1 vs 100   es un concurso creado por Endemol que se emite en varios países. El juego enfrenta a una persona en contra de otros 100 para tener la oportunidad de ganar un premio en efectivo. El primer juego salió al aire en los Países Bajos como Een tegen 100, patrocinado por la Nationale Postcode Loterij (Código Postal Nacional de Lotería).

General de formato

En todas las versiones de1 contra 100, un jugador es seleccionado para jugar el juego como El Uno contra cien de otras personas, conocidas como la mafia(o como aquello en lo que se traduzca "Mob" en el idioma local). Dependiendo del formato del juego, el jugador puede ser seleccionado al azar de la mafia, o se selecciona de forma independiente. Para ganar el partido, uno debe eliminar todos los 100 miembros de la mafia por responder a las preguntas correctamente.

Después de tener la oportunidad de seleccionar un nivel de dificultad o de una categoría en algunas versiones, una pregunta de opción múltiple con tres opciones se revela (en algunas versiones, como los EE.UU. y Australia, el jugador tiene sólo la cuestión, sin posibilidad de seleccione una dificultad y una categoría). La mafia se le da un corto período de tiempo (15 segundos en el programa de EE.UU., 10 segundos en la versión brasileña, 6 segundos para otras versiones, como por ejemplo Australia) para fijar su respuesta antes de la una se le da la oportunidad de responder a la pregunta. Si el uno es correcto, todos los miembros de mafia que respondieron a la pregunta de forma incorrecta son eliminados del juego aún más, con lo que el concursante solo cerca de ganar el juego. La cantidad de dinero en el banco de los concursantes también se incrementa en una cantidad que depende del número de miembros de la mafia eliminado en esta pregunta. Si el concursante elimina todos los 100 miembros de la mafia, él o ella dice todo el dinero en el banco o un premio fijo.
Sin embargo, si el uno no es correcta, el juego termina y él o ella se va con nada. En algunas versiones, los restantes miembros de la mafia que contestó correctamente la pregunta dividir las ganancias del concursante perdedor.

El Uno puede elegir entre un número limitado de "ayuda", "escapa" o "esquiva", según la versión, se escapa o evade el jugador exentos de tener que responder a la pregunta, sino que forma parte del banco deben ser confiscados (excepto en Francia, ver más abajo). Por otra parte, un jugador puede obtener más información sobre respuestas a la multitud mediante el uso de una de las "ayudas". En algunas versiones del juego, el concursante se le da la oportunidad de tomar la cantidad en el banco y dejar el juego en el medio preguntas.

Algunas versiones incluso tienen "comodines", los miembros de la mafia que merecen una cierta cantidad en vez de la cantidad estándar para la pregunta en caso de que se elimina después de una pregunta se conteste correctamente. Normalmente hay tres versiones de que los tienen.

Ayuda

A diferencia de las versiones europeas (y la de Hong Kong) de la serie, en la versión americana de la serie no hay "fugas" o "dobladores". En su lugar, cada jugador recibe la oportunidad de recibir ayuda de la mafia, conocida como "ayuda". Originalmente había dos ayudas, que sólo se podían utilizar en orden. Comenzando con el sexto episodio, se añadió una tercera opción: a los tres se les dio ayuda a los nombres, y los jugadores pueden elegir cualquiera de los tres en cualquier momento del juego.

 Durante la "Encuesta de la mafia" (originalmente la primera ayuda), el jugador selecciona una de las tres respuestas acerca de que para obtener más información - aunque esto no es necesariamente responder a la concursante. El número de "chusma", los jugadores que eligieron esa respuesta se revela, y el concursante elige a uno de los miembros de la mafia revela para discutir su respuesta.

 Para la "Pregunta de la mafia" (originalmente la ayuda segundos) dos miembros de la mafia son seleccionados al azar: uno que contestó correctamente y uno que dio una respuesta incorrecta. Cada uno explica su decisión a la concursante. Esto también elimina la tercera opción de la consideración. Si todo el mundo de la mafia o se la pregunta correcta o incorrecta, la elección no se muestra, y los dos miembros de la mafia no son seleccionados (que ocurrió una vez en Brasil, cuando el uno se enfrentan exactamente dos concursantes que quedan en la mafia).

 Para "La confianza de la mafia" (añadido en el episodio 6) la respuesta más popular a la multitud dio se revela. El concursante se compromete entonces a esta respuesta.

El programa estadounidense también ha incorporado el "Sneak Peek", que permite a un jugador para ver su siguiente pregunta (pero no las tres respuestas) antes de decidir si quiere o no contestar la siguiente pregunta. En 2007, se utiliza cuando un jugador eliminado 90 o más miembros de la mafia. Después de sólo dos personas lograron hacerlo, con el tiempo llegó a estar disponible una vez que un jugador ha realizado toda su ayuda en la segunda temporada.

Los cambios en la versión americana y adaptaciones en otros países

La temporada 2008 trajo un cambio apreciable en el conjunto de 1 vs 100: la pared de los miembros de la mafia cuenta ahora con una pantalla en el centro de la misma en la que se muestra la pregunta, mientras que la antigua junta digital que se utiliza para las preguntas ahora simplemente muestra la serie logo.

La versión 2010 trajo muchos cambios notables, el más grande de todo ser una turba de juego a través de 100 cámaras web individuales que se muestran en una pantalla grande. El programa fue presentado por Carrie Ann Inaba en lugar de Bob Saget. El espectáculo también está al aire en GSN, y ofrece un premio mayor de $ 50,000 para derrotar a la mafia, en comparación con el premio de $ 1,000,000 en el NBC de la versión.

Para el 2011, también hubo una adaptación, que se trasmitió en RCN con el presentador Carlos Calero, con cambio en el juego en tanto el participante como la multitud deberán responder las mismas preguntas de opción múltiple sobre cultura general. Se elegían 2 de la multitud descalificando al resto temporalmente del programa  con la desactivación de la luz en su silla en cada ronda. Si alguno de los dos responde incorrectamente, deberán abandonar el programa de inmediato. Pero si el participante en el escenario vencía a todos los miembros de la multitud, este se ganaba 500 millones de pesos.

Ganadores internacionales

1 vs 100


Alianța franco-rusă sau Apropierea ruso-franceză a fost o alianță formată conform înțelegerilor bilaterale din 1891–1893 și care a durat până în 1917. Consolidarea Imperiului German, crearea  Triplei Alianțe din 1882 și exacerbarea contradicțiilor franco-germane și ruso-germane din deceniul al nouălea al secolului al XIX-lea au dus la o politică externă comună și interesele militare strategice reciproce între Franța și Rusia. Dezvoltarea legăturilor financiare dintre cele două țări a creat premisele economice pentru Alianța Russo-Franceză.

Istoric
Istoria alianței datează de la începutul deceniului al optulea al secolului al XIX-lea, având ca evenimente declanșatoare Războiul franco-prusac și Tratatul din Frankfurt din 1871. Guvernul rus a sprijinit Franța în timpul perioadei încordate din 1875, când protestele St. Petersburgului și Londrei au forțat Germania să înceteze amenințările cu războiul la adresa Parisului. În 1876, cancelarul german Otto von Bismarck a încercat fără succes să obțină de la Rusia o garanție pentru păstrarea teritoriului  imperial Alsacia-Lorena ca parte a Germaniei în schimbul sprijinului german pentru politica rusă în Extremul Orient. În 1877, când francezii și germanii se aflau din nou în pragul războiului, Rusia a continuat să mențină relațiile prietenești cu Franța. Totuși, după Congresul de la Berlin din 1878, în încercarea de reapropiere de Anglia și Germania, a adoptat o poziție ostilă față de Rusia. Îndepărtarea poziției Franței față de cea a Rusiei și politica ei de cuceriri coloniale a durat până în 1885, când contradicțiile franco-germane s-au accentuat după înfrângerea franceză din  Annam. La începutul anului 1887, între Franța și Germania au apărut noi tensiuni. Franța a făcut apel la guvernul rus pentru obținerea de ajutor. La încheierea Tratatui de reasigurare cu Germania din 1887, Rusia a insistat să obțină pentru Franța aceleași condiții pe care Germania le stipulase pentru aliatul său, Austria.

La sfârșitul penultimului deceniu al secolului, declajele economice dintre Rusia și Germania au crescut. În acei ani și la începutul deceniului următor, Rusia a primit un număr de împrumuturi mari din partea francezilor. Deteriorarea relațiilor ruso-germane, revigorarea Triplei Alianțe în 1891 și zvonurile potrivit cărora Marea Britanie se va alătura acesteu alianțe au stat la baza încheierii unui acord politic între Rusia și Franța. În timpul unei vizite a unei escadrie franceze la Kronstadt în iulie 1891, a fost încheiat un acord sub forma unui schimb de scrisori între miniștrii afacerilor externe. Franța era interesată mult mai mult decât Rusia într-o alianță militară și s-a străduit să suplimenteze acordul din 1891 cu prevederi militare. În urma negocierilor, reprezentanții Staleor majore generale rus și francez au semnat o convenție militară la 5 august (17 august stil vechi) 1892, care prevedea ajutor militar reciproc în caz de atac german.

Printr-un schimb de scrisori între 19 (sn)/27 decembrien (sv) 1893 și 23 decembrie 1893/4 ianuarie 1894, ambele două guverne au anunțat ratificarea convenției militare. Astfel a fost oficializată alianța politico-militară ruso-franceză. A fost un răspuns la formarea unui bloc militar (Tripla Alianță) condus de Germania. În Europa, s-au format două blocuri imperialiste ostile opuse.

Bazându-se pe sprijinul rus, Franța și-a intensificat politica colonială. După  incidentului Fashoda  cu Marea Britanie din 1898, s-a străduit și mai mult să consolideze alianța cu Rusia. Alianța cu Franța a înlesnit, de asemenea, expansiunea țarisă în Manciuria în la sfârșitul secolului. În perioada premergătoare semnării alianței și în primii ani ai existenței acesteia, rolul determinant a fost jucat de Rusia, dar în timp situația s-a modificat. Rusia țaristă a continuat să primească împrumuturi importante din parte Franței și a ajuns treptat dependență financiar de Paris. În perioada de pănă la declanșarea primei conflagrații mondiale, cooperarea dintre statele majore ale celor două state s-a adâncit. În 1912 a fost semanta o convenție navală ruso-franceză. Rusia și Franța au intrat în război unite de un tratat de alianță. Acest fapt a avut un efect semnificativ asupra cursului și rezultatului războiului, de vreme ce a forțat Germania chiar din primele zile ale conflagrației să lupte pe două fronturi. Alianța a asigurat înfrângerea Germanii în bătălia de la Marna, eșecul Planului Schlieffen și înfrângera finală a Imperiului German. Alianța ruso-franceză a fost abrogată de guvernul sovietic în 1917.

Galerie de fotografii

Vezi și
 Cauzele Primului Război Mondial
 Relațiile internaționale dintre Marile Puteri (1814–1919)
 Antanta

Note și bibliografie

Bibliografie suplimentară
 Albrecht-Carrié, René. A Diplomatic History of Europe Since the Congress of Vienna (1958)
 Hamel, Catherine. La commémoration de l'alliance franco-russe : La création d'une culture matérielle populaire, 1890-1914 (French) (MA thesis, Concordia University, 2016) ; online
 Kennan, George Frost. The fateful alliance: France, Russia, and the coming of the First World War (1984) online free to borrow; covers 1890 to 1894.

 Keiger, J.F.V. France and the World since 1870 (2001)

 Rich, Norman. Great power diplomacy, 1814-1914 (1992) pp 216-62, 391-407.
 Taylor, A.J.P. The struggle for mastery in Europe, 1848-1918'' (1954), pp 325–345

Resurse internet

 Textul original al acordului

Secolul al XIX-lea în Franța
Secolul al XX-lea în Franța
Secolul al XIX-lea în Rusia
Secolul al XX-lea în Rusia
Alianțe militare din secolul al XIX-lea
Tratate ale Imperiului Rus
Tratate ale Franței

Alianța franco-rusă


"Satul cel mai apropiat" (în ) este o povestire scurtă (de doar câteva rânduri) scrisă de Franz Kafka în perioada decembrie 1916 - februarie 1917 și inclusă în volumul Un doctor de țară (în ), publicat în decembrie 1919 de editura Kurt Wolff Verlag din München/Leipzig.

În această scurtă povestire parabolă narată la persoana I este prezentată perspectiva distorsionată a bunicului naratorului cu privire la spațiu și timp, cauzată de apropierea de capătul vieții.

Rezumat

Naratorul îl citează pe bunicul său. Acesta din urmă afirmă că viața este uluitor de scurtă încât nu poate înțelege cum o persoană tânără poate să se decidă să plece călare în satul cel mai apropiat fără să se teamă că nu va avea timp să ajungă nici măcar până acolo.

Scriere și publicare
Povestirea "Satul cel mai apropiat" a fost scrisă în perioada decembrie 1916 - februarie 1917 când Kafka locuia în căsuța de pe Alchimistengasse nr. 22 (actuala Zlatá ulička) din Praga, împreună cu sora lui, Ottla, și separat de părinții lui. Acea perioadă marchează o nouă fază de creativitate literară a lui Kafka în care au fost scrise, printre altele, majoritatea povestirilor incluse ulterior în volumul Ein Landarzt: Kleine Erzählungen (Kurt Wolff Verlag, München/Leipzig, 1919). Autorul lucra intens, iar perioada decembrie 1916 - aprilie 1917 poate fi considerată deosebit de productivă sub aspect literar, fiind scrise atunci multe alte povestiri.

Manuscrisul povestirii nu s-a păstrat, dar povestirea este menționată sub titlurile "Ein Reiter" (Un călăreț) și "Die kurze Zeit" (Timpul scurt) în două liste de povestiri din caietul Oktavhefte alcătuite în februarie și martie 1917. Prima menționare a titlului "Das nächste Dorf" apare într-o scrisoare a lui Kafka din 20 august 1917 către editorul Kurt Wolff, în care autorul enumeră titlurile povestirilor pe care ar vrea să le vadă publicate. Povestirea a apărut sub acest titlu în volumul Un doctor de țară, publicat în decembrie 1919.

Potrivit poetului și publicistului germano-ceh Johannes Urzidil, contemporan și prieten al autorului, Kafka ar fi fost inspirat în scrierea povestirii "Satul cel mai apropiat" de versetul LXXX din textul clasic Tao Te Ching (Dao de jing) al filosofului chinez Lao Tse. Versetul menționat conține următorul text: "Țările învecinate să se zărească unele pe celelalte din depărtări și să audă cântatul cocoșilor și lătratul câinilor; oamenii să moară la bătrânețe fără să se fi dus unii la ceilalți".

Analiza textului și interpretări
Naratorul la persoana I se retrage complet în această schiță, fără a analiza spusele bunicului său redate ca un discurs direct. Bunicul îi împărtășește nepotului înțelepciunea pe care a adunat-o în decursul întregii sale vieți. În amintirea acestuia, timpul se adună tot mai strâns în jurul lui, un fenomen pe care oamenii în vârstă îl percep și care sugerează, astfel, o anumită incertitudine cu privire la sfârșitul vieții. Distanța până în satul cel mai apropiat i se pare atât de mare încât crede că nici chiar o persoană tânără nu poate spera că-și va putea duce călătoria la capăt până la sfârșitul vieții.

Povestirea "Satul cel mai apropiat" evidențiază perceperea subiectiv-distorsionată a spațiului și timpului, care este specifică viselor, și poate fi citită ca o parabolă a teoriei relativității a lui Einstein, potrivit căreia categoriile spațiu și timp rămân legate de parametri externi și nu sunt dimensiuni fixe ale unui univers empiric.

Relativizarea spațiului și a timpului este caracteristică mai multor opere literare scrise de Kafka. Pot fi citate ca exemple în acest sens povestirile "Un mesaj imperial", "În fața legii", "O dare de seamă către o Academie", "Kleine Fabel" sau "Eine alltägliche Verwirrung", în care spațiul și timpul devin confuze și își pierd funcțiile de coordonate definitorii ale existenței umane. Întreaga creație a lui Kafka este marcată de sentimentul spațialității și temporalității înșelătoare: satul cel mai apropiat devine inaccesibil, nefiind suficientă o viață de om pentru a-i fi văzută prima casă. Timpul personajelor se condensează, se strânge în jurul ei, în timp ce spațiul se dilată spre nesfârșit. Astfel, micșorarea duratei este direct proporțională cu creșterea spațiului. Cercetătoarea dr. Els Andringa de la Universitatea din Utrecht a afirmat că în povestirea "Satul cel mai apropiat" a lui Kafka "timpul măsurabil se anulează, miile de ani sau o viață întreagă sau niciodată devin totuna și chiar și timpul infinit se dizolvă instantaneu în nimic. Eternitatea și momentul se ating reciproc în suspensie."

Spre deosebire de povestirile citate anterior, distorsiunea spațiului și timpului este cauzată aici de percepția subiectivă a bunicului naratorului. Astfel, din perspectiva unei persoane în vârstă aflate de sfârșitul vieții, chiar și o distanță scurtă precum cea dintre două sate învecinate devine neînchipuit de lungă. Povestirea sugerează eșecul inevitabil și dezamăgirea întâmpinate de oameni pe drumul către atingerea obiectivelor, transmițând senzații de teamă copleșitoare și de inaccesibilitate a scopurilor.

Aprecieri critice
Poetul Ion Hadârcă considera această povestire ca fiind "laconică și bizară, precum însăși Viața ne este, [în care] Franz Kafka a surprins cu exactitate măsura acestei treceri fugare".

Traduceri
Povestirea "Satul cel mai apropiat" a fost tradusă în mai multe limbi străine: cehă ("Nejbližší vesnice", în Eva, Olomouc/Olmütz, nr. 8-9, 1924, pp. 237-238; traducere de Otto F. Babler; ulterior au mai apărut alte două traduceri sub titlul "Nejbližší ves": o traducere a lui Ludvík Vrána a fost publicată în 1929 în vol. Archy, Stará Říše, nr. 13, și o altă traducere efectuată de Jan Marek a fost publicată în 1937 în revista Akord, nr. 2, p. 41), franceză ("Le plus proche village", în La Nouvelle Revue Française, nr. 191, august 1929; traducere de Félix Bertaux, K. W. Körner și Jules Supervielle; ulterior au mai apărut alte trei traduceri: o traducere a lui Alexandre Vialatte a fost publicată în 1938 în vol. La Métamorphose, tipărit de editura Gallimard din Paris, o traducere a lui Marcel Lecomte a fost publicată în numărul din martie-aprilie 1945 al revistei Les Cahiers du Sud și o altă traducere efectuată de Jean Carrive a fost publicată în 1945 sub titlul "Le village voisin" în revista L'Arbalète), engleză ("The Next Village", în vol. The Penal Colony: Stories and Short Pieces, Schocken Books, New York, 1948; traducere de Edwin și Willa Muir), suedeză ("Tre prosadikter", în ziarul Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning, Göteborg, 5 ianuarie 1965; traducere de R. Ekner), coreeană ("Yup-ma-ul", în vol. Chiburo Kanun Kil, Minumsa, Seul, 1984, p. 16; traducere de Yong-Ae Chun), portugheză ("A aldeia mais próxima", în revista Perspectivas, Lisabona, 1984, nr. 2, p. 205; traducere de Vitória Nereide), rusă ("Sosedniaia derevnia", în vol. Rasskazî, Severo-Zapad, Sankt Petersburg, 1993; traducere de Revekka Galperina; alte traduceri au fost publicate de Gherbert Notkin în vol. Malaia proza. Drama (Amfora, Sankt Petersburg, 2001), de Iuri Arhipov în vol. Labirint (Azbuka, Sankt Peterburg-Moscova, 2011) și de Nina Samoilova în vol. Tri vozrasta Franța Kafki (Letnii sad, Moscova, 2014)) etc.

Prima traducere în limba română a povestirii a fost realizată de Sașa Pană și publicată în 1964 în revista Secolul 20 din București (anul IV (1964), nr. 5, p. 105). În anii următori au mai apărut alte două traduceri: o traducere efectuată de Iulia Soare a fost publicată în 1968 în antologia Amurgul imperiului. Proza austriacă modernă. Vol. I (p. 420), tipărită de Editura pentru Literatură din București, și o altă traducere efectuată de Mircea Ivănescu a fost publicată în anul 1996 în volumul Opere complete 1. Proză scurtă, tipărit de Editura Univers din București.

Note

Bibliografie
  Richard T. Gray, Ruth V. Gross, Rolf J. Goebel, Clayton Koelb, A Franz Kafka encyclopedia, Greenwood Press, Westport, Connecticut, 2005, p. 202.

Lectură suplimentară
  Peter-André Alt, Franz Kafka. Der ewige Sohn. Eine Biographie, Verlag C.H. Beck, München, 2005.
  Bettina von Jagow și Oliver Jahraus (ed.), Kafka-Handbuch: Leben-Werk-Wirkung, Vandenhoeck& Ruprecht, Göttingen, 2008.
  Franz Kafka, Sämtliche Erzählungen, editat de Paul Raabe, Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt pe Main și Hamburg, 1970.
  Franz Kafka, Drucke zu Lebzeiten, editat de Wolf Kittler, Hans-Gerd Koch și Gerhard Neumann, Fischer Verlag, Frankfurt/Main, 1996, p. 280.
  Franz Kafka, Die Erzählungen, versiune originală, editată de Roger Herms, S. Fischer Verlag, Frankfurt pe Main, 1997.
  Reiner Stach, Kafka: Die Jahre der Entscheidungen, S. Fischer Verlag, Frankfurt pe Main, 2004.
  Joachim Unseld, Franz Kafka – Ein Schriftstellerleben. Die Geschichte seiner Veröffentlichungen, Carl Hanser Verlag, München, 1982.

Legături externe

Povestiri de Franz Kafka

Satul cel mai apropiat


Saman balyası buğday, arpa, yulaf, pirinç vb. tahılların başaklarından ayrılmasının ardından bitkinin geriye kalan kısımlarının balyalama makinesi aracılığıyla sıkıştırılmasıyla elde edilir.

Tipleri
Balya samanın haşbaylı ve haşbaysız olmak üzere iki türü vardır, haşbaysız balya direkt sapı balyalar bu balyayı karma yem makinesi olan tüketiciler kullanır, haşbaylı balya ise sapı parçalar  balya yapar karma yem makinesi olmayan tüketiciler kullanır. Haşbaylının dezavantajı çok parçalı olduğundan karma makinesinde  yem ile karıştırınca homojen dağılımı engellemesidir. Haşbaylı makineler eskisi kadar Türkiye de artık çok tercih edilememektedir.

Balyanın biçimine göre
Dikdörtgenler prizması şeklinde olan balyalar ve silindir şeklinde olan balyalar vardır. Dikdörtgenler prizması şeklinde olan küçük balyalar iki ya da üç telli-ipli, büyük balyalar (250 ile 500 kg) 4-5-6 ipli olarak bulunabilir. Ayrıca balyaların metal tel, polipropilen ip ya da organik (keten benzeri) iple bağlanan tipleri vardır. Boyutları  küçüklerde en 35–50 cm, boy 80–130 cm ve yükseklik 35–45 cm arasında; büyüklerde yükseklik: 70-80-90 en:120 boy 220 ile 300 cm. arasında değişebilir.

Tarım bakanlığı tarafından telle bağlama yasaklanmıştır, sadece ip bağlama geçerlidir.

Kullanım alanları
Genellikle hayvancılıkta kullanılır. Besin değeri çok düşük olmasına karşın Türkiye'de hayvanlara yem olarak verilmesi yaygındır. Ayrıca hayvanlara altlık olarak da kullanılır. Kültür mantarı yetiştiriciliğinde de ham madde olarak yer almaktadır. Bunun yanında kâğıt sektöründe de kullanılarak kâğıt üretilmektedir. Özellikle son dönemlerde Türkiye'de ve batıda yapı malzemesi olarak kullanıldığı görülmektedir ve saman balyası yapım yöntemi geliştirilmektedir.

Tarihçe
İlk olarak 1850'lerde ilk balyalama makinesinin icadıyla yapılmaya başlanmasıyla beraber 1870'lerde popülerlik kazanmıştır. 1940'lardan itibaren ise silindirik balya yapımı başlamıştır.

Yemler
Ambalaj malzemeleri
Bina yalıtımı malzemeleri
Biyokütle
Biyobozunur malzemeler

Saman balyası


August Wittgenstein (egentlig August-Frederik, Prins af Sayn-Wittgenstein-Berleburg, født 22. januar 1981 i Siegen, Tyskland) er en tysk skuespiller. Han kendes bl.a. fra Pigerne fra Berlin.

Udvalgte film og serier

 2008: The Last Drop (kortfilm)
 2009: Engle og Dæmoner
 2009: Torendion (kortfilm)
 2009: Thorns (kortfilm)
 2010: Grave Dawn (kortfilm)
 2011: Avalon
 2012: Gefallen (kortfilm)
 2012: Ludwig II.
 2013: The Congress
 2013: SOKO Leipzig (afsnit: Schuldenschnitt)
 2013: Wüstenherz – Der Trip meines Lebens
 2014: Josephine Klick – Allein unter Cops (afsnit: Zinnsoldaten)
 2014: Bis wir bluten (kortfilm)
 2014: Die Schlikkerfrauen
 2014: Ophelia (kortfilm)
 2014: Ein starkes Team – Späte Rache
 2015: In Your Dreams (serie)
 2015: SOKO Leipzig (afsnit: Sein oder Nichtsein)
 2015: SOKO Köln (afsnit: Alte Wunden)
 2016: Notruf Hafenkante (afsnit: Klassentreffen)
 2016: SOKO München (afsnit: Der Kuss)
 2016: Pigerne fra Berlin (første sæson) (miniserie)
 2016: Alles Klara (afsnit: Rundflug in den Tod)
 2016: Dating Alarm 2017: The Crown (serie)
 2017: Nord bei Nordwest – Der Transport (serie)
 2017: Ein Lächeln nachts um vier (serie)
 2018: Pigerne fra Berlin (anden sæson) (miniserie)
 2018: Jenny – echt gerecht'' (serie)

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Tyskland
Personer fra Siegen
Filmskuespillere fra Tyskland
Tyskere i 1900-tallet
Tyskere i 2000-tallet

August Wittgenstein


Team Esbjerg (nume complet Team Esbjerg Elitehåndbold A/S) este o echipă daneză de handbal din Esbjerg. Clubul a fost fondat în 1991, în urma unificării dintre Håndboldklubben KVIK și Esbjerg Håndboldklub (EHK).

Echipa își desfășoară meciurile de pe teren propriu în Blue Water Dokken, o sală construită în 1968 și modernizată în 2012, cu o capacitate de 2.549 de locuri.

Palmares
Primo Tours Ligaen:
Medalie de aur: 2016, 2019, 2020
Medalie de argint: 2015, 2022

Cupa Danemarcei:
Câștigătoare: 2017, 2021

Cupa EHF:
Finalistă: 2014, 2019

Echipa

Echipa actuală
Echipa în sezonul 2016–17

Portari
 1  Emily Stang Sando
 12  Filippa Idéhn
 16  Alberte Rasmussen Stenderup

Extreme
 3  Mette Knudsen
 6  Tove Seest
 7  Maibritt Kviesgaard
 26  Maria Vestergaard
 34  Anne Brinch-Nielsen

Pivoți
 5  Ulrika Toft Hansen
 9  Rikke Zachariassen (căpitan)
 51  Vilde Ingstad

Intermediari stânga
 15  Jenny Alm
 22  Lara González Ortega

Coordonatori
 79  Estavana Polman
 89  Lærke Møller

Intermediari dreapta
 11  Laura Van der Heijden
 21  Ida Bjørndalen Karlsson

Banca tehnică
 Antrenor principal: Lars Frederiksen
 Antrenor secund: Lars Krogh Jeppesen
 Manager de echipă: Helle Kongsbak

Transferuri
Transferuri în sezonul 2016-17

Sosiri
  Lærke Møller
  Vilde Ingstad
  Lara González Ortega
Plecări
  Stine Bodholt Nielsen
  Betina Riegelhuth

Note

Legături externe
 Pagina oficială a Team Esbjerg
 Istoria Team Esbjerg

Cluburi de handbal din Danemarca
Handbal în Esbjerg
Fondări în 1991
Esbjerg

Team Esbjerg


El Iveco 200E Europolis es un midibus cuya última generación aparece en el catálogo del fabricante Irisbus bajo la referencia 203E Europolis. Una versión especial de los estudios producidos en 50 copias se conoce como ASTRA Europolis .

Características
Presentado en 1996 bajo el nombre del carrocero Cacciamali TCM 105, está basado en un chasis IVECO . Reemplaza al anterior TCM 890 Civibus, también construido sobre una base Fiat - Iveco

Este vehículo de tamaño "midibus" se ofrece en tres versiones con distintas motorizaciones :

 Diesel Fiat 8060.45, después Iveco Tector
 Híbrido (2003)
 Eléctrico (2003)

La versión híbrida cuenta con un motor eléctrico SIEMENS Trifásico Asíncrono con una potencia de   y un motor Fiat - IVECO Sofim de 4 cilindros y   que desarrolla una potencia de   .

Las baterías son de tecnología Sodio/Níquel/Cloro de 256 Ah para la versión eléctrica y de tecnología Níquel/Cadmio de 85 Ah para la híbrida.

Ofrece una capacidad de 40 a 86 plazas según la versión. La versión diésel básica ofrece 18 asientos y 58 plazas de pie.

Marketing
Varias copias circulan en Francia en Lyon (Electric), en Mónaco y Sète (Diesel).

La primera serie Cacciamali TCM 105
Características de la versión original Cacciamali TCM 105 sobre base Iveco .

La segunda serie

Con el fin de ampliar el mercado potencial de este vehículo tan interesante, IVECO se ha hecho cargo de su distribución en su propia red bajo su propia marca.

La serie especial IVECO ASTRA
Entre 2001 y 2008, la división de estudios de Iveco, ALTRA, fabricó 50 ejemplares de dos variantes del modelo Europolis eléctrico e híbrido.

Estos midibuses ecológicos, de  de largo, completaban la gama estándar de Iveco Europolis, con dos modelos que utilizan energías alternativas de un tamaño y capacidad claramente superiores a los productos de la competencia disponibles en el mercado en ese momento.

Estos modelos experimentales (eléctricos e híbridos) se han puesto en servicio regular en varias ciudades italianas y han permitido recopilar una gran cantidad de datos que, diez años después, todavía constituyen una valiosa base de referencia para Iveco Altra.

En la única ciudad de Parma donde se han probado 4 ejemplares híbridos, han recorrido más de un millón de kilómetros, con una disponibilidad media de 87 %, dentro de 13 El % restante se incluye en paradas de mantenimiento, revisiones y reparaciones de carrocería tras accidente. En Lyon se probaron 5 modelos eléctricos con una disponibilidad de 91,8 % sobre una distancia de   .

Tres vehículos ASTRA Europolis se utilizaron para el transporte de personas durante el Campeonato Mundial de Esquí en Val d'Isère enfévrier 2009febrero de 2009 . El lugar de la competición y la meta no eran accesibles en coche. IVECO Astra, patrocinador de la competencia, proporcionó 3 ejemplos Europolis eléctricos, un minibús Daily eléctrico y 10 autobuses estándar para brindar transporte al sitio, en caminos de tierra pero completamente cubiertos de nieve con temperaturas de −20 ºC .

Características

 Europolis IVECO ASTRA eléctrico :
 número de asientos de pasajeros : 48
 Motor : Eléctrico trifásico asíncrono de 140 kW alimentado por baterías de Sodio/Níquel/Cloro (ZEBRA) de 256 Ah
 máxima velocidad :
 pendientes máximas : ± 18 %
 autonomía mínima
 Recuperación de energía de frenado con carga de batería.
 accesibilidad : piso bajo completo + rampa eléctrica para UFR

 Europolis IVECO ASTRA híbrido :
 número de asientos de pasajeros : 40
 máxima velocidad :
 pendientes máximas : ± 16 %
 autonomía mínima :
 Recuperación de energía de frenado con carga de batería.

Notas y referencias

Véase también

Artículos relacionados

 Iveco Bus

Enlace externo

 Irisbus Europolis en Transbus.org  .
  El proyecto EUROPOLIS (2001 - 2008)
 Presentación técnica del Irisbus Europolis Electrique de TCL Lyon
Fiat
Iveco
Vehículos híbridos
Wikipedia:Páginas con traducciones sin revisar
Irisbus

Irisbus Europolis


Enhalus, monotipski biljni rod iz porodice žabogrizovki. Jedina je vrsta E. acoroides, morska trajnica koja je raširena po zemljama Afrike i Azije uz obale Indijskog oceana, pa na istok do zapadnog Pacifika, uključujući Australiju i Novu Gvineju

Izvori

Žabogrizovke

Enhalus


Yaşar Üniversitesi, Selçuk Yaşar Spor ve Eğitim Vakfı tarafından 2001 yılında İzmir'de kurulmuş bir vakıf üniversitesidir. Üniversite eğitime 2002-2003 akademik yılında başlamıştır.

Akademik birimler

Fakülteler
 Fen-Edebiyat Fakültesi
 İktisadi ve İdari Bilimler Fakültesi
 İletişim Fakültesi
 Hukuk Fakültesi
 Sanat ve Tasarım Fakültesi
 Mühendislik Fakültesi
 Mimarlık Fakültesi
İnsan ve Toplum Bilimleri Fakültesi

Enstitü
 Lisansüstü Eğitim Enstitüsü

Yüksekokullar

 Meslek Yüksekokulu
 Adalet Yüksekokulu
 Yabancı Diller Yüksekokulu
 Uygulamalı Bilimler Yüksekokulu

Rektörler
 Prof.Dr. Mehmet Cemali Dinçer

Kaynakça

Dış bağlantılar
Yaşar Üniversitesi Web Sayfası*

İzmir'deki üniversiteler
Türkiye'deki vakıf üniversiteleri
2001'de kurulan üniversiteler
Bornova'daki yapılar
2001'de Türkiye'de kurulan oluşumlar

Yaşar Üniversitesi


Augustin Saltraille, né le  à Saint-Cyprien et mort le  à Perpignan, est un joueur de rugby à XV et de rugby à XIII  évoluant au poste de Demi d'ouverture dans les années 1930 et 1940, reconverti entraîneur de rugby à XIII.

Dès la saison 1929-1930, en rugby à XV, Saltraille est régulièrement aligné avec l'USA Perpignan qui évolue dans le Championnat de France. il y joue jusqu'à la saison 1933-1934. Lors de l'arrivée du rugby à XIII, il est radié par la fédération française de rugby à XV pour pratique de rugby à XIII, il rejoint donc le projet du XIII Catalan à l'instar de nombreux joueurs de l'USA Perpignan tels que François Noguères, Roger Ramis, André Bruzy et Aimé Bardes dès la saison 1934-1935. Le XIII Catalan devient rapidement une place forte du mouvement du XIII et avec Saltraille remporte le Championnat de France en 1936 et la Coupe de France en 1939.

La Seconde Guerre mondiale débute, Saltraille devient alors entraîneur et prend en main le XIII Catalan de 1939 à 1957, le club remportant le Championnat de France en 1957 et la Coupe de France en 1945 et 1950 avec Noguères, Paul Dejean, Gaston Comes, Irénée Carrère, Ambroise Ulma, Frédéric Trescazes, Jep Maso ou encore Lucien Barris. Plus tard, il prend en main les juniors du XIII Catalan puis le club banlieusard de Perpignan l'AS Saint-Estève à la fin des années 1960 lors de l'arrivée du club en première division.

Biographie

Il naît le  à Saint-Cyprien. Son père, Auguste Saltraille, est épicier et sa mère se prénomme Hélène Bolte.

Carrière en rugby à XV

Carrière en rugby à XIII

Palmarès

En tant que joueur

Rugby à XV

En club

Rugby à XIII

 Collectif :
Vainqueur du Championnat de France : 1936 (XIII Catalan).
Vainqueur de la Coupe de France : 1939 (XIII Catalan).
Finaliste du Championnat de France : 1937 (XIII Catalan).
Finaliste de la Coupe de France : 1937 (XIII Catalan).

Statistiques

En tant qu'entraîneur

Rugby à XIII

 Collectif :
Vainqueur du Championnat de France : 1957 (XIII Catalan).
Vainqueur de la Coupe de France : 1945 et 1950 (XIII Catalan).
Finaliste du Championnat de France : 1951 (XIII Catalan).
Finaliste de la Coupe de France : 1946, 1952, 1954 et 1957 (XIII Catalan).

Notes et références

Liens externes

Naissance en février 1910
Joueur français de rugby à XIII
Entraîneur français de rugby à XIII
Joueur français de rugby à XV
Décès en juin 2003
Décès à 93 ans

Augustin Saltraille


ග්ජ්ව්ව්ක්

හැඳින්විම
ශාක විවිධත්වය  යනු - ශාක වල පවතින වෙනස්කම්  වෙයි.
මෙම විවිධත්වය  අනුව  ශාක ප්‍රධාන කාණ්ඩ 05 කට  දැක්විය හැකිය.

 ඇල්ගි
 බිර්‍යෝපිට
 ෆර්න්ස්
 විවෘත බිජ වගාව
 අවෘත බිජ වගාව

මෙවැනි ශාක විවිධත්වයක් දැකිය හැකි කලාපයක්  ලෙස තෙත් කලාපය හඳුනාගත හැකිය.තෙත් කලාපයේ වෘක්‍ෂලතා විවිධත්වය අධික විම විවිධ අංශයන්ගෙන් වැදගත් වෙයි.

 ඓතිහාසක
 පාරිසරික
 ආර්ථිකම
 සාමජිය වශයෙනි.

ශ්‍රී ලංකා‍වෙ   තෙත් කලාපයේ ශාක විවිධත්වය
වර්ග කිලෝමීටර් 65610ක වපසරියකින් යුත් ශ්‍රි ලංකාවේ දේශගුණික කලාප තුනකට බෙදා වෙන් කර ඇති අතර ඉන් 23% ප්‍රමාණයක් තෙත් කලාපය වශයෙන් බෙද වෙන් කර ඇත.නිවර්තන වර්ෂා වනාන්තර පද්ධතිය තෙත් කලාපයට ව්‍යාප්තව ඇත.එමෙත්ම නිවර්තන කඳුකර වනාන්තර යන දෙකොටසම ව්‍යාප්ත වේ.නිවර්තන වර්ෂා වනාන්තර කිහිපයකි.
සිංහරාඡ
කන්නෙලියදෙදියගල
නාකියදෙනිය  සංකිර්ණය
බමරෝටුව
නිවර්තන කඳුකර වනාන්තර සඳහා  අයත් වන්නේ
පිදුරුතලාගල
සමනල කඳුවැටිය
කිකිළියාමාන
ශ්‍රි ලංකාවේ නිරිතදිග ප්‍රදේශ,පහතරට,  මැදරට තෙත් කලාපයේ උත්කර් ප්‍රජාව නිවර්තන වර්ෂා වනාන්තර ලෙස සැලකිය හැකිය.මෙම වනාන්තර ක්‍ෂෙත්‍රය මුළු බිම් ප්‍රමාණයෙන් 8%ක් (100,000ha)පමණි.වාතයේ අර්ද්‍රතාව අධිකය.පස සාමන්‍යයෙන් ආම්ලික වන අතර පෝෂ්‍ය පදාර්ථම වලින් හීනය.අධික ශාක සංයුතියකින් යුක්තවන මෙකි ශාක වීශේෂ ස්තර 04කට බෙදා දැක්විය හැකිය.
නේරු ශාක
වියන් ස්තරය
උපවියන් ස්තරය
යටි විවන් ස්තරය හා බිමි ස්තරය
01.නේරු ශාක.....
	40m- 45m උසකින් යුත් ශාක මෙම ගණයට අයත් වේ.දුන්,හොර,බු හොර ,දොරණ 	ආදිය උදාහරණ ලෙස හඳුන්වයි.මෙයට අමතරව කිරිහැඹිලිය ,කටබොඩ,කැකුණ ආදිය ඇත.

02.වියන් ස්තරය.....
	මෙහි ශාක 30m-45m දක්වා උසකට වැඩෙයි.මෙම ශාක වල තුරුමුදුන් ඉතා ළඟින් විසිරි තිබේ.බටුනා ,ඇටඹ, බෙරලිය,යකහළු,කීනීයාදුන්, බටුකීන,කුරුම්බදටිය,දියණ,අරිද්ද,ලියන්,වැල්දෙල්,මිහිරිය ආදි වශයෙන් ශාක විශේෂ බෝමයක් ඇත.

03.උපවියන් ස්තරය...
	වියන් ස්තරයට පහලින් පිහිටි ස්තරයයි.සාමන්‍යයෙන් 15m-30m පමණ දක්වා උසකට වර්ධනය වේ.ශාක වන්නේ කිතුල්,කටදොඹ,බදුල්ල,තිත්ත,වෙරළු ආදිය වේ.

04.යටි වියන් ස්තරය හා බිම් ස්තරය....
	උපවියන් ස්තරයට පහළිත්ඇති ඉඩකඩේ උපරිම ප්‍රයෝජන ගෙන මඩෝල්,අතුකැටිය,කලුකෑර ,බට,හොරකහ.තාපස,බුලත් ආදී ශාක ව්‍යාප්තව ඇත.උස 5m-15m වෙයි.මෙම ශාක ස්තර 04ට අමතරව වෙනත් ශාක විශේෂ රැසක් හමුවේ.

ආරෝහක...වේවැල්,කම්බෝටුවැල්,වෙනිවැල්

අපිශාක......උඩවැඩියා,බේදුරු,කුඩා හැඩය,,ඒකිඩ් වර්ග,

පිලිළ...........පරපෝශිත ශාක විශේෂයකි.

	මෙකි ශාක විශේෂ අධික ලෙසින් සිංහරාජ තුළ ව්‍යාප්තවවී ඇත.සංහරාජ වනාන්තරය තුල

ශාක කුල43ක්

ශාක ගණ 119ක් ද

ශාක වීශේෂ 211ක්ද දැකගත හැකිය.

	නිවර්තන කඳුකර වනාන්තර පද්ධතිය වර්ෂා වනාන්තර ගණයටම අයත් දේශගුණය පවතියි.නිරිතදිගින් කඳුරටට යනවිට උස  වැඩිවෙමින් වාක්ෂලතා ආදියෙහි වෙනස්කම් මතුව ඇත.ඉතා උස් ගස් කඳුකර වනාන්තර වල දක්නට නොමත.ප්‍රමුක විශේෂ 10m-15m දක්වා උසය.ඵ් අනුව ඵම ශාක කුරු ස්වභාවයක් ගනි.

උදා-...වල්සනු,මිහිරිය,ගස් පර්ණංගණයන්,කඳුකර බට සහ ලසිකන දැකගත හැක

වෘක්ෂලතා විවිධත්වයට බලපාන සාධක
		සාමාන්‍යයෙන් ශාක වර්ධනයට විවිධ වු සාධක බලපායි.ඵ්වානම්
උෂ්ණත්වය,වර්ෂාපතනය,ආර්ද්‍රතාවය,සුළං, පස,හිරිඵළිය,භූ විෂමතාවය,ජලවහනය, ආදිය ප්‍රධාන වේ.විවිධ වු ප්‍රදේශයන්ට අනුව දේශගුණික හා පාරිසරික සාධක මත විවිධ ශාක පද්ධති නිර්මාණය වෙ. උදාහරණ-.. තෙත් කලාපයේ විශාල උසකින් යුක්ත ගස් වර්ධනය වන අතර වියලි හෝ ශුෂ්ක කලාප වල තෘණ බිම් පමණක් ව්‍යාප්තව ඇත.තෘණ ශාකයට අවශ්‍ය ජල ප්‍රමාණය තෙත් කලාපිය ශාකයකට ප්‍රමාණවත් නොවේ.ශාකයන් වර්ධනය වීම සඳහා සෙල්සියස් අංශක 6 වඩා උෂ්ණත්වයක් පැවතිය යුතුය.ඵසේම භූවිෂමතාවය,ජල වහනය,පාංශූ ක්‍රියාකාරිත්වය  ද මෙලසින්ම බලපානු ලබයි.ඵ් කේසේද යන්න තතු විමසා බැලිය හැකිය.

දේශගුණික සාධක
		වෘක්ෂලතා විවිධත්වය අධික වීමට දේශගුණික සාධක බලපායි.උෂ්ණත්වය ,වර්ෂාපතනය,සුළඟ, පීඩනය,අර්ද්‍රතාවය,හිරුඵළිය ආදිය වු සාධක ශාක විවිධත්වයේදී බලපෑම් කරයි.විශේෂයෙන් උෂ්ණත්වය හා වර්ෂාපතනය වැදගත් වේ.

		ශ්‍රි ලංකාව දුපතක් වු බැවින් අධික උෂ්ණත්වයකින් යුක්ත නොවු රටකි.සාමන්‍යයෙන් වාර්ෂික උෂ්ණත්වය සෙල්සියස් අංශක 26.8-28 දක්වා පරතරයක පිහිටනු ලබයි.නමුත් මෙය කලාපීය වශයෙන් වෙනස් විය හැකිය.උදාහරණයක් ලෙස සිංහරාජ වනය තුළ සාමන්‍යයෙක් වාර්ෂික උෂ්ණත්වය සෙල්සියස් අංශක 18-27අතර අගයක් ගනී.අවම මාසික උෂ්ණත්වය වැඩිම තෙත් කාළගුණිකයක් ඇති කාලය තුළ වාර්තා වෙයි.උපරිම මාසික උෂ්ණත්වය වඩාත්ම වියළි කාලයේදී පෙන්නුම් කෙරේ.නෙසේ නමුදු වාර්තා වන උෂ්ණත්ය රටාවන් දිගු කාලින අධික වර්ෂා කාලයේදී හා වැසි නොලැබෙන කාලවලදි දැඩි වෙනස් වීම් වලට භාජනය වන බව දක්නට ලැබේ.උෂ්ණත්වය අධික වීම හේතු කොටගෙන සිදුවන උත්ස්වේදන ක්‍රියාවලිය පාලනය කිරීමට 	ඉහලම ස්තරයේ ශාක කුඩා ශාක පත්‍රවලට අනුවර්තනය වීමක් දැකගත හැකිය.වියන් ස්තරයේ ශාක පත්‍ර පුළුල් ලෙස වර්ධනය වන්නේ හිරුඵළිය ලබාගැනිමේ	මුලික අරමුණ ඇතිවය.ඵනම් උෂ්ණත්වය	වියන් ස්තරවලට හොඳින් ලැබේ.ඵහිදි ශාක වියන් ලෙස පවතින්නේද ඵ් නිසාවෙනි.තවද යම්බිමි ස්තරවල දක්නට ලැබෙන පඳුරු ශාක හා අපිශාක ගස්මත වර්ධනය වෙමින් ඉහලට ගමන් කරනුයේ 	ආලෝකය,උෂ්ණත්වය,පහළ වියන් ස්තරවලට අඩුවෙන්ලැබෙන නිසාවෙනි.මෙහිදි වරණිය ලෙස විවිධ ලක‍්‍ෂණයන්ගෙන් යුක්තව ශාක වර්ධනය වේ.

		මෙලෙසින්ම ශාක විවිධත්වයට බලපාන තවත්  සාධකයක් ලෙස වර්ෂාපතනය හඳුන්වාදිය හැකිය.වර්ෂාපතනය සාමාන‍්‍යයෙන් සෑම ප්‍රදේශයකටම 1250mm ක් පමණ ලැබේ.ඵහෙත් තෙත් කලාපය තුළදි ඵම අගය හාත්පසින්ම වෙනස් වේ.නිරිතදිග හා කඳුකර ප්‍රදේශයන්ට 2000mm වැනි ඉහළ වර්ෂාපතනයක් ලැබිය හැකි අතර ඵය 4000mm-5000mm දක්වා වෙනස් විය හැකිය.උදාහරණය ලෙස සිංහරාජ වනයේ 3000mm-6000mmඅතර වර්ෂාපතනයක් පවතී.ඵය ප්‍රධාන වශයෙන් මැයි-සැප්තැම්බර් දක්වා නිරිතදිග මෝසම් වැසිත් දෙසැම්බර් සිට පෙබරවාරි දක්වා ඊසානදිග මෝසම් වැසිත් ලැබේ.මේ අතර තුර අන්තර්මෝසම් ක්‍රියාත්මක වේ.සිංහරාජයට වියළි කාළගුණයක් නොමැති තරම්ය.අඩුම වර්ෂාපතනයක් ලැබෙන පෙබරවාරි මාසයේ පවා 189mm පමණ වර්ෂාපතනයක් ලැබේ.වසරක් පූරාවටම සෑම මෝසම්  ක්‍රියාකාරිත්වයකින්ම වර්ෂාපතනය ලබන මෙම කලාපය තුළ ශාක විවිධත්වය ඉතා ඉහල වේ.

		ශ්‍රි ලංකාවේ සාමාන්‍ය අර්ද්‍රතා මට්ටම 70%,90%,95%  අතර අගයක් ගනී.මෙම අගය වියළි කලාප වල 5% කින් අඩුවන අතර 0-60% දක්වා අතර අගයක් ගනී.ඵ් අනුව තෙත් කලාපය තුළ අධික අර්ද්‍රතා මට්ටමක් පවතී.මන්ද නිරිතදිගින් හමා ඵන අස්තාවර වූත් අධික තෙතමනයක් සහිත වූත් සුළඟ සහ සාමන්‍යයෙන් වාෂ්පීකරණයෙන් වනාන්තරය තුළම ගබඩා වූ අර්ද්‍රතාවයයි.ඵ්ඵ් අර්ද්‍රත මට්ට්ම් වලට අනුව ශාක වර්ධනය වී විශේෂ වී ඇත.ලයිකන වැනි ශාක වැඩි තෙතමනයක් වු පමණට ව්‍යාප්ත වේ.මෙසේ පැමිණෙන සුළං හේතුවෙන් අනෙක් කලාප වලට වඩා උත්ස්වේදන ක්‍රියාවෙලිය තුලිතව පවත්වාගෙන යයි.ශාක විවිධත්වයට ඵය බලපානු ඇත.

භූ විෂමතාවය
		තෙත් කලාපයේ සිංහරාජ වකාක්තරය තුළ දැඩි උස් නඳුකර ස්වභාවයක් දක්නට නොමැත. රක්වාන කඳු පන්තියේ බෑවුම් සහ නිස්න ඔස්සේ පැතිරී තිබෙන නිසා මෙහි කඳු මුදුන් 09ක් පමණ හඳුනාගත හැකිය.මෙම කඳු මුදුන් ආශ්‍රිතව පවතින ශාක පහත් ප්‍රදේශ වල පවතින ශාකවලට වඩා විශේෂ ස්වභාවයක් ගනී.නමුත් සිංහරාජය වැනි වනාන්තරවල හොඳික් ශාක වර්ධනය වීමක් සිදු වේ.ඵහි පවතින ශාක සන්තතිය ඵ්වා පැතිරි ඇති භූ විෂමතාවය අනුව ප්‍රධාන ආකර 03කට බෙදා දැක්විය හැකිය.
පහළ බෑවුම් සහ නිම්නයන්(150m-600mm අතර පිහිටි ප්‍ර‍දේශ)
මධ්‍ය බෑවුම්	               (600mm-1000mmඅතර පිහිටි ප්‍රදේශ)
ඉහළ බෑවුම් හා වැඩි         (1000mm ඉහළ)
පහළ බෑවුම් සහ නිම්නයන් සිංහරාජයේ පිටත සීමා ආශ්‍රිතව විහිදී ඇති අතර මෙම ප්‍රදේශවල හමුවන ප්‍රමුක ශාක වනුයේ හොර සහ බූ හොරය.මේවා ඉතා පැහැදිලිව වර්ධනය වෙමින් වියන් ස්තරයන් ඉහළට නේරු ශාක සාදයි.නමුත් මෙම ප්‍රදේශ බෝ විට කැකිල්ල වැනි ද්විතික පඳුරු මඟින් වැසී ඇති අතර ජලමාර්ග ඉවුරු හා සමහර නිම්නයන්හි මෙවැනි ශාක ප්‍රජාවන් ඇති ස්ථාන වේ.වනාන්තර වැඩි ප්‍රමාණයක් මධ්‍ය ප්‍රදේශ වල පැතීරී ඇති අතර බටු නා, දිය නා කුලයට අයත් විශේෂ ද දුන් ගණයට අයත් විශේෂ කිහිපයක් ද මේ ප්‍රදේශ වල ඇත. තව ද උච්චත්වය අනුව වර්ෂාපතනයේ සහ උෂ්ණත්වයේ වෙනස්කම් කේ ප්‍රදේශ වල වේ.

පස සහ ඡල වහනය
		සිංහරාඡයේ වැඩි වශයෙන් දක්නට ලැබෙන පස රතු කහ පොඩිසොලික් කාණ්ඩයට අයත් වේ.ඡලය ආශ්‍රිත ප්‍රදේශ වල  ඇලුවියල් පස දක්නට හැකිය.පාංශු ජීවින්ගේ ජීර්ණ ක්‍රියාවෙලිය හේතුවෙන් නිකුත් වන පෝෂක නැවත ඵම සීඝ්‍රතාවයෙන්ම ශාක මඏින් උරා ගැනිම සිදු කරයි.තව ද මව් පාෂණය දිරාපත් විමෙන් දපසට පෝෂක කොටස් ලැබේ.ඵ්වා ශාක වර්ධනයට ඉවහල් කර ගනී.ඵ් අනුව විවිධ ශාක වර්ධනයක්වීමක් සිදුවේ.
		ශ්‍රි ලංකාවේ ගංගා මණ්ඩලයෙන් වැඩිම ගංගවන් පිරිසක් ගලා බසනුයේ තෙත් කලාපයේ නිරිත දිග ප්‍රදේශයන්ට වේ.ජල වහනය හොඳින් සිදුවන පසක් අන්තර්ගත නිසාවෙන් වර්ෂාපතනයට අමතරව ශාක විවිධත්වයට ද බලපායි.මෙම ප්‍රදේශයේ ජලාකාර ගංගා අතුගංගා සිංහරාජය පූරාම විහිදි යාම නිසා ශාක වර්ධනයට අවශ්‍ය අනෙකුත් සාධක පෝෂණය කරයි. තව ද ගංගා හා අතුගංගා ආශ්‍රිතව ශාක,පඳුරු කොටස් ද ,ඉන් ඈත් වන්නට විශාල ගස් ද දැකිය හැකිය.ඵය ශාක විවිධත්වයයි. සිංහරාජයේ දක්නට ලැබෙන ගංගා හා අතුගංගා කිහිපයකි.
නාපල දොල
ගංගඟ
කූඩාව ගඟ
කළු ගඟ
මහා දොළ

වෘක්ෂලතා විවිධත්වය අධික වීම වැදගත්කම
		විවිධ වූ සාධක යහාතු කොටගෙන විවිධත්වයට පත් වූ ශාක අපට තෙත් කලාපය තුළ ප්‍රධාන වශයෙන් දැකගත හැකිය.ඵම ශාක විවිධත්වයේ වැදගත්කම බෝහෝය.ඵ් අනුව ප්‍රධාන අංශ 04ක් යටතො මූලික වශයෙන්මේ පිළිබඳව හැදැරිය හැකිය.ඵ් අනුව නිවර්තන වර්ෂා හා කඳුකර වනාන්තර වල වැදගත්කම ජාතික වශයෙන්ම මෙන්ම ජාත්‍යන්තරව ද ප්‍රකටව පවතී.

ඵෙතිහාසික වැදගත්කම
		වෘක්ෂලතා විවිධත්වයෙන් යුතු ප්‍රදේශයක් ඵෙතිහාසික වශයෙන් ඇති වටිනාකම කියා නිම කල නොහැකිය. ඵ් අනුව ශ්‍රි ලංකාවේ නිරිතදිග පහතරට තෙත් කලාපයේ පිහිටි සෙිබිදහමේ අපූර්වතම හා අතිවිශිෂ්ටතම නිර්මාණයක් සේම අද්විතිය වටිනාමක් සහිත නිවර්තන සදාහරිත වැසි වනාන්තරයක් ලෙස සිංහරාජය සැලකිය හැකිය.
		සපුෂ්ප ශාක වල ආරම්භය සිදු වූ ප්‍රාග් ඵෙතිහාසික යුගයේ දී ඵනම් වසර 15කට පමණ පෙර යුගයේ දී මෙරට ගොන්ච්වාන බිම් හා ඵක්ව පැවති යුගයේ දීසංහරාජය සම්භවය වී ඇතැයි සැළකේ. පරිණාමයේ  මුල් අවධියේ දී සිට නොඉඳුල් ප්‍රාථමික වනාන්තර ලෙසින් සිංහරාජය පරිණාමය වී ඇත.ශ්‍රි ලංකාවේ පිහිටි වනාන්තර විශාල සංඛ්‍යාවකින් සංහරාජයට හිමිවන අද්වතීය ස්ථානය ඵහි ඵෙතිහාසික වටිනාකමක් සහිතව මුසු වේ.ඵසේම මණ පරම්පරාගත ජනප්‍රවා ද තුලින් ඵහි ඵෙතිහාසිකත්වය තවත් තීව්‍ර කරයි.ඵසේම සංහරාජවනය තුළ පවතින ඵ්කදේශිය ශාක හේතුවෙන් ද ඵෙතිහාසික වැදගත්කමක් දරයි.

.පාරිසරික වැදගත්කම
		වෘක්ෂලතා විවිධත්වය අධික වීම ප්‍රධාන වශයෙන් පාර්රිසරිකව වැදගත් වේ.ඵහි දී ප්‍රධාන වශයෙන් ජෛව විවිධත්වයට සෘජුවම ශාක විවිධත්වය බලපෑම් කරයි.වෘක්ෂලතා අධික වීම නිසා ඵ් ඵ් පරිසරයට අදාල ජීවියා ඵහි වාසය කරයි.ඵයට අනුවර්තනය වේ.

උදා-..පෘෂ්ධ්වංශි විශේෂ 259

ක්‍ෂිරපායි 40

උරඟ  45

පක්‍ධි 147

යනුවෙන් ජිවි විශේෂ අධික වේ.ඵසේම මේ අතර ඵ්කදේශිය සත්වයන් ද සිටියි. මේ නිසා පරිසරික බවින් තවත් වැදගත් වේ.
		තෙත් කලාපය තුළ පවතින ශාක විවිධත්වය හේතු කොට ගෙන ජල විද්‍යාත්මක වාසි රැසක් ගෙනදෙයි.නිතරම පවතින වර්ෂාව හේතුවෙන් පස ජලයෙන් සංතෘප්ත තත්ත්වයට පත් වී ජලවහන මණ්ඩල නිර්මාණය වේ.මේ නිසා දොළවල් ඇලි නිර්මාණය වේ.ඵ නිසා ස්වභාව සෞන්දාර්ය වැඩිය.දොළවල් ලෙස
පිටකුලේ ගඟ
කූඩම ගඟකළුකන්දාව ඇල		ආදිය වැදගත් වේ.
නෙළුව ඇල්ල,ලංකාගම කැකුණ ඇල්ල ආදිය ඇලි ලෙස නිර්මාණය වේ.වියන් ස්තරය නිසා පාංශූ ඛාදනය පාලනය කරයි.ඵ් නිසා පස සරු පසක් වේ.ඵසේම නිතරම පවතින අර්ද්‍රතාවය හේතුවෙන් සිසිල් වූ වනයක සුවය විඳගත හැකිය.කාබන් සවීකරණය ද සිදුකරනු ලබයි.ජාන සංරක්ෂණය දමෙම වෘක්ෂලතා විවිධත්වය මඟික් ගෙන වටිනා සම්පතකි.නිවර්තන වැසි වනාන්තර වල හෙක්ටයාර් 1කට ටොන් 05ක් පමණ සිදු වේ.මෙලෙසින් පාරිසරික වශයෙන් වැදගත් වේ.

ආරථිකමය වැදගත්කම
		කතත් කලාපයේ වෘක්ෂලතා විවිධත්වය ආර්ථිකමය වශයෙන් ඉතා වැදගත් වේ.ස්වාභාවික සම්පත+මානව සම්පත----ආර්ථික සම්පත යන ක්‍රියාවෙලිය මුල් කොට ගන්නා කල ඵහි ආර්ථික වටිනාකම කියා නිමකල නොහැකිය.
දැව කර්මාන්තය
සංචාරක කර්මාන්තය
ඖෂධ ලබා ගැනීම		ආදියෙන් ආර්ථිකය වැදගත් වේ.

		ලංකාවේ වර්ෂා වනාන්තර වල තිබෙන සදාහරිත වනාන්තරවල තිබෙන ඇතැම් සදාහරිත වෘක්‍ෂ වරණිය ලෙස යොසා ගනිමින් දැව කර්මාන්තයේ නියැලේ.
තුනීලැලී කර්මාන්තයට-..ටිනියා දුන්,කැකුණ.මලබොඩ
දුම්රි සිල්පර සෑදිමට-..හොර
ගොඩනැගිලි කර්මාන්තයට-...ගොඩ පර.ආළුවෝලියන්.මිල්ල
අල්මාරි සැදිමට-..නැදුන්
ඉන්ධන දැව-.. හැඩවක
මෙලෙසින් ආර්ථිකමය අතින් නිවර්තන වනාන්තර ඉතා වැදගත් වේ.
		ඖෂධ තුළදි ද වැදගත් වන ශාක විශේෂ කිහිපයකි.දේශිය ආයුර්වේද කුමයේ දීඅරළු .බුළු,නෙල්ලි,කොහොභ,පැවට්ට,ගම්මඩු,වල් වරකා ආදිය පිළිකා මර්ධනය සඳහා යොදා ගෙන ඇත.තද බදුල්ල,කිරි මාවර, සුදු ඉද්ද,ගිරිතිල්ල,ගොඩපර තවත් ආර්ථිකමය වශයෙන් වැදගත් වේ.
		1989දී යුනෙස්කෝ සංවිධානය මඟින් ලෝක උරුමයක් ලෙස නම් කරනූ ලැබූ සංහරාජ වනාන්තරය දේශිය මෙන්ම විදෙශ් සංචාරකයන්ගේ සිත් ගැනුමට ලක් වන්නකි.ශාක විවිධත්වය, ජෛව විවිධ)ත්වය,අලංකාර,දිය ඇලිආදිය නිසාවෙන් මෙසේ සිත් බදුන් වීමට ඇත.විදේඔිය විනිමය වැඩිවීම රැකියා අවස්ථා ලැබීම ආදී කරුණු නිසා ආර්ථිකමය වශයෙන් වැදගත් වේ.
						උදා...රූ දෙස් සංචාරක කර්මාන්තය

		ශ්‍රි ලංකාවේ ඇති උඩවැඩියා මල් ඉතා ප්‍රසිද්ධියක් දක්වාන පියකරු මල් විශේෂයක් නිසාවෙන් ආර්ථිකමය අතින් ඉතා වැදගත් වේ.වෙසක් මල්,උඩවැඩියා,වැන්ටා ටෙසල්ටා...ආදී විශාල වර්ණවත් පුෂ්ප සැපෙයෙන අතර වන රාජ,ඉරු රාජ,ආදි විශේෂයෙන් ඵ්වායේ වර්ණවත් පත්‍ර නිසා වැදගත් වේ.මෙය ආර්ථිකමය වශයෙන් ඉතා වැදගත් වේ.

සමාජමය වශයෙන් වැදගත්කම
		මේ නිසා සමාජමය වශයෙන් මිනිසාට ලැබෙන්නේ ,ප්‍රයෝජන රැසකි.ඵ් අනුව ඔවුන්ගේ මූලික අවශ්‍යතාවයන්හිදී,ජීවන තත්ත්වය ඉහළ නංවා ගැනීමට,රැකියා බහුල වීම ආදිය සැලකිය හැකිය.
ආහාර ලබා ගැනීම...හතු, බෙරලිය,හල්,කිතුල්,අලවර්ග

හෙවිලි දව්‍ය...............ඉදුන්,බට,බේරූ
පියකරු පුෂ්ප වර්ග....ඇහැල,කිනිහිරියා,බිනර,රත්මල්
ගෘහ කර්මාන්තය.......වේවැල්,බට
ආදී වශයෙන් මිනිසාට මෙම ශාක විශේෂ ඉතා වැදගත් වේ.ඵසේම පිරිසිදු වාතය,ජලය,මෙන්ම එඑෟෂධ ආදිය දමෙම වනාන්කර වලින් ලැබෙන සම්පත් වේ.තව ද රැකියා විශාල ප්‍රමාණයක් මේ ආශ්‍රිතව මිනිසාට ලැබේ.ඵසේම සමහර බෝග වරණයට හා අභිජනනයට අවශ්‍ය සාරවත් ජාන ඵකතුවක් ඵ්වායින් සැපයේ.
	උදා.....ඔරිසා ඵ් කින්ගෙරි සහ ඔරිසා ග්රැනියුලේටා වැනි කැළැ  ද වී විශේෂයන්ගෙන් තත්ත්වය උසස් වී නිෂ්පාදනය සඳහා යොදා ගැනේ.සෝ බොංචී පවුලට බෙහෙවින් සමීප ගොරදිය ඵ් හා සමානව අභිජනන වැඩසටහන් වලදී වැදගත් වේ.

ආශ්‍රිත ග්‍රන්ථ නාමාවලිය
කොටගම සරත්...පරිසර විද්‍යාව.කොළඹ විශ්ව විද්‍යාලය,සත්ත්ව විද්‍යා අංශය,2000
.ධනපාල ඵ්.ඵම්.....පෘතුවියේ භෞතික ලක්ෂණ,නුගේගොඩ, සරසවි ප්‍රකාශකයෝ,2007
නානායක්කාර වී.කේ....සුරැකිය යුතු වන සම්පත,මධ්‍යම පරිසර අධිකාරිය,1989
අධ්‍යාපන පුකාශක දෙපාර්තමේන්තුව,පාරිසරික භූගෝල  විද්‍යාව,19

සැ‍බැඳි පිටු
තෙත්බිම්
තෙත් සදාහරිත වනාන්තර
ශාක විවිධත්වය - ශ්‍රී ලංකා

අඩවියෙන් බැහැර පිටු
ශ්‍රී ලංකාවේ වනාන්තර හා ඒ ආශ්‍රිත පරිසර පද්ධතිවල ජෛව විවිධත්වය

තෙත් කලාපයේ ශාක විවිධත්වය


كريس هويتون ، من مواليد 11 ديسمبر 1958، لاعب كرة قدم إيرلندي سابق، ومدرب كرة قدم إيرلندي حالي.

لعب مع منتخب إيرلندا لكرة القدم.

مسيرته الكروية
لعب كريس هويتون خلال مسيرته الاحترافية مع 3 أندية في ستة عشر موسمًا وسجل خلالها 12 هدفًا ضمن 362 مباراة. حيث فاز في موسمين بالكأس ولم يفز بأي دوري.

خاض كريس هويتون مسيرته مع نادي توتنهام هوتسبير في موسم 1978–79 ليلعب معه اثنا عشر موسمًا، مشاركًا في 297 مباراة سجل خلالها 12 هدفًا. ثم انتقل إلى نادي وست هام يونايتد في موسم 1990–91 ولمدة موسمين، حيث شارك في 33 مباراة ولم يسجل أي هدف. لينتقل بعدها إلى نادي برينتفورد في موسم 1991–92 ولمدة موسمين، مشاركًا في 32 مباراة ولم يسجل أي هدف أيضًا.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أيرلنديون من أصل غاني
إنجليز من أصل أيرلندي
إنجليز من أصل غاني
رياضيون أوروبيون من أصل غاني
رياضيون أيرلنديون من أصل إفريقي
رياضيون إنجليز سود
رياضيون إنجليز من أصل غاني
رياضيون بريطانيون سود
شخصيات حزب العمال (المملكة المتحدة)
طاقم توتنهام هوتسبر غير اللاعبين
طاقم نيوكاسل يونايتد غير اللاعبين
لاعبو برينتفورد
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1988
لاعبو توتنهام هوتسبر
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو كأس العالم 1990
لاعبو كرة قدم أيرلنديون
لاعبو كرة قدم إنجليز
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز
لاعبو منتخب جمهورية أيرلندا لكرة القدم
لاعبو نهائي كأس الاتحاد الإنجليزي
لاعبو وست هام يونايتد
لاعبون فائزون بكأس الاتحاد الأوروبي
مدافعو كرة قدم رجالية
مدربو الدوري الإنجليزي الممتاز
مدربو برايتون أند هوف ألبيون
مدربو برمنغهام سيتي
مدربو توتنهام هوتسبير
مدربو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
مدربو كرة القدم
مدربو كرة قدم أيرلنديون
مدربو كرة قدم إنجليز
مدربو منتخب غانا لكرة القدم
مدربو نوتنغهام فورست
مدربو نورويتش سيتي
مدربو نيوكاسل يونايتد
مواليد 1958
مواليد في لندن

كريس هويتون


Kingsway telephone exchange was a Cold War-era hardened telephone exchange underneath High Holborn in London. Initially built as a deep-level air-raid shelter in the early 1940s, it was instead used as a government communications centre. In 1949 the General Post Office (GPO) took over the building, and in 1956 it became the UK termination point for TAT-1, the first transatlantic telephone cable. Closure of the facility began in the 1980s. It was built together with underground exchanges in Birmingham and Manchester, and was originally covered by a D notice

History

The Kingsway telephone exchange was built as a deep-level shelter underneath Chancery Lane tube station in the early 1940s, consisting of two east–west aligned tunnels, one on each side of the Central Line. Although intended for use as an air raid shelter, like many of the deep level shelters, it was not used for its intended purpose and was instead used as a government communications centre.  Material from the Public Record Office was stored there from 1945 to 1949.

The site was given to the General Post Office in 1949. At the time, the Post Office was also responsible for telephones as well as postal system. The two-tunnel shelter was extended by the addition of four shorter tunnels, at right angles to the original pair. This extension was completed by 1954,and the exchange opened on 30 October 1954. In 1956 it became the UK termination point for TAT-1, the first transatlantic telephone cable.

Throughout the 1960s, 1970s and early 1980s, Kingsway Trunk Switching Centre (as it became known) was a trunk switching centre and repeater station with Post Office engineering staff totalling over 200 at its peak. After the exchange was wound down the site was used for the Radio Interference Investigation Group, whose function was to prevent television viewers and radio listeners in north and central London from suffering interference to their service from external sources such as thermostats, fluorescent tubes and injection moulding equipment. The country's first radio paging terminal was also installed on this site in the 1970s. In the 1980s it housed Kingsway Computer Centre, a backup for ICARUS (international circuit allocation record update system)

The site had a staff restaurant, tea bar, games room and licensed bar. Its bar claimed to be the deepest in the United Kingdom, at about 200 feet (60 metres) below street level. The site contained an artesian well and rations to maintain several hundred people for many months, to try to ensure a safe environment in case of nuclear attack.

By the early 1980s the site was subject to a phased closure after large quantities of blue asbestos were found on the site. By 1995 only the main distribution frame was still in service. This reportedly has been removed. Also in the 1990s two of the east most tunnels became a bunker of sorts, possibly a temporary home for PINDAR. This was abandoned by 1996.

In October 2008, British Telecom announced that the tunnels were for sale.

Entrances
Kingsway Telephone Exchange has two entrances. One is next to a shopfront at 32 High Holborn, the other is a goods lift on Furnival Street. A third access point, a combination of ventilation towers and a passenger lift at Tooks Court, was demolished in 2001.

Fiction
The Exchange features in the third of James Herbert's The Rats trilogy 'Domain', as a place where survivors of a nuclear attack on London take shelter.

See also

Anchor Exchange - Birmingham
Guardian Exchange - Manchester
London deep-level shelters

References

External links
Subterranea Britannica on Chancery Lane deep shelter and Kingsway Telephone Exchange
ABC News (Australia) article
BBC News - Secret tunnels up for sale
BBC News - In pictures: Kingsway tunnels
Under London - Kingsway Trunk Telephone Exchange Video (1968)
 Blog post with official maps of the exchange

Infrastructure in London
Fortifications of London
Subterranean London
British Telecom buildings and structures
Nuclear bunkers in the United Kingdom
Telephone exchange buildings
History of the London Borough of Camden

Kingsway telephone exchange


F-104 Starfighter (Yıldız Savaşçısı), Amerikan Lockheed firması tarafından tasarlanan bir bombardıman uçağıdır. Rus muadili Mikoyan-Gurevich MiG-21 süpersonik savaş uçağıdır.

Amerika Birleşik Devletleri, Kanada, Almanya, İtalya, Japonya, Pakistan ve Türkiye tarafından kullanılmıştır. Türk Hava Kuvvetleri'ne 1964 yılında kullanılmaya başlanmış olup 1993 yılında emekli olmuşlardır.

Kısa trapez kanatları yüzünden herhangi bir motor arızası ya da güç kaybı sonucunda hava tutunması çok az olduğundan planör uçuşu yapamayan ve sık sık bu sebepten düşen uçaklardır. Alman Hava Kuvvetleri'ndeki yüksek  kaza oranından ötürü "uçan tabut" olarak anılmıştır. Alman Hava Kuvvetlerine ait 100'ün üzerinde F-104 G uçağının, kullanıldığı süre içinde kırıma uğradığı söylenmektedir.

Türk Hava kuvvetlerinde F-104G, TF-104G, F-104S, CF-104A ve CF-104D modelleri hizmet vermiştir. Kıbrıs Barış Harekâtı sonrası hava kuvvetlerini takviye etmek amacıyla, Amerikan silah ambargosundan dolayı İtalya'dan elde bulunan F-104G modellerinden oldukça farklı olan F-104 S tipi 40 adet uçak alımı yapılmıştır. Kanada yapımı CF-104A ve CF-104D modelleri Kanada tarafından 1983 yılında hibe edilmiştir. Harbiye Askeri müze bahçesinde ve bazı il ve ilçelerde motorsuz olarak sergilenmektedir.

Motor
F-104, General Electric J79 turbojet motoru temelinde dizayn edilmiştir. 2 Mach'ın üzerindeki hızlara olanak veren motoru alüminyum yapısı ve motorun sıcaklık limitleri kısıtlamaktadır. Daha sonraki J79 modellerinde yapılan güncellemelerle itme kuvveti %30 kadar artırılmıştır.

Kullanıcılar

Eski kullanıcılar

 İspanya

Dış bağlantılar

 Hava Kuvvetleri Komutanlığı'nın uçak albümündeki F-104 sayfası

Amerika Birleşik Devletleri savaş uçakları
Lockheed Martin uçakları

Lockheed F-104 Starfighter


Kei Sugimoto (født 4. juni 1982) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Shonan Bellmare.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kei Sugimoto


O Campeonato Mineiro de Futebol de 2022 - Módulo I, oficialmente denominado como Campeonato Mineiro Sicoob 2022, foi a 108ª edição da principal divisão do futebol Mineiro. Organizado pela Federação Mineira de Futebol (FMF) e disputado por 12 clubes entre 26 de janeiro e 2 de abril. A competição teve regulamento alterado em relação ao ano anterior.

Regulamento

Primeira fase
O Módulo I é disputado por doze clubes em turno único. Todos os times jogam entre si uma única vez. Ao fim das onze rodadas, os quatro primeiros colocados avançam para a fase final com jogos eliminatórios, enquanto os dois últimos são rebaixados para o Módulo II. Já os clubes terminados entre 5º e 8º lugar disputam o Troféu Inconfidência.

Os quatro primeiro colocados também garantem vaga na Copa do Brasil de 2023. Caso o Estado Minas Gerais tenha direito a uma quinta vaga, está será designada para o Campeão do Troféu Inconfidência 2022. Para a Série D do Campeonato Brasileiro de 2023, a FMF indicará à CBF os clubes melhores colocados no Campeonato que não estejam disputando as divisões superiores do Campeonato Brasileiro de 2023.

Critérios de desempate
Caso houver empate de pontos entre dois clubes, os critérios de desempate serão aplicados na seguinte ordem:

 Número de vitórias
 Saldo de gols
 Gols marcados
 Confronto direto
 Número de cartões vermelhos
 Número de cartões amarelos
 Sorteio público na sede da FMF

Fase Final
É disputada em formato eliminatório (conhecida como "mata-mata", com semifinais e final), com confrontos de ida e volta nas semifinais e jogo único na final. O time de melhor campanha tem a vantagem de decidir o mando de campo no segundo jogo de cada fase. O chaveamento é dado da seguinte forma: 1° melhor colocado x 4° melhor colocado e 2° melhor colocado x 3° melhor colocado.

Critérios de desempate

 Saldo de gols
 Melhor campanha na primeira fase

Equipes participantes

Promovidos e rebaixados
|}

Participantes

Estádios

Primeira fase

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="4" cellspacing="0" style="border-collapse: collapse; margin:0;"
|-

Confrontos

{| align="center" cellspacing="0" cellpadding="3" style="background-color: #f9f9f9; text-align: center" class="wikitable"
|-style="background:#F0F0F0;"
!align="left"| !!AMM!!ATH!!ATM!!CAL!!CRU!!DGV!!PAT!!POU!!TOM!!UEC!!URT!!VIL
|-
!América-MG
! —
|align="center" bgcolor="#FFFFDD"|  1–1
|align="center" bgcolor="#FFDFDF"|  0–2|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#FFDFDF"|  0–1|-
!Athletic
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#FFDFDF"|  0–1
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  4–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|-
!Atlético-MG
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
! —
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  3–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  3–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  3–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|-
!Caldense
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–1
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  1–2
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–2
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|-
!Cruzeiro
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–2|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  5–1
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  3–0
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  2–2|-
!Democrata GV
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–1
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  3–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|-
!Patrocinense
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–2
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–1
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  1–2
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|-
!Pouso Alegre
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  1–4
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  2–3
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
|-
!Tombense
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–3
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
! —
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  0–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|-
!Uberlândia
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–1
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  0–4
|align="center" bgcolor="#FFDFDF"|  0–1
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
! —
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  0–0
|-
!URT
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  0–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  1–0
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  1–3
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFDFDF|  1–2
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
! —
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|-
!Villa Nova
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  2–2
|align="center" bgcolor=E8EDFF|  2–0
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor="#dcdcdc"  |
|align="center" bgcolor=FFFFDD|  1–1
! —
|}

 Vitória do mandante
 Vitória do visitante
 Empate

Em negrito os jogos "clássicos".
|}

 Desempenho
 Rodadas na liderança
Clubes que lideraram o campeonato ao final de cada rodada:

 Rodadas na lanterna
Clubes que ficaram na última posição do campeonato ao final de cada rodada:

Recopa Mineira

 Troféu Inconfidência
Em itálico, as equipes que jogaram por dois resultados iguais no resultado agregado, por terem melhor campanha na fase inicial. Em negrito as equipes que avançaram de fase.

 Final

 Fase final
Em itálico, as equipes que jogaram por dois resultados iguais no resultado agregado, por terem melhor campanha na fase inicial. Em negrito''' as equipes que avançaram de fase.

Troféu do Interior

Final

Classificação geral

  A. 7.º colocado do Campeonato Brasileiro 2022.
  B. Campeão da Série B 2022.
  C. Classificado através do Ranking da CBF.
  D. A  que tinha a vaga para esta edição desistiu alegando motivos financeiros. Utilizando da classificação do Estadual 2022, a vaga foi repassada ao  que também recusou e por fim ao Patrocinense que aceitou disputar..

Premiação

Ver também
 Campeonato Mineiro de Futebol de 2022 - Módulo II
 Campeonato Mineiro de Futebol de 2022 - Segunda Divisão

Campeonato Mineiro de Futebol
Campeonato Mineiro de Futebol de 2022


Alone in the Dark este un film de acțiune de groază (coproducție între Canada, Germania și America) regizat de Uwe Boll și lansat în anul 2005. Este o adaptare a jocului video Alone in the Dark: The New Nightmare, al patrulea joc din seria Alone in the Dark.

Prezentare

Detectivul Edward Carnby (jucat de Christian Slater) investighează moartea recentă a unui prieten, iar indiciile îl duc către "Shadow Island". Acolo va descoperi că anumite creaturi venerate de o cultură antică (Abskani) încearcă să reînvie și să preia din nou controlul asupra lumii. Cu timpul, forțele întunericului îl copleșesc pe Edward și acesta va începe să-și piardă încet mințile.

Distribuție
 Christian Slater - Edward Carnby: crescut la un orfelinat iar experimente sunt făcute pe el când era copil, care îi oferă abilități psihice și fizice
 Dustyn Arthurs - Edward tânăr
 Tara Reid - Aline Cedrac, arheolog și îngrijitor de muzeu, prietena lui Edward care știe despre Abkani și cultura lor
 Stephen Dorff - comandantul Richard Burke, conducător al Biroului 713
 Frank C. Turner - Agent Fischer,șeful unității medicale a Biroului 713
 Matthew Walker - profesor Lionel Hudgens
 Will Sanderson - Agent Miles
 Mike Dopud - Agent Turner
 Francoise Yip - Agent Cheung
 Mark Acheson - căpitanul Chernick
 Darren Shahlavi - John Dillon
 Karin Konoval - Sora Clara, deținătoarea orfelinatului, convinsă de Hudgens să dea voie experimentării pe orfani
 Ed Anders - James Pinkerton
 Brendan Fletcher - șofer de taxi

Critică

Filmul a fost criticat din pricina jocului slab al actorilor, având hibe în poveste (creaturile nu rezistă la lumină → mai târziu în oraș, pe lumină, se ivește o creatură), precum și din alte motive. Prin urmare, filmul are o reputație foarte proastă. La Rotten Tomatoes, acesta are un punctaj de 1%, spre exemplu.

Referințe

Legături externe
 Alone in the Dark la IMDB

 Filme din 2005
 Filme de groază din 2005
Filme de groază din anii 2000
Filme bazate pe jocuri video
Filme regizate de Uwe Boll
Filme canadieneFilme germaneFilme americane

Misterele întunericului


الفريق  الطائفة من الناس أَكبر من الفرقة، أو القطيع من الدواب. والفريق الذي ينتظم للتحصيل غاية واحدة يسمى فريق عمل.

إنّ العمل الجماعي وسيلة من الوسائل التّي تمكّن الإنسان من تحقيق الأهداف التّي لا يمكن تحقيقها بشكل فرديّ وذلك كانجاز عمل ما مرتبط بوقت محدّد لا يجب تجاوزه أو تحقيق نسبة عالية من الأرباح أو إنتاج شيء لابدّ من التّكاتف من أجل صناعته. ولا ينكر أحد مزايا العمل الجماعيّ وضرورته لكسب التّحديّات اليوميّة التّي تعترض الإنسان بصفة عامّة. حتّى يكون العمل الجماعيّ فعّالا لابد من أن يكون منظّما بشكل دقيق حتّى يتمكّن كلّ فرد مشارك في تأدية العمل من جهته أن يساهم ويؤدي ما عليه فيحقّق بذلك الهدف الجزئيّ الذّي يؤدّي بدوره في حال تحقيقه إلى النّجاح الجماعيّ.
الفريق يصبح أكثر من مجرد مجموعة من الناس عندما يخلق شعور قوي من الالتزام المتبادل ينشاء التآزر، وبالتالي توليد أداء أكبر من محصلة أداء أفرادها.

وهكذا أفرقة لعبة يمكن للاعبين تشكيل (وإعادة النموذج) لممارسة الحرفية / الرياضة. يمكن المديرين التنفيذيين للوجستية النقل اختيار أفرقة من الخيل الكلاب، أو الثيران لغرض نقل الركاب أو البضائع.

حجم الفريق، وتكوينه، والتشكيل

حجم الفريق وتكوين الفريق يؤثر في عمليات الفريق ونتائج الفريق. ويثار جدل بشأن الحجم الأمثل (والتكوين) للأفرقة
وستتفاوت اعتمادا على المهمة في متناول اليد. أظهرت دراسة واحدة على الأقل حل المشاكل في المجموعات والحجم الأمثل للمجموعة من أربعة أعضاء. تشير تقديرات في أعمال أخرى الحجم الأمثل بين 5-12 فرد أو عدد من الأعضاء يمكن أن تستهلك اثنين من البيتزا.
ويسود هذه المرحلة الارتباك، لأن الأفراد يكونون في مواقف جديدة غير مألوفة لهم، وتتصف العلاقات بالرسمية وينصب اهتمام الأفراد على أنفسهم، ويسعون لتلبية حاجات الأمان لديهم، كما ويظهر التذمر من العمل مع الفريق، والدخول في مناقشات غير مثمرة. مرحلة التشكيل مرحلة مهمة وتتطلب من قائد الفريق (باني الفريق) العمل على التأكيد على السلوكيات التي تحقق النجاح وعدم النظر للأمور بمنظور شخصي نظراً لحقيقه الاختلافات البشرية الفردية.

الأنواع
أهمية خاصة هو مفهوم أنواع مختلفة من الأفرقة.

الاستقلالية والترابط
والتمييز المشترك بين الأفرقة المترابطة والمستقلة.

ملاحظات

مراجع

أفرقة
فئات اجتماعية

فريق


Nelonen (eller: IV divisioona) er den femtebedste række i finsk fodbold, bestående af 159 klubber fordelt i 14 puljer efter klubbernes geografiske placeringer.

Fodboldligaer
Fodbold i Finland
Etableret i 1973

Nelonen


İnci Aral (d. 27 Kasım 1944, Denizli), Türk öykü ve roman yazarı.

Yaşamı
27 Kasım 1944 tarihinde Denizli'de doğdu. Ankara'da Gazi Eğitim Enstitüsü Resim Bölümünü bitirdi. Samsun, İzmir ve Manisa'da öğretmenlik yaptı.

Altı öykü kitabı, altı romanı yayımlandı. İlk öykü kitabı 1977 yılında yayınlanan "Ağda Zamanı"dır. Bu kitap, 1980 yılında Akademi Kitabevi İl Kitap Başarı Ödülü aldı. 1983 yılında Kahramanmaraş'taki toplumsal olaylar hakkında yazdığı "Kıran Resimleri" ile Nevzat Üstün Öykü Ödülü'nü aldı. Kıran Resimleri 1989 yılında Fransızcaya çevrildi.  Yazar, 1992 yılında Ölü Erkek Kuşlar adlı romanı ile Yunus Nadi Ödülü'nü kazandı, 2002 yılında yayınlanan romanı Mor ile Orhan Kemal Roman Armağanı'nı aldı.

1994'te yayımladığı Yeni Yalan Zamanlar, 2002'de yayımlanan Mor ve 2007'de yayımlanan Safran Sarı romanını Yeni Yalan Zamanlar başlıklı bir üçleme haline getirdi.

Eserleri

Roman
 1992: Ölü Erkek Kuşlar – Yunus Nadi Ödülü
 1994: Yeni Yalan Zamanlar
 1997: Hiçbir Aşk Hiçbir Ölüm
 1998: İçimden Kuşlar Göçüyor
 2002: Mor – Orhan Kemal Roman Armağanı
 2005: Taş ve Ten
 2007: Safran Sarı
 2009: Unutmak
 2010: Sadakat
 2011: Şarkını Söylediğin Zaman

Öykü
 1980: Ağda Zamanı
 1983: Kıran Resimleri
 1984: Uykusuzlar
 1986: Sevginin Eşsiz Kışı
 2003: Anlar İzler Tutkular
 2003: Gölgede Kırk Derece
 2006: Ruhumu Öpmeyi Unuttun
 2008: Unutmak

Kaynakça

1944 doğumlular
Denizli doğumlu yazarlar
Gazi Eğitim Enstitüsünde öğrenim görenler
Orhan Kemal Roman Armağanlı yazarlar
Yunus Nadi Ödülü sahipleri
Yaşayan insanlar
20. yüzyıl Türk hikâye yazarları
21. yüzyıl Türk hikâye yazarları
20. yüzyıl Türk roman yazarları
21. yüzyıl Türk roman yazarları
20. yüzyıl Türk kadın yazarları

İnci Aral


Sevişler Barajı, Manisa'da, Yağcılı Çayı üzerinde, sulama amacı ile 1977-1981 yılları arasında inşa edilmiş bir barajdır.

Toprak gövde dolgu tipi olan barajın gövde hacmi 4.130.000 m³, akarsu yatağından yüksekliği 65,00 m., normal su kotunda göl hacmi 127,00 hm³, normal su kotunda göl alanı 6,05 km²'dir. 7.000 hektarlık bir alana sulama hizmeti vermektedir.

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki barajlar listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

Manisa ilindeki barajlar
Soma'daki yapılar

Sevişler Barajı


An Eleocharis uniglumis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Friedrich Link, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schult.. An Eleocharis uniglumis in nahilalakip ha genus nga Eleocharis, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 E. u. septentrionalis
 E. u. sterneri
 E. u. uniglumis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eleocharis

Eleocharis uniglumis


Big Brother Talkshowet var et show var blev sendt i årene 2001-2005 på TvDanmark. Programmet blev sendt om søndagen kl. 19.00 som et godtgrin til seerende.

Tilbage til Big Brother Danmark
Talkshowet

Big Brother Talkshowet


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Wallersdorf

|}

Altenbuch

|}

Brunnberg

|}

Ettling

|}

Haidenkofen

|}

Haidlfing

|}

Lindhof

|}

Meisternthal

|}

Moosfürth

|}

See

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Wallersdorf

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Wallersdorf
Baudenkmaler Wallersdorf

Liste der Baudenkmäler in Wallersdorf


Olaylar

Doğumlar
 V. Boemondo, Antakya Prensliği prensi (ö. 1252)
 Celaleddin Harezmşah, Harezmşahlar devletinin son hükümdarı (ö. 1231)

Ölümler
 9 Şubat - Minamoto no Yoritomo, Japonya'yı yöneten Kamakura şogunluğunun kurucusu ve ilk şogunu (d. 1147)
 6 Nisan - I. Richard, Aslan Yürekli Richard, İngiltere kralı (d. 1157)
 tarihi bilinmeyen
 Aleksios, I. Andronikos'un oğlu (d. y. 1170)
 Hakanî, Azerbaycanlı şair ve mütefekkir (d. 1126)

1199


Martin Jacobi (* 17. Mai 1865 in Schwetz, Westpreußen; † 24. Oktober 1919 in München) war ein deutscher Komponist und Musikwissenschaftler.

Leben und Wirken
Jacobi studierte zunächst bei Fritz Volbach Musik am Königlichen Institut für Kirchenmusik in Berlin, dann bei Wilhelm Tappert (1830–1907) und bei Heinrich Reimann sowie Gesang bei Konzertbariton Felix Schmidt an der Königlichen Hochschule für Musik. Daran schloss sich ein musikwissenschaftliches Studium an der Universität Erlangen an, wo er 1907 auch zum Dr. phil. promoviert wurde. Danach lebte er freischaffend überwiegend in Berlin. Er komponierte vorwiegend Lieder und Duette, aber auch eine Oper und eine Operette.

Seine Grabstätte befindet sich auf dem Südwestkirchhof Stahnsdorf.

Werke

 Der Kulturwert der Schaubühne, Borna-Leipzig 1907. (Diss.)
 Melodienkranz für das deutsche Haus. Vortragsstücke für Klavier zwei- und vierhändig, Violine und Klavier sowie Gesang, Berlin-Tempelhof (1908).
 Felix Mendelssohn Bartholdy (= Volksbücher der Musik Nr. 116), Bielefeld-Leipzig 1910
 Op. 1: Es fiel ein Reif in der Frühlingsnacht (Lieder/Text von H. Heine)
 Op. 2: Als ich dich kaum gesehen. (Lieder und Gesänge/Text von T. Storm), Berlin 1890
 Op. 5: Vier Lieder und eine Singstimme mit Pianofortebegleitung
 Nr. 1: Leise zieht durch mein Gemüt. (Text von H. Heine)
 Nr. 2: Gefunden. (Text von J. W. von Goethe)
 Nr. 3: Bei den Bienenstöcken im Garten. (Text von Otto Roquette)
 Nr. 4: Wanderers Nachtlied (Text von J. W. von Goethe)
 Op. 8: Zwei Lieder für eine Singstimme mit Pianofortebegleitung. (1. Wiegenlied: Text Robert Reinick / 2. Über allen Gipfeln)
 Op. 10: Ihr Bild. Komische Operette in einem Aufzug, Berlin 1892
 Op. 12: Zwei Lieder. (Nr. 1 Das kranke Herz)
 Op. 19: Aus der Kinderwelt. (Lieder)
 Op. 22: Morgens send' ich dir ein Veilchen. (Text von H. Heine)
 Op. 29: Nur etwas Glück. (Lieder)
 Op. 30: Vier Lieder (Nr. 1 Selige Menschen)
 Op. 31: Rommance pour violoncelle avec accompagment de piano
 Op. 32: Vier Stücke für Violine & Klavier (Duo), Mainz 1902
 Op. 33: Drei Lieder (Nr. 1 Es fallen Blätter / Nr. 3 Sternschnuppen)
 Op. 34: Drei Lieder (Nr. 3 Vorm Himmelstor), Mainz 1903
 Op. 35: Vier Lieder für mittlere Stimme und Klavier, Mainz 1908
 Op. 39/Nr. 1: Preghiera (Duo)
 Op. 39/Nr. 2: Serenata (Duo)
 Op. 41: Drei Gedichte von Frida Schanz. (Lieder/ 1. Über schankendem Grund / 2. Wenn die Seele rein bleibt / 3. Kinder und Alte). Berlin 1912
 Therese. Oper. (Text von Norbert Kern), (München) 1917
 Der Feldpostbrief. In: Preisgekrönte Balladen komponiert für die Woche, Berlin 1908, S. 26–31. (mit Eduard Morasch)

Literatur
 Paul Frank: Kurzgefasstes Tonkünstler-Lexikon. 12. Auflage. Leipzig 1926.
 Deutsches Biographisches Jahrbuch. Überleitungsband 2: 1917–1920. Totenliste 1919. S. 335.
 Hermann Kretzschmar: Geschichte des neuen deutschen Liedes. Leipzig 1911.

Weblinks

 Eintrag auf klassika.info

Komponist (Deutschland)
Musikwissenschaftler
Deutscher
Geboren 1865
Gestorben 1919
Mann

Martin Jacobi


Selma Rıza () a fost prima femeie jurnalistă din Turcia. Ea a fost, de asemenea, unul dintre primii romancieri ai Turciei. A activat în perioada istorică otomană a Tanzimatului. După moartea sa, rudele ei au preluat numele de familie Feraceli; așa că uneori este cunoscută și ca Selma Riza Feraceli.

Biografie
Ea s-a născut la 5 februarie 1872. Tatăl ei a fost Ali Riza, unul din membrii Consiliului de Stat (Șûrâ-yı Devlet) și diplomat al Imperiului Otoman în Austro-Ungaria, și mama ei Naile, fiica unei familii austriece de nobili.

După ce a învățat de la profesori privați din Istanbul, ea a călătorit la Paris, Franța în 1898 pentru a-și întâlni fratele mai mare Ahmet Rıza, membru al mișcării Junii Turci (în ).  A studiat la Universitatea Sorbona și a fost afiliată la Comitetul Unității și Progresului (CUP). Era singura femeie membră a comitetului. La Paris, ea a scris în două ziare publicate de Comitetul Unității și Progresului, și anume Mechveret Supplément Français în limba franceză și Șura'i Himmet în limba turcă. În 1908, s-a întors la Istanbul, unde a scris în două ziare; Hanımlara Mahsus Gazete (Gazeta femeilor) și Kadınlar Dünyası (Lumea doamnelor). De asemenea, a devenit secretar general al Semilunii Roșii din Turcia (Türk Kızılayı) între anii 1908-1913. În ultimii ani ai Imperiului Otoman, ea a muncit din greu să transforme Palatul Adile Sultan, un palat regal în Istanbul, într-o școală de fete. Cu ajutorul fratelui ei, ea a reușit și palatul a fost folosit ca Liceu Kandilli pentru fete (Kandilli Kız Anadolu Lisesi) până în 1986, când a fost parțial ars.

A murit la 5 octombrie 1931.

În 1892, în timp ce avea doar douăzeci de ani, ea a scris un roman inedit intitulat Uhuvvet (Prietenie). Acesta a fost publicat abia în 1999, mult timp după moartea ei, de către Ministerul Culturii din Turcia. Uhuvvet este considerat unul dintre romanele de pionierat despre drepturile femeilor.

Note

Nașteri în 1872
Decese în 1931
Jurnaliști turci
Romancieri turci
Scriitori turci

Selma Rıza


Ludwig Weninger (* 2. Juli 1904 in Gunzenhausen; † 12. April 1945 in Gaibach) war ein deutscher Maler der Neuen Sachlichkeit. Er gilt als bedeutender Schüler Hans Hofmanns.

Leben
Ludwig Weninger wurde 1904 in Gunzenhausen (Mittelfranken) geboren. Nach dem Besuch der Oberrealschule in Würzburg begann er ein Studium der Philosophie, Literatur- und Kunstgeschichte in München. 1925 machte er einen Übergang zur Bildenden Kunst. Nach einem Italienaufenthalt trat er in die "Schule für Bildende Kunst, Hans Hofmann" in München ein. Von 1927 bis 1929 war er an der Bayerischen Landesbühne als Maler und Bühnenbildner tätig. Anschließend absolvierte er eine künstlerische Fortbildung bei Emil Preetorius in der Theaterklasse der Schule für angewandte Kunst in München und war als freier Maler Mitglied der Münchner Künstlergruppe "Die Juryfreien". Ab 1929 beteiligte er sich an Ausstellungen in Hof und München. Seine Bilder verbinden expressionistischen Ausdruckswillen mit neusachlicher Formvereinfachung. Neben Ölgemälden nehmen die Aquarelle und Bildniszeichnungen einen breiten Raum ein. Ab 1932 war er Assistent von Hans Hofmann und nach dessen Emigration im gleichen Jahr führte er die Hofmann-Schule zusammen mit Hans Hofmanns Frau bis zur Schließung der Schule 1933 durch die Nationalsozialisten weiter.

Am 12. April 1945 ist Ludwig Weninger als Unteroffizier der Luftwaffe in Gaibach (Mainfranken) offiziell gefallen. Zeitzeugenberichten zufolge wurde er auf der Flucht vor anrückenden US-Truppen von einem amerikanischen Soldaten am Hofgut Öttershausen erschossen. Sein Grab befindet sich in der Nordwestecke des Gaibacher Friedhofes und ist mit einem schmiedeeisernen Kreuz geschmückt. 1994 wurden seine seit dem Zweiten Weltkrieg zerstört geglaubten Werke im oberbayerischen Wasserburg am Inn durch einen Dachbodenfund wiederentdeckt. Sein Nachlass wird von seinem Biografen, dem Magdeburger Journalisten Jochen Müller betreut.

Ausstellungen (Auswahl)
 ab 1929 an Ausstellungen in Hof und München beteiligt
 2010 Arbeiten von Ludwig Weninger, Galerie Post Fine Arts, Freiburg
 2011 Ludwig Weninger. Unbekannte Bilder mit Hofer Motiven von 1929, Hof
 2011 AußenWelten, InnenRaum – Klassische Moderne aus der Sammlung Brabant, Dortmund
 2012 Werke der Neuen Sachlichkeit (Verismus/Magischer Realismus), Galerie Post Fine Arts, Freiburg
 2018 Ludwig Weninger. Wasserburger Maler der Vergangenheit, Museum Wasserburg

Werke (Auswahl)
 Balletteuse, um 1926
 Soubrette, um 1928/30
 Stadtszene in Hof, 1929
 Die Bahnschranke, 1929
 Das gelbe Haus, um 1929
 Blick auf Wasserburg, um 1930
 Drei Badende, um 1929/30
 Stillleben mit Maggiflasche, um 1929/30
 Allee, um 1930
 Mädchen in rotem Kleid, um 1930
 Dalmatien, um 1930/32

Literatur
 Ute Feuerbach: Soldatengrab in Gaibach – Ludwig Weninger. In: Ute Feuerbach (Hrsg.): Unsere Mainschleife. 2008–2017. Karl-Hart-Verlag, Volkach 2018. S. 132–135.
 Rainer Zimmermann: Die Kunst der verschollenen Generation. Deutsche Malerei des expressiven Realismus von 1925–1975. Econ-Verlag, Düsseldorf u. a. 1980, ISBN 3-430-19961-1 (Überarbeitete Neuausgabe unter dem Titel: Expressiver Realismus. Malerei der verschollenen Generation. Hirmer, München 1994, ISBN 3-7774-6420-1).
 Peter Ruthenberg (Hrsg.): Vergessene Bilder. Alf Bayrle, Arnold Fiedler, Heinrich Fischer, Elsa-Bertha Fischer-Ginsburg, Carl Heidenreich, Marianne Herberg, Waldtraut Niepmann, Ludwig Weninger. 8 Studenten der "Schule für Bildende Kunst, Hans Hofmann, München" (1915–1932).

Weblinks

 www.verschollenegeration.de
 www.expressiverrealismus.de

Einzelnachweise

Maler des Expressionismus
Maler (Deutschland)
Person (Gunzenhausen)
Künstler (Landkreis Weißenburg-Gunzenhausen)
Deutscher
Geboren 1904
Gestorben 1945
Mann

Ludwig Weninger


La Royal Air Force Thorney Island ou RAF Thorney Island  est une ancienne base aérienne de la Royal Air Force près de Chichester, dans le Sussex de l'Ouest, en Angleterre.

Historique

Après la RAF
La RAF Thorney Island a été transférée au Commandement côtier de la RAF pour la protection de la navigation et d'autres rôles divers. La station a fermé ses portes en tant qu'aérodrome de la RAF le . cependant, la Royal Artillery a rouvert le site en 1982, qui a nommé le site , et l'aérodrome reste sous son contrôle à ce jour.

Voir aussi

Notes et références

Liens externes
  Thorney Island Airfield

Liens internes
 Liste des anciennes bases aériennes de la Royal Air Force

Base de la Royal Air Force en Angleterre
Aéroport en Angleterre
Unité ou formation militaire créée en 1938
Base aérienne de la Royal Air Force durant la Seconde Guerre mondiale au Royaume-Uni
Unité ou formation militaire dissoute en 1984

RAF Thorney Island


An Agrostis virescens in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth. An Agrostis virescens in nahilalakip ha genus nga Agrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Agrostis

Agrostis virescens


Den muslimske erobring af Persien, også kendt som den arabiske erobring af Iran, førte til Sassaniderigets fald i 651 og tilbagegangen for den zoroastriske religion i Iran.

Muslimernes fremkomst faldt sammen med en anseelig politisk, social, økonomisk og militær svaghed i Persien. Sassanideriget, der var en tidligere stormagt, havde udtømt sine mandskabsmæssige og materielle ressourcer efter flere årtier med krige mod det Byzantinske Rige. Den interne politiske situation blev hastigt forværret efter henrettelsen af kong Khosrau 2. 28. februar 628. Efterfølgende blev ti nye efterfølgere kronet i løbet af fire år, hvilket illustrerede Sassaniderigets politiske ustabilitet i tiden umiddelbart før den muslimske invasion.

Arabiske muslimer angreb for første gang sassanidisk territorium i 633, da general Khalid ibn Walid invaderede Mesopotamien (den sassanidiske provins Asōristān; det der i dag er Irak), som var Sassaniderigets politiske og økonomiske centrum. Efter Khalid blev forflyttet til den byzantinske front i Levanten mistede muslimerne dog igen deres erobringer i de sassanidiske modangreb. Den anden invasion begyndte i 636 under Saad ibn Abi Waqqas, da en afgørende sejr i Slaget ved al-Qādisiyyah førte til at Sassanideriget permanent mistede kontrollen med den vestlige del af Iran. Zagrosbjergene blev derefter en naturlig grænse mellem Rashidunkalifatet og Sassanideriget. Efter vedvarende persiske plyndringstogter i området beordrede kalif Umar i 642 en fuld invasion af Sassaniderne, hvilket resulterede i den totale erobring af Sassanideriget omkring 651. Den hastige erobring af Iran i en række velkoordinerede og flerstrengede angreb blev koordineret af Umar fra sit hovedsæde i Medina, mere end 1600 km fra fronten, og bidrog til hans omdømme som værende en stor militær og politisk strateg.

I 651 var de fleste bycentre i de iranske lande, med undtagelse af de kaspiske provinser (Tabaristan) og Transoxanien, blevet indtaget af de arabisk-muslimske erobrere. Efter store problemer med voldelige oprør blev de nyerobrede områder underlagt total islamisk kontrol. Islamiseringen af landet gik langsomt, blandt andet pga. de mange oprør, zoroastriske skrifter blev brændt og mange præster henrettet. Af politiske og økonomiske grunde, såvel som for at undgå overfald og afpresning, konverterede de fleste persere med tiden til islam, omend de holdt fast i deres egen identitet ved at beholde deres persiske sprog og kultur, og ved den sene Middelalder var islam blevet den dominerende religion i regionen.

Henvisninger

Kilder

Marshak, B.I., and N.N. Negmatov. "Sogdiana." History of Civilizations of Central Asia, Volume III: The Crossroads of Civilizations: A.D. 250 to 750. Eds. B.A. Litvinsky, Zhang Guang-da and R. Shabani Samghabadi. Paris: UNESCO Publishing, 1996.

Eksterne henvisninger
 History of Iran: Islamic Conquest fra Iran Chamber Society.
 The Arab conquests på History World.
 Muslim Conquest of Persia  på Mecca Books.

Irans historie

Muslimske erobring af Iran


Skælskør Nor eller Noret er et 270 hektar stort nor der ligger nord for byen Skælskør i Slagelse Kommune på sydvestsjælland. Det er en del af vildtreservatet Skælskør Fjord og Nor. Den del af reservatet der omfatter Skælskør Nor,  blev oprettet i 1942.
Noret er endvidere en del af Natura 2000-område nr. 162 Skælskør Fjord og havet og kysten mellem Agersø og Glænø og er både ramsar-, fuglebeskyttelses- og habitatområde.

Eksterne kilder og henvisninger

 Folder om vildreservatet
 Naturplan for Natura 2000-området

 Bekendtgørelse om Skælskør Vildtreservat
Nor
Lokaliteter i Slagelse Kommune
EU-habitatområder i Danmark
Fuglebeskyttelsesområder i Danmark
Ramsarområder i Danmark
Vige i Danmark
Nor

Skælskør Nor


La  division africaine est une unité coloniale de l'Empire britannique pendant la Seconde Guerre mondiale. La division est formée le 24 juillet 1940 en Afrique de l'Est. Le 24 novembre de la même année, la division est rebaptisée 11 division africaine de l'armée britannique. La division était composée principalement de troupes d'Afrique de l'Ouest et d'Afrique de l'Est. Elle est dissoute le 23 novembre 1941 et ses unités composantes réaffectées.

La division ne doit pas être confondue avec la 11 division (Afrique de l'Est) qui est créée en 1943 en utilisant uniquement des unités d'Afrique de l'Est et qui a combattu en Birmanie.

Commandants
 Brigadier G. R. Smallwood (par intérim) 24 juillet 1940 au 13 août 1940
 Major-général H. E. de R. Wetherall 13 août 1940 au 23 novembre 1941

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 King's African Rifles
 Campagne d'Afrique de l'Est (Seconde Guerre mondiale)
 2 division africaine (Royaume-Uni)

Liens externes
 British Military History - East Africa 1940 - 47

Unité ou formation militaire dissoute en 1941
Unité ou formation militaire créée en 1940
Unité militaire britannique de la Seconde Guerre mondiale
Division de l'armée de terre britannique

1re division africaine (Royaume-Uni)


Željezna vrata (lat. Porta ferrea), zapadna vrata Dioklecijanove palače u Splitu. U rimsko doba nosila su naziv porta occidentalis ili porta principalis sinistra, a koristila su se za ulazak u Dioklecijanove († o. 316.) sumporne toplice, ali i za izvođenje kažnjenih legionara na bičevanje ili kamenovanje. Nalazila su se na osi istok-zapad kojom se protezala cesta via decumanus, koja je na istočnoj strani završavala sa Srebrnim vratima. Najbolje su sačuvana vrata carskog kompleksa.

Opis

Željezna vrata nalazila su se po sredini zapadnog zida carske palače. Arhitrav ima bogatu profilaciju, dok je luk jednostavno profiliran. Umjesto slijepih lukova i stupića, poredan je niz prostih arkada. U doba pokrštenja, na središnjem kamenu arhitrava uklonjena je statua poganske božice Viktorije, a uklesan križ. Na ovim vratima nalaze se uz propugnakul stube, slične prvotnima, koje vode u ophodni hodnik propugnakula. Hodnik na svakoj strani ima po tri arkade veličine 1,45 x 2,90 m s unutarnje strane i po pet s vanjske strane. Širina hodnika je 1,20 m, desni dio zida širok je 0,57, a lijevi 0,45 m pa ukupna širina zida iznosi 2,22 m. Hodnik je visok oko 5,20 m i povrh njega nalazi se originalni kameni pokrov od kamenih ploča kojim završava visina perimetralnog zida i to je jedino mjesto u palači gdje se moće vidjeti vrh glavnog zida. Relativna visina na tom mjestu iznosi 15,75 m, a prag je 1 m niže od današnjeg prolaza.

Povijest

Željezna vrata jedina su od svih četiriju koja su bila u funkciji od trenutka izgradnje do današnjice. Tijekom pročišćenja palače od poganskih simbola, uklonjen je s nadvratnika kip božice Viktorije (Nika), a na njenom su mjestu kršćani u 5. stoljeću urezali križ. Iznad unutrašnjeg dijela vrata, izgrađena je, u stražarskom hodniku, crkva prvotno posvećena sv. Teodoru, a kasnije prozvana crkvom Gospe od Zvonika u kojoj se čuvala slika Gospe od Zvonika. Predromanički zvonik podignut je u 11. stoljeću i najstariji je sačuvani zvonik na jadranskoj obali.

Nakon širenja grada iz palače na zapad, Željezna vrata ostaju otvorena pa se otada nazivaju slobodna vrata. Uz njih je s vanjske lijeve strane izgrađen romanički zvonik sa satom i zvonom, koji dijelom prikriva vrata, a ispred njega nalijevo i zgrada gradske straže, koja je korištena prije širenja grada na zapad. S desne strane nalazi se plemićka palača obitelji Cipriani Benedetti, koju krase dva jedinstvena šesterolučna prozora. U srednjem vijeku je prostor unutar vrata korištena kao sudnica, a sve do 20. stoljeća bio je ispunjen malim kućama i trgovinama.

Bilješke

Literatura

 Prijatelj, Kruno, Spomenici Splita i okolice, Ex libris, Split-Zagreb, 2005.
 Šušnjar, Bogdan, Villa cara Dioklecijana, Naklada Bošković, Split, 2003.

Vanjske poveznice

 Željezna vrata - visitsplit.com, pristupljeno 31. svibnja 2017.
 Željezna vrata - splitculture.hr , pristupljeno 31. svibnja 2017.
 Željezna vrata - triprabbits.com, pristupljeno 31. svibnja 2017.

Vrata Dioklecijanove palače

Željezna vrata (Split)


A Capela de São Bartolomeu, igualmente conhecida como Ermida de São Bartolomeu, foi um edifício religioso na vila de Aljustrel, na região do Alentejo, em Portugal.

Descrição e história
Em 1982, durante trabalhos arqueológicos, foram encontradas as ruínas de um edifício religioso cristão, que de acordo com a documentação da época poderá ser a capela de São Bartolomeu. Nesta área existiu uma povoação durante o período romano, conhecida como Vipasca. A capela contava com um cemitério próprio, situado junto ao edifício. Foi uma das duas capelas em Aljustrel situadas fora do centro histórico, em conjunto com a de São Pedro, tendo ambas desaparecido.

É referida no registo da visitação de 1482 como uma das três ermidas no interior da comenda de Aljustre, sendo as outras a de Santa Maria do Castelo e Santo Estêvão. O documento menciona igualmente que a ermida estava situada a meia légua da vila. Na visitação de 1510, foi feita uma descrição do edifício: «A capela mor... forrada de azulejos, tem pintada a imagem de Santo Estêvão, a de São Bartolomeu, a nascença de Nosso Senhor. A capela tem de comprido quatro varas e de largo duas varas..., tem pintado um São Bartolomeu, o altar forrado de azulejos e um retábulo com a imagem de São Brás, muito proporcionada. O corpo da ermida é todo de uma nave fundada sobre quatro arcos de tijolo e o tecto forrado de cortiça... e assim na capela estão pintadas as armas de Fernao Mascarenhas, Comendador que foi desta vila, e tem de comprido onze varas e meia e de largo cinco varas e meia... a dita ermida é tão antiga que não se pode saber quem a edificou, porém achamos que Fernam Mascarenhas, Comendador que foi desta vila corregeu e reformou a dita ermida e houve bula de Roma de indulgencia pera ela.». Foi novamente referenciada na visitação de 11 de Dezembro de 1519, feita por D. Jorge, mestre das ordens de Santiago e de Avis, e filho do rei D. João II. Refere-se que tinha sido construída por ordem de Fernão de Mascarenhas, comendador de Aljustrel, e que tinha a capela-mor revestida de azulejos. O padre João Rodrigues Lobato considerou Fernão de Mascarenhas como uma das principais figuras na história de Aljustrel, por ter impulsionado o desenvolvimento da vila nos finais do século XV, e por ter protegido o património reliogioso. A capela foi provavelmente utilizada até ao século XVIII. Ao longo da sua história foi alvo pelo menos uma vez de obras de reparação no pavimento, tendo sido encontrados vestígios destes trabalhos durante as pesquisas arqueológicas.

Ver também
Lista de património edificado em Aljustrel
Capela de São Pedro
Castelo de Aljustrel
Ermida de Nossa Senhora da Assunção
Ermida de Santa Margarida

Bibliografia

Património edificado em Aljustrel
Fundações em Portugal do século XV
Capelas no distrito de Beja

Capela de São Bartolomeu (Aljustrel)


El Marussia MR01 es un monoplaza de Fórmula 1 diseñado por Nick Wirth para el equipo Marussia para la temporada 2012. Es pilotado por Timo Glock y Charles Pic.

Tras sufrir un retraso por no superar los crash test, el coche fue presentado en Silverstone mediante un evento promocional el 5 de marzo de 2012.

Resultados
(Clave) (negrita indica pole position) (cursiva indica vuelta rápida)

Referencias

Monoplazas de la temporada 2012 de Fórmula 1
MR01

Marussia MR01


Manuel del Río (Lima, 1791 ó 1792 - ib. 27 de mayo de 1853) fue un impresor, economista y político peruano. Como impresor, contribuyó a difundir documentos e ideas fundamentales a favor de la independencia del Perú y de la cimentación de la República Peruana. Como político, desempeñó diversos cargos públicos relacionados con la Cancillería y la Hacienda. Fue varias veces ministro de dichos despachos, en los gobiernos de José de la Mar, Agustín Gamarra y Ramón Castilla; se le recuerda sobre todo cuando fue ministro de Hacienda del primer gobierno de Castilla (1845-1850), por ser el primero en formular el proyecto de un presupuesto general de la República.

Biografía

Fue hijo del librero e impresor flamenco Guillermo del Río y de la limeña María Manuela de Boza Gonzales de Mendoza (hija de Pedro de Boza y Guerra de la Daga, segundo marqués de Casa Boza). Su padre (originalmente apellidado Beke) había llegado prisionero en un buque corsario inglés y tras ser liberado, castellanizó su nombre y se instaló en Lima, dedicándose al oficio de editor.

Trabajó en la imprenta regentada por su padre, como cajista y repartidor del semanario La Minerva Peruana (1805-1810). También hay constancia de que estudió en el Real Convictorio de San Carlos.

Cuando su padre estableció su taller propio («Imprenta Río»), Manuel le acompañó en la empresa. Ambos firmaron el Acta de Declaración de la Independencia del Perú (1821). Establecido el gobierno independiente, en 1822 obtuvieron el derecho exclusivo de imprimir todos los papeles salidos del Congreso por seis meses. Fue el año en que hubo la mayor actividad del negocio familiar. El nombre de Manuel del Río aparece estampado en diversos trabajos impresos para el gobierno, como la colección de bandos y reglamentos, y en periódicos como El Correo Mercantil, Político y Literario y La Abeja Republicana.

En 1823 se trasladó a Trujillo para vender una imprenta a la municipalidad de dicha ciudad, que fue la primera que hubo en dicha ciudad. Ese mismo año pasó servir en la cancillería, y partió a Chile como secretario de la legación peruana, encabezada por el coronel Juan de Salazar y Carrillo. Ello marcó el fin de su actividad editora y tipográfica.

En 1825 regresó al Perú. Inició entonces una dilatada y exitosa carrera burocrática. En 1826 ascendió a oficial mayor del Ministerio de Gobierno y Relaciones Exteriores. Ejerció como Ministro de Estado de dicho despacho en varias oportunidades, durante los gobiernos de los mariscales José de La Mar (1827 y 1828) y Agustín Gamarra (1832 y 1833). También estuvo a la cabeza del Ministerio de Hacienda (1830, 1832 y 1833).

Fue luego contador de la Contaduría de Valores (1834), oficial mayor del Ministerio de Gobierno (1835) y director de la renta de correos (1835-1836). Fue miembro de la Junta de Crédito Nacional, al frente de la cual estuvo durante la vigencia del Estado Nor-Peruano (1837-1838).

Durante el gobierno restaurador de Gamarra, volvió a ser Ministro de Gobierno y Relaciones Exteriores (1839), y de Hacienda (1841). Y nuevamente, bajo el primer gobierno de Ramón Castilla, desempeñó ambos ministerios.

Fue en el gobierno de Castilla en donde realizó su labor más memorable. Como ministro de Hacienda (1845-1846 y 1846-1849) formuló el primer proyecto de presupuesto general de la República que presentó el 21 de octubre de 1845 a la Cámara de Diputados, correspondiente al bienio 1846-47, pero el Congreso se clausuró al año siguiente sin aprobarlo, lo que no fue óbice para que el gobierno pusiera en práctica dicho presupuesto. Era de 5 963 361 de pesos como egresos y 4 191 800 como ingresos anuales. De esa manera se ordenaron las finanzas públicas, hasta entonces muy descuidadas. El primer presupuesto que contó con la aprobación del Congreso fue el del bienio 1848-49, promulgado en marzo del 1848. En este presupuesto se consideró la cantidad de 5 322 423 como ingresos anuales y de 5 315 310 como egresos anuales. El pliego de ingresos estaba constituido mayoritariamente por el producto de las rentas de las aduanas y la contribución de indígenas.

Otro asunto que mereció la atención del ministro Del Río desde el despacho de Hacienda fue el problema creado por la circulación en territorio peruano de la moneda feble boliviana (es decir, moneda de baja ley), dando las pautas para su solución.

Como Ministro de Gobierno y Relaciones Exteriores (1847) orientó las negociaciones destinadas a regular el comercio con Bolivia.

Su nombre también está ligado con la regulación en el Perú de dos mecanismos de sanción política: la interpelación y la censura. Manuel del Río se hallaba enfrentado con el Congreso. Cuando la Comisión de Hacienda autorizó al gobierno a que abriera un empréstito para cubrir los adeudos a empleados y pensionistas, el diputado por Ica, Pedro de la Quintana, hizo un agregado al proyecto, condicionando la autorización a que el Ejecutivo nombrara a un ministro de Hacienda que reuniese la confianza pública. Quintana propuso también que el parlamento tuviera la potestad de obligar a dimitir a un ministro, aún contra la voluntad del presidente de la República. Esta propuesta fue aprobada en la Cámara de Diputados, pero rechazada en la de Senadores. Viendo que era un obstáculo para una buena relación entre Ejecutivo y Legislativo, Del Río presentó su renuncia (agosto de 1849). El presidente Ramón Castilla, consciente de lo necesario que era mantener una relación cordial con el Congreso, envió un oficio a la Cámara de Diputados, donde reconocía implícitamente la facultad del Legislativo de cuestionar a los ministros. Leyes posteriores se encargaron de reglamentar el voto de censura parlamentario a los ministros.

Luego de su renuncia, Del Río se retiró a la vida privada. Pasó sus últimos años en el olvido y agobiado por las acusaciones de corrupción. Según sus defensores, su vida modesta y su escasa fortuna desmentían a sus detractores. Falleció el 27 de mayo de 1853.

Referencias

Bibliografía

Nacidos en Lima
Fallecidos en Lima
Economistas de Perú
Editores de Perú
Impresores de Perú
Firmantes del Acta de Declaración de Independencia de Perú
Ministros de Gobierno y Relaciones Exteriores de Perú
Ministros de Hacienda y Comercio de Perú
Carolinos de Lima
Alumnado de la Universidad Nacional Mayor de San Marcos
Sanmarquinos (siglo XIX)

Manuel del Río


Štafelaj (njem. Staffelei) je slikarski stalak ili postolje na kojem slikar izrađuje sliku na postavljenom platnu ili drvenoj ploči. Za razliku od zidnoga slikarstva, štafelajnim slikarstvom naziva se slikarstvo kojim se na slikarskim stalcima izrađuju prenosive slike.

Izvori

Vanjske poveznice

Slikarstvo

Štafelaj