 Europsko prvenstvo do 21 godine: 2013.

Izvori

Vanjske poveznice

Španjolski nogometaši
Nogometaši Atlético Madrida
Životopisi, Madrid
Aktivni nogometaši

Koke


Jörg Jung ist der Name folgender Personen:

* Jörg Jung (Fußballspieler) (* 1965), deutscher Fußballspieler und -trainer
 Jörg Jung (Eishockeyspieler), deutscher Eishockeyspieler

Jörg Jung


França (født 2. marts 1976) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Brasiliens fodboldlandshold

|-
|2000||6||1
|-
|2001||0||0
|-
|2002||2||0
|-
!Total||8||1
|}

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

França


Krep papir je bezdrvni ili srednjefini papir, naboran na stroju mnoštvom sitnih nabora. Odlikuje se mekoćom i rastezljivošću. Služi kao omotni papir za zamatanje krhkih proizvoda, za izradu papirnatih stolnjaka i ubrusa, a obojen jarkim bojama upotrebljava se i u ukrasne (dekorativne) svrhe.

Omotni papir
Omotni papiri, kartoni i ljepenke proizvode se uglavnom od starog papira (u prosjeku stari papir čini oko 80% sirovine), ali i od poluceluloze, sulfitne i sulfatne celuloze. Od omotnih se papira traži velika čvrstoća na kidanje, otpornost prema savijanju, dobra rastezljivost i neprobojnost. Kao materijal za pakiranje (ambalažu), papir se upotrebljava više od bilo kojeg drugog konkurentnog materijala.

U omotni ili ambalažne papire ubrajaju se:
 prosti papir za zamatanje ili šrenc papir, slabih mehaničkih svojstava i lošeg izgleda, upotrebljava se za pakiranje, a najviše kao unutarnji ravni sloj u valovitom kartonu;
 papir za valovitu ljepenku ili fluting papir, izrazite krutosti, služi za izradbu valovitoga sloja u valovitom kartonu (kartonska ambalaža);
 kraft papir, od dugih četinjačkih vlakana sulfatne celuloze, najboljih je mehaničkih svojstava, služi za izradbu papirnih vreća i kao ravni sloj valovitoga kartona;
 natronski papir, po kvaliteti sličan kraft papiru, ali manjih gramatura, koristi se za izradu konzumnih vrećica i ljepljivih papirnih vrpca.

Izvori

 Biljni proizvodi
 Tiskarstvo

Krep papir


Kozarevići (Novo Sarajevo, BiH), naseljeno mjesto u općini Novo Sarajevo, BiH
 Kozarevići (Foča-Ustikolina, BiH), bivše naseljeno mjesto u općini Foča-Ustikolina, BiH

Kozarevići


El castillo de Cambrils, está situado sobre una colina de la cordillera del Bartoló Viejo, dominaba el pueblo de Cambrils y el camino tradicional de Cambrils a Oliana. Obra originalmente románica hoy, se encuentra en ruinas, y los restos visibles muestran que la obra original fue muy reformada posteriormente

Hay constancia documental de que durante una época fue un dominio de los templarios. En el primer tercio del siglo XI formaba parte de los dominios del obispo de Urgel, situación en la que permaneció hasta el 1159, cuando pasó a los dominios del conde Ermengol VII de Urgel.

En 1375, el castillo de Cambrils se contaba entre los dominios del Vizcondado de Cardona, en el momento de la creación de los vizcondado por parte del rey Pedro IV de Aragón:Los Cardona mantuvieron en su poder la baronía de Cambrils, que se menciona entre los años 1512 a 1831. En el año 1613, el castillo de Cambrils era uno de los lugares en los que el vizconde tenía plena jurisdicción civil y criminal y era parte integrante de la alcaldía de Solsona.

Véase también
 Anexo:Bienes de interés cultural de la comarca de Solsonés (provincia de Lérida)
 Anexo:Castillos de España

Referencias

Enlaces externos

Cambrils
Cambrils
Cambrils

Castillo de Cambrils


حي القدم الشريف من الأحياء الدمشقية العريقة في مدينة دمشق في سورية، حيث يقع جنوب العاصمة، ويحده عدة أحياء أخرى مثل (كفرسوسة والمزة وسبينة الميدان والحجر الأسود وداريا)، ويمثل الحي المدخل الجنوبي لمدينة دمشق.

التسمية
سمي حي القدم الشريف بهذا الاسم نسبة لوجود صخرة في مسجد القدم الكبير عليها أثر يقال أنه لقدم الرسول محمد صلى الله عليه وسلم، في السنوات الأخيرة قامت جمعية القدم الخيرية بتعمير مسجد أوسع، مكان المسجد القديم وتم نقل الصخرة إلى المسجد الجديد ويمكن لأي زائر مشاهدتها هناك. والمسجد يعود إلى العهد الأموي، وهو أقدم مسجد باق في دمشـق حيث أنه أقدم من الجامع الأموي المعروف.

ولعل اسم (القدم) بفتح القاف لم يطلق عليها إلا في فترة متأخرة لأن الاعتقاد بتأثير قدم النبي في الصخر لم ينتشر إلا بعد زمن، حيث شاعت البدع والخرافات. فالثابت أن النبي لم يتعدَ بصرى الشام، وتأثير قدمه في الصخر لم يرد إلا في الأحاديث الضعيفة وأكثرها موضوع. ثم إنه لم يعرف له أثر قدم في مكة والمدينة حيث قضى عمره، والأثر الموجود في مسجد (القدم) وفي مسجد العسالي واضح التزوير فالأول صغير الحجم والثاني كبير، والأول ظاهر التبلور الصخري فيه، وقد يتشكل مثله في أي مكان من الأرض، والثاني واضح النحت, (حي القدم الشريف) الشريف تعود لكلمة الحي ( الحي الشريف )

ويرجح أن اسم القدم هو (قدم) بالضم، وهو اسم بلدة باليمن، وعندما نزح أهلها مع الفتح الإسلامي واستوطنوا هذه البلدة القريبة من دمشق، سموها باسم بلدتهم اليمنية.

وهو حي مظلوم من ناحية الخدمات والإدارة، لذلك لم يأخذ هذا الحي شهرة واسعة كما باقي الاحياء الدمشقية مع انه حي قديم وعريق.

باسيليا سيتي
في نيسان عام 2019، أعلنت الحكومة السورية عن تغيير اسم حي القدم والعسالي، ليكون اسمهما "باسيليا سيتي"، وقد كان باسيليا سيتي اسماً لمشروع عقاري في تلك المنطقة، ثم أصبح اسماً رسميا لحي القدم وحي العسالي القديمين.

التاريخ
حارب أهالي حي القدم إلى جانب أشقائهم في بقية أحياء دمشق والمدن السورية الاحتلال الفرنسي بضراوة ودافعوا عن بلادهم ببسالة وشجاعة، حتى أن الفرنسيين قصفوا هذا الحي مرارا ولعل أكثرها شراسة ما حدث في العشرينات من القرن الماضي وأثناء الثورة السورية الكبرى، والثورة السورية عام 2011 حيث تم تدمير الحي بشكل شبه كامل بعد أن نزح منه أهله وأصبح ميدان قتال بين الجيش الحر والجيش السوري.

معالم تاريخية
 المحمل الشريف: كان للقدم سابقا أهمية خاصة كونها كانت آخر من يودع المحمل الشريف المغادر من دمشق إلى الأراضي المقدسة لأداء فريضة الحج وأول من يستقبله قبل وصولة إلى دمشق.
 جامع القدم الكبير: وهو أشهر مساجد حي القدم الشريف والعاصمة دمشق، ويعدأحد أقدم مساجد العاصمة الدمشقية حيث أنه يعود إلى العهد الأموي كما أنه أقدم تاريخياً من الجامع الأموي الشهير في دمشق، ولكنه خضع لعملية التوسعة مرتين لذلك لم يحافظ على رونق التصميم الأموي.
ويحتوي جامع القدم الكبير على أثر قدم يقال أنها أثر قدم الرسول  حين قدم إلى أبواب دمشق ولم يدخلها، ويرجح تسمية الحي والمسجد تبعا لوجود هذا الأثر لقدم الرسول في هذا المسجد. إضافة إلى وجود ضريح المؤرخ السوري الإسلامي الشهير الحافظ ابن عساكر في الحديقة الخلفية لجامع القدم الكبير

 محطة القدم الحديدية للقطارات: يحتوي حي القدم الشريفة على محطة القطارات التابعة للمؤسسة العامة للخطوط الحديدية السورية وتعد محطة القدم الحديدية الثانية من حيث الأهمية في دمشق بعد محطة الحجاز للقطارات، وتنطلق منها الرحلات إلى مختلف المدن السورية والمناطق والدول الشمالية ك(تركيا) ومناطق الحجاز في السعودية.

معالم حديثة
 جامع السيد أحمد
 مشفى السلام
 مشفى المجد
 تاون سنتر
 مطعم تفاحة
 حوش بلاس.(منطقة صناعية)
 حديقة القدم العامة
 حديقة المحاربين القدامى
 مقسم الهاتف والخدمات الاجتماعية
 المستوصف الصحي
 قسم الشرطة(أكبر قسم طابقي في دمشق)
 معهد القدم الشريف الشرعي
 معهد السيدة عائشة الشرعي(يضم أجانب من كافة جنسيات العالم)
 سوق القدم التجاري

منطقة القدم
الأحياء المشكلة للمنطقة والبساتين
 منطقة الجامع الكبير
 الذهبة
 العسالي
 الدحاديل
 جورة الشريباتي
 المشتل
 الهدفة
 درب الديب
 درب حديد
 كرم الخولي
 بور سعيد
 الخليدية
 نهر بلاط
 جادة السبيل
 ظهر المحفرة
 أرض الشامية
 أرض الحمراء
 أرض المنزلة
 بيادر نادر
 المحطة (محطة القدم للقطارات)
 حوش شربجي
 المادنية
ِ

مراجع

أحياء دمشق
معالم دمشق

حي القدم


Vozrozhdéniye  es un posiólok del raión de Kavkázskaya del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en la orilla derecha del río Beisug, 11 km al noroeste de Kropotkin y 120 km al nordeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 306 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Mirskoye.

Transporte

Al este de la localidad pasa la carretera federal M29 Cáucaso.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Este artículo es una traducción parcial de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Возрождение (Кавказский район).
Sitio web del municipio .

Localidades del raión de Kavkázskaya del krai de Krasnodar

Vozrozhdéniye (Kavkázskaya, Krasnodar)


Allagopappus, maleni rod glavočika ograničen na Kanarske otoke. Postoje svega dvije vrste

Dio je podtribusa Inulinae. Rod je opisan 1828.

Vrste
 Allagopappus canariensis (Willd.) Greuter
 Allagopappus viscosissimus Bolle

Izvori

Inuleae

Allagopappus


Lawrence County er et county, som ligger i den amerikanske delstat Indiana. I 2010 var indbyggertallet 46.134. Hovedbyen er Bedford.

Historie
Lawrence County blev dannet i 1818 af land, som blev afgivet af Orange County. Det blev opkaldt efter kaptajn James Lawrence, der sagde de berømte ord "Opgiv ikke skibet" efter at være blevet dødeligt såret under krigen i 1812.

Geografi
Ifølge folketællingen i 2010 har amtet et samlet areal på 1.170,5 km², hvoraf 1.163,3 km² (eller 99,39%) er landjord og 7,1 km² (eller 0,61%) er vandområder.

Tilstødende amter
 Monroe County (nord)
 Jackson County (øst)
 Washington County (sydøst)
 Orange County (syd)
 Martin County (vest)
 Greene County (nordvest)

De store motorveje
  U.S. Route 50
  Statsvej 37
  Hovedvej 54
  Statsvej 58
  Statsvej 60
  Hovedvej 158
  Statsvej 446
  Statsvej 450
  Statsvej 458

Nationale beskyttede område
 Hoosier National Forest (delvist beliggende i Lawrence County)

Kommuner

Byer
 Bedford
 Mitchell
 Oolitic

Lokale seværdigheder
 Joe Palooka-statue: en statue af tegneseriefiguren Joe Palooka, afsløret i 1948, ligger i nærheden af rådhuset i Oolitic.
 Spring Mill Statspark ligger i nærheden af Mitchell

Astronauter
Flere personer født i Lawrence County er blevet astronauter i årenes løb. Det drejer sig om:
 Virgil I. "Gus" Grissom var født og opvokset i Mitchell; han blev dræbt i Apollo 1-ulykken
 Charles "Charlie" Walker var født og opvokset i Oolitic
 Kenneth "Kenny" Bowersox blev født i Virginia, men voksede op i Bedford
Virgil I. Gus Grissom-mindesmærket ligger i SpringMill Statspark i nærheden af Mitchell og har mange minder fra hans karriere, herunder den rumkapsel, han var chef for, "Molly Brown" fra Gemini 3, og rumdragten fra hans der passer slidt under hans Mercury Liberty Bell 7-mission.

Klima og vejr
I de seneste år er de gennemsnitlige temperaturer i Bedford varieret fra et gennemsnitligt minimum på -8 °C i januar til et gennemsnitligt maksimum på 30 °C i juli. Den laveste temperatur på -34 °C blev registreret i januar 1994, og den højeste på 44 °C blev registreret i juli 1930. Den gennemsnitlige månedlige nedbør varierer fra 69 mm i februar til 128 mm i maj.

Styre
Statsamtet er en forfatningsmæssig enhed, der er tildelt særlige beføjelser via Indianas forfatning og Indiana Code.

Amtsrådet er den lovgivende del af statsstyret og kontrollerer alle udgifter og opkrævning af indtægter i amtet. Medlemmerne af rådet vælges fra amtsdistrikter for fire år ad gangen. De er ansvarlig for fastsættelse af lønninger, det årlige budget og særlige udgifter. Rådet har også begrænset myndighed til at pålægge lokale skatter og afgifter, i form af en indkomst- og ejendomsskat betinget af statslig godkendelse samt afgifter og service skatter.

Kommissionen er det udøvende organ i amtet. Kommisionen vælges, så den repræsenterer hele amtet. Valg hertil afholdes i forskudt form, og hvert medlem vælges for en fire-årig periode. Et af kommissionsmedlemmerne, typisk den mest erfarne, fungerer som formand. Kommissionen har til opgave at føre de love, som amtsrådet har vedtaget, ud i livet, at indhente indtægter og tage sig af de daglige opgaver i amtsstyret.

Domstol i amtet dømmer i mindre, civile sager. Domstolens dommer vælges for en periode på fire år og skal være medlem af Indiana Bar Association. Dommeren bistås af en politibetjent, der ligeledes er valgt for en periode af fire år. I visse tilfælde kan domstolens afgørelserappelleres til det statslige niveau, den såkaldte circuit court.

Amtsembedsmænd er en række valgte poster, herunder sherif, retsmediciner, revisor, kasserer, registrant, Landmåler og protkolfører i retten. Hver af disse folkevalgte embedsmænd vælges for en periode af fire år og har sin veldefinerede opgave i amtsstyret. Det kræves af de personer, der skal vælges til et af disse embeder, at de offentlig bekender Deres partitilhørsforhold, og at de er bosiddende i amtet.

Lawrence County er en del af Indianas 9. kongresdistrikt, af Indianas senatsdistrikt 44 og af Indianas repræsentanternes hus-distrikter 65 og 73.

Demografi
Ifølge den amerikanske folketælling 2010 boede der 46.134 mennesker fordelt på 18.811 husholdninger og 12.906 familier i amtet. Befolkningstætheden var 39,7 indbyggere/km². Der var 21.074 boliger med en gennemsnitlig tæthed på 18,1 per km². Den racemæssige sammensætning af amtet var 97,3 % hvide, 0,5 % asiater, 0,4 % sorte eller afroamerikanere, 0,3 % amerikanske indianere, 0,3% fra andre racer og 1,1% fra to eller flere racer. Af spansk/latinamerikansk oprindelse var der 1,2 %. Den oprindelige herkomst var for 18,4 % vedkommende tysk, 14,6 % var Irsk, 13,1 % var amerikansk og 10,4 % var engelsk.

Af de 18.811 husholdninger havde 31,2% hjemmeboende børn under 18 år, 54,1 % var samboende ægtepar, 10,1 % havde kvindelige husejere, 31,4 % var ikke-familier, og 27,3 % af alle husstande bestod af enkeltpersoner. Den gennemsnitlige husstandsstørrelse var 2,42, og den gennemsnitlige familie størrelsen var 2,92. Medianalderen var på 41,6 år.

Medianindkomsten for en husstand i distriktet var på $47.697, og gennemsnitsindkomsten for en familie var på $50.355. Mænd havde en medianindkomst på $42.337 i forhold til $30.386 for kvinder. Per capita-indkomst for amtet var $21.352. Cirka 10,9 % af familierne og 15,8 % af befolkningen levede under fattigdomsgrænsen, herunder 23,4 % af dem under 18 år og 10,6 % af dem, der var 65 år eller derover.

Personer fra Lawrence County

 William Jenner († 1985), politiker, U.S. senator
 A. B. Guthrie Jr († 1991), forfatter, modtager af Pulitzerpris
 James Samuel Coleman, sociolog († 1995)

Referencer

Counties i Indiana

Lawrence County (Indiana)


The Lycée français René Descartes de Phnom Penh is a private French school in Phnom Penh, Cambodia, operated under agreement with the Agency for French Education Abroad (Agence pour l'enseignement français à l'étranger; AEFE).

The school serves up until terminale, the final year of lycée (senior high school). Degrees offered include the Brevet des Collèges and the Baccalauréat (S, ES and L depending on demand).

Classes range from petite section (maternelle) to terminale (S, ES, L)

The school has one canteen, a basketball court and a handball court (which can be transformed in a soccer football court), a gym, and a swimming pool.

History

In 2009 some land was given back to the institution, and several people living in the land were evicted. Area residents asked for a delay in the process. Residents chose to celebrate the Cambodian New Year in their residences instead of in their hometowns because they were afraid evictions would happen if they were away. Ten people asked the French embassy in Phnom Penh to assist them. Several students protested in favour of the residents.

Management
From a financial, administrative, material and real estate stand point the school is under parental management through its Comité de Gestion. The five parents in the comité are elected by a General Assembly in May of each year.

With respect to teaching, the school is managed by a Proviseur who oversees the operations of the whole school and in particular the teaching needs of the secondary school.  The Proviseur, who reports directly to the AEFE, is responsible for certifying that the teachings are in line with that of the French Ministry of Education.

The Directeur du Primaire is responsible for overseeing the operations of the Kindergarten and Primary school.  The Directeur
reports directly to the AEFE.

Former and current teachers

 Khuon Sokhamphu

See also

References

External links

AEFE contracted schools
Schools in Phnom Penh
International schools in Cambodia
French international schools in Asia
1951 establishments in Cambodia
Educational institutions established in 1951


Pulchrana é um género de anfíbios da família Ranidae. Está distribuído por Vietname, Tailândia, Malásia, Java, Bornéu, Ilha Siberut, Sumatra, Singapura, Ilha Bangka, Ilhas Natuna, Arquipélago Sulu e Filipinas.

Espécies
 Pulchrana banjarana (Leong and Lim, 2003)
 Pulchrana baramica (Boettger, 1900)
 Pulchrana centropeninsularis (Chan, Brown, Lim, Ahmad, and Grismer, 2014)
 Pulchrana debussyi (Van Kampen, 1910)
 Pulchrana fantastica Arifin, Cahyadi, Smart, Jankowski, and Haas, 2018
 Pulchrana glandulosa (Boulenger, 1882)
 Pulchrana grandocula (Taylor, 1920)
 Pulchrana guttmani (Brown, 2015)
 Pulchrana laterimaculata (Barbour and Noble, 1916)
 Pulchrana mangyanum (Brown and Guttman, 2002)
 Pulchrana melanomenta (Taylor, 1920)
 Pulchrana moellendorffi (Boettger, 1893)
 Pulchrana picturata (Boulenger, 1920)
 Pulchrana rawa (Matsui, Mumpuni, and Hamidy, 2012)
 Pulchrana siberu (Dring, McCarthy, and Whitten, 1990)
 Pulchrana signata (Günther, 1872)
 Pulchrana similis (Günther, 1873)
 Pulchrana sundabarat Chan, Abraham, Grismer, and Brown, 2020

Referências

Ranidae
Gêneros de anfíbios

Pulchrana


Les mots robustus, robusta et robustum sont trois déclinaisons (notamment le nominatif singulier masculin, féminin et neutre) d'un adjectif latin signifiant « de chêne » ou « solide, résistant, vigoureux, robuste ».

Le mot robusta est aussi un adjectif féminin signifiant « robuste » en italien, en espagnol et en portugais.

Sciences et techniques

Astronautique
 Robusta-1A et Robusta-1B (ou ROBUSTA, acronyme de ) sont deux nano-satellites du CNES, placés sur une orbite basse en 2012 et 2017.

Biologie
 Le caféier robusta (Coffea canephora) est le caféier donnant le café du même nom.
 Coffea canephora robusta est une variété de Coffea canephora.
 En taxonomie, les mots robustus, robusta et robustum sont employés comme épithètes spécifiques pour nommer de nombreuses espèces animales ou végétales. Pour les articles consacrés à de telles espèces, consulter les listes générées automatiquement : robustus, robusta, robustum.

Culture et société
 On appelle « robusta » des grains de café ou du café obtenus à partir du caféier Coffea canephora.

Notes et références

Épithète spécifique

Robusta (homonymie)


Pavol Hudák (7 October 1959 in Vranov nad Toplou, Czechoslovakia – 18 January 2011 in Poprad, Slovakia) was a Slovak poet, journalist and publicist.

Biography
He grew up and studied grammar school in Vyšný Žipov. After high school in the Vranov nad Topľou (1975–1979) he studied at the Pedagogical Faculty, University of Pavol Jozef Šafárik in Prešov (1979–1983). During each year of study, he was rewarded by various prizes at events as Akademický Prešov, Wolkrová Polianka or other competitions. His first poems were published in periodicals New Word for Young, Dotyky, Kultúrny Život and others. Between 1983 and 1992 he worked as a teacher in a grammar school, between 1992 and 1995 he worked as local newspaper journalist in Poprad and Vysoké Tatry area, since 1995 as journalist in Nový Čas, Korzár, Pravda, Žurnál or Farmár.

Pavol Hudák is one of the most established Slovak authors. Sensitive and remarkable poet with true testimony. Author of various radio auditions and music songs. Laureate of many literary awards.

Works
In 1992 he released his debut collection of poetry Peachy twilight, which is devoted to the themes of family roots in Zemplin area and individual – collective past. Book published in Levoca by the Vydavatelstvo Modrý Peter was rewarded by the Janko Kráľ award and Slovak Literature Ivan Krasko award for the best debut of the year. For his second collection, called New Year's Eve 1999 he received the VUB award in 1994 for the best collection of poems for adults. In 1999 he published his third collection, Solar Eclipse. On the basis of previous selection he released poetic opus called Rope in the hangman's house and other poems (2003), decorated with drawings of the painter Peter Kocák from Prešov.

His poems have been translated into Hungarian, Polish and French. He taught students at Warsaw University. The poem called Christ comes to Sarajevo was used by the well known composer Ivan Hrušovský in Requiem at the end of Millennium. It was presented at the Music Festival in Bratislava, in 1999.

 1992 Peachy twilight
 1994 New Year's Eve 1999
 1999 Solar Eclipse
 2003 Rope in the hangman's house

Bibliography
 Bibliography

External links
 Pavol Hudák a jeho básne
 Pavol Hudák – Poet

1959 births
Slovak poets
People from Vranov nad Topľou
2011 deaths
20th-century poets

Pavol Hudák


The summer es un EP de la banda estadounidense Never Shout Never. Fue lanzado el 23 de junio de 2009 a través de Loveway y Warner Bros. Records.

Lista de canciones

Posicionamiento en listas

Personal

Músicos
Never Shout Never
 Christofer Drew – voz, guitarra, bajo eléctrico, ukelele, piano, batería, sintetizador, programación
 Patrick Carrie – guitarra, voz
 Jamie Sheridan – guitarra
 Hayden Benton – batería, coros

Producción
 Producido, mezclado y masterizado por Forrest Kline y Christofer Drew

Referencias

Álbumes de Never Shout Never
Álbumes de pop
Álbumes en inglés

The summer